title: A Bíróság (első tanács) 2009. június 18-i ítélete.#Az eljárást indította: Aberdeen Property Fininvest Alpha Oy.#Előzetes döntéshozatal iránti kérelem: Korkein hallinto-oikeus - Finnország.#Letelepedés szabadsága - 90/435/EGK irányelv - Társasági adó - Osztalék fizetése - Az említett irányelv szerinti társaságokon kívüli külföldi illetőségű társaságoknak fizetett osztalékok utáni forrásadó - Belföldi illetőségű társaságoknak fizetett osztalékok mentesítése.#C-303/07. sz. ügy.

text:
      C‑303/07. sz. ügy
      Az Aberdeen Property Fininvest Alpha Oy
      által indított eljárás
      (a Korkein hallinto‑oikeus [Finnország] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)
      „Letelepedés szabadsága – 90/435/EGK irányelv – Társasági adó – Osztalék fizetése – Az említett irányelv szerinti társaságokon kívüli külföldi illetőségű társaságoknak fizetett osztalékok utáni forrásadó – Belföldi illetőségű társaságoknak fizetett osztalékok mentesítése”
      Az ítélet összefoglalása
      Személyek szabad mozgása – Letelepedés szabadsága – Adójogszabályok – Társasági adó – Osztalékok adóztatása
      (EK 43. cikk és EK 48. cikk; 90/435 tanácsi irányelv, 2. cikk, a) pont)
      Az EK 43. cikket és EK 48. cikket úgy kell értelmezni, hogy azokkal ellentétes azon tagállami szabályozás, amely az adott
         államban székhellyel rendelkező leányvállalat által ezen államban székhellyel rendelkező részvénytársaság vagy befektetési
         alap számára fizetett osztalékokat mentesíti a forrásadó alól, azonban forrásadót vet ki a más tagállamban székhellyel rendelkező,
         változó alaptőkéjű befektetési társaság (VABT) jellegű anyavállalat számára fizetett hasonló osztalékokra, amely társaság
         az előbbi állam jogában nem ismert jogi formát ölt, nem szerepel a 2003/123 irányelvvel módosított, a különböző tagállamok
         anya‑ és leányvállalatai esetében alkalmazandó adóztatás közös rendszeréről szóló, 1990. július 23‑i 90/435/EGK tanácsi irányelv
         2. cikke a) pontjában hivatkozott jegyzékben, és a másik tagállam jogszabályai értelmében jövedelemadó‑mentességet élvez.

      Az osztalékok az anyavállalatok székhelye alapján alkalmazott ilyen eltérő adójogi kezelése ugyanis a letelepedés szabadságának
         az EK 43. cikkben és EK 48. cikkben főszabályként tiltott korlátját képezi, mivel az kevésbé vonzóvá teszi a más tagállamokban
         letelepedett társaságok számára, hogy letelepedési szabadságukat gyakorolják, aminek folytán e társaságok lemondhatnak arról,
         hogy leányvállalatot szerezzenek meg, alapítsanak vagy tartsanak fenn az ezen eltérő bánásmódot alkalmazó tagállamban.

      Egy adott tagállam által a belföldi illetőségű társaság által felosztott nyereség sorozatos, illetve kettős adóztatásának
         elkerülése, illetve enyhítése érdekében hozott intézkedések szempontjából az osztalékban részesülő belföldi illetőségű részvényesek
         helyzete nem feltétlenül hasonló a másik tagállamban illetőséggel rendelkező osztalékban részesülő részvényesek helyzetéhez.
         Mindenesetre attól kezdve, hogy valamely tagállam egyoldalúan vagy egyezmények útján jövedelemadót vet ki a belföldi illetőségű
         társaságok által nemcsak a belföldi, hanem a külföldi illetőségű részvényeseknek fizetett osztalékra is, e külföldi illetőségű
         részvényesek helyzete hasonló a belföldi illetőségű részvényesek helyzetéhez. Következésképpen ha a tagállam úgy dönt, hogy
         kivonja a belföldi illetőségű anyavállalatokat a belföldi illetőségű leányvállalatok osztalékként felosztott nyereségének
         sorozatos adóztatása alól, a hasonló helyzetben lévő külföldi illetőségű anyavállalatokra is ki kell terjesztenie e kedvezményt,
         amennyiben az e külföldi illetőségű társaságokra vonatkozó hasonló adóztatás e tagállam adóztatási jogának e társaságokkal
         szembeni gyakorlásából ered.

      Önmagában azon körülmény, amely szerint a nemzeti jogban nem létezik egy másik tagállami illetőségű VABT‑vel azonos jogi formát
         öltő társasági forma, nem igazolja az eltérő bánásmódot, mivel a tagállamok társasági joga nem lévén közösségi szinten teljes
         mértékben harmonizálva, ez megfosztaná a letelepedés szabadságát a hatékony érvényesüléstől. Egyébként azon körülmény, miszerint
         a VABT jövedelmeit a székhelye szerinti tagállamban nem adóztatják, nem minősülne olyan különbségnek e társaság és a belföldi
         illetőségű részvénytársaság között, amely igazolná az eltérő bánásmódot az e két társaságfajta által kapott osztalékokat terhelő
         forrásadó tekintetében, amennyiben az osztalékfizető társaság székhelye szerinti tagállam úgy döntött, hogy nem gyakorolja
         adóztatási joghatóságát az ilyen jövedelmek felett, ha azokat belföldi illetőségű társaságok kapják. Azon érv sem releváns
         továbbá, amely szerint mivel az adott tagállam nem adóztatja meg a VABT jövedelmeit, a sorozatos adóztatás nem a társaság
         szintjén, hanem annak részvényesei szintjén áll fenn, és azon tagállamnak kell azt elkerülnie, amelyben ez utóbbiak letelepedtek,
         ugyanis amikor olyan jövedelmekre vet ki forrásadót, amelyeket az osztalékfizető társaság szintjén már megadóztattak, maga
         az érintett tagállam okozza a sorozatos adóztatást, amely adóztatás elkerülése mellett döntött a belföldi illetőségű társaságoknak
         fizetett osztalékokat illetően. E körülmények között a külföldi illetőségű VABT és a nemzeti jog szerinti részvénytársaság
         között fennálló különbségek nem elegendők a kapott osztalékok forrásadó alóli mentességével kapcsolatos objektív különbségtételhez.

      Az ilyen adószabályozás nem igazolható az adóelkerülés megakadályozásával összefüggő okokkal, amennyiben nem a valós gazdasági
         tartalmat nélkülöző, olyan egyértelműen mesterséges képződményekre vonatkozik, amelyek kizárólag a belföldön folytatott tevékenységből
         származó nyereség után általában fizetendő adó kijátszására irányulnak. A tagállamok között megosztott adóztatási joghatóság
         egyensúlyára vonatkozó érvet illetően, ha valamely tagállam úgy döntött, hogy nem adóztatja a területén illetőséggel rendelkező
         kedvezményezett társaságok ilyen jövedelmeit, nem hivatkozhat a tagállamok között megosztott adóztatási joghatóság egyensúlyának
         megőrzéséhez fűződő követelményre a más tagállamban illetőséggel rendelkező kedvezményezett társaságok adóztatásának igazolása
         érdekében. A letelepedés szabadságának a szóban forgó szabályozás általi korlátozása nem igazolható az adórendszer koherenciája
         megőrzésének szükségességével. Mivel az osztalékok forrásadó alóli mentessége nem függ azon feltételtől, hogy a részvénytársaság
         által kapott osztalékokat ez utóbbi szétosztja‑e, illetve hogy az említett társaság részvényesei terhére történő megadóztatásuk
         lehetővé teszi‑e a forrásadó alóli mentesség kiegyenlítését, nincs közvetlen kapcsolat a forrásadó alóli mentesség és az említett
         osztalékoknak a részvénytársaság részvényeseinek jövedelmeként történő megadóztatása között.

