title: A Bíróság (második tanács) 2005. április 21-i ítélete.#Pierre Housieaux kontra Délégués du conseil de la Région de Bruxelles-Capitale.#Előzetes döntéshozatal iránti kérelem: Conseil d'État - Belgium.#90/313/EGK irányelv - Szabad hozzáférés a környezeti információkhoz - Információ iránti kérelem - Indokolási kötelezettség elutasítás esetén - Kötelező határidő - A hatóság hallgatása a válaszadásra rendelkezésre álló határidő alatt - Hallgatólagos elutasítás - A hatékony bírói jogvédelemhez való alapvető jog.#C-186/04. sz. ügy.

text:
      C‑186/04. sz. ügy
      Pierre Housieaux
      kontra
      Délégués du conseil de la Région de Bruxelles‑Capitale
      (a Conseil d’État [Belgium] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)
      „90/313/EGK irányelv – A környezeti információkhoz való hozzáférés szabadsága – Információkérés – Indokolási kötelezettség elutasítás esetén – Jogvesztő határidő – A hatóság hallgatása a válaszadásra rendelkezésre álló határidő alatt – Hallgatólagos elutasítás – A hatékony bírói jogvédelemhez való alapvető jog”
      J. Kokott főtanácsnok indítványa, az ismertetés napja: 2005. január 27. .
      A Bíróság ítélete (második tanács), 2005. április 21. ..
      Az ítélet összefoglalása
      1.     Környezet — Az információkhoz való hozzáférés szabadsága — 90/313 irányelv — Információkérés — A hatóság részére megszabott
            két hónapos válaszadási határidő — Jogvesztő jelleg
      (90/313 tanácsi rendelet, 3  cikk, (4) bekezdés)
      2.     Környezet — Az információkhoz való hozzáférés szabadsága — 90/313 irányelv — Információkérést hallgatólagosan elutasító határozat
            — Indokolás hiánya a két hónapos válaszadási határidő lejártakor — A határozat jogellenessége
      (90/313 tanácsi rendelet, 3. cikk, (4) bekezdés és 4. cikk)
      3.     Környezet — Az információkhoz való hozzáférés szabadsága — 90/313 irányelv — Bírói jogvédelem — Keresettel megtámadható határozat
            — Információkérést hallgatólagosan elutasító határozat
      (90/313 tanácsi rendelet, 4. cikk)
      1.     A környezeti információkhoz való hozzáférés szabadságáról szóló 90/313 irányelv 3. cikkének (4) bekezdésében előírt két hónapos
         határidő, amelyen belül a hatóságnak válaszolnia kell az információkhoz való hozzáférésre irányuló kérelemre, kötelező határidő.

      (vö. 29. pont és a rendelkező rész 1. pontja)
      2.     A környezeti információkhoz való hozzáférés szabadságáról szóló 90/313 irányelv 4. cikkével összefüggésben értelmezett 3. cikkének
         (4) bekezdésével nem ellentétes az olyan nemzeti szabályozás, amely szerint a hatékony bírói jogvédelem biztosítása érdekében
         a hatóság két hónapos hallgatását úgy kell tekinteni, hogy az olyan hallgatólagos elutasító határozat létrejöttéhez vezet,
         amely a nemzeti jogrendszernek megfelelően bírósági vagy közigazgatási jogorvoslattal megtámadható. Az említett 3. cikk (4) bekezdésével
         azonban ellentétes az, ha a két hónapos határidő leteltekor a határozatot nem látták el indokolással. E körülmények között
         a hallgatólagos elutasító határozatot jogellenesnek kell tekinteni.

      (vö. 36. pont és a rendelkező rész 3. pontja)
      3.     A környezeti információkhoz való hozzáférés szabadságáról szóló 90/313 irányelv 4. cikkében említett határozat – amelyet az
         információt kérő személy bírósági vagy közigazgatási jogorvoslattal megtámadhat – a kérelemről történő határozathozatalra
         illetékes hatóság két hónapos hallgatásából következő hallgatólagos elutasító határozat.

      (vö. 39. pont és a rendelkező rész 2. pontja)
A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (második tanács)
      2005. április 21.(*)

      „90/313/EGK irányelv – A környezeti információkhoz való hozzáférés szabadsága – Információkérés – Indokolási kötelezettség elutasítás esetén – Jogvesztő határidő – A hatóság hallgatása a válaszadásra rendelkezésre álló határidő alatt – Hallgatólagos elutasítás – A hatékony bírói jogvédelemhez való alapvető jog”
      A C‑186/04. sz. ügyben,
      az EK 234. cikk alapján benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában, amelyet a Conseil d’État (Belgium) a Bírósághoz
         2004. április 22‑én érkezett 2004. április 1‑jei határozatával terjesztett elő az előtte

      Pierre Housieaux
      és
      a Délégués du Conseil de la Région de Bruxelles-Capitale
      között,
      a Société de développement régional de Bruxelles (SDRB),

      a Batipont Immobilier SA (BPI),

      az Immomills Louis de Waele Development SA (ILDWD)
      részvételével folyamatban lévő eljárásban,
      A BÍRÓSÁG (második tanács),
      tagjai C. W. A. Timmermans tanácselnök, R. Silva de Lapuerta, P. Kūris, G. Arestis és J. Klučka (előadó) bírák,
      főtanácsnok: J. Kokott,
      hivatalvezető: R. Grass,
      tekintettel az írásbeli szakaszra és a 2005. január 20‑i tárgyalásra,
      figyelembe véve a következők által előterjesztett észrevételeket:
      –       Pierre Housieaux részéről J. Sambon és P. Reyniers ügyvédek,
      –       a brüsszeli fővárosi régió tanácsának képviselői részéről P. Coenraets és C. Lepinois ügyvédek,
      –       a Société de développement Régional de Bruxelles (SDRB) részéről F. Krenc és P. Lambert ügyvédek,
      –       az Európai Közösségek Bizottsága részéről U. Wölker és F. Simonetti, meghatalmazotti minőségben,
      a főtanácsnok indítványának a 2005. január 27‑i tárgyaláson történt meghallgatását követően,
      meghozta a következő
      Ítéletet
      1       Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem a környezeti információkhoz való hozzáférés szabadságáról szóló, 1990. június 7‑i
         90/313/EGK tanácsi irányelv (HL L 158., 56. o.; magyar nyelvű különkiadás 15. fejezet, 1. kötet, 402. o.) 3. cikke (4) bekezdésének
         és 4. cikkének értelmezésére irányul.

      2       A kérelmet P. Housieaux és a Collège des délégués du conseil de la Région de Bruxelles-Capitale (a brüsszeli fővárosi régió
         tanácsa képviselőinek testülete) (a továbbiakban: testület) közötti jogvita keretében terjesztették elő a testület által egy
         városrendezési szerződéssel kapcsolatos dokumentumokhoz való hozzáférésre vonatkozó határozattal kapcsolatban.

       Jogi háttér
       A közösségi szabályozás
      3       A 90/313 irányelv 3. cikkének (1) bekezdése kimondja:
      „Az e cikkben meghatározott esetek kivételével a tagállamok vállalják, hogy a hatóságoktól megkívánják a környezetre vonatkozó
         információhoz való hozzáférés biztosítását minden természetes vagy jogi személy számára, azok kérésére anélkül, hogy a kérelmezőnek
         bizonyítania kellene, milyen érdeke fűződik az információ megszerzéséhez.

      A tagállamok meghatározzák azokat a gyakorlati eljárásokat, amelyek segítségével ezen információk hatékonyan hozzáférhetővé
         válnak.”

      4       Ugyanezen irányelv 3. cikkének (2) és (3) bekezdése felsorolja azokat az okokat, amelyek indokolhatják az információkérés
         elutasítását.

      5       Az említett irányelv 3. cikkének (4) bekezdése kimondja:
      „A hatóság az információt kérő személynek a lehető legrövidebb időn belül, de legkésőbb két hónapon belül választ ad. Az információkérés
         megtagadását meg kell indokolni.”

      6       A 90/313 irányelv 4. cikke kimondja:
      „Az a személy, aki úgy véli, hogy információkérését indokolatlanul utasították vissza, vagy hagyták figyelmen kívül [helyesen:
         információkérését indokolatlanul utasították el, vagy hagyták figyelmen kívül, illetve aki egy hatóságtól nem kielégítő választ
         kapott], az érintett nemzeti jogrendszernek megfelelően kérheti a döntés [helyesen: határozat] bírósági vagy közigazgatási
         felülvizsgálatát.”

       A nemzeti szabályozás
      7       A 90/313 irányelv vonatkozó rendelkezéseit a környezeti információkhoz a Brüsszel fővárosi régióban való hozzáférésről szóló
         1991. augusztus 29‑i rendelettel (Moniteur belge, 1991. október 1., 21505. o., a továbbiakban: 1991‑es rendelet) ültették át e régió jogrendszerébe.

      8       Az 1991‑es rendelet 7. cikke kimondja:
      „A végrehajtó szerv meghatározza azon írásos dokumentumok kategóriáinak a listáját, amelyek azonnali helyszíni tanulmányozását
         az érintett közigazgatási szervek kötelesek engedélyezni.”

      9       Az említett rendelet 8. cikkének szövege a következő:
      „A 7. cikkben említett dokumentumokon kívüli információk tekintetében a közigazgatási szervnek, amelyhez a kérelmet intézték
         – azon jogának sérelme nélkül, hogy a dokumentumok helyszíni tanulmányozását azonnal is lehetővé tegye – egy hónap áll rendelkezésére,
         hogy a kérelmezőnek írásban válaszoljon.

      Amennyiben a kérelemnek a meghatározott határidőn belül nem adtak helyt, a közigazgatási szerv hallgatását a hozzáférést elutasító
         határozatnak kell tekinteni. Ebben az esetben a kérelmező a 12. cikk (2) bekezdésétől eltérve közvetlenül is a tanács képviselőihez
         fordulhat, akik aztán határoznak a kérelemről.”

      10     Ugyanezen rendelet 12. cikke értelmében:
      „(1) Kizárólag a tanács képviselői utasíthatják el a közigazgatási szerv rendelkezésére álló információkhoz való hozzáférést
         […]. E jogkörüket a 9. cikkben meghatározott keretek között testületileg gyakorolják.

