title: A Bíróság ítélete (negyedik tanács), 2017. június 14.#Compass Contract Services Limited kontra Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs.#A First-tier Tribunal (Tax Chamber) (Egyesült Királyság) által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem.#Előzetes döntéshozatal – Hozzáadottérték‑adó (héa) – A jogalap nélkül megfizetett héa visszatérítése – Héalevonási jog – Szabályok – Az egyenlő bánásmód és az adósemlegesség elve – A tényleges érvényesülés elve – Elévülési időt bevezető nemzeti szabályozás.#C-38/16. sz. ügy.

text:
         A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (negyedik tanács)
      2017. június 14. (
            *1
         )
      „Előzetes döntéshozatal — Hozzáadottérték‑adó (héa) — A jogalap nélkül megfizetett héa visszatérítése — Héalevonási jog — Szabályok — Az egyenlő bánásmód és az adósemlegesség elve — A tényleges érvényesülés elve — Elévülési időt bevezető nemzeti szabályozás”
      A C‑38/16. sz. ügyben,
      az EUMSZ 267. cikk alapján benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában, amelyet a First‑tier Tribunal (Tax Chamber) (elsőfokú bíróság [adójogi tanács], Egyesült Királyság) a Bírósághoz 2016. január 25‑én érkezett, 2016. január 20‑i határozatával terjesztett elő
      a Compass Contract Services Limited

      és
      a Commissioners for Her Majesty’s Revenue & Customs

      között folyamatban lévő eljárásban,
      A BÍRÓSÁG (negyedik tanács),
      tagjai: T. von Danwitz tanácselnök, Juhász E., C. Vajda, K. Jürimäe és C. Lycourgos (előadó) bírák,
      főtanácsnok: M. Campos Sánchez‑Bordona,
      hivatalvezető: L. Hewlett főtanácsos,
      tekintettel az írásbeli szakaszra és a 2016. december 8‑i tárgyalásra,
      figyelembe véve a következők által előterjesztett észrevételeket:

               —

               a Compass Contract Services Limited képviseletében D. Scorey QC, O. Jarratt és D. Stephens tanácsadók,

               —

               az Egyesült Királyság kormánya képviseletében D. Robertson és M. Holt, meghatalmazotti minőségben, segítőjük: A. Macnab barrister,

               —

               az Európai Bizottság képviseletében M. Owsiany‑Hornung és M. Wasmeier, meghatalmazotti minőségben,

         a főtanácsnok indítványának a 2017. március 2‑i tárgyaláson történt meghallgatását követően,
      meghozta a következő
      Ítéletet

               1

               Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem az egyenlő bánásmód, az adósemlegesség és a tényleges érvényesülés uniós jogi elveinek értelmezésére vonatkozik.

               2

               E kérelmet a Compass Contract Services Limited (a továbbiakban: Compass) és a Commissioners for Her Majesty’s Revenue & Customs (a továbbiakban: Commissioners) között a Compass által jogalap nélkül megfizetett hozzáadottérték‑adó (a továbbiakban: héa) visszatérítésének Commissioners általi magtagadása tárgyában folyamatban lévő jogvitában terjesztették elő.

         Jogi háttér

            Az uniós jog

               3

               A tagállamok forgalmi adóra vonatkozó jogszabályainak összehangolásáról – közös hozzáadottértékadó‑rendszer: egységes adóalap‑megállapításról szóló, 1977. május 17‑i 77/388/EGK tanácsi irányelv (HL 1977. L 145., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 9. fejezet, 1. kötet, 23. o.; a továbbiakban: hatodik irányelv) 17. cikkének az alapügyre alkalmazandó változata „Az adólevonási jog eredete [helyesen: keletkezése] és alkalmazási köre” cím alatt így rendelkezett:
               „(1)   Az adó levonására vonatkozó jog azon időpontban keletkezik, amikor a levonható adó felszámíthatóvá válik.
               (2)   Amennyiben a termékeket és szolgáltatásokat adóköteles tevékenységéhez használta fel, az adóalany jogosult az általa fizetendő adóból levonni a következő összegeket:

                        a)

                        az olyan, belföldön adóköteles termékek és szolgáltatások után fizetendő, illetve megfizetett [héa], amelyet részére egy másik adóalany szállított [helyesen: értékesített] vagy fog szállítani [helyesen: értékesíteni], illetve teljesített vagy fog teljesíteni;

                        b)

                        a behozott termékekre fizetendő vagy megfizetett [héa];

                        c)

                        az 5. cikk (7) bekezdésének a) pontja és a 6. cikk (3) bekezdése szerint fizetendő [héa].