      (vö. 41–44., 50–51., 54–56., 65–67., 73–76. pont és a rendelkező rész)
A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (első tanács)
      2009. június 18.(*)

      „Letelepedés szabadsága – 90/435/EGK irányelv – Társasági adó – Osztalék fizetése – Az említett irányelv szerinti társaságokon kívüli külföldi illetőségű társaságoknak fizetett osztalékok utáni forrásadó – Belföldi illetőségű társaságoknak fizetett osztalékok mentesítése”
      A C‑303/07. sz. ügyben,
      az EK 234. cikk alapján benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában, amelyet a Korkein hallinto‑oikeus (Finnország)
         a Bírósághoz 2007. június 29‑án érkezett, 2007. június 27‑i határozatával terjesztett elő

      az Aberdeen Property Fininvest Alpha Oy
      által kezdeményezett eljárásban,
      A BÍRÓSÁG (első tanács),
      tagjai: P. Jann tanácselnök, A. Tizzano, A. Borg Barthet, E. Levits (előadó) és J.‑J. Kasel bírák,
      főtanácsnok: J. Mazák,
      hivatalvezető: C. Strömholm tanácsos,
      tekintettel az írásbeli szakaszra és a 2008. november 13‑i tárgyalásra,
      figyelembe véve a következők által előterjesztett észrevételeket:
      –        az Aberdeen Property Fininvest Alpha Oy képviseletében J. Laaksonen oikeustieteen kandidaatti és M. Virolainen kauppatieteiden
         maisteri,

      –        a finn kormány képviseletében J. Himmanen, meghatalmazotti minőségben,
      –        a ciprusi kormány képviseletében E. Neofitou, meghatalmazotti minőségben,
      –        az olasz kormány képviseletében I. M. Braguglia, meghatalmazotti minőségben, segítője: P. Gentili avvocato dello Stato,
      –        az Európai Közösségek Bizottsága képviseletében R. Lyal és I. Koskinen, meghatalmazotti minőségben,
      a főtanácsnok indítványának a 2008. december 18‑i tárgyaláson történt meghallgatását követően,
      meghozta a következő
      Ítéletet
      1        Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem az EK 43., az EK 48., az EK 56. és az EK 58. cikk értelmezésére irányul.

      2        E kérelmet a finn jog alá tartozó Aberdeen Property Fininvest Alpha Oy (a továbbiakban: Alpha) társaság által a Korkein hallinto‑oikeus
         (legfelsőbb közigazgatási bíróság) előtt kezdeményezett, a luxemburgi jog alá tartozó luxemburgi illetőségű société d’investissement à capital variable‑nak (SICAV; változó alaptőkéjű befektetési társaság, a tovabbiakban: VABT), az Aberdeen Property Nordic Fund I SICAV‑nak (a továbbiakban:
         Nordic Fund SICAV) fizetett osztalékokat terhelő forrásadó levonásával kapcsolatos eljárás keretében terjesztették elő.

       Jogi háttér
       A közösségi szabályozás
      3        A 2003. december 22‑i 2003/123/EK tanácsi irányelvvel (HL L 7., 41. o.; magyar nyelvű különkiadás: 9. fejezet 2. kötet 3. o.)
         módosított, a különböző tagállamok anya‑ és leányvállalatai esetében alkalmazandó adóztatás közös rendszeréről szóló, 1990.
         július 23‑i 90/435/EGK tanácsi irányelv (HL L 225., 6. o.; magyar nyelvű különkiadás 9. fejezet, 1. kötet, 147. o.; a továbbiakban:
         90/435 irányelv) 2. cikkében ekképpen rendelkezik:

      „(1)      [A 90/435] irányelv alkalmazásában »egy tagállam társasága« bármely olyan társaság:
      a)      amely a mellékletben felsorolt formák egyikét veszi fel;
      […]
      c)      továbbá a következő adók valamelyikének alanya, választási lehetőség vagy mentesség nélkül:
      […]
      –        Luxemburgban: impôt sur le revenu des collectivités,
      […]
      –        Finnországban: yhteisöjen tulovero/inkomstskatten för samfund,
      […]”
      4        A 90/435 irányelv 3. cikke (1) bekezdése a) pontjának első albekezdése úgy rendelkezik, hogy ezen irányelv alkalmazásában
         „anyavállalat” bármely tagállam olyan társasága, amely eleget tesz az irányelv 2. cikkében felsorolt feltételeknek, és egy
         másik tagállam ugyanezen feltételeknek eleget tévő társasága alaptőkéjéből legalább 20%‑kal részesedik. E 3. cikk (1) bekezdése
         a) pontjának harmadik és negyedik albekezdése értelmében e minimális részesedési arány 2007. január 1‑jétől 15%, 2009. január
         1‑jétől pedig 10%.

      5        Az említett irányelv 5. cikke értelmében azon nyereség, amelyet a leányvállalat oszt fel az anyavállalata számára, mentesül
         a forrásadó alól.

      6        A 90/435 irányelv mellékletének i) és m) pontja a következőképpen szól:

      „i)      a luxemburgi jog szerint a következőképpen ismert társaságok: »société anonyme«, »société en commandite par actions«, »société
         à responsabilité limitée«, »société coopérative«, »société coopérative organisée comme une société anonyme«, »association
         d'assurances mutuelles«, »association d'épargne‑pension«, »entreprise de nature commerciale, industrielle ou minière de l'Etat,
         des communes, des syndicats de communes, des établissements publics et des autres personnes morales de droit public«, és más,
         a luxemburgi jog alapján alapított, a luxemburgi társasági adó alá tartozó társaságok;

      m)      a finn jog szerint a következőképpen ismert társaságok: »osakeyhtiö/aktiebolag«, »osuuskunta/andelslag«, »säästöpankki/sparbank«
         [és] »vakuutusyhtiö/försäkringsbolag«”.

       A nemzeti szabályozás
      7        A jövedelemadóról szóló 1992. december 30‑i törvény (Tuloverolaki [1535/1992]) 3. §‑a értelmében „társaságnak” minősül a részvénytársaság,
         a szövetkezet, a takarékpénztár, a befektetési alap, valamint minden az e cikkben felsorolt társaságokéhoz hasonló célra rendelt
         jogi személy vagy vagyon.

      8        Az említett törvény 9. cikke (1) bekezdése a következőképpen rendelkezik:

      „Jövedelemadó‑fizetési kötelezettség terhel:
      […]
      2)      a Finnországban szerzett jövedelme után (korlátozott adókötelezettség) minden természetes személyt, aki az adóév során nem
         rendelkezett finnországi lakóhellyel, és minden külföldi illetőségű jogi személyt.”

      9        Az említett törvény 10. §‑ának (6) bekezdése értelmében a finn illetőségű részvénytársaság, szövetkezet, vagy bármely más
         társaság által fizetett osztalék Finnországban kifizetett jövedelemnek minősül.