      (2) […] minden olyan közigazgatási szerv, amely valamely hozzáférés iránti kérelem tárgyát képező információ hozzáférhetővé
         tételét elutasítja, köteles erről a kérelmezőt tájékoztatni, és egyúttal a tanács képviselőihez folyamodni. A tanács képviselőihez
         való folyamodás a hozzáférés iránti kérelem továbbításával történik, amelyhez csatolni kell az információ egy példányát vagy
         másolatát, valamint azt az indokolást, amely a közigazgatási szerv álláspontja szerint igazolja a hozzáférés elutasítását.
         A 8. cikk (1) bekezdésében említett határidő egy hónappal meghosszabbodik, attól a naptól számítva, amelyen a kérelmezőt a
         tanács képviselőihez történő folyamodásról értesítik.”

      11     Az 1991‑es rendelet 13. cikke kimondja:
      „A hozzáférést – teljesen vagy részben – elutasító határozatban egyértelműen, pontosan, kimerítően és a valóságnak megfelelően
         meg kell jelölni az elutasítás indokait.”

      12     Az említett rendelet 14. cikke kimondja:
      „A tanács képviselői a kérelem benyújtását követő két hónapon belül megküldik a kérelmezőnek a kért dokumentumot, vagy tájékoztatják
         a hozzáférés elutasításáról. E határidő leteltét követően a hallgatást a hozzáférést elutasító határozatnak kell tekinteni.
         Határozatukat azzal a közigazgatási szervvel is közlik, amely a hozzáférés iránti kérelemmel foglalkozott.”

      13     A környezeti információkhoz való hozzáférésre vonatkozóan az 1991‑es rendelet a testület határozatai ellen semmilyen különleges
         jogorvoslati eljárást nem vezet be, tehát ezzel kapcsolatban a rendes közigazgatási jogorvoslatok alkalmazhatók.

      14     Tehát a Conseil d'État-ról szóló lois coordonnées (egységes szerkezetbe foglalt törvények) 14. cikke (1) bekezdésének alkalmazásában
         (Moniteur belge, 1973. március 21., 3459. o.), „a [Conseil d'État közigazgatási] részlege ítéletben rendelkezik azon megsemmisítés iránti
         keresetekről, amelyeket az egyes közigazgatási hatóságok aktusai és rendeletei ellen indítottak lényeges eljárási, illetve
         a semmisség jogkövetkezményével szankcionált alaki szabályok megsértése, hatáskör túllépése vagy hatáskörrel való visszaélés
         miatt.”

      15     A Conseil d'État közigazgatási részlegének eljárásáról szóló 1948. augusztus 23‑i arrêté du Régent (régensi rendelet) 4. cikkének
         harmadik bekezdése kimondja, hogy a „törvény [14.] cikkében említett keresetek az érintett aktus, rendelet vagy határozat
         közzétételét vagy az arról szóló értesítést követő hatvan nap leteltét követően elévülnek. Amennyiben azt nem kell sem közzétenni,
         sem arról értesítést küldeni, az elévülés attól a naptól számítandó, amikor a felperes arról tudomást szerzett.”

       Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
      16     A brüsszeli fővárosi régió 1991 februárjában kisajátította egy egykori katonai kórház területét a terület átalakításának elvégzésére
         kijelölt Société de développement régional de Bruxelles (brüsszeli regionális fejlesztési társaság, a továbbiakban: SDRB)
         javára. Az SDRB ezt követően kölcsönös megegyezéssel szerződést kötött (a továbbiakban: szerződés) egy határozott időtartamra
         alapított polgári jogi társasággal, amelyben a Batipont Immobilier SA és az Immomills Louis de Waele Development (a továbbiakban:
         Batipont) vett részt. A szerződésben a Batipont vállalta, hogy az SDRB által előzetesen elkészített terv szerint a nevezett
         helyszínen felépít egy épület-, illetve létesítményegyüttest.

      17     Az SDRB elnökének küldött 1993. március 21‑i levelében P. Housieaux betekintést kért a szerződésbe, valamint kérte a szerződés
         másolatát. 1994. április 5‑i határozatában az SDRB arra hivatkozva utasította el a kérelmet, hogy az 1991‑es rendelet értelmében
         a végrehajtó szerv „határozza meg az információkhoz való hozzáférés megszervezésének részletes szabályait minden egyes közigazgatási
         szerv számára”.

      18     1994. április 22‑én P. Housieaux a határozat ellen fellebbezést nyújtott be a testülethez, és megismételte a szerződéshez
         való hozzáférésre vonatkozó kérelmét.

      19     A P. Housieaux-vel történt többszöri levélváltást követően a testület 1995. február 1‑jei ülésén azt a határozatot hozta,
         hogy tájékoztassák a kérelmezőt a szerződésnek a környezetre vonatkozó H és I mellékletéről, mivel azok közlése nem érint
         semmilyen üzleti vagy vállalati érdeket. 1995. február 3‑i levelében a testület tájékoztatta P. Housieaux‑t és az SDRB‑t erről
         a határozatról.

      20     Mivel P. Housieaux elégedetlen volt a határozattal, 1995. március 31‑én keresetet nyújtott be a Conseil d’État-hoz a határozat
         megsemmisítése iránt.

      21     A testület e bíróság előtt a kereset tekintetében elfogadhatatlansági kifogást nyújtott be, mivel szerinte az 1995. február
         1‑jei határozat olyan megerősítő határozat, amely önmagában nem támadható meg. A testület szerint ugyanis a szerződés H és
         I mellékletének közlésétől eltekintve ez a határozat csak azon korábbi hallgatólagos elutasító határozat megerősítése, amely
         a P. Housieaux által 1994. április 22‑én benyújtott információ iránti kérelemmel kapcsolatos két hónapos hallgatás miatt jött
         létre. A testület szerint a hallgatólagos elutasító határozat jogerőssé vált, mivel azt a Conseil d’État-ra vonatkozó lois
         coordonnées (egységes szerkezetbe foglalt törvények) 14. cikkének (1) bekezdésében meghatározott 60 napos határidőn belül
         nem támadták meg. Következésképpen a testület azt állítja, hogy 1995. március 31‑én P. Housieaux már nem indíthatta meg az
         1995. február 1‑jei elutasító határozat megsemmisítésére irányuló keresetet.

      22     E körülmények között a Conseil d'État úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a
         következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé:

      „1)      A 90/313 […] irányelv 3. cikkének (4) bekezdése szerinti két hónapos határidő olyan indikatív határidő, amely az információ
         iránti kérelemmel megkeresett hatóság számára csak tájékoztató jellegű, vagy pedig olyan kötelező határidő, amelynek betartása
         e hatóság számára kötelező?

      2)      Abban az esetben, ha a két hónapos határidő kötelező határidő, és annak lejártakor az információ iránti kérelemmel megkeresett
         hatóság azzal kapcsolatban semmilyen határozatot nem hozott, melyik az az említett irányelv 4. cikkének utolsó fordulata szerinti
         »határozat«, amely bírósági vagy közigazgatási jogorvoslattal »az érintett nemzeti jogrendszernek megfelelően« megtámadható?

      3)      A fent hivatkozott irányelv 3. cikkének (4) bekezdése és 4. cikke megtiltja‑e, hogy az »érintett nemzeti jogrendszer« az információ
         iránti kérelemmel megkeresett hatóságnak az irányelv 3. cikkének (4) bekezdése szerinti két hónapos hallgatását úgy értelmezze,
         mint a kérelmet hallgatólagosan elutasító határozatot, amelyet tehát nem indokoltak, de amely a 4. cikk szerint bírói vagy
         közigazgatási jogorvoslattal megtámadható?

      4)      Abban az esetben, ha az irányelv 3. cikkének (4) bekezdése szerinti két hónapos határidő indikatív határidő, az irányelv 3. cikkének
         (4) bekezdése és 4. cikke kizárja-e, hogy a »nemzeti jogrendszer« előírhassa annak a lehetőségét az információt kérő személy
         számára, hogy a hatóságot felszólítsa arra, hogy az információ iránti kérelemre egy bizonyos határidőn belül válaszoljon,
         amelynek hiányában a hatóság további hallgatása az információközlést hallgatólagosan elutasító határozatnak minősül, amely
         bírósági vagy közigazgatási jogorvoslattal megtámadható?”

       Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekről
       Az első kérdésről
      23     Első kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra vár választ, hogy a 90/313 irányelv 3. cikkének (4) bekezdésében
         előírt határidő indikatív vagy kötelező jellegű határidőnek minősül.

      24     Ezzel kapcsolatban ki kell emelni, amint azt a főtanácsnok is tette indítványának 23. és 24. pontjában, hogy az említett rendelkezés
         szövegéből és szelleméből is egyaránt az következik, hogy az abban előírt két hónapos határidő kötelező jellegűnek tekintendő.

      25     Ugyanis egyrészt a „lehető legrövidebb időn belül, de legkésőbb két hónapon belül” formula használata egyértelműen azt jelzi,
         hogy az információ iránti kérelemmel kapcsolatos határozat meghozatalára illetékes hatóság (a továbbiakban: hatóság) a kérelem
         megvizsgálásakor és a válaszadáskor köteles betartani az így megszabott határidőt.

      26     Másrészt ha ez a határidő nem kötelező, hanem csak indikatív határidő lenne, ez a 90/313 irányelv 4. cikkét – amely az egyén
         bírói jogvédelmét írja elő – megfosztaná a hatékony érvényesüléstől. Az információ iránti kérelmet benyújtó személy ugyanis
         nem tudná pontosan, hogy mely időponttól kezdve indíthat keresetet.

      27     A 90/313 irányelv 3. cikke (4) bekezdésének ezen értelmezését megerősíti az irányelv célja is, amely – mint az különösen a
         tizenegyedik preambulumbekezdésből kiderül – kimondja, hogy a nyilvánosságot folyamatosan el kell látni a környezet állapotára
         vonatkozó általános információkkal.

      28     Márpedig amint azt főtanácsnok indítványának 24. pontjában is kifejtette, ezen információk értéke nagyrészt attól függ, hogy
         az egyének a lehető leggyorsabban hozzájuthatnak‑e azokhoz.

      29     Figyelembe véve a fenti megfontolásokat, az első kérdésre azt a választ kell adni, hogy a 90/313 irányelv 3. cikkének (4) bekezdésében
         előírt két hónapos határidő kötelező határidő.