                  […]”

               4

               A hatodik irányelvnek „Az adólevonási jog gyakorlásának szabályai” címet viselő 18. cikke így szólt:
               „(1)   Ahhoz, hogy adólevonási jogát gyakorolhassa, az adóalanynak

                        a)

                        a 17. cikk (2) bekezdésének a) pontja szerinti adólevonási joghoz a 22. cikk (3) bekezdése szerint kiállított számlával kell rendelkeznie;

                        b)

                        a 17. cikk (2) bekezdésének b) pontja szerinti adólevonási joghoz behozatali okmánnyal kell rendelkeznie, amely őt címzettként vagy importőrként tünteti fel, és amelyből a fizetendő adóösszeget meg lehet állapítani, vagy amelynek alapján azt ki lehet számítani;

                        c)

                        a 17. cikk (2) bekezdésének c) pontja szerinti adólevonási joghoz meg kell felelnie az egyes tagállamok előírásainak;

                        d)

                        amikor a 21. cikk 1. pontjának alkalmazása esetén vevőként vagy szolgáltatás igénybevevőjeként kell megfizetnie az adót, meg kell felelnie az egyes tagállamok előírásainak.

                  (2)   Az adó levonását az adóalany összesítve végzi, úgy, hogy az adott adómegállapítási időszakban keletkezett összes fizetendő adó összegéből levonja azon adó összegét, amelyre nézve, ugyanazon időszak alatt, levonási joga keletkezett, és amelyet az (1) bekezdés rendelkezései szerint lehet érvényesíteni.
               […]
               3.   A tagállamok megállapítják azon feltételeket és eljárási módokat, amelyek alapján az adóalany számára engedélyezni lehet azon adólevonást, amelyet az (1) és (2) bekezdés alapján nem gyakorolt.
               4.   Amennyiben a megengedett levonások összege túllépi az adómegállapítási időszakra fizetendő adó összegét, a tagállamok engedélyezhetik a különbözet következő időszakra történő átvitelét vagy az általuk meghatározott szabályok szerinti visszatérítését.
               […]”

            Az Egyesült Királyság joga

               5

               A Value Added Tax Act 1994 (a hozzáadottérték‑adóról szóló 1994. évi törvény, a továbbiakban: 1994. évi törvény) alapügy tényállására alkalmazandó változatának (a továbbiakban: 1994. évi törvény) 25. cikke így rendelkezik:
               „[…]
               (2)   A jelen cikk rendelkezéseire is figyelemmel, [az adóalany] jogosult arra, hogy minden egyes bevallási időszakban a 26. cikk szerint megengedhető összegben az előzetesen megfizetett adót követelésként jóváírja, majd ezt az összeget levonja az általa befizetendő, áthárított adóból.
               […]
               (6)   A fenti (2) bekezdés szerinti levonásra és a héakövetelés visszatérítésére kizárólag a rendeletekben meghatározott módon és időben benyújtott igénylés alapján kerülhet sor; azon személy esetében, aki az érintett időszakban vagy azt megelőzően nem végzett adóköteles tevékenységet, a héakövetelés visszatérítése a Commissioners által (esetlegesen) szabott, általa megfelelőnek ítélt feltételek mellett történik, beleértve a sajátos körülmények esetén történő visszafizetés feltételeit.”

               6

               Az 1994. évi törvény 80. cikke előírja:
               „A bevallott és megfizetett adó túlfizetésének megfelelő jóváírás vagy visszatérítés
               […]
               4.   A Commissioners nem köteles az e cikk alapján benyújtott igénylés alapján

                        a)

                        adójóváírást biztosítani valamely személy részére a fenti (1) vagy (1A) bekezdés alapján, vagy

                        a)

                        visszatéríteni valamely összeget valamely személy részére a fenti (1B) bekezdés alapján,

                  ha az igénylés előterjesztésére a benyújtási határidőt követő 3 év elteltével kerül sor.”