      10      A gazdasági tevékenységből eredő jövedelem adóztatásáról szóló, 1968. június 24‑i törvény (Laki elinkeinotulon verottamisesta
         [360/1968]), amely a finnországi illetőségű részvénytársaságok által kapott osztalékok adóztatását szabályozza, 2004. július
         30‑i változata 6.A. §‑ában a következőképpen rendelkezik:

      „A társaság által kapott osztalékok nem adóköteles jövedelmek. A második bekezdésre is figyelemmel azonban 75%‑ban adókötelesek,
         és 25%‑ban mentesülnek az adó alól, amennyiben:

      1)      az osztalék a források között nyilvántartott részvények alapján került kifizetésre, és az osztalékfizető társaság nem olyan,
         a [90/435] irányelv 2. cikke szerinti külföldi illetőségű társaság, amely alaptőkéjének legalább 10%‑ával – az osztalékok
         kifizetésekor – közvetlenül az osztalékban részesülő társaság rendelkezik;

      2)      az osztalékfizető társaság nem finn társaság, és nem is az 1) pontban meghatározott, az Európai Unió valamely tagállamában
         székhellyel rendelkező társaság, vagy

      3)      az osztalékfizető társaság a jövedelemadóról szóló törvény 33.A. §‑a második bekezdésének értelmében tőzsdén jegyzett társaság,
         és az osztalékban részesülő társaság a tőzsdén nem jegyzett társaság, amely – az osztalékok kifizetésekor – nem rendelkezik
         közvetlenül az osztalékfizető társaság alaptőkéjének legalább 10%‑ával.

      Az érintett adóév során kifizetett osztalékra alkalmazandó, az első bekezdés 2) pontjában meghatározott külföldi illetőségű
         társaság székhelye szerinti állam és [a Finn Köztársaság] közötti kettős adóztatás elkerülését célzó egyezmény hiányában ezen
         osztalék teljes egészében adóköteles jövedelemnek minősül.

      […]”
      11      A korlátozott adókötelezettség alá tartozó személyek jövedelmének és vagyonának megadóztatásáról szóló, 1978. augusztus 11‑i
         törvény (Laki rajoitetusti verovelvollisen tulon verottamisesta [627/1978]) 3. §‑a értelmében forrásadót kell fizetni többek
         között az osztalék után. E törvény osztalékra vonatkozó rendelkezéseit kell alkalmazni a befektetési alap nyereségfelosztására
         is.

      12      Az említett törvény 2004. július 30‑i változata 3. §‑ának ötödik bekezdése értelmében nem kell forrásadót fizetni azon osztalék
         után, amelyet az Európai Unió valamely tagállamában székhellyel rendelkező olyan társaságnak fizetnek, amely az osztalékfizető
         társaság alaptőkéjében legalább 20%‑os közvetlen részesedéssel rendelkezik, amennyiben az osztalékban részesülő a 90/435 irányelv
         2. cikke értelmében társaságnak minősül.

      13      Az említett 3. § ötödik bekezdésében előírt kivételben meghatározottaktól eltérő osztalékokra forrásadó vethető ki, amelynek
         mértékét az osztalékban részesülő társaság székhelye szerinti tagállam és a Finn Köztársaság között kötött adóegyezmény határozza
         meg, illetve ilyen egyezmény hiányában e mérték az osztalék bruttó összegének 28%‑a.

       A kettős adóztatás elkerüléséről szóló egyezmény
      14      A Luxemburg és Finnország között a jövedelem és a vagyonadók területén a kettős adóztatás elkerülése tárgyában 1982. március
         1‑jén aláírt egyezmény (Mémorial A 1982., 1966. o.), az alapügyre alkalmazandó változatában (a továbbiakban: adóegyezmény) nem tartalmaz különleges rendelkezéseket
         a luxemburgi jog alá tartozó VABT jellegű vállalkozások vonatkozásában, azonban a Korkein hallinto‑oikeus ítélkezési gyakorlata
         szerint az ilyen vállalkozások luxemburgi székhelyű személynek minősülnek ezen egyezmény alkalmazásában.

      15      Az adóegyezmény 10. cikke értelmében a szerződő államok valamelyikében székhellyel rendelkező társaság által a másik szerződő
         államban székhellyel rendelkező személynek fizetett osztalék e másik államban adóztatható meg. Ezen osztalék azonban az osztalékfizető
         társaság székhelye szerinti szerződő államban, ezen állam joga szerint is megadóztatható. Az adó azonban nem haladhatja meg
         az osztalék bruttó összegének 5 százalékát, amennyiben az osztalékban részesülő fél az osztalék tényleges jogosultja, és olyan
         társaságnak minősül, amely az osztalékfizető társaság alaptőkéjében legalább 25%‑os közvetlen vagy közvetett részesedéssel
         bír.

       Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés
      16      Az Alpha előzetes állásfoglalás iránti kérelmet terjesztett a Keskusverolautakunta (központi adójogi bizottság) elé az általa
         a Nordic Fund SICAV számára – amely társaságnak, mint e kérelemből kiderül, 100%‑os leányvállalatává alakul – fizetett osztalékok
         megadóztatását illetően. Az Aberdeen Property Investors Luxemburg SA társaság, az Aberdeen Property Investors csoport tagja
         veszi át a Nordic Fund SICAV ügyvezetését.

      17      A Nordic Fund SICAV részvényeit főként német intézményi befektetőknek, úgymint biztosító társaságoknak és nyugdíjpénztáraknak
         kínálják. A Nordic Fund SICAV célja a finnországi ingatlanágazatba való befektetés az Alpha közreműködésével, amely társaság
         ingatlanvállalkozásokban szerezne részesedést, valamint adott esetben, ingatlanon fennálló közvetlen tulajdonjogot szerezne.

      18      Az Alpha arra várt választ a Keskusverolautakuntától, hogy kivethető‑e forrásadó a Nordic Fund SICAV számára fizetett osztalékokra,
         tekintettel az EK 43. és EK 56. cikkre, valamint azon tényre, hogy a VABT jellegű társasághoz hasonló, az ingatlanpiacon befektetési
         tevékenységet folytató finn illetőségű részvénytársaság, vagy más, finnországi székhellyel rendelkező, azonos jellegű társaság
         számára fizetett osztalék a finn szabályozás értelmében nem minősül adóköteles jövedelemnek, és azt nem terheli forrásadó
         sem.

      19      A Keskusverolautakunta a 2/2006. sz., a 2005. és a 2006. évi forrásadó‑kivetésre vonatkozóan 2006. január 25‑én hozott előzetes
         állásfoglalásában úgy találta, hogy az Alpha a Nordic Fund SICAV számára kifizetett osztalékok után forrásadót köteles fizetni.

      20      A Keskusverolautakunta egyrészt megállapította, hogy mivel a VABT‑k nem szerepelnek a 90/435 irányelv mellékletében található
         jegyzékben, és nem fizetnek jövedelemadót a székhelyük szerinti tagállamban, a Nordic Fund SICAV nem tekinthető ezen irányelv
         szerinti társaságnak, és következésképpen a számára fizetett osztalék nem mentes a forrásadó alól.

      21      Másrészt a Keskusverolautakunta megállapította, hogy amennyiben a Nordic Fund SICAV‑ot a finn részvénytársasághoz („osakeyhtiö”),
         hasonlítják, e társaságok között számos különbség adódik. Elsősorban abban különböznek, hogy a finn jog szerinti részvénytársaság
         állandó alaptőkével rendelkezik, és az alaptőke a társaság működése alatt nem fizethető vissza a részvényeseknek. E társaságok
         másodsorban abban különböznek, hogy a finn részvénytársaság jövedelmei a székhely szerinti államban adókötelesek, és harmadsorban
         pedig abban, hogy ez utóbbi a 90/435 irányelv szerinti társaságnak minősül. Ennélfogva e két társaság nem összehasonlítható
         a közösségi jog értelmében.