       A harmadik kérdésről
      30     Harmadik kérdésével – amelyet érdemes a második előtt megvizsgálni – a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra vár választ,
         hogy a 90/313 irányelv 3. cikkének (4) bekezdésével és 4. cikkével ellentétes‑e az olyan nemzeti szabályozás, amelynek szerint
         a hatóság két hónapon át tartó hallgatása az információ iránti kérelemmel kapcsolatban a határidő leteltekor a kérelmet hallgatólagosan
         elutasító határozatnak minősül, amelyet ugyan nem indokoltak meg, de az irányelv 4. cikke alapján bírósági vagy közigazgatási
         jogorvoslattal megtámadható.

      31     Ezzel kapcsolatban emlékeztetni kell arra, hogy a Bíróság már kimondta, hogy az a fikció, amely szerint a közigazgatási szerv
         hallgatását hallgatólagos elutasító határozatként értékelik, önmagában azért még nem tekinthető ellentétesnek a 90/313 irányelv
         előírásaival, mert a hallgatólagos elutasító határozat – jellegéből adódóan – nem tartalmaz indokolást (a C‑233/00. sz., Bizottság
         kontra Franciaország ügyben 2003. június 26‑án hozott ítélet [EBHT 2003., I‑6625. o.] 111. pontja).

      32     A Bíróság ugyanakkor úgy vélte, hogy amennyiben a környezettel kapcsolatos információ iránti kérelem hallgatólagos elutasítására
         kerül sor, az elutasítás indokait – akár a hallgatólagos elutasításnál későbbi időpontban – az eredeti kérelem előterjesztését
         követő két hónapon belül közölni kell, mivel ilyen esetben az említett közlést kell az irányelv 3. cikkének (4) bekezdése
         értelmében „válasznak” tekinteni (a fent hivatkozott Bizottság kontra Franciaország ügyben hozott ítélet 118. pontja).

      33     A 90/313 irányelv 3. cikke (4) bekezdésének ez az egyetlen olyan értelmezése, amely továbbra is biztosítja e rendelkezés hatékony
         érvényesülését, és amelynek szövegéből is az következik, hogy a hatóság köteles megindokolni valamennyi, az információ iránti
         kérelmet elutasító határozatát.

      34     A fent hivatkozott Bizottság kontra Franciaország ügyben hozott ítélet tárgyát képező nemzeti szabályozással ellentétben – amely
         szerint a hatóságnak az információ iránti kérelemmel kapcsolatos egy hónapos hallgatása a kérelmet hallgatólagosan elutasító
         határozatnak tekintendő – jelen esetben az alapügyben szereplő szabályozás azt írja elő, hogy a hallgatólagos elutasító határozatot
         a kérelem benyújtását követő két hónap leteltét követően kell meghozottnak tekinteni.

      35     A fent hivatkozott Bizottság kontra Franciaország ügyben hozott ítéletből tehát az következik, hogy a 90/313 irányelvvel – az
         említett irányelv 4. cikke szerinti hatékony bírói jogvédelem biztosítása céljából – ugyan nem ellentétes az a fikció, amely
         szerint az információhoz való hozzáférésre irányuló kérelemmel kapcsolatos két hónapos hallgatás hallgatólagos elutasító határozatnak
         minősül, az említett irányelv 3. cikkének (4) bekezdésével viszont ellentétes az, ha a két hónapos határidő leteltekor a határozatot
         nem látták el indokolással. E körülmények között a hallgatólagos elutasító határozat ez utóbbi rendelkezés értelmében ugyan
         mindenképpen „válasznak” minősül, azt azonban jogellenesnek kell tekinteni.

      36     Ebből következően tehát a harmadik kérdésre azt a választ kell adni, hogy a 90/313 irányelv 4. cikkével összefüggésben értelmezett
         3. cikkének (4) bekezdésével – az alapügyhöz hasonló esetben – nem ellentétes az olyan nemzeti szabályozás, amely szerint
         a hatékony bírói jogvédelem biztosítása érdekében a hatóság két hónapos hallgatását úgy kell tekinteni, hogy az olyan hallgatólagos
         elutasító határozat létrejöttéhez vezet, amely a nemzeti jogrendszernek megfelelően bírósági vagy közigazgatási jogorvoslattal
         megtámadható. Az említett 3. cikk (4) bekezdésével azonban ellentétes az, ha a két hónapos határidő leteltekor a határozatot
         nem látták el indokolással. E körülmények között a hallgatólagos elutasító határozatot jogellenesnek kell tekinteni.

       A második kérdésről
      37     Második kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság arra vár választ, hogy a 90/313 irányelv 4. cikke értelmében melyik „határozat”
         támadható meg, ha a hatóság az irányelv 3. cikkének (4) bekezdésében előírt két hónapos határidő leteltekor semmilyen határozatot
         nem hozott.

      38     Erre a kérdésre a válasz a harmadik kérdéssel kapcsolatban kifejtettekből adódik, amelyekből az következik, hogy a hatóság
         két hónapos hallgatása olyan határozat létrejöttéhez vezet, amely a nemzeti jogrendszernek megfelelően megtámadható.

      39     Következésképpen a második kérdésre azt a választ kell adni, hogy a 90/313 irányelv 4. cikkében említett határozat – amelyet
         az információt kérő személy bírósági vagy közigazgatási jogorvoslattal megtámadhat – a kérelemről történő határozathozatalra
         illetékes hatóság két hónapos hallgatásából következő hallgatólagos elutasító határozat.

       A negyedik kérdésről
      40     Tekintettel az első kérdésre adott válaszra – amelynek értelmében a 90/313 irányelv 3. cikkének (4) bekezdésében előírt határidő
         kötelező határidő – a negyedik kérdésre már nem szükséges válaszolni.

       A költségekről
      Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a nemzeti bíróság előtt folyamatban lévő eljárás egy szakaszát
         képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült költségek,
         az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.

      A fenti indokok alapján a Bíróság (második tanács) a következőképpen határozott:
      1)      A környezeti információkhoz való hozzáférés szabadságáról szóló, 1990. június 7‑i 90/313/EGK tanácsi irányelv 3. cikkének
            (4) bekezdésében előírt két hónapos határidő kötelező határidő.
      2)      A 90/313 irányelv 4. cikkében említett határozat – amelyet az információt kérő személy bírósági vagy közigazgatási jogorvoslattal
            megtámadhat – az e kérelemmel kapcsolatos határozat meghozatalára illetékes hatóság két hónapos hallgatásából következő hallgatólagos
            elutasító határozat.
      3)      A 90/313 irányelv 4. cikkével összefüggésben értelmezett 3. cikkének (4) bekezdésével – az alapügyhöz hasonló esetben – nem
            ellentétes az olyan nemzeti szabályozás, amely szerint a hatékony bírói jogvédelem biztosítása érdekében a hatóság két hónapos
            hallgatását úgy kell tekinteni, hogy az olyan hallgatólagos elutasító határozat létrejöttéhez vezet, amely a nemzeti jogrendszernek
            megfelelően bírósági vagy közigazgatási jogorvoslattal megtámadható. Az említett 3. cikk (4) bekezdésével azonban ellentétes
            az, ha a két hónapos határidő leteltekor a határozatot nem látták el indokolással. E körülmények között a hallgatólagos elutasító
            határozatot jogellenesnek kell tekinteni.
      Aláírások
      * Az eljárás nyelve: francia.


title: A Bíróság (első tanács) 2008. június 12-i ítélete.#O2 Holdings Limited és O2 (UK) Limited kontra Hutchison 3G UK Limited.#Előzetes döntéshozatal iránti kérelem: Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) - Egyesült Királyság.#Védjegyek - 89/104/EGK irányelv - Az 5. cikk (1) bekezdése - A védjegyjogosult kizárólagos joga - Védjeggyel azonos vagy ahhoz hasonló megjelölés összehasonlító reklámban való használata - A védjegy hatályának korlátozása - Összehasonlító reklám - 84/450/EGK irányelv és 97/55/EK irányelv -A 3a. cikk (1) bekezdése - Az összehasonlító reklám megengedhetőségének feltételei - Versenytárs védjegyének vagy e védjegyhez hasonló megjelölésnek a használata.#C-533/06. sz. ügy.

text:
      C‑533/06. sz. ügy
      O2 Holdings Limited és O2 (UK) Limited
      kontra
      Hutchison 3G UK Limited
      (a Court of Appeal [England & Wales] [Civil Division] [Egyesült Királyság] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti
         kérelem)

      „Védjegyek – 89/104/EGK irányelv – Az 5. cikk (1) bekezdése – A védjegyjogosult kizárólagos joga – Védjeggyel azonos vagy ahhoz hasonló megjelölés összehasonlító reklámban való használata – A védjegy hatályának korlátozása – Összehasonlító reklám – 84/450/EGK irányelv és 97/55/EK irányelv – A 3a. cikk (1) bekezdése – Az összehasonlító reklám megengedhetőségének feltételei – Versenytárs védjegyének vagy e védjegyhez hasonló megjelölésnek a használata”
      Az ítélet összefoglalása
      1.        Jogszabályok közelítése – Védjegyek – 89/104 irányelv – A védjegyjogosult arra vonatkozó joga, hogy fellépjen valamely azonos
            vagy hasonló megjelölés harmadik személy által, azonos vagy hasonló áruk vagy szolgáltatások vonatkozásában történő használata
            ellen
      (89/104 tanácsi irányelv, 5. cikk, (1) és (2) bekezdés)
      2.        Jogszabályok közelítése – Védjegyek – 89/104 irányelv – A védjegyjogosult arra vonatkozó joga, hogy fellépjen valamely azonos
            vagy hasonló megjelölés harmadik személy által, azonos vagy hasonló áruk vagy szolgáltatások vonatkozásában történő használata
            ellen
      (89/104 tanácsi irányelv, 5. cikk, (1) és (2) bekezdés, és 84/450 tanácsi irányelv, 3a. cikk, (1) bekezdés)
      3.        Jogszabályok közelítése – Védjegyek – 89/104 irányelv – Új védjegy lajstromozása – Azonos vagy hasonló termékek, illetve szolgáltatások
            vonatkozásában lajstromozott azonos vagy hasonló korábbi védjegy – A védjegyjogosult arra vonatkozó joga, hogy fellépjen valamely
            azonos vagy hasonló megjelölés harmadik személy által, azonos vagy hasonló áruk vagy szolgáltatások vonatkozásában történő
            használata ellen – Összetéveszthetőség
      (89/104 tanácsi irányelv, 4. cikk, (1) bekezdés, b) pont és 5. cikk, (1) bekezdés, b) pont)
      4.        Jogszabályok közelítése – Védjegyek – 89/104 irányelv – A védjegyjogosult arra vonatkozó joga, hogy fellépjen valamely azonos
            vagy hasonló megjelölés harmadik személy által, azonos vagy hasonló áruk vagy szolgáltatások vonatkozásában történő használata
            ellen
      (89/104 tanácsi irányelv, 5. cikk, (1) bekezdés, b) pont és 84/450 tanácsi irányelv, 3a. cikk)
      1.        A versenytárs védjegyével azonos vagy ahhoz hasonló megjelölésnek az összehasonlító reklámban a reklámozó által abból a célból
         történő használata, hogy a versenytárs áruit vagy szolgáltatásait azonosítsa, a védjegyekről szóló 89/104 irányelv 5. cikkének
         (1) és (2) bekezdése értelmében a reklámozó saját áruival vagy szolgáltatásaival kapcsolatos használatnak minősül.