               7

               A Value Added Tax Regulations 1995 (a hozzáadottérték‑adóról szóló 1995. évi rendelet) alapügy tényállására alkalmazandó változatának (a továbbiakban: 1995. évi rendelet) 29. cikke rendelkezett az 1994. évi törvény 25. cikkének végrehajtásáról. E 29. cikk (1) és (1A) bekezdésének szövege a következő volt:
               „(1)   A […] lenti (1A) bekezdés rendelkezéseire is figyelemmel, valamint a Commissioners által kiadott ellentétes tartalmú felhatalmazás, illetve ilyen általános vagy egyedi utasítás esetét kivéve, az a személy, aki [az 1994. évi] törvény 25. cikkének (2) bekezdése alapján az előzetesen megfizetett adó levonását kéri, olyan bevallás útján kell ezt igényelnie, amelyet azon bevallási időszakban nyújt be, amelyben az adófizetési kötelezettség keletkezett.
               (1A)   A Commissioners nem adhat felhatalmazást és senkit nem kötelezhet arra, hogy az előzetesen megfizetett adó levonását igényelje olyan körülmények között, ha a levonást az adófizetési kötelezettség keletkezése szerinti bevallási időszakra vonatkozó adóbevallás benyújtásának határidejét követő 3 év elteltével kellene igényelni.”

               8

               A Finance Act 2008 (2008. évi költségvetési törvény, a továbbiakban: 2008. évi törvény) 121. cikke így rendelkezik:
               „Régi héaigénylések: meghosszabbított határidők

                        (1)

                        Az [1994. évi törvény] 80. cikkének (4) bekezdésében foglalt feltétel, amely szerint az e cikk alapján előterjesztett igénylést az irányadó határidőt követő 3 éven belül kell benyújtani, nem vonatkozik arra az igénylésre, amelyben olyan adóösszeget érvényesítenek, amelyet az 1996. december 4‑je előtt záruló bevallási időszakban számoltak el vagy fizettek ki, feltéve hogy az igénylést 2009. április 1‑je előtt benyújtják.

                        (2)

                        Az [1994. évi törvény] 25. cikkének (6) bekezdésében foglalt feltétel, amely szerint az előzetesen felszámított adó levonására irányuló igénylést kizárólag a rendeletekben vagy az alapján meghatározott határidőben kell benyújtani, nem vonatkozik az olyan előzetesen felszámított adó levonására irányuló igénylésekre, amelynél az adófizetési kötelezettség – amelyről a kérelmező megfelelő bizonyítékot szolgáltat – az 1997. május 1‑je előtt záruló bevallási időszakban keletkezett, feltéve hogy az igénylést 2009. április 1‑je előtt benyújtják.

                  […]

                        (4)

                        A jelen cikk úgy tekintendő, mint amely 2008. március 19‑én lépett hatályba.”

         Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések

               9

               A Compass társaság, amely főként étkeztetési szolgáltatásokat nyújt, azon héaösszegek visszatérítését kéri, amelyeket jogalap nélkül fizetett be, különösen az 1997 januárjában és 1997 áprilisában záruló két (negyedéves) adóbevallási időszakban.

               10

               Nagy‑Britannia és Észak‑Írország Egyesült Királysága 1996 folyamán bejelentette azon szándékát, hogy módosítja az áthárított héa túlfizetésének visszatérítésére vonatkozó jogszabályait, és hat évről három évre csökkenti az ilyen visszatérítések iránti kérelmekre irányadó elévülési időt. Ez a módosítás 1996. december 4‑én lépett hatályba. A 2002. július 11‑iMarks & Spencer ítéletben (C‑62/00, EU:C:2002:435) a Bíróság úgy ítélte meg, hogy a tényleges érvényesülés és a bizalomvédelem elvével ellentétes e nemzeti jogszabály, tekintettel arra, hogy visszamenőleges hatállyal és átmeneti időszak nélkül rövidítette le azt a határidőt, amely alatt kérelmezni lehetett a jogalap nélkül megfizetett héa visszatérítését.