      22      Az Alpha a kérdést előterjesztő bíróság előtt vitatta a Keskusverolautakunta állásfoglalását. Tekintettel arra, hogy az alapügy
         megoldásához a közösségi jog értelmezése szükséges, a Korkein hallinto‑oikeus az eljárást felfüggesztette, és előzetes döntéshozatal
         céljából a következő kérdést terjesztette a Bíróság elé:

      „Úgy kell‑e értelmezni az EK 43. és EK 48. cikket, valamint az EK 56. és EK 58. cikket, hogy az azokban biztosított alapvető
         szabadságok érvényesülése szempontjából a finn jog alá tartozó részvénytársaságot vagy befektetési alapot és a luxemburgi
         jog alá tartozó VABT‑t hasonlónak kell tekinteni, jóllehet a finn jogban nem ismert a VABT‑nek teljes mértékben megfelelő
         társasági forma, és emellett a VABT – amely luxemburgi jog alá tartózó társaság – nem szerepel a [90/435] irányelv 2. cikkének
         a) pontja alá tartozó társaságok jegyzékében, amely társaságokra a jelen ügyben irányadó finn forrásadó szabályozás alkalmazandó,
         továbbá a VABT a Luxemburgi Nagyhercegség nemzeti adójogszabályai alapján jövedelemadó‑mentességet élvez? Az EK‑Szerződés
         hivatkozott cikkeit sérti‑e ilyen körülmények között az, hogy Finnországban a luxemburgi székhelyű VABT osztalékban részesülőként
         nem mentes az osztalékok után kivetett forrásadó alól?”

       Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésről
      23      Kérdésével az előterjesztő bíróság lényegében arra keres választ, hogy az EK 43., EK 48., EK 56. és EK 58. cikkel ellentétes‑e
         azon tagállami szabályozás, amely az adott államban székhellyel rendelkező leányvállalat által ezen államban székhellyel rendelkező
         részvénytársaság vagy befektetési alap számára kifizetett osztalékokat mentesíti a forrásadó alól, azonban forrásadót vet
         ki a más tagállamban székhellyel rendelkező, VABT jellegű anyavállalat számára fizetett hasonló osztalékokra, amely társaság
         az előbbi állam jogában ismeretlen jogi formát ölt, nem szerepel a 90/435 irányelv 2. cikke a) pontjában található jegyzékben,
         és a másik tagállam jogszabályai értelmében jövedelemadó‑mentességet élvez.

      24      Előzetesen emlékeztetni kell arra, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat értelmében a közvetlen adók ugyan a tagállamok hatáskörébe
         tartoznak, ez utóbbiak azonban hatáskörüket a közösségi jog tiszteletben tartásával kötelesek gyakorolni (lásd különösen a
         C‑446/03. sz. Marks & Spencer ügyben 2005. december 13‑án hozott ítélet [EBHT 2005., I‑10837. o.] 29. pontját, a C‑196/04. sz.,
         Cadbury Schweppes és Cadbury Schweppes Overseas ügyben 2006. szeptember 12‑én hozott ítélet [EBHT 2006., I‑7995. o.] 40. pontját,
         a C‑374/04. sz. Test Claimants in Class IV of the ACT Group Litigation ügyben 2006. december 12‑én hozott ítélet [EBHT 2006.,
         I‑11673. o.] 36. pontját és a C‑379/05. sz. Amurta‑ügyben 2007. november 8‑án hozott ítélet [EBHT 2007., I‑9569. o.] 16. pontját).

      25      Azt is meg kell állapítani, hogy a közösségi jog egységesítésére, illetve összehangolására irányuló intézkedések hiányában
         a tagállamok továbbra is jogosultak egyezményekben vagy egyoldalúan meghatározni adóztatási joghatóságuk megosztásának szempontjait,
         különösen a kettős adóztatás elkerülése érdekében (a C‑336/96. sz. Gilly‑ügyben 1998. május 12‑én hozott ítélet [EBHT 1998,
         I‑2793. o.] 24. és 30. pontja, a C‑307/97. sz. Saint‑Gobain ZN ügyben 1999. szeptember 21‑én hozott ítélet [EBHT 1999., I‑6161 .o.]
         57. pontja, valamint a C‑470/04. sz. N‑ügyben 2006. szeptember 7‑én hozott ítélet [EBHT 2006., I‑7409. o.] 44. pontja, és
         a fent hivatkozott Amurta‑ügyben hozott ítélet 17. pontja).

      26      A 90/435 irányelv 5. cikke csak az irányelv hatálya alá tartozó osztalékfizetésekre vonatkozóan írja elő a tagállamok számára,
         hogy mentesítsék a forrásadó alól a leányvállalatok által anyavállalataik számára kifizetett osztalékokat.

      27      Amint a kérdést előterjesztő bíróság előadja, az alapügyben szóban forgó helyzet nem tartozik a 90/435 irányelv hatálya alá,
         amennyiben a VABT‑jellegű társaságok nem felelnek meg ezen irányelv 2. cikke (1) bekezdésének a) és c) pontjában meghatározott
         követelményeknek.

      28      A Bíróság már kimondta, hogy a 90/435 irányelv hatálya alá nem tartozó részesedések esetében a tagállamok jogosultak meghatározni
         azt, hogy milyen esetben és milyen mértékben kell a felosztott nyereség gazdasági kettős adóztatását elkerülni, és ennek céljából
         egyoldalúan vagy más tagállamokkal kötött egyezmények útján mechanizmusokat létrehozni e gazdasági kettős adóztatás elkerülésére
         vagy enyhítésére. Mindazonáltal ez nem jelenti azt, hogy a tagállamok az EK‑Szerződésben biztosított alapvető szabadságokkal
         ellentétes intézkedéseket alkalmazhatnak (lásd a fent hivatkozott Test Claimants in Class IV of the ACT Group Litigation ügyben
         hozott ítélet 54. pontját és a fent hivatkozott Amurta‑ügyben hozott ítélet 24. pontját).

      29      Mivel a kérdést előterjesztő bíróság a kérdést mind az EK 43. és EK 48. cikk, mind az EK 56. és EK 58. cikk tekintetében tette
         fel, előzetesen meg kell határozni, hogy az olyan nemzeti szabályozás, mint az alapügyben szóban forgó, érintheti‑e, és milyen
         mértékben, az e cikkekben biztosított szabadságokat.

       Az alkalmazandó szabadságról
      30      Meg kell jegyezni, hogy mind a letelepedés szabadságára vonatkozó EK 43. cikk, mind a tőke szabad mozgására vonatkozó EK 56. cikk
         alá tartozhat az olyan nemzeti szabályozás, amelynek értelmében a belföldi illetőségű társaság által fizetett osztalékok forrásadó
         alóli mentességének alkalmazása először is azon ténytől függ, hogy az osztalékban részesülő társaság belföldi vagy külföldi
         illetőségű, és másodszor pedig az osztalékban részesülő külföldi illetőségű társaságok esetében az osztalékfizető társaságban
         való részesedésük mértékétől, valamint az osztalékban részesülő társaságnak a 90/435 irányelv 2. cikke szerinti társaságnak
         minősülésétől függ.

      31      A forrásadó alóli mentességből ugyanis sem azon külföldi illetőségű társaságok nem részesülhetnek, amelyek részesedése az
         osztalékfizető társaságban alacsonyabb a nemzeti jogszabályban meghatározott mértéknél, amely az alapügy tényállása idején
         az alaptőke 20%‑a volt, sem azon társaságok, amelyek részesedése ugyan magasabb e mértéknél, azonban nem felelnek meg a 90/435
         irányelv 2. cikkében meghatározott társaság fogalomnak.