      Egyrészt ugyanis a 89/104 irányelv 5. cikkének (1) és (2) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy az a védjeggyel azonos vagy
         hasonló megjelölésnek a harmadik személy által értékesített áruk vagy nyújtott szolgáltatások tekintetében történő használatára
         vonatkozik.

      Másrészt az olyan reklámnak, amelyben a reklámozó összehasonlítja az általa forgalmazott árukat és szolgáltatásokat a versenytárséval,
         nyilvánvalóan az a célja, hogy e reklámozó a saját áruit és szolgáltatásait népszerűsítse. A reklámozó az ilyen reklámmal
         arra törekszik, hogy az áruit és szolgáltatásait azok jellemzőinek a versenytárs áruinak és szolgáltatásainak a jellemzőivel
         való összehasonlítása útján megkülönböztesse. Ezt a megállapítást a 97/55 irányelv (15) preambulumbekezdése is alátámasztja,
         amelyben a közösségi jogalkotó hangsúlyozta, hogy az összehasonlító reklám célja a reklámozó árui és szolgáltatásai és a versenytárs
         árui és szolgáltatásai közötti különbségtétel.

      (vö. 34–36. pont)
      2.        A védjegyekről szóló 89/104 irányelv 5. cikkének (1) és (2) bekezdését, valamint a 97/55 irányelvvel módosított, a megtévesztő
         és összehasonlító reklámról szóló 84/450 irányelv 3a. cikkének (1) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy a lajstromozott védjegy
         jogosultja nem tilthatja meg harmadik személyeknek, hogy a védjeggyel azonos vagy ahhoz hasonló megjelölést használjanak olyan
         összehasonlító reklámban, amely az említett 3a. cikk (1) bekezdésében felsorolt valamennyi megengedhetőségi feltételnek megfelel.

      Amennyiben azonban a védjeggyel azonos vagy ahhoz hasonló megjelölés használata megtiltásának a 89/104 irányelv 5. cikke (1) bekezdésének
         b) pontjában foglalt feltételei teljesülnek, kizárt, hogy az az összehasonlító reklám, amelyben az említett megjelölést használják,
         megfeleljen a 97/55 irányelvvel módosított 84/450 irányelv 3a. cikke (1) bekezdésének d) pontjában meghatározott megengedhetőségi
         feltételnek.

      Egyrészt ugyanis a védjegy és a megjelölés, illetőleg az áruk vagy szolgáltatások közötti hasonlóság esetén az összetéveszthetőség
         képezi a védjegyoltalom különleges feltételét. A 89/104 irányelv 5. cikke (1) bekezdése b) pontjának így az a rendeltetése,
         hogy akkor alkalmazzák, ha védjeggyel megjelölt áruk vagy szolgáltatások azonossága vagy hasonlósága miatt a vásárlóközönség
         tudatában fennáll az összetéveszthetőség. Másrészt a 84/450 irányelv 3a. cikke (1) bekezdésének d) pontjából következik, hogy
         az összehasonlító reklám nem megengedett, ha a reklámozónak és valamely versenytársának, vagy a reklámozó és versenytársa
         védjegyének, áruinak vagy szolgáltatásainak összetévesztését idézi elő. A 97/55 irányelv (13)–(15) preambulumbekezdésének
         fényében az „összetévesztésnek” mind a 89/104 irányelv 5. cikke (1) bekezdésének b) pontjában, mind a 84/450 irányelv 3a. cikke
         (1) bekezdésének d) pontjában használt fogalmát azonos módon kell értelmezni.

      (vö. 45–49., 51., a rendelkező rész 1. pontja)
      3.        A védjegyekről szóló 89/104 irányelv 4. cikke (1) bekezdésének b) pontjában és 5. cikke (1) bekezdésének b) pontjában szereplő
         összetéveszthetőség fogalma azonos.

      A 89/104 irányelv 4. cikke (1) bekezdésének b) pontja azonban a védjegybejelentésre vonatkozik. Miután a védjegyet lajstromozták,
         a védjegyjogosult azt szabadon használhatja, ezért annak értékelése során, hogy a védjegybejelentés az e rendelkezésben előírt
         kizáró ok hatálya alá tartozik‑e, a felszólaló korábbi védjegyével való összetéveszthetőséget a védjegybejelentés által érintett
         valamennyi olyan eset tekintetében ellenőrizni kell, amelyben a védjegyet lajstromozása esetén használhatják.

      Ezzel szemben a 89/104 irányelv 5. cikke (1) bekezdésének b) pontjában előírt esetben a harmadik személy, aki a védjeggyel
         azonos vagy ahhoz hasonló megjelölést használ, nem igényel e megjelölés vonatkozásában oltalmat, hanem csak alkalomszerűen
         használja azt. E körülmények között annak értékelése keretében, hogy a védjegyjogosult jogosult‑e az e konkrét használat elleni
         fellépésre, az említett használat jellemzőinek vizsgálatára kell szorítkozni, annak vizsgálata nélkül, hogy ugyanezen megjelölés
         más körülmények között történő egyéb használata szintén összetéveszthetőséget okozna‑e.

      (vö. 65–67. pont)
      4.        A védjegyekről szóló 89/104 irányelv 5. cikke (1) bekezdésének b) pontját úgy kell értelmezni, hogy a lajstromozott védjegy
         jogosultja nem tilthatja meg harmadik személyekkel szemben, hogy a védjegyhez hasonló megjelölést összehasonlító reklámban
         olyan árukkal, illetve szolgáltatásokkal kapcsolatban használják, amelyek azonosak a védjegy árujegyzékében szereplő árukkal,
         illetve szolgáltatásokkal, vagy azokhoz hasonlóak, abban az esetben, ha e használat a vásárlóközönség tudatában nem idéz elő
         összetéveszthetőséget, és ez attól függetlenül fennáll, hogy az említett összehasonlító reklám megfelel‑e a 97/55 irányelvvel
         módosított, a megtévesztő és összehasonlító reklámról szóló 84/450 irányelv 3a. cikkében felsorolt valamennyi megengedhetőségi
         feltételnek.

      (vö. 69. pont és a rendelkező rész 2. pontja)
A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (első tanács)
      2008. június 12.(*)

      „Védjegyek – 89/104/EGK irányelv – Az 5. cikk (1) bekezdése – A védjegyjogosult kizárólagos joga – Védjeggyel azonos vagy ahhoz hasonló megjelölés összehasonlító reklámban való használata – A védjegy hatályának korlátozása – Összehasonlító reklám – 84/450/EGK irányelv és 97/55/EK irányelv –A 3a. cikk (1) bekezdése – Az összehasonlító reklám megengedhetőségének feltételei – Versenytárs védjegyének vagy e védjegyhez hasonló megjelölésnek a használata”
      A C‑533/06. sz. ügyben,
      az EK 234. cikk alapján benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában, amelyet a Court of Appeal (England & Wales)
         (Civil Division) (Egyesült Királyság) a Bírósághoz 2006. december 28‑án érkezett, 2006. december 14‑i határozatával terjesztett
         elő az előtte

      az O2 Holdings Limited,
      az O2 (UK) Limited
      és
      a Hutchinson 3G UK Limited
      között folyamatban lévő eljárásban,
      A BÍRÓSÁG (első tanács),
      tagjai: P. Jann tanácselnök, A. Tizzano, A. Borg Barthet, M. Ilešič (előadó) és E. Levits bírák,
      főtanácsnok: P. Mengozzi,
      hivatalvezető: J. Swedenborg tanácsos,
      tekintettel az írásbeli szakaszra és a 2007. november 29‑i tárgyalásra,
      figyelembe véve a következők által előterjesztett észrevételeket:
      –        az O2 Holdings Limited és az O2 (UK) Limited képviseletében R. Arnold QC, M. Vanhegen barrister, J. Stobbs attorney, valamint
         S. Tierney, A. Brodie és S. Magee solicitors,

      –        a Hutchison 3G UK Limited képviseletében G. Hobbs QC, E. Hinsworth barrister, valamint L. Silkin, G. Crown, N. Walker és S. Jones
         solicitors,

      –        az Európai Közösségek Bizottsága képviseletében W. Wils, meghatalmazotti minőségben,
      a főtanácsnok indítványának a 2008. január 31‑i tárgyaláson történt meghallgatását követően,
      meghozta a következő
      Ítéletet
      1        Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem a védjegyekre vonatkozó tagállami jogszabályok közelítéséről szóló, 1988. december
         21‑i 89/104/EGK tanácsi első irányelv (HL L 40., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 17. fejezet, 1. kötet, 92. o.) 5. cikke
         (1) bekezdésének, valamint az 1997. október 6‑i 97/55/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvvel (HL L 290., 18. o.; magyar
         nyelvű különkiadás 15. fejezet, 3. kötet, 365. o.) módosított, a megtévesztő és összehasonlító reklámról szóló, 1984. szeptember
         10‑i 84/450/EGK tanácsi irányelv (HL L 250., 17. o.; magyar nyelvű különkiadás 15. fejezet, 1. kötet, 227. o.; a továbbiakban:
         84/450 irányelv) 3a. cikke (1) bekezdésének az értelmezésére irányul.