               11

               A Court of Appeal (England and Wales) (Civil Division) (fellebbviteli bíróság [Anglia és Wales] [polgári tanács], Egyesült Királyság) ezen ítélkezési gyakorlatot alkalmazta az előzetesen megfizetett héa levonására irányuló igénylések területére, mivel az Egyesült Királyság 1997. május 1‑jétől ugyancsak hat évről három évre csökkentette az ilyen kérelmekre irányadó elévülési időt. A Michael Fleming (t/a Bodycraft) kontra Commissioners ügyben ([2006] EWCA Civ 70) az említett bíróság kimondta, hogy tekintettel arra, hogy az elévülési idő e csökkentését átmeneti időszak nélkül vezették be, azon személyek számára, amelyek esetében az előzetesen megfizetett héa levonásához való jog 1997. május 1‑je előtt keletkezett, lehetővé kell tenni, hogy ilyen kérelmet nyújtsanak be, továbbá velük szemben mellőzni kell ezen új határidő alkalmazását. A Court of Appeal (England and Wales) (Civil Division) (fellebbviteli bíróság [Anglia és Wales) [polgári tanács]) ezen ítéletét helybenhagyta a House of Lords (Lordok Háza) a 2008. január 23‑i Fleming és Condé Nast kontra Commissioners ([2008] UKHL 2] ítéletében.

               12

               A House of Lords említett ítélete nyomán a Commissioners hatósági útmutatót (Business Brief 07/08, [2008] STI 311 [Issue 8]) bocsátott ki, amelyben rögzítette, hogy az új hároméves határidő lejártát követően benyújtott héa‑visszaigénylések vonatkozhatnak „az 1996. december 4. előtt záruló adóbevallási időszakokban túlzott összegben megfizetett vagy bevallott, áthárított héára”, valamint „azon előzetesen megfizetett héára, amely esetében a levonási jog az 1997. május 1‑je előtt záruló adóbevallási időszakokban keletkezett”. Így e két dátum az új, három évre csökkentett elévülési idő hatálybalépéséhez illeszkedett, amely egyrészt a jogalap nélkül megfizetett héa visszatérítése iránti kérelmek benyújtása esetében 1996. december 4., másrészt pedig az előzetesen megfizetett héa levonására irányuló kérelmek benyújtása esetében 1997. május 1. Ezt követően ezek a héa‑visszaigénylések a „Fleming ügyön alapuló igénylések” megnevezést viselték. Az e két kérelemtípusra vonatkozó két elévülési idő a 2008. évi törvény 121. cikkében nyert jogi szabályozást.

               13

               Az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból következik, hogy 2006 júniusában a Court of Appeal (England and Wales) (Civil Division) (fellebbviteli bíróság [Anglia és Wales] [polgári tanács]) (fellebbviteli bíróság [Anglia és Wales] [polgári tanács]) úgy döntött, hogy a Compass által nyújtott egyes hidegétkeztetési szolgáltatások, amelyek után a Compass héát számított fel és vallott be, nem voltak héakötelesek. E bíróság úgy ítélte meg, hogy ezek a szolgáltatások nullaszázalékos héamérték alá estek a nemzeti jogszabályoknak és a hatodik irányelv 28. cikkének (2) bekezdésében biztosított eltérésnek megfelelően.

               14

               Ezért a Commissioners elismerte, hogy a Compass héatúlfizetést teljesített. 2008 januárjában a Compass az 1973. április 1‑je és 2002. február 2. közötti időszak vonatkozásában túlfizetett, áthárított héa visszaigénylése iránt több kérelmet nyújtott be.

               15

               A Commissioners visszatérítette a Compass által az 1973. április 1‑je és 1996. október 31. közötti időszak alatt jogalap nélkül megfizetett héát. Ellenben elutasította az e társaság által jogalap nélkül megfizetett héa visszatérítése iránti kérelmeket a fennmaradó időszakok tekintetében, és arra hivatkozott, hogy ezek az igények elévültek. A Commissioners ugyanis azon az állásponton volt, hogy a hároméves elévülési idő kezdő időpontja 1996. december 4. az ezen időpont előtt záruló adóbevallási időszakok esetében, és ez az idő már lejárt a Compass említett kérelmeinek benyújtásakor. Amint tehát a kérdést előterjesztő bíróság jelezte, az alapeljárás tárgyát képező időszakok emiatt a Compass két olyan adóbevallási időszakára korlátozódnak, amelyek 1996. december 4‑e után és 1997. május 1‑je előtt zárultak, és e társaság nem vitatja, hogy ez utóbbi határidőt követően az elévülés jogszerűen megkezdődött.