      32      Amint az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból is kitűnik, az alapügyben az osztalékban részesülő társaság feltehetően
         az osztalékfizető társaság 100%‑os tulajdonosa, azonban nem tekinthető az említett irányelv 2. cikke szerinti társaságnak.

      33      Meg kell ennélfogva állapítani, hogy az alapügy kizárólag a szóban forgó nemzeti szabályozásnak az olyan belföldi illetőségű
         társaság helyzetére gyakorolt hatására vonatkozik, amely a nyereséget azon részvényeseknek osztotta fel, akik az említett
         társaság döntéseire irányító befolyást biztosító, illetve olyan részesedéssel rendelkeznek, amely lehetővé teszi számukra
         a társaság tevékenységeinek a meghatározását (lásd ebben az értelemben a C–446/04. sz. Test Claimants in the FII Group Litigation
         ügyben 2006. december 12–én hozott ítélet [EBHT 2006., I–11753. o.] 38. pontját és a C‑284/06. sz. Burda‑ügyben 2008. június
         26‑án hozott ítélet [EBHT 2008., I‑4571. o.] 72. pontját).

      34      Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint amennyiben valamely társaság olyan részesedéssel rendelkezik egy másik társaságban,
         amely irányító befolyást biztosít számára a társaság döntései tekintetében, és lehetővé teszi számára a társaság tevékenységének
         meghatározását, a Szerződésnek a letelepedés szabadságára vonatkozó rendelkezéseit kell alkalmazni (lásd többek között a fent
         hivatkozott Cadbury Schweppes és Cadbury Schweppes Overseas ügyben hozott ítélet 31. pontját, a fent hivatkozott Test Claimants
         in Class IV of the ACT Group Litigation ügyben hozott ítélet 39. pontját, a C‑524/04. sz., Test Claimants in the Thin Cap
         Group Litigation ügyben 2007. március 13‑án hozott ítélet [EBHT 2007., I‑2107. o.] 27. pontját, a C‑231/05. sz. Oy AA‑ügyben
         2007. július 18‑án hozott ítélet [EBHT 2007., I‑6373. o.] 20. pontját, valamint a fent hivatkozott Burda‑ügyben hozott ítélet
         69. pontját).

      35      Még annak feltételezése esetén is, hogy az alapügyben szóban forgó szabályozás korlátozó hatást gyakorol a tőke szabad mozgására,
         e hatás a letelepedés szabadsága esetleges korlátozásának elkerülhetetlen következménye, ezért az nem indokolja az említett
         szabályozásnak az EK 56. cikk szempontjából történő önálló vizsgálatát (lásd ebben az értelemben a fent hivatkozott Cadbury
         Schweppes és Cadbury Schweppes Overseas ügyben hozott ítélet 33. pontját, a fent hivatkozott Test Claimants in the Thin Cap
         Group Litigation ügyben hozott ítélet 34. pontját, valamint a fent hivatkozott Oy AA‑ügyben hozott ítélet 24. pontját).

      36      Az első kérdésre tehát csupán az EK 43. és EK 48. cikk tekintetében kell válaszolni.

       A letelepedés szabadsága korlátozásának fennállásáról
      37      A Bíróság ítélkezési gyakorlatából következik, hogy a letelepedés szabadsága, amelyet az EK 43. cikk elismer a Közösség állampolgárainak,
         és amely magában foglalja a jogot a gazdasági tevékenység önálló vállalkozóként történő megkezdésére és folytatására, vállalkozások
         alapítására és irányítására a letelepedés országának joga által a saját állampolgáraira előírtakkal azonos feltételek szerint,
         az EK 48. cikknek megfelelően magában foglalja, hogy a valamely tagállam jogszabályai alapján létrehozott olyan társaságok,
         amelyek létesítő okirat szerinti székhelye, központi ügyvezetése vagy üzleti tevékenységének fő helye az Európai Közösség
         területén van, jogosultak tevékenységüket az érintett tagállamban leányvállalat, fióktelep vagy képviselet útján gyakorolni
         (a C‑471/04. sz. Keller Holding ügyben 2006. február 23‑án hozott ítélet [EBHT 2006., I‑2107. o.] 29. pontja, valamint a C‑170/05. sz.,
         Denkavit Internationaal és Denkavit France ügyben 2006. december 14‑én hozott ítélet [EBHT 2006., I‑11949. o.] 20. pontja).

      38      A társaságok kapcsán meg kell jegyezni, hogy az EK 48. cikk szempontjából székhelyük határozza meg – a természetes személyek
         állampolgárságának mintájára – egy állam jogrendjéhez való tartozásukat. Annak elfogadása, hogy az illetőség szerinti tagállam
         jogosult eltérő bánásmódban részesíteni valamely társaságot pusztán azon oknál fogva, hogy a székhelye egy másik tagállamban
         van, értelmetlenné tenné az EK 43. cikket. A letelepedés szabadságának célja így az, hogy biztosítsa a letelepedés tagállamában
         a nemzeti bánásmódot, megtiltva minden, a társaság székhelyén alapuló hátrányos megkülönböztetést (lásd a fent hivatkozott
         Test Claimants in Class IV of the ACT Group Litigation ügyben hozott ítélet 43. pontját, a fent hivatkozott Denkavit Internationaal
         és Denkavit France ügyben hozott ítélet 22. pontját, és a fent hivatkozott Burda‑ügyben hozott ítélet 77. pontját, valamint
         a C‑282/07. sz., Truck Center ügyben 2008. december 22‑én hozott ítélet [az EBHT‑ban még nem tették közzé] 32. pontját).

      39      A jelen esetben nem vitatott, hogy az a finnországi székhellyel rendelkező, finn jog alá tartozó részvénytársaság vagy befektetési
         alap, amely ugyanezen államban székhellyel rendelkező másik társaságtól kap osztalékot, főszabályként mentes ezen osztalékok
         tekintetében a forrásadó alól, míg a 90/435 irányelv 2. cikke szerinti társaságnak nem minősülő, külföldi illetőségű társaság
         számára a belföldi illetőségű társaság által fizetett osztalékokra forrásadó kerül kivetésre.

      40      Amennyiben a belföldi illetőségű társaság által fizetett osztalékok először e társaságnál kerülnek elért nyereségként megadóztatásra,
         akkor a 90/435 irányelv 2. cikke szerinti társaságnak nem minősülő, külföldi illetőségű osztalékban részesülő társaság a forrásadó
         miatt ezen osztalékok tekintetében sorozatos adóztatás alá esne, míg a belföldi illetőségű részvénytársaságok vagy befektetési
         alapok által kapott osztalékok esetében nem merülne fel ilyen sorozatos adóztatás.

      41      Az osztalékok az anyavállalatok székhelye alapján alkalmazott ilyen eltérő adójogi kezelése a letelepedés szabadságának az
         EK 43. és EK 48. cikkben főszabályként tiltott korlátját képezheti, mivel az kevésbé vonzóvá teszi a más tagállamokban letelepedett
         társaságok számára, hogy letelepedési szabadságukat gyakorolják, aminek folytán e társaságok lemondhatnak arról, hogy leányvállalatot
         szerezzenek meg, alapítsanak vagy tartsanak fenn az ezen eltérő bánásmódot alkalmazó tagállamban (lásd ebben az értelemben
         a fent hivatkozott Denkavit Internationaal et Denkavit France ügyben hozott ítélet 29. és 30. pontját).