      2        Az előzetes döntéshozatal iránti kérelmet az O2 Holdings Limited és O2 (UK) Limited (a továbbiakban együtt: O2 és O2 (UK)
         és a Hutchinson 3G UK Limited (a továbbiakban: H3G) között folyamatban levő jogvita keretében nyújtották be, melynek tárgya
         az O2 és O2 (UK) védjegyeinek a H3G által összehasonlító reklám keretében való használata.

       Jogi háttér
       A közösségi szabályozás
      3        A 89/104 irányelvnek „A védjegyoltalom tartalma” című 5. cikke a következőképpen rendelkezik:

      „(1)      A védjegyoltalom a jogosult számára kizárólagos jogokat biztosít. A kizárólagos jogok alapján a jogosult bárkivel szemben
         felléphet, aki engedélye nélkül gazdasági tevékenység körében használ

      a)      a védjeggyel azonos megjelölést olyan árukkal, illetve szolgáltatásokkal kapcsolatban, amelyek azonosak a védjegy árujegyzékében
         szereplő árukkal, illetve szolgáltatásokkal

      b)      olyan megjelölést, amelyet a fogyasztók a védjeggyel összetéveszthetnek a megjelölés és a védjegy azonossága vagy hasonlósága,
         valamint az érintett áruk, illetve szolgáltatások azonossága vagy hasonlósága miatt; az összetéveszthetőség magában foglalja
         azt az esetet is, ha a fogyasztók a megjelölést gondolati képzettársítás (asszociáció) útján kapcsolhatják a korábbi védjegyhez.

      (2)      Bármelyik tagállam előírhatja továbbá, hogy a jogosult bárkivel szemben felléphet, aki hozzájárulása nélkül gazdasági tevékenység
         körében a védjeggyel azonos vagy ahhoz hasonló megjelölést használ az árujegyzékben szereplő árukhoz, illetve szolgáltatásokhoz
         nem hasonló árukkal, illetve szolgáltatásokkal kapcsolatban, feltéve, hogy a védjegy a tagállamban jóhírnevet élvez, és a
         megjelölés alapos ok nélkül történő használata sértené vagy tisztességtelenül kihasználná a védjegy megkülönböztető képességét
         vagy jóhírnevét.

      (3)      Az (1) és (2) bekezdésben szabályozott feltételek megvalósulása esetén tilos különösen
      a)      a megjelölés elhelyezése az árun vagy csomagolásán;
      b)      a megjelölést hordozó áru eladásra való felkínálása, forgalomba hozatala, valamint forgalomba hozatal céljából történő raktáron
         tartása, illetve szolgáltatás felajánlása vagy annak nyújtása a megjelölés alatt;

      c)      a megjelölést hordozó áruk behozatala vagy kivitele;
      d)      a megjelölés használata az üzleti iratokon vagy a reklámozásban.
      […]
      (5)      Az (1)–(4) bekezdésekben foglaltak nem érintik a tagállamok olyan jogszabályi rendelkezéseit, amelyek alapján a jogosult felléphet
         a megkülönböztetéstől eltérő célokra szolgáló megjelölés használata ellen, feltéve, hogy az ilyen megjelölés alapos ok nélkül
         történő használata sértené vagy tisztességtelenül kihasználná a védjegy megkülönböztető képességét vagy jóhírnevét.”

      4        A 89/104 irányelv „A védjegyoltalom korlátai” című 6. cikkének az (1) bekezdése a következőket írja elő:

      „A védjegyoltalom alapján a jogosult nem tilthat el mást attól, hogy gazdasági tevékenysége körében – az üzleti tisztesség
         követelményeivel összhangban – használja

      a)      saját nevét vagy címét;
      b)      az áru vagy a szolgáltatás fajtájára, minőségére, mennyiségére, rendeltetésére, értékére, földrajzi eredetére, előállítási,
         illetve teljesítési idejére vagy egyéb jellemzőjére vonatkozó jelzést;

      c)      a védjegyet, ha az szükséges az áru vagy a szolgáltatás rendeltetésének jelzésére, különösen tartozékok vagy alkatrészek esetében.”
      5        Az összehasonlító reklámra vonatkozó rendelkezéseket a 97/55 irányelv tette a 84/450 irányelv részévé.

      6        A 97/55 irányelv (13)–(15) preambulumbekezdésének szövege a következő:

      „(13) mivel a […] 89/104 […] irányelv 5. cikkének értelmében a lajstromozott védjegy a jogosultjának kizárólagos jogokat biztosít,
         köztük azt a jogot, hogy megakadályozza, hogy harmadik személyek azonos árukkal vagy szolgáltatásokkal, vagy adott esetben
         más árukkal kapcsolatban a gazdasági tevékenység körében a védjeggyel azonos vagy hozzá hasonló bármiféle megjelölést használjanak;

      (14)      mivel azonban az összehasonlító reklám hatékonnyá tétele érdekében szükséges lehet valamely versenytárs áruinak vagy szolgáltatásainak
         azonosítása olyan védjegyre vagy kereskedelmi névre való hivatkozással, amelynek az említett versenytárs a jogosultja;

      (15)      mivel a versenytárs védjegyének, kereskedelmi nevének vagy egyéb megkülönböztető jelzéseinek ilyen használata nem jelenti
         harmadik fél e kizárólagos jogának megsértését, ha megfelel ezen irányelv feltételeinek, mivel ebben az esetben célja csupán
         a különbségtétel és ezzel a különbségek tárgyilagos kiemelése”.

      7        A 84/450 irányelv 1. cikke értelmében az irányelv célja többek között azoknak a feltételeknek a meghatározása, amelyek mellett
         az összehasonlító reklám megengedett.

      8        Az ezen irányelv 2. cikkének 2a. pontjában foglalt meghatározás szerint összehasonlító reklám „minden olyan reklám, amely
         közvetlenül vagy közvetve felismerhetővé tesz valamely versenytársat, vagy a versenytárs által kínált árukat vagy szolgáltatásokat”.

      9        Az említett irányelv 3a. cikkének (1) bekezdése a következőket írja elő:

      „Az összehasonlítást illetően összehasonlító reklám a következő feltételek teljesülése esetén megengedett:
      a)      a reklám 2. cikk 2. pontja, a 3. cikk és a 7. cikk (1) bekezdése szerint nem megtévesztő;
      […]
      d)      nem idézi elő a piacon a reklámozónak és valamely versenytársának, vagy a reklámozó és versenytársa védjegyének, kereskedelmi
         nevének, egyéb megkülönböztető jelzésének, áruinak vagy szolgáltatásainak összetévesztését;

      e)      nem rontja vagy becsmérli valamely versenytárs védjegyeinek, kereskedelmi neveinek, más megkülönböztető jelzéseinek, áruinak,
         szolgáltatásainak, tevékenységeinek vagy körülményeinek a hírét;

      […]
      g)      nem használja ki tisztességtelen módon valamely versenytárs védjegyének, kereskedelmi nevének vagy egyéb megkülönböztető jelzésének
         vagy versenytárs termékek eredetmegjelölésének hírnevét;

      h)      az árut vagy szolgáltatást nem egy védett védjeggyel vagy védett kereskedelmi névvel ellátott áru vagy szolgáltatás utánzataként
         vagy másolataként mutatja be.”

       A nemzeti szabályozás
      10      A 89/104 irányelv rendelkezéseit a nemzeti jogba a védjegyekről szóló 1994‑es törvény (Trade Marks Act 1994) ültette át.

      11      A 84/450 irányelv rendelkezéseit a nemzeti jogba a 2003‑as rendeletekkel (SI 2003/3183) módosított, a megtévesztő reklámok
         ellenőrzéséről szóló 1988‑as rendeletek (Control of Misleading Advertisements Regulations 1988, SI 1988/915; a továbbiakban:
         UK Regulations) ültették át.

      12      A megtévesztő reklámok elleni küzdelmet és a 84/450 irányelv 4. cikkében az összehasonlító reklámokra vonatkozóan előírt rendelkezések
         betartását a UK Regulations értelmében a Director General of Fair Trading biztosítja, amely akár a panaszok elbírálására,
         akár a megfelelő jogi lépések megtételére illetékes közigazgatási hatóság.

      13      A UK Regulations 4A. szabálya a (3) bekezdésében a következőképpen rendelkezik:

      „A jelen szabály rendelkezései nem értelmezhetők úgy, hogy azok:
      a)      e rendelet bármely megsértése esetén polgári jogi kereset indítási jogot biztosítanak (kivéve, ha a jelen UK Regulations kifejezetten
         így rendelkezik);

      b)      a jelen Regulations‑ban meghatározottakon kívüli más jogcímen indult eljárás tekintetében bármely keresetindítási vagy más
         (polgári jogi vagy büntetőjogi) jogorvoslati jogosultságot sértenek.”

       Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
      14      Az O2 és O2 (UK) mobiltelefon-szolgáltatói tevékenységet végez.

      15      Az említett vállalkozás a szolgáltatásai reklámozásához a buborékos külső megjelenítést számos módon használja. Vitathatatlan,
         hogy a mobiltelefonok ágazatában a fogyasztók a vízbuborékok képeiről (különösen a kék színárnyalataiban megjelenített háttérrel)
         az O2 és O2 (UK) szolgáltatásaira asszociálnak.

      16      Az O2 és O2 (UK) buborékok statikus képéből álló, két nemzeti ábrás védjegy (a továbbiakban: buborékos védjegyek) jogosultja,
         melyeket az Egyesült Királyságban lajstromoztak távközlési eszközökre és távközlési szolgáltatásokra vonatkozóan.

      17      A H3G szintén mobiltelefonos kereskedelmi szolgáltatásokat nyújt a „3” megjelölés használata mellett. A H3G többek között
         a „Threepay” elnevezésű pay-as-you-go [a használat szerinti fizetésen alapuló] szolgáltatást kínálja.