               16

               A Compass a First‑tier Tribunal (Tax Chamber) (elsőfokú bíróság [adójogi tanács], Egyesült Királyság) előtt keresetet indított a Commissioners határozatával szemben, amelyben utóbbi megtagadta az ezen két adóbevallási időszak tekintetében jogalap nélkül megfizetett héa részére történő visszatérítését. Keresete alátámasztása érdekében úgy érvel, hogy az olyan, áthárított héa visszatérítése iránti kérelem, mint amelyet ő is benyújtott, és az előzetesen megfizetett héa levonására irányuló kérelem eltérő kezelése sérti az egyenlő bánásmód elvét. A Compass szerint ugyanis nem igazolható, hogy ugyanazon adóbevallási időszakok tekintetében az adóalany benyújthat héalevonásra irányuló kérelmet, de nem nyújthat be kérelmet a jogalap nélkül megfizetett héa visszatérítése iránt. Szerinte objektíve nem igazolható az Egyesült Királyság szabályozásában szereplő időbeli eltérés azon dátumot illetően, amelytől a hároméves elévülési idő hatályba lép, és amely így eltérő bánásmódot eredményez e két kérelemtípus között, és amely az említett elévülési idő elfogadásának előzményeiből eredően a véletlen műve.

               17

               E körülmények között a First‑tier Tribunal (Tax Chamber) (elsőfokú bíróság [adójogi tanács]) úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé:

                        „1)

                        Az (1996. december 4. napját megelőző időszakok vonatkozásában benyújtható) Fleming ügyön alapuló, áthárított adók visszaigényléseinek és az (1997. május 1‑jét megelőző, vagyis a Fleming ügyön alapuló, áthárított adók visszaigényléseihez képest későbbi időszakok vonatkozásában benyújtható) Fleming ügyön alapuló, előzetesen felszámított adók levonásának Egyesült Királyság általi eltérő kezelése eredményezheti‑e:

                                 a)

                                 az egyenlő bánásmód uniós jogban rögzített elvének megsértését; és/vagy

                                 b)

                                 az adósemlegesség uniós jogban rögzített elvének megsértését; és/vagy

                                 c)

                                 a tényleges érvényesülés uniós jogban rögzített elvének megsértését; és/vagy

                                 d)

                                 az uniós jogban rögzített más elv megsértését?

                        2)

                        Az 1) kérdés a)–d) pontjának bármelyikére adott igenlő válasz esetén: hogyan kell kezelni a Fleming ügyön alapuló, 1996. december 4. és 1997. április 30. közötti időszakra vonatkozó áthárított adók visszaigényléseit?”

         Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekről

            Az első kérdésről

               18

               Első kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra vár választ, hogy az adósemlegesség, az egyenlő bánásmód és a tényleges érvényesülés elvével ellentétes‑e az olyan nemzeti szabályozás, mint amely az alapügy tárgyát képezi, és amely egyrészt a jogalap nélkül megfizetett héa visszatérítése iránti kérelmekre, másrészt pedig az előzetesen megfizetett héa levonására irányuló kérelmekre vonatkozó elévülési idő csökkentése keretében különböző átmeneti időszakokat rögzít, ennélfogva pedig két negyedéves adóbevallási időszakot érintő kérelmekre különböző elévülési idők vonatkoznak aszerint, hogy e kérelmek tárgya a jogalap nélkül megfizetett héa visszatérítése vagy az előzetesen megfizetett héa levonása.