      42      A Bíróság már megállapította, hogy egy adott tagállam által a belföldi illetőségű társaság által felosztott nyereség sorozatos,
         illetve kettős adóztatásának elkerülése, illetve enyhítése érdekében hozott intézkedések szempontjából az osztalékban részesülő
         belföldi illetőségű részvényesek helyzete nem feltétlenül hasonló a másik tagállamban illetőséggel rendelkező osztalékban
         részesülő részvényesek helyzetéhez (a fent hivatkozott Denkavit Internationaal és Denkavit France ügyben hozott ítélet 34. pontja,
         valamint a fent hivatkozott Amurta‑ügyben hozott ítélet 37. pontja).

      43      Mindenesetre attól kezdve, hogy valamely tagállam egyoldalúan vagy egyezmények útján jövedelemadót vet ki a belföldi illetőségű
         társaságok által nemcsak a belföldi, hanem a külföldi illetőségű részvényeseknek fizetett osztalékra is, e külföldi illetőségű
         részvényesek helyzete hasonló a belföldi illetőségű részvényesek helyzetéhez (a fent hivatkozott Test Claimants in Class IV
         of the ACT Group Litigation ügyben hozott ítélet 68. pontja, a fent hivatkozott Denkavit Internationaal és Denkavit France
         ügyben hozott ítélet 35. pontja, valamint a fent hivatkozott Amurta‑ügyben hozott ítélet 38. pontja).

      44      Következésképpen ha a tagállam úgy dönt, hogy kivonja a belföldi illetőségű anyavállalatokat a belföldi illetőségű leányvállalatok
         osztalékként felosztott nyereségének sorozatos adóztatása alól, a hasonló helyzetben lévő külföldi illetőségű anyavállalatokra
         is ki kell terjesztenie e kedvezményt, amennyiben az e külföldi illetőségű társaságokra vonatkozó hasonló adóztatás e tagállam
         adóztatási jogának e társaságokkal szembeni gyakorlásából ered (lásd ebben az értelemben a fent hivatkozott Denkavit Internationaal
         et Denkavit France ügyben hozott ítélet 37. pontját).

      45      A finn kormány úgy véli azonban, hogy mivel a nemzeti szabályozás nem teszi Finnországban lehetővé a luxemburgi jog szerinti
         VABT‑vel azonos jogi formát öltő társaságok alapítását, az ilyen társaságok jogi formájukból és adójogi bánásmódjukból adódóan
         objektíve eltérő helyzetben vannak, mint a finnországi székhelyű társaságok és befektetési alapok.

      46      Az említett kormány úgy érvel, hogy a finn részvénytársaságoktól eltérően a VABT nem jövedelemadó‑köteles a székhelye szerinti
         tagállamban, amennyiben Luxemburgban az ilyen társaság kizárólag a tőkéjére kivetett 0,01%‑os adót köteles fizetni, és az
         általa más tagállami illetőségű személy számára felosztott nyereség nem forrásadó‑köteles. Ugyanakkor a finn részvénytársaságok
         által kapott osztalékok csak azon okból adómentesek, hogy a nyereség részvénytársaságok közötti felosztásakor elkerüljék a
         sorozatos adóztatást, míg e társaságok egyéb jövedelmei adókötelesek.

      47      Az olasz kormány e tekintetben hozzáfűzi, hogy az átruházható értékpapírokkal foglalkozó kollektív befektetési vállalkozásokra
         (ÁÉKBV) vonatkozó törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezések összehangolásáról szóló, 1985. december 20‑i 85/611/EGK
         tanácsi irányelv (HL L 375., 3. o.; magyar nyelvű különkiadás 6. fejezet, 1. kötet, 139. o.) hatálya alá nem tartozó ingatlanbefektetési
         VABT, amelynek egyetlen célja a saját részvényei nyilvános értékesítéséből szerzett tőke kollektív befektetése, alapvetően
         átlátszó jogalany, amely a közös kezelésen keresztül az egyes tagok egyéni hozzájárulásainak hasznosítására irányul, és önmagában
         nem hasonlítható a szokványos társaságokhoz. Az ilyen társaság különleges jellemzője igazolja a székhely szerinti államban
         a jövedelemadó alóli mentességet, lévén hogy az egyetlen figyelembe veendő jövedelem tulajdonképpen az egyes társaságok jövedelme.
         A sorozatos adóztatás problémája tehát nem a VABT szintjén, hanem a tagok szintjén jelenik meg, és ekképpen az érintett tagállam
         feladata annak orvoslása.

      48      A luxemburgi jog szerinti VABT és a finn jog szerinti befektetési alap összehasonlítását illetően a finn kormány kiemeli egyrészt,
         hogy az alapügyben szóban forgó időszakban a nemzeti szabályozás tiltotta az utóbbi, adómentességet élvező alapok számára
         az előzetes döntéshozatal iránti kérelemben hivatkozottakhoz hasonló ingatlanbefektetéseket. Másrészt a VABT által felosztott
         nyereség nem forrásadó‑köteles Luxemburgban, ellentétben a finn befektetési alap által más tagállamban székhellyel rendelkező
         személynek felosztott nyereséggel, hacsak valamely kettős adóztatás elkerüléséről szóló egyezmény másképp nem rendelkezik.

      49      Ezen érvelésnek nem lehet helyt adni.

      50      Először is meg kell jegyezni, hogy önmagában azon körülmény, amely szerint a finn jogban nem létezik a luxemburgi jog szerinti
         VABT‑vel azonos jogi formát öltő társasági forma, nem igazolja az eltérő bánásmódot, mivel a tagállamok társasági joga nem
         lévén közösségi szinten teljes mértékben harmonizálva, ez megfosztaná a letelepedés szabadságát a hatékony érvényesüléstől.

      51      Másodszor még ha megállapítást is nyerne az a finn kormány által hivatkozott körülmény, miszerint a VABT jövedelmeit Luxemburgban
         nem adóztatják, az nem minősülne olyan különbségnek e társaság és a belföldi illetőségű részvénytársaság között, amely igazolná
         az eltérő bánásmódot az e két társaságfajta által kapott osztalékokat terhelő forrásadó tekintetében.

      52      Egyrészt ugyanis a finn kormány szerint a belföldi illetőségű társaság által más belföldi illetőségű társaság számára fizetett
         osztalékok nem adókötelesek, forrásadó sem sújtja őket, és azt az osztalékban részesülő társaság jövedelmének részeként sem
         terheli adó. Következésképpen az ilyen jellegű jövedelem luxemburgi megadóztatásának hiánya nem igazolja ennek a finn állam
         általi megadóztatását, mivel ez utóbbi úgy döntött, hogy nem gyakorolja adóztatási joghatóságát az ilyen jövedelmek felett,
         amennyiben azokat finnországi illetőségű társaságok kapják.

      53      Másrészt a finn kormány nem jelölte meg, hogy a belföldi illetőségű társaságok és a külföldi illetőségű VABT‑k más jellegű
         jövedelmeinek adójogi bánásmódja mennyiben lenne releváns a kapott osztalékok forrásadó alóli mentességét illetően e két társaságforma
         összehasonlíthatóságának értékelésekor.