      18      A 2004‑es év során a H3G reklámkampányt indított. E célból a televízióban olyan reklámot sugároztatott, amelyben a szolgáltatásának
         árait összehasonlította az O2 és O2 (UK) szolgáltatásainak az áraival. E televíziós reklám (a továbbiakban: vitatott reklám)
         az „O2” név feltüntetése mellett mozgó buborékok fekete-fehérben történő megjelenítésével kezdődött, majd a „Threepay” és
         a „3” képi megjelenítésével folytatódott, olyan üzenet mellett, hogy a H3G szolgáltatásai konkrét módon olcsóbbak.

      19      Az O2 és O2 (UK) a High Court of Justice (England & Wales), Chancery Division előtt keresetet indított a H3G ellen a buborékos
         védjegyeinek bitorlása miatt.

      20      Az O2 és O2 (UK) az alapeljárásban elismerte, hogy a vitatott reklámban az árak összehasonlítása a valóságnak megfelelt, és
         a reklám összességében nem megtévesztő. A reklám nem sugallta azt, hogy az O2 és O2 (UK) és a H3G között bármilyen jellegű
         kereskedelmi kapcsolat állna fenn.

      21      E védjegybitorlási kereset 2006. március 23‑án elutasításra került. A High Court lényegében megállapította, hogy a buborékok
         ábráinak a vitatott reklámban való alkalmazása a 89/104 irányelv 5. cikke (1) bekezdése b) pontjának a hatálya alá tartozik,
         de mivel a reklám megfelel a 84/450 irányelv 3a. cikkének, a H3G számára kimentési okot szolgáltat a 89/104 irányelv 6. cikke
         (1) bekezdésének b) pontja.

      22      Az O2 és O2 (UK) ezen ítélet ellen fellebbezést nyújtott be a Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) testületéhez.

      23      A kérdést előterjesztő bíróság először is a 89/104 irányelv 5. cikke (1) bekezdésének az értelmezését kéri.

      24      Az említett bíróság egyrészt azt kívánja megtudni, hogy az e rendelkezésben említett használat körébe kizárólag a harmadik
         személy által értékesített termékek és szolgáltatások kereskedelmi származásának a megkülönböztetését érintő használat tartozik‑e.
         A nemzeti bíróság ugyanis úgy véli, hogy az e kérdésre adott igenlő válasz azzal a következménnyel járna, hogy a versenytárs
         védjegyének az összehasonlító reklámban történő használata nem tartozna a 89/104 irányelv 5. cikke (1) bekezdésének a hatálya
         alá, mivel a védjegy az ilyen reklámokban nem a reklámozó termékei származásának a megjelölésére szolgál.

      25      Másrészt a kérdést előterjesztő bíróság azt kívánja megtudni, hogy a 89/104 irányelv 5. cikkének (1) bekezdése értelmében
         vett összetévesztés veszélye fennállásának az értékelése szempontjából helyes‑e kizárólag a védjegy és a vitatott megjelölés,
         illetve a védjegy árujegyzékében szereplő áruk és szolgáltatások, valamint a megjelölés által érintett szolgáltatások összehasonlítása,
         vagy ellenkezőleg, mérlegelni kell a megjelölés használatának ténybeli hátterét is.

      26      Másodszor a kérdést előterjesztő bíróság úgy véli, hogy amennyiben az az összehasonlító reklám, amelyben a versenytárs védjegye
         használatra kerül, megfelel a 84/450 irányelv 3a. cikkének, ez kimentési okot jelent, amelyre a versenytársnak az e használat
         ellen benyújtott keresetével szemben hivatkozni lehet.

      27      Továbbá, arra az esetre, ha a Bíróság a 89/104 irányelv 5. cikkének (1) bekezdését úgy értelmezi, hogy az alapügy tárgyát
         képezőhöz hasonló helyzetben e rendelkezés feljogosítja a lajstromozott védjegy jogosultját arra, hogy a védjegyének az összehasonlító
         reklámban való használatát megtiltsa, a kérdést előterjesztő bíróság a 84/450 irányelv 3a. cikke (1) bekezdésének az értelmezését
         kéri arra vonatkozóan, hogy ahhoz, hogy az összehasonlító reklám, amelyben a versenytárs védjegyével azonos vagy ahhoz hasonló
         megjelölés használatra kerül, jogszerű legyen, e megjelölés használatának „szükségesnek” kell‑e lennie a versenytárs és a
         reklámozó áruinak vagy szolgáltatásainak az összehasonlításához.

      28      E körülmények között a Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és
         előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé:

      „1)      Amennyiben a kereskedő a saját áruinak és szolgáltatásainak reklámozása során egy versenytárs lajstromozott védjegyét használja
         annak érdekében, hogy az általa forgalmazott áruk és szolgáltatások jellemzőit (különösen az árat) a versenytárs által e védjeggyel
         forgalmazott áruk és szolgáltatások jellemzőivel (különösen az áraikkal) összehasonlítsa, oly módon, hogy az nem okoz összetéveszthetőséget,
         vagy más módon sem veszélyezteti a védjegynek mint a származás jelzőjének az alapvető funkcióját, a védjegy ilyen használatára
         kiterjed‑e a 89/104 irányelv 5. cikke [(1) bekezdése] a) vagy b) pontjának hatálya?

      2)      Amennyiben a kereskedő az összehasonlító reklámban a versenytárs védjegyét használja, a […] 84/450 irányelv 3a. cikk[e] [(1) bekezdésének]
         való megfeleléshez e használatnak »szükségesnek« kell‑e lennie, és amennyiben igen, mik a szükségesség mérlegelésének kritériumai?

      3)      Különösen, amennyiben a szükségesség követelménye fennáll, ez a követelmény tiltja‑e az olyan megjelölések használatát, amelyek
         nem azonosak a lajstromozott védjeggyel, hanem nagymértékben hasonlóak ahhoz?”

       Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekről
       Előzetes észrevételek
      29      A nemzeti bíróság kérdéseivel a Bíróságot a 89/104 irányelv 5. cikke (1) bekezdésének, valamint a 84/450 irányelv 3a. cikke
         (1) bekezdésének az együttes értelmezésére kéri.

      30      Az alapügyet ugyanis az a körülmény jellemzi, hogy az O2 és O2 (UK) azt állítja, hogy a buborékok ábrájából álló védjegyeihez
         hasonló megjelölésnek a H3G által, az összehasonlító reklámban való használata sérti a számára az említett védjegyek által
         biztosított kizárólagos jogokat.

      31      Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések vizsgálata előtt tisztázni kell a 89/104 irányelv és a 84/450 irányelv
         közötti kapcsolatot.

      32      A 89/104 irányelv 5. cikkének (1) és (2) bekezdése értelmében a védjegyoltalom a jogosult számára kizárólagos jogokat biztosít,
         melyek alapján a jogosult bizonyos körülmények között bármely harmadik személy számára megtilthatja, hogy az engedélye nélkül
         gazdasági tevékenysége körében a védjegyével azonos vagy ahhoz hasonló megjelölést használjon. Ezen irányelv 5. cikke (3) bekezdésének
         d) pontja szerint a védjegy jogosultja különösen megtilthatja bármely harmadik személynek az ilyen megjelölés reklámozásban
         való használatát.

      33      A versenytárs védjegyével azonos vagy ahhoz hasonló megjelölésnek a reklámozó által összehasonlító reklámban való használata
         a 89/104 irányelv 5. cikkének (1) és (2) bekezdése értelmében vett használatnak minősülhet.

      34      Egyrészt ugyanis a 89/104 irányelv 5. cikkének (1) és (2) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy az a védjeggyel azonos vagy
         hasonló megjelölésnek a harmadik személy által értékesített áruk vagy nyújtott szolgáltatások tekintetében történő használatára
         vonatkozik (lásd ebben az értelemben a 89/104 irányelv 5. cikke (1) bekezdésének a) pontjára vonatkozóan a C‑48/05. sz. Adam
         Opel ügyben 2007. január 25‑én hozott ítélet [EBHT 2005., I‑1017. o.] 28. pontját).

      35      Másrészt az olyan reklámnak, amelyben a reklámozó összehasonlítja az általa forgalmazott árukat és szolgáltatásokat a versenytárséval,
         nyilvánvalóan az a célja, hogy e reklámozó a saját áruit és szolgáltatásait népszerűsítse. A reklámozó az ilyen reklámmal
         arra törekszik, hogy az áruit és szolgáltatásait azok jellemzőinek a versenytárs áruinak és szolgáltatásainak a jellemzőivel
         való összehasonlítása útján megkülönböztesse. Ezt a megállapítást a 97/55 irányelv (15) preambulumbekezdése is alátámasztja,
         amelyben a közösségi jogalkotó hangsúlyozza, hogy az összehasonlító reklám célja a reklámozó árui és szolgáltatásai és a versenytárs
         árui és szolgáltatásai közötti különbségtétel (lásd a C‑112/99. sz. Toshiba Europe ügyben 2001. október 25‑én hozott ítélet
         [EBHT 2001., I‑7945. o.] 53. pontját).

      36      Következésképpen a versenytárs védjegyével azonos vagy ahhoz hasonló megjelölésnek az összehasonlító reklámban a reklámozó
         által abból a célból történő használata, hogy a versenytárs áruit vagy szolgáltatásait azonosítsa, a 89/104 irányelv 5. cikkének
         (1) és (2) bekezdése értelmében a reklámozó saját áruival vagy szolgáltatásaival kapcsolatos használatnak minősül.

      37      Az ilyen használat tehát adott esetben az említett rendelkezések alapján megtiltható.

      38      Amint azonban a 97/55 irányelv (2)–(6) preambulumbekezdéséből kitűnik, a közösségi jogalkotó támogatni kívánta az összehasonlító
         reklámot, hangsúlyozva a (2) preambulumbekezdésben különösen azt, hogy az összehasonlító reklám „az áruk és szolgáltatások
         nyújtói közötti versenyt is serkentheti a fogyasztók javára”, és az (5) preambulumbekezdésben azt, hogy az „megbízható eszköz
         lehet arra nézve, hogy tájékoztassa a fogyasztókat a fogyasztók előnyére”.

      39      A 97/55 irányelv (13)–(15) preambulumbekezdésének tanúsága szerint a közösségi jogalkotó úgy vélte, hogy az összehasonlító
         reklám támogatásának szükségessége megkívánja a védjegy által biztosított jogok bizonyos mértékű korlátozását.