               19

               Amint az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból kitűnik, az 1994. évi törvény 80. cikkének (4) bekezdése és 25. cikkének (6) bekezdése szerint, amely utóbbi végrehajtásáról rendelkezik a hozzáadottérték‑adóról szóló 1995. évi rendelet alapügy tényállására alkalmazandó változata 29. cikkének (1A) bekezdése, és amelyekre utal a 2008. évi törvény 121. cikke, a jogalap nélkül megfizetett héa visszatérítése iránti kérelmekre és az előzetesen megfizetett héa levonására irányuló kérelmekre ugyanazon három évre csökkentett elévülési idő vonatkozik. Ellenben e két kérelemtípus esetében különbözik az az időpont, amelytől ez az elévülési idő alkalmazandó, és amely a 2008. évi törvénynek a Commissioners gyakorlatát kodifikáló 121. cikkében bevezetett átmeneti időszakokból ered, amelyek célja az uniós jognak való megfelelés, amint azt a jelen ítélet 10–12. pontja is kifejti. Egyrészt a 2008. évi törvény 121. cikkének (1) bekezdése szerint ez a hároméves elévülési idő nem vonatkozik a jogalap nélkül megfizetett héa visszatérítése iránti kérelemre, amelyben olyan adóösszeget érvényesítenek, amelyet az 1996. december 4‑je előtt záruló adóbevallási időszakban számoltak el vagy fizettek ki, feltéve hogy a kérelmet 2009. április 1‑je előtt benyújtják. Másrészt e 121. cikk (2) bekezdése akként rendelkezik, hogy az említett elévülési idő nem vonatkozik az olyan, előzetesen megfizetett héa levonására irányuló kérelemre, amelynél az adófizetési kötelezettség az 1997. május 1‑je előtt záruló adóbevallási időszakban keletkezett, feltéve hogy a kérelmet 2009. április 1‑je előtt benyújtják.

               20

               Az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból kitűnik, hogy a Compass által benyújtott, jogalap nélkül megfizetett héa visszatérítése iránti kérelmet a 2008. évi törvény 121. cikkének (1) bekezdése és az ott szabályozott, az 1996. december 4‑e után záruló adóbevallási időszakra alkalmazandó hároméves elévülési idő alapján utasították el. Ez másként alakult volna abban az esetben, ha valamely társaság az előzetesen megfizetett héa levonása iránt nyújtott volna be kérelmet, tekintettel arra, hogy az ilyen kérelemtípusra vonatkozó hároméves elévülési idő csak az 1997. május 1‑je után záruló adóbevallási időszakokra alkalmazandó.

               21

               Először is emlékeztetni kell arra, hogy a következetes ítélkezési gyakorlat szerint az adósemlegesség elvével ellentétes különösen az, ha a hasonló és következésképpen egymással versenyző árukat vagy szolgáltatásokat a héa szempontjából eltérően kezelik (2001. május 3‑iBizottság kontra Franciaország ítélet, C‑481/98, EU:C:2001:237, 22. pont; 2011. november 10‑iThe Rank Group ítélet, C‑259/10 és C‑260/10, EU:C:2011:719, 32. pont).

               22

               Márpedig a kérdést előterjesztő bíróság által a Bíróság rendelkezésére bocsátott ügyirat egyetlen eleme sem teszi lehetővé annak megállapítását, hogy a Compass által nyújtott szolgáltatásokat a héa szempontjából attól eltérő bánásmód alá vonták volna, mint amelyet valamely versenytárs gazdasági szereplő hasonló szolgáltatásaira alkalmaztak.

               23

               Amint ugyanis a főtanácsnok az indítványa 54. pontjában megállapította, a Commissioners az összes kérelmezőre – ideértve a Compasst is – alkalmazta az elévülési időkre vonatkozó szabályokat a követeléseik jellegétől függően aszerint, hogy azok a jogalap nélkül megfizetett héa visszatérítése iránti kérelemre vagy az előzetesen megfizetett héa levonására irányuló kérelemre vonatkoztak.

               24

               Másodszor pedig, ami az egyenlő bánásmód elvét illeti, a Bíróság kimondta, hogy miközben az adósemlegesség elvének figyelmen kívül hagyása – amely elv a héa területén az egyenlő bánásmód elvének a kifejeződése – csak versenyhelyzetben lévő gazdasági szereplők között fordulhat elő, az egyenlő bánásmód általános elvét az adózás területén egyéb típusú hátrányos megkülönböztetések is sérthetik, amelyek olyan gazdasági szereplőket érintenek, akik nincsenek szükségképpen versenyhelyzetben, más szempontokból mégis hasonló helyzetben vannak (lásd ebben az értelemben: 2008. április 10‑iMarks & Spencer ítélet, C‑309/06, EU:C:2008:211, 49. pont).