      54      Harmadrészt az olasz kormány azon érve sem releváns, amely szerint mivel a Luxemburgi Nagyhercegség nem adóztatja meg a VABT
         jövedelmeit, a sorozatos adóztatás nem a társaság szintjén, hanem annak részvényesei szintjén áll fenn, és azon tagállamnak
         kell azt elkerülnie, amelyben ez utóbbiak letelepedtek. Ugyanis amikor olyan jövedelmekre vet ki forrásadót, amelyeket az
         osztalékfizető társaság szintjén már megadóztattak, maga a Finn Köztársaság okozza a sorozatos adóztatást, amely adóztatás
         elkerülése mellett döntött a belföldi illetőségű társaságok fizetett osztalékokat illetően.

      55      E körülmények között a luxemburgi jog szerinti VABT és a finn jog szerinti részvénytársaság között fennálló, a finn és az
         olasz kormány által hivatkozott különbségek nem elegendők a kapott osztalékok forrásadó alóli mentességével kapcsolatos objektív
         különbségtételhez. Következésképpen nem szükséges megvizsgálni, hogy luxemburgi jog szerinti VABT és a finn jog szerinti befektetési
         alap között fennálló, az említett kormányok által hivatkozott különbségek milyen mértékben relevánsak az ilyen objektív különbség
         megállapíthatósága szempontjából.

      56      Következésképpen a külföldi illetőségű VABT‑kkal és a belföldi illetőségű részvénytársaságokkal szemben a számukra belföldi
         illetőségű társaságok által fizetett osztalékok forrásadó alóli mentessége tekintetében alkalmazott eltérő bánásmód a letelepedés
         szabadságának az EK 43. és EK 48. cikk által főszabályként tiltott korlátozását képezi.

       A letelepedés szabadsága korlátozásának igazolásáról
      57      A Bíróság ítélkezési gyakorlatából kitűnik, hogy a letelepedés szabadságának korlátozása kizárólag akkor fogadható el, ha
         azt nyomós közérdek igazolja. Azonban ebben az esetben is szükséges, hogy az alkalmas legyen az elérni kívánt cél megvalósításának
         biztosítására, és ne lépje túl az e cél eléréséhez szükséges mértéket (lásd a C–414/06. sz. Lidl Belgium ügyben 2008. május
         15‑én hozott ítélet [EBHT 2008., ‑3601. o.] 27. pontját, valamint a C‑157/07. sz., Krankenheim Ruhesitz am Wannsee‑Seniorenheimstatt
         ügyben 2008. október 23‑án hozott ítélet [az EBHT‑ban még nem tették közzé] 40. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).

      58      A finn kormány e tekintetben úgy érvel, hogy a nemzeti szabályozás célja az adóztatás kijátszásának elkerülése, amennyiben
         a más, Finn Köztársaságon kívüli tagállamban székhellyel rendelkező, olyan társaság számára fizetett osztalék forrásadó alóli
         mentessége, amely társaság maga nem fizet jövedelemadót, és amely esetében a nyereség felosztása sem forrásadó‑köteles, azon
         veszéllyel jár, hogy olyan mesterséges képződmények jönnek létre, amelyek célja a jövedelemadó bármiféle formájának megkerülése.

      59      Az alapügyben érintett rendszer egyébként az olyan magatartások elkerülésére irányul, amelyek alkalmasak arra, hogy veszélyeztessék
         a Finn Köztársaság azon jogosultságát, hogy a saját területén folytatott tevékenységekkel kapcsolatban gyakorolja adóztatási
         hatáskörét. A forrásadó alkalmazását ekképpen annak szüksége igazolja, hogy megőrizzék az adóztatási joghatóság e tagállam
         és a Luxemburgi Nagyhercegség közötti megosztásának adóegyezményben meghatározott egyensúlyát, amely adóegyezmény értelmében
         azon államból, amelyből a jövedelem származik, fenntartja az 5%‑os forrásadó levonásának jogát.

      60      Az olasz kormány hozzáfűzi, hogy a forrásadó alóli mentesség arra ösztönözné a vállalkozások csoportjait, hogy anyavállalatukat
         olyan államokban hozzák létre, ahol az adók a legalacsonyabbak, sőt, nem létezők, ami végső soron biztosítaná a vállalkozások
         csoportjai számára annak lehetőségét, hogy megválasszák, hogy a valamely tagállam területén keletkezett osztalék hol és milyen
         mértékben kerülne megadóztatásra, és így ez e tagállamot megfosztaná a kérdéses osztalékok tekintetében az adóztatási joghatóságától.
         E kormány szerint egyébként annak szüksége igazolja a forrásadó alkalmazását, hogy elkerüljék az adóztatás kijátszását, és
         megőrizzék az adóztatási jog tagállamok közötti megosztásának egyensúlyát.

      61      Végül a finn kormány szerint az alapügyben érintett szabályozást a finn adórendszer koherenciája megőrzésének szükségessége
         igazolja, amely rendszer azon elven alapul, hogy a belföldi részvénytársaság és befektetési alap által kapott osztalékok forrásadó
         alóli mentességét ellensúlyozza az osztalékban részesülő természetes személy szintjén beszedett jövedelemadó, mivel a részvénytársaság
         részvényesei ezen osztalékok tekintetében adóznak, és a befektetési alap által kifizetett nyereség Finnországban tőkejövedelemnek
         minősül, amelyet 28%‑os adó terhel.

      62      A finn és az olasz kormány által hivatkozott igazolásoknak nem lehet helyt adni.

      63      Először is az adóelkerülések megakadályozását illetően emlékeztetni kell arra, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat szerint
         a letelepedés szabadságát korlátozó nemzeti intézkedés igazolható, ha az kifejezetten olyan egyértelműen mesterséges képződményekre
         vonatkozik, amelyek célja az érintett tagállam szabályozása alkalmazásának megkerülése (lásd e tekintetben a C‑264/96. sz.
         ICI‑ügyben 1998. július 16‑án hozott ítélet [EBHT 1998., I‑4695. o.] 26. pontját, valamint a fent hivatkozott Marks & Spencer
         ügyben hozott ítélet 57. pontját, továbbá a fent hivatkozott Cadbury Schweppes és Cadbury Schweppes Overseas ügyben hozott
         ítélet 51. pontját, és a fent hivatkozott Test Claimants in the Thin Cap Group Litigation ügyben hozott ítélet 72. pontját).

      64      Abban az esetben igazolható a letelepedés szabadságának korlátozása a visszaélésszerű gyakorlattal szembeni küzdelem indokaival,
         ha e korlátozás kifejezett célja az, hogy megakadályozza a valós gazdasági tartalmat nélkülöző, olyan egyértelműen mesterséges
         képződmények létrehozására irányuló magatartásokat, amelyek a belföldön folytatott tevékenységből származó nyereség után általában
         fizetendő adó kijátszására irányulnak (a fent hivatkozott Cadbury Schweppes és Cadbury Schweppes Overseas ügyben hozott ítélet
         55. pontja, valamint a fent hivatkozott Test Claimants in the Thin Cap Group Litigation ügyben hozott ítélet 74. pontja).

      65      Elegendő megjegyezni, hogy az alapügyben szóban forgó adószabályozás nem a valós gazdasági tartalmat nélkülöző, olyan egyértelműen
         mesterséges képződményekre vonatkozik, amelyek kizárólag a belföldön folytatott tevékenységből származó nyereség után általában
         fizetendő adó kijátszására irányulnak, és ennélfogva nem igazolható az adóelkerülés megakadályozásával összefüggő okokkal.