      40      A védjegyoltalom e korlátozása az összehasonlító reklám támogatása érdekében nemcsak magának a versenytárs védjegyének a reklámozó
         által történő használata esetén tűnik szükségesnek, hanem az e védjegyhez hasonló megjelölés használata esetén is.

      41      A 84/450 irányelv 2. cikkének 2a. pontja értelmében ugyanis „összehasonlító reklám” minden olyan reklám, amely közvetlenül
         vagy közvetve felismerhetővé tesz valamely versenytársat, vagy a versenytárs által kínált árukat vagy szolgáltatásokat.

      42      Az állandó ítélkezési gyakorlat értelmében tág értelmű meghatározásról van szó, amely az összehasonlító reklámok sok fajtájára
         kiterjed, ezért az összehasonlító reklámhoz elegendő annak megállapítása, hogy valamely versenytársra, illetve az általa kínált
         árukra vagy szolgáltatásokra – akár közvetett – hivatkozás történik (lásd a fent hivatkozott Toshiba Europe ügyben hozott
         ítélet 30. és 31. pontját és a C‑44/01. sz. Pippig Augenoptik ügyben 2003. április 8‑án hozott ítélet [EBHT 2003., I‑3095. o.]
         35. pontját, valamint a C‑381/05. sz. De Landtsheer Emmanuel ügyben 2007. április 19‑én hozott ítélet [EBHT 2007., I‑3115. o.]
         16. pontját).

      43      Valamely reklám összehasonlító jellegének megállapításához tehát a hirdető egy versenytársának, illetve az általa kínált termék
         vagy szolgáltatás kifejezett vagy közvetett felismerhetővé tétele szükséges (a fent hivatkozott Toshiba Europe ügyben hozott
         ítélet 29. pontja és a fent hivatkozott De Landtsheer Emmanuel ügyben hozott ítélet 17. pontja).

      44      Következésképpen, ha a reklámozó versenytársának védjegyével azonos vagy ahhoz hasonló megjelölésnek a használatát az átlagos
         fogyasztó az e versenytársra vagy az általa kínált árukra vagy szolgáltatásokra való utalásként érzékeli, mint az alapügyben,
         akkor a 84/450 irányelv 2. cikkének 2a. pontja értelmében vett összehasonlító reklámról van szó.

      45      Ebből következően a lajstromozott védjegy oltalma és az összehasonlító reklám alkalmazása közötti kompromisszum megteremtése
         érdekében a 89/104 irányelv 5. cikkének (1) és (2) bekezdését, valamint a 84/450 irányelv 3a. cikkének (1) bekezdését úgy
         kell értelmezni, hogy a védjegy jogosultja nem jogosult arra, hogy megtiltsa harmadik személyek számára a védjegyével azonos
         vagy ahhoz hasonló megjelölésnek az említett 3a. cikk (1) bekezdésében foglalt valamennyi megengedhetőségi feltételt kielégítő
         összehasonlító reklámban való használatát.

      46      Meg kell azonban állapítani, hogy amennyiben a védjeggyel azonos vagy ahhoz hasonló megjelölés használata megtiltásának a
         89/104 irányelv 5. cikke (1) bekezdésének b) pontjában foglalt feltételei teljesülnek, kizárt, hogy az az összehasonlító reklám,
         amelyben e megjelölést használják, megfeleljen a 84/450 irányelv 3a. cikke (1) bekezdésének d) pontjában meghatározott megengedhetőségi
         feltételnek.

      47      Egyrészt ugyanis a védjegy és a megjelölés, illetőleg az áruk vagy szolgáltatások közötti hasonlóság esetén az összetéveszthetőség
         képezi a védjegyoltalom különleges feltételét. A 89/104 irányelv 5. cikke (1) bekezdése b) pontjának így az a rendeltetése,
         hogy akkor alkalmazzák, ha védjeggyel megjelölt áruk vagy szolgáltatások azonossága vagy hasonlósága miatt a vásárlóközönség
         tudatában fennáll az összetéveszthetőség (a C‑120/04. sz. Medion‑ügyben 2005. október 6‑án hozott ítélet [EBHT 2005., I‑8551. o.]
         24. és 25. pontja).

      48      Másrészt a 84/450 irányelv 3a. cikke (1) bekezdésének d) pontjából következik, hogy az összehasonlító reklám nem megengedett,
         ha a reklámozónak és valamely versenytársának, vagy a reklámozó és versenytársa védjegyének, áruinak vagy szolgáltatásainak
         összetévesztését idézi elő.

      49      A 97/55 irányelv (13)–(15) preambulumbekezdésének fényében az „összetévesztésnek” mind a 89/104 irányelv 5. cikke (1) bekezdésének
         b) pontjában, mind a 84/450 irányelv 3a. cikke (1) bekezdésének d) pontjában használt fogalmát azonos módon kell értelmezni.

      50      Így, abban az esetben ha a reklámozó az összehasonlító reklámban a versenytárs védjegyével azonos vagy ahhoz hasonló megjelölést
         használ, a versenytárs vagy nem bizonyítja az összetéveszthetőséget, és ezért nem jogosult arra, hogy e megjelölés használatát
         a 89/104 irányelv 5. cikke (1) bekezdésének b) pontja alapján megtiltsa, vagy bizonyítja az összetéveszthetőséget, és ebből
         következően a reklámozó e tilalommal szemben nem hivatkozhat kimentési okra a 84/450 irányelv 3a. cikkének (19) bekezdése
         alapján, mivel a kérdéses reklám nem felel meg az e rendelkezésben meghatározott valamennyi feltételnek.

      51      Előzetesen tehát azt a választ kell adni, hogy a 89/104 irányelv 5. cikkének (1) és (2) bekezdését, valamint a 84/450 irányelv
         3a. cikkének (1) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy a védjegy jogosultja nem tilthatja meg harmadik személyeknek, hogy a
         védjeggyel azonos vagy ahhoz hasonló megjelölést használjanak olyan összehasonlító reklámban, amely az említett 3a. cikk (1) bekezdésében
         felsorolt valamennyi megengedhetőségi feltételnek megfelel.

      Amennyiben azonban a védjeggyel azonos vagy ahhoz hasonló megjelölés használata megtiltásának a 89/104 irányelv 5. cikke (1) bekezdésének
         b) pontjában foglalt feltételei teljesülnek, kizárt, hogy az az összehasonlító reklám, amelyben az említett megjelölést használják,
         megfeleljen a 97/55 irányelvvel módosított 84/450 irányelv 3a. cikke (1) bekezdésének d) pontjában meghatározott megengedhetőségi
         feltételnek.

       Az első, a 89/104 irányelv 5. cikke (1) bekezdésének értelmezésére vonatkozó kérdésről
      52      Vitathatatlan, hogy az alapügyben a H3G nem az O2 et O2 (UK) által lajstromoztatott buborékos védjegyeket használta, hanem
         egy e védjegyekhez hasonló megjelölést.

      53      A 89/104 irányelv 5. cikke (1) bekezdésének a) pontja azonban csak akkor alkalmazandó, ha a védjeggyel azonos megjelölést
         olyan árukkal, illetve szolgáltatásokkal kapcsolatban használják, amelyek azonosak a védjegy árujegyzékében szereplő árukkal,
         illetve szolgáltatásokkal.

      54      Mivel ez a rendelkezés nem alkalmazható az alapügyre, nem szükséges annak értelmezése.

      55      A fentiekből következően az első kérdést a válaszadás szempontjából úgy kell értelmezni, hogy a kérdést előterjesztő bíróság
         azt kívánja megtudni, hogy a 89/104 irányelv 5. cikke (1) bekezdésének b) pontját úgy kell‑e értelmezni, hogy a védjegy jogosultja
         megtilthatja harmadik személyeknek, hogy a védjegyhez hasonló megjelölést összehasonlító reklámban olyan árukkal, illetve
         szolgáltatásokkal kapcsolatban használjanak, amelyek azonosak a védjegy árujegyzékében szereplő árukkal, illetve szolgáltatásokkal,
         vagy azokhoz hasonlóak, abban az esetben, ha e használat a vásárlóközönség tudatában nem idéz elő összetéveszthetőséget.

      56      Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint annak elkerülése érdekében, hogy a védjegyjogosult számára biztosított oltalom tagállamonként
         változzék, a Bíróság feladata egységes értelmezést adni az irányelv 5. cikkének (1) bekezdését és különösen az ott szereplő
         „használat” fogalmát illetően (a C‑206/01. sz., Arsenal Football Club ügyben 2002. november 12‑én hozott ítélet [EBHT 2002.,
         I‑10273. o.] 45. pontja, a fent hivatkozott Adam Opel ügyben hozott ítélet 17. pontja és a C‑17/06. sz. Céline‑ügyben 2007.
         szeptember 11‑én hozott ítélet [EBHT 2007., I‑7041. o.] 15. pontja).

      57      Amint az a Bíróság ítélkezési gyakorlatából következik (a fent hivatkozott Arsenal Football Club ügyben hozott ítélet, a C‑245/02. sz.
         Anheuser‑Busch‑ügyben 2004. november 16‑án hozott ítélet [EBHT 2004., I‑10989. o.], a fent hivatkozott Medion‑ügyben hozott
         ítélet, a fent hivatkozott Adam Opel ügyben hozott ítélet, valamint a fent hivatkozott Céline‑ügyben hozott ítélet), a lajstromozott
         védjegy jogosultja csak akkor tilthatja meg a védjegyével azonos vagy ahhoz hasonló megjelölés harmadik fél általi használatát
         a 89/104 irányelv 5. cikke (1) bekezdésének b) pontja alapján, ha a következő négy feltétel teljesül:

      –        a használat gazdasági tevékenység keretében történik;
      –        a használathoz a védjegyjogosult nem járult hozzá;
      –        a használat a lajstromozott védjegy áruival vagy szolgáltatásaival azonos vagy azokhoz hasonló árukkal vagy szolgáltatásokkal
         kapcsolatban történik, és

      –        olyan jellegű, hogy a vásárlóközönség tudatában fennálló összetéveszthetőség miatt sérti vagy sértheti a védjegy azon alapvető
         funkcióját, hogy a fogyasztók számára garantálja az áruk vagy szolgáltatások származását.