               25

               Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint az egyenlő bánásmód elvének az eltérő kezelés általi megsértése azt feltételezi, hogy az érintett helyzetek valamennyi rájuk jellemző tényező tekintetében hasonlóak (2008. december 16‑iArcelor Atlantique et Lorraine és társai ítélet, C‑127/07, EU:C:2008:728, 25. pont). Az eltérő helyzeteket jellemző tényezőket, valamint e helyzetek hasonló jellegét főként a szóban forgó rendelkezések tárgya és célja alapján kell meghatározni és értékelni, figyelemmel arra, hogy ennek érdekében tekintetbe kell venni a szóban forgó szabályozási terület elveit és céljait (lásd ebben az értelemben: 2008. december 16‑iArcelor Atlantique et Lorraine és társai ítélet, C‑127/07, EU:C:2008:728, 26. pont; 2017. március 7‑iRPO‑ítélet, C‑390/15, EU:C:2017:174, 42. pont).

               26

               Így meg kell vizsgálni, hogy a 2008. évi törvény 121. cikkében szabályozott elévülési időkre tekintettel az olyan gazdasági szereplő helyzete, mint amilyen a Compass, amely vissza kívánja igényelni az adóhatóságok részére jogalap nélkül megfizetett héát, összehasonlítható‑e egy másik gazdasági szereplő helyzetével, amely ugyanezen hatóságoktól kéri az előzetesen megfizetett héa levonását.

               27

               E tekintetben a Compass úgy véli, hogy az olyan gazdasági szereplő helyzetét, amely a jogalap nélkül megfizetett héa visszatérítését kéri, össze lehet hasonlítani azon gazdasági szereplő helyzetével, amely az előzetesen megfizetett héa levonását kéri, különösen amiatt, hogy – amint ez véleménye szerint a 2008. április 10‑iMarks & Spencer ítéletből (C‑309/06, EU:C:2008:211) következik – e két gazdasági szereplőnek héakövetelése van az adóhatóságokkal szemben. Ezzel szemben az Egyesült Királyság és az Európai Bizottság úgy érvel, hogy e helyzetek jellegükben nem hasonlíthatók össze, tekintettel azon jogosultságok eltérő jogi természetére, amelyeken e két kérelemtípus alapul.

               28

               Annak vizsgálata során, hogy az említett helyzeteket össze lehet‑e hasonlítani, meg kell egyrészt határozni, hogy mely tényezők jellemzik az olyan, jogalap nélkül megfizetett héa visszatérítése iránti kérelmet, mint amilyen a Compass kérelme. E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy a hatodik irányelv nem tartalmaz egyetlen rendelkezést sem, amely a jogalap nélkül felszámított héa számlakibocsátó általi helyesbítésére vonatkozna. Ilyen körülmények között főszabály szerint a tagállamokra hárul az a feladat, hogy meghatározzák azokat feltételeket, amelyek mellett a jogalap nélkül felszámított héa helyesbíthető (lásd ebben az értelemben: 2000. szeptember 19‑iSchmeink & Cofreth és Strobel ítélet, C‑454/98, EU:C:2000:469, 48. és 49. pont; 2013. április 11‑iRusedespred ítélet, C‑138/12, EU:C:2013:233, 25. pont).

               29

               A Bíróság állandó ítélkezési gyakorlata szerint az uniós jogszabályok megsértésével valamely tagállam által beszedett adók visszatérítéséhez való jog a Bíróság által értelmezett uniós jogi rendelkezések által a jogalanyok számára biztosított jogokból ered, és azokat kiegészíti (lásd különösen: 1983. november 9‑iSan Giorgio ítélet, 199/82, EU:C:1983:318, 12. pont; 2001. március 8‑iMetallgesellschaft és társai ítélet, C‑397/98 és C‑410/98, EU:C:2001:134, 84. pont; 2012. július 19‑iLittlewoods Retail és társai ítélet, C‑591/10, EU:C:2012:478, 24. pont). A tagállam tehát főszabály szerint köteles az uniós jog megsértésével beszedett adók visszatérítésére (lásd különösen: 1997. január 14‑iComateb és társai ítélet, C‑192/95–C‑218/95, EU:C:1997:12, 20. pont; 2012. július 19‑iLittlewoods Retail és társai ítélet, C‑591/10, EU:C:2012:478, 24. pont).