      66      Ezt követően a tagállamok között megosztott adóztatási joghatóság egyensúlyára vonatkozó érvet illetően emlékeztetni kell
         arra, hogy ezen igazolás különösen akkor fogadható el, ha a szóban forgó rendszer olyan magatartások megakadályozására irányul,
         amelyek alkalmasak arra, hogy veszélyeztessék a tagállamnak a területén végzett tevékenységekre vonatkozó adóztatási joghatósága
         gyakorlását (lásd a C‑347/04. sz., Rewe Zentralfinanz ügyben 2007. március 29‑én hozott ítélet [EBHT 2007. I‑2647. o.] 42. pontját,
         a fent hivatkozott Oy AA‑ügyben hozott ítélet 54. pontját, valamint a fent hivatkozott Amurta‑ügyben hozott ítélet 58. pontját).

      67      Mindazonáltal, ha valamely tagállam úgy döntött, hogy nem adóztatja a területén illetőséggel rendelkező kedvezményezett társaságok
         ilyen jövedelmeit, nem hivatkozhat a tagállamok között megosztott adóztatási joghatóság egyensúlyának megőrzéséhez fűződő
         követelményre a más tagállamban illetőséggel rendelkező kedvezményezett társaságok adóztatásának igazolása érdekében (a fent
         hivatkozott Amurta‑ügyben hozott ítélet 59. pontja).

      68      E tekintetben nem releváns azon tény, miszerint az adóegyezmény fenntartotta a Finn Köztársaság részére az adóztatási joghatóság
         gyakorlásának jogát az e tagállami illetőségű társaságok által a luxemburgi illetőségű társaságok számára fizetett osztalékok
         tekintetében.

      69      A tagállam nem hivatkozhat a kettős adóztatás elkerüléséről szóló egyezményre annak érdekében, hogy kivonja magát a Szerződésből
         eredő kötelezettségei alól (lásd e tekintetben a fent hivatkozott Denkavit Internationaal és Denkavit France ügyben hozott
         ítélet 53. pontját, valamint az Amurta‑ügyben hozott ítélet 55. pontját).

      70      Egyébként, amennyiben a belföldi illetőségű társaságok által fizetett osztalékot e társaságok szintjén elért nyereségként
         megadóztatják, a forrásadó alóli mentesség ezen osztalékok tekintetében nem fosztja meg a Finn Köztársaságot a területén folytatott
         tevékenységekkel kapcsolatos jövedelmek megadóztatásával kapcsolatos valamennyi jogától.

      71      Végül a finn adórendszer koherenciájának megőrzésére alapított érvet illetően először is emlékeztetni kell arra, hogy a Bíróság
         elismerte, hogy e koherencia megőrzésének szükségessége igazolhatja a Szerződés által biztosított alapvető szabadságok gyakorlásának
         korlátozását (lásd a C‑204/90. sz. Bachmann‑ügyben 1992. január 28‑án hozott ítélet [EBHT 1992., I‑249. o.] 28. pontját, valamint
         a C‑300/90. sz., Bizottság kontra Belgium ügyben ugyanezen a napon hozott ítélet [EBHT 1990., I‑305. o.] 21. pontját, a fent
         hivatkozott Keller Holding ügyben hozott ítélet 40. pontját, a fent hivatkozott Amurta‑ügyben hozott ítélet 46. pontját, valamint
         a C‑293/06. sz. Deutsche Shell ügyben 2008. február 28‑án hozott ítélet [EBHT 2008., I‑1129. o.] 37. pontját).

      72      Az ilyen igazolásra alapított érvek helytállóságához a Bíróság megköveteli, hogy közvetlen kapcsolat legyen megállapítható
         az adott adóelőny és az ezen előnynek valamely meghatározott adóteherrel történő kiegyenlítése között (a C‑484/93. sz., Svensson
         és Gustavsson ügyben 1995. november 14‑én hozott ítélet [EBHT 1995., I‑3955. o.] 18. pontja, a fent hivatkozott ICI‑ügyben
         hozott ítélet 29. pontja, a C‑319/02. sz. Manninen‑ügyben 2004. szeptember 7‑én hozott ítélet [EBHT 2007., I‑7477. o.] 42. pontja
         és a fent hivatkozott Keller Holding ügyben hozott ítélet 40. pontja), és e kapcsolat közvetlen jellegét a szóban forgó szabályozás
         által követett célra tekintettel kell megállapítani (a fent hivatkozott Manninen‑ügyben hozott ítélet 43. pontja és a fent
         hivatkozott Deutsche Shell ügyben hozott ítélet 39. pontja, valamint a C‑418/07. sz. Papillon‑ügyben 2008. november 27‑én
         hozott ítélet [az EBHT‑ban még nem tették közzé] 44. pontja).

      73      Az alapügyben szóban forgó adórendszer keretében az osztalékok forrásadó alóli mentessége nem függ azon feltételtől, hogy
         a részvénytársaság által kapott osztalékokat ez utóbbi szétosztja‑e, illetve hogy az említett társaság részvényesei terhére
         történő megadóztatásuk lehetővé teszi‑e a forrásadó alóli mentesség kiegyenlítését.

      74      Következésképpen nincs közvetlen kapcsolat a jelen ítélet 72. pontjában hivatkozott ítélkezési gyakorlat értelmében a forrásadó
         alóli mentesség és az említett osztalékoknak a részvénytársaság részvényeseinek jövedelmeként történő megadóztatása között.

      75      Ennélfogva a letelepedés szabadságának az alapügyben szóban forgó szabályozás általi korlátozása nem igazolható a finn adórendszer
         koherenciája megőrzésének szükségességével.

      76      A fentiekre tekintettel a feltett kérdésre azt a választ kell adni, hogy az EK 43. és EK 48. cikket úgy kell értelmezni, hogy
         azokkal ellentétes azon tagállami szabályozás, amely az adott államban székhellyel rendelkező leányvállalat által ezen államban
         székhellyel rendelkező részvénytársaság vagy befektetési alap számára fizetett osztalékokat mentesíti a forrásadó alól, azonban
         forrásadót vet ki a más tagállamban székhellyel rendelkező, VABT jellegű anyavállalat számára fizetett hasonló osztalékokra,
         amely társaság az előbbi állam jogában nem ismert jogi formát ölt, nem szerepel a 90/435 irányelv 2. cikke a) pontjában hivatkozott
         jegyzékben, és a másik tagállam jogszabályai értelmében jövedelemadó‑mentességet élvez.

       A költségekről
      77      Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás
         egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült
         költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.

      A fenti indokok alapján a Bíróság (első tanács) a következőképpen határozott:
      Az EK 43. és EK 48. cikket úgy kell értelmezni, hogy azokkal ellentétes azon tagállami szabályozás, amely az adott államban
            székhellyel rendelkező leányvállalat által ezen államban székhellyel rendelkező részvénytársaság vagy befektetési alap számára
            fizetett osztalékokat mentesíti a forrásadó alól, azonban forrásadót vet ki a más tagállamban székhellyel rendelkező, változó
            alaptőkéjű befektetési társaság (VABT) jellegű anyavállalat számára fizetett hasonló osztalékokra, amely társaság az előbbi
            állam jogában nem ismert jogi formát ölt, nem szerepel a 2003. december 22‑i 2003/123/EK tanácsi irányelvvel módosított, a
            különböző tagállamok anya‑ és leányvállalatai esetében alkalmazandó adóztatás közös rendszeréről szóló, 1990. július 23‑i
            90/435/EGK tanácsi irányelv 2. cikke a) pontjában hivatkozott jegyzékben, és a másik tagállam jogszabályai értelmében jövedelemadó‑mentességet
            élvez.
      Aláírások
      * Az eljárás nyelve: finn.