      58      Konkrétabban a negyedik feltétel tekintetében meg kell állapítani egyrészt azt, hogy amint arra a jelen ítélet 47. pontja
         is emlékeztet, a 89/104 irányelv 5. cikke (1) bekezdésének b) pontja csak akkor alkalmazható, ha a védjeggyel megjelölt áruk
         vagy szolgáltatások azonossága vagy hasonlósága miatt a vásárlóközönség tudatában fennáll az összetévesztés veszélye.

      59      Másrészt az állandó ítélkezési gyakorlat szerint e rendelkezés értelmében összetéveszthetőséget okozhat, ha a közönség azt
         hiheti, hogy a szóban forgó áruk vagy szolgáltatások ugyanattól a vállalkozástól vagy adott esetben gazdaságilag egymással
         kapcsolatban álló vállalkozásoktól származnak (lásd többek között a C‑342/97. sz., Lloyd Schuhfabrik Meyer ügyben 1999. június
         22‑én hozott ítélet [EBHT 1999., I‑3819.] 17. pontját és a fent hivatkozott Medion‑ügyben hozott ítélet 26. pontját). Ezért
         a védjeggyel azonos vagy ahhoz hasonló megjelölés olyan használata, amely a vásárlóközönség tudatában összetéveszthetőséget
         idéz elő, sérti vagy sértheti a védjegy alapvető funkcióját.

      60      Az alapügyben egyértelmű, hogy a buborékos védjegyekhez hasonló megjelölésnek a H3G általi használata gazdasági előnyre törekvő
         kereskedelmi tevékenység keretében történt, és nem magáncélú használat során. Következésképpen a megjelölés használata gazdasági
         tevékenység keretében történt (lásd analógiaként a fent hivatkozott Céline‑ügyben hozott ítélet 17. pontját).

      61      Az is egyértelmű, hogy a H3G e megjelölést a buborékos védjegyek jogosultja, az O2 et O2 (UK) hozzájárulása nélkül használta.

      62      Ezenfelül a lajstromozott védjegy szolgáltatásaival azonos szolgáltatásokkal kapcsolatban való használatról van szó.

      63      Meg kell azonban állapítani, hogy a kérdést előterjesztő bíróság saját megállapításai szerint a buborékos védjegyekhez hasonló
         buborékos ábráknak a H3G által a vitatott reklámban történő használata a fogyasztók tudatában nem idézett elő összetéveszthetőséget.
         A vitatott reklám ugyanis összességében nem volt megtévesztő, és nem sugallta azt, hogy az O2 és O2 (UK) és a H3G között bármilyen
         jellegű kereskedelmi kapcsolat állna fenn.

      64      E tekintetben az O2 és O2 (UK) állításaival ellentétben a kérdést előterjesztő bíróság az összetéveszthetőség értékelése keretében
         jogosan korlátozta a vizsgálatát annak értékelésére, hogy a H3G a buborékos védjegyekhez hasonló megjelölést milyen összefüggésében
         használta.

      65      Igaz, hogy a 89/104 irányelv 4. cikke (1) bekezdésének b) pontjában és 5. cikke (1) bekezdésének b) pontjában szereplő összetéveszthetőség
         fogalma azonos (lásd ebben az értelemben a C‑425/98. sz. Marca Mode ügyben 2000. június 22‑én hozott ítélet [EBHT 2000., I‑4861. o.]
         25–28. pontját).

      66      A 89/104 irányelv 4. cikke (1) bekezdésének b) pontja azonban a védjegybejelentésre vonatkozik. Miután a védjegyet lajstromozták,
         a védjegyjogosult azt szabadon használhatja, ezért annak értékelése során, hogy a védjegybejelentés az e rendelkezésben előírt
         kizáró ok hatálya alá tartozik‑e, a felszólaló korábbi védjegyével való összetéveszthetőséget a védjegybejelentés által érintett
         valamennyi olyan eset tekintetében ellenőrizni kell, amelyben a védjegyet lajstromozása esetén használhatják.

      67      Ezzel szemben a 89/104 irányelv 5. cikke (1) bekezdésének b) pontjában előírt esetben a harmadik személy, aki a védjeggyel
         azonos vagy ahhoz hasonló megjelölést használ, nem igényel e megjelölés vonatkozásában oltalmat, hanem csak alkalomszerűen
         használja. E körülmények között annak értékelése keretében, hogy a védjegyjogosult jogosult‑e az e konkrét használat elleni
         fellépésre, az említett használat jellemzőinek vizsgálatára kell szorítkozni, annak vizsgálata nélkül, hogy ugyanezen megjelölés
         más körülmények között történő egyéb használata szintén összetéveszthetőséget okozna‑e.

      68      Következésképpen a negyedik feltétele annak, hogy a védjegyjogosult megtilthassa a védjegyéhez hasonló megjelölés használatát
         olyan árukkal, illetve szolgáltatásokkal kapcsolatban, amelyek azonosak a védjegy árujegyzékében szereplő árukkal, illetve
         szolgáltatásokkal, vagy azokhoz hasonlóak, az alapügyben nem teljesül.

      69      Ebből következően az első kérdésre azt a választ kell adni, hogy a 89/104 irányelv 5. cikke (1) bekezdésének b) pontját úgy
         kell értelmezni, hogy a védjegy jogosultja nem tilthatja meg harmadik személyeknek, hogy a védjegyhez hasonló megjelölést
         összehasonlító reklámban olyan árukkal, illetve szolgáltatásokkal kapcsolatban használjanak, amelyek azonosak a védjegy árujegyzékében
         szereplő árukkal, illetve szolgáltatásokkal, vagy azokhoz hasonlóak, abban az esetben, ha e használat a vásárlóközönség tudatában
         nem idéz elő összetéveszthetőséget, és ez attól függetlenül fennáll, hogy az említett összehasonlító reklám megfelel‑e a 84/450
         irányelv 3a. cikkében felsorolt valamennyi megengedhetőségi feltételnek.

       A második és harmadik, a 84/450 irányelv 3a. cikke (1) bekezdésének értelmezésére vonatkozó kérdésről
      70      A kérdést előterjesztő bíróság második és harmadik kérdésével azt kívánja megtudni, hogy a 84/450 irányelv 3a. cikkének (1) bekezdését
         úgy kell‑e értelmezni, hogy az olyan összehasonlító reklám, amelyben a reklámozó a versenytársa védjegyét vagy e védjegyhez
         hasonló megjelölést használ, csak akkor megengedett, ha e használat szükséges a reklámozó, illetve a versenytársa áruinak
         vagy szolgáltatásainak az összehasonlításához, illetve, hogy az adott esetben a versenytárs védjegyéhez hasonló megjelölés
         használata tekinthető‑e szükségesnek.

      71      A kérdést előterjesztő bíróság azonban e rendelkezés értelmezését csak arra az esetre kérte, ha a Bíróság az előzetes döntéshozatalra
         előterjesztett első kérdésre igennel válaszolna.

      72      Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett második és harmadik kérdést ezért nem kell megvizsgálni.

       A költségekről
      73      Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás
         egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült
         költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.

      A fenti indokok alapján a Bíróság (első tanács) a következőképpen határozott:
      1)      A védjegyekre vonatkozó tagállami jogszabályok közelítéséről szóló, 1988. december 21‑i 89/104/EGK tanácsi első irányelv 5. cikkének
            (1) és (2) bekezdését, valamint az 1997. október 6‑i 97/55/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvvel módosított, a megtévesztő
            és összehasonlító reklámról szóló, 1984. szeptember 10‑i 84/450/EGK tanácsi irányelv 3a. cikkének (1) bekezdését úgy kell
            értelmezni, hogy a lajstromozott védjegy jogosultja nem tilthatja meg harmadik személyeknek, hogy a védjeggyel azonos vagy
            ahhoz hasonló megjelölést használjanak olyan összehasonlító reklámban, amely az említett 3a. cikk (1) bekezdésében felsorolt
            valamennyi megengedhetőségi feltételnek megfelel.
      Amennyiben azonban a védjeggyel azonos vagy ahhoz hasonló megjelölés használata megtiltásának a 89/104 irányelv 5. cikke (1) bekezdésének
            b) pontjában foglalt feltételei teljesülnek, kizárt, hogy az az összehasonlító reklám, amelyben az említett megjelölést használják,
            megfeleljen a 97/55 irányelvvel módosított 84/450 irányelv 3a. cikke (1) bekezdésének d) pontjában meghatározott megengedhetőségi
            feltételnek.
      2)      A 89/104 irányelv 5. cikke (1) bekezdésének b) pontját úgy kell értelmezni, hogy a lajstromozott védjegy jogosultja nem tilthatja
            meg harmadik személyekkel szemben, hogy a védjegyhez hasonló megjelölést összehasonlító reklámban olyan árukkal, illetve szolgáltatásokkal
            kapcsolatban használjanak, amelyek azonosak a védjegy árujegyzékében szereplő árukkal, illetve szolgáltatásokkal, vagy azokhoz
            hasonlóak, abban az esetben, ha e használat a vásárlóközönség tudatában nem idéz elő összetéveszthetőséget, és ez attól függetlenül
            fennáll, hogy az említett összehasonlító reklám megfelel‑e a 97/55 irányelvvel módosított 84/450 irányelv 3a. cikkében felsorolt
            valamennyi megengedhetőségi feltételnek.
      Aláírások
      * Az eljárás nyelve: angol.


A Bíróság (hatodik tanács) november 9.-i ítélete: 2000. # Josef Plum kontra Allgemeine Ortskrankenkasse Rheinland, Regionaldirektion Köln. # Előzetes döntéshozatal iránti kérelem: Bundesgerichtshof - Németország. # Migráns munkavállalók szociális biztonsága. # C-404/98. sz. ügy


A Bíróság február 26.-i ítélete: 1991.#Az Európai Közösségek Bizottsága kontra Olasz Köztársaság.#Kötelezettségszegés - Szolgáltatásnyújtás szabadsága.#C-180/89. sz. ügy.


A Bíróság (második tanács) 1972. június 7-i ítélete. # Monique Bauduin, férjezett neve José Abel Chollet kontra az Európai Közösségek Bizottsága. # 32-71. sz. ügy


A Bíróság szeptember 14.-i ítélete: 1994. # Spanyol Királyság kontra az Európai Közösségek Bizottsága. # C-42/93. sz. ügy