               30

               A jogalap nélkül megfizetett héa visszatérítése iránti kérelem a tartozatlan fizetés megtérítésére vonatkozó igény körébe tartozik, amelynek célja az állandó ítélkezési gyakorlat szerint az adó uniós joggal való összeegyeztethetetlensége következményeinek orvoslása, semlegesítve a gazdasági terhet, amellyel ezen adó jogtalanul sújtotta azt a gazdasági szereplőt, aki azt végül valóban viselte (lásd ebben az értelemben: 2011. október 20‑iDanfoss és Sauer‑Danfoss ítélet, C‑94/10, EU:C:2011:674, 23. pont).

               31

               Következésképpen meg kell állapítani, hogy az a tényező, amely az ilyen visszatérítéshez való jogot jellemzi, és amelyből e jog ered, hogy az adóalany az adóhatóságok felé tartozatlanul fizetett meg héa jogcímén valamely összeget, és ez sérti az uniós jogot. Éppen ezen héa tartozatlan jellege az, amelyen alapul a megtérítési igény, és amely – az egyes tagállamok nemzeti jogában rögzített feltételeknek megfelelően, az egyenértékűség és a tényleges érvényesülés elvének tiszteletben tartása mellett – biztosítja, hogy az e fizetésből eredő gazdasági terhet semlegesítsék ezen adóalany tekintetében.

               32

               Ami másrészt az előzetesen megfizetett héa levonására irányuló kérelemre jellemző tényezők meghatározását illeti, meg kell állapítani, hogy miközben a jogalap nélkül megfizetett héa visszatérítéséhez való jog az uniós jog általános elveiből ered, amint arra a főtanácsnok az indítványa 59. pontjában rámutatott, és amely a jelen ítélet 29. és 30. pontjából is következik, az előzetesen megfizetett héa levonásához való jog a hatodik irányelv 17. és azt követő cikkeiben van szabályozva.

               33

               A Bíróság már megállapította, hogy az adóalanyok azon joga, hogy az általuk fizetendő héából levonják az általuk beszerzett árukat és igénybe vett szolgáltatásokat terhelő előzetesen felszámított vagy megfizetett héát, az uniós szabályozás által bevezetett közös héarendszer egyik alapelvét képezi. A héalevonási jog tehát a héa mechanizmusának szerves részét képezi, és főszabály szerint nem korlátozható (lásd különösen: 2012. december 6‑iBonik ítélet, C‑285/11, EU:C:2012:774, 25. és 26. pont; 2016. június 22‑iGemeente Woerden ítélet, C‑267/15, EU:C:2016:466, 30. és 31. pont).

               34

               Az adólevonások rendszerének célja, hogy az adóalanyt teljes egészében mentesítse valamennyi gazdasági tevékenysége keretében fizetendő vagy megfizetett héa terhe alól. A közös héarendszer így valamennyi gazdasági tevékenység adóterhét illetően biztosítja a semlegességet, függetlenül azok céljától és eredményétől, feltéve hogy az említett tevékenységek főszabály szerint maguk is héakötelesek (1985. február 14‑iRompelman ítélet, 268/83, EU:C:1985:74, 19. pont; 2006. július 6‑iKittel és Recolta Recycling ítélet, C‑439/04 és C‑440/04, EU:C:2006:446, 48. pont; 2017. április 26‑iFarkas ítélet, C‑564/15, EU:C:2017:302, 43. pont).

               35

               Amint a Bíróság már megállapította, a héalevonási jog gyakorlása kizárólag a fizetendő adóra korlátozódik, és nem terjeszthető ki a jogalap nélkül felszámított és az adóhatóságnak tartozatlanul megfizetett héára (lásd ebben az értelemben: 2007. március 15‑iReemtsma Cigarettenfabriken ítélet, C‑35/05, EU:C:2007:167, 23. és 27. pont; 2017. április 26‑iFarkas ítélet, C‑564/15, EU:C:2017:302, 47. pont).

               36

               Ezért a jogalap nélkül megfizetett héa visszatérítéséhez való jogot jellemző tényezőtől eltérően a héalevonási jog, amely a héa mechanizmusának szerves részét képezi, és amely jogot a közös héarendszer vezette be, egy fennálló héafizetési kötelezettségen alapul.

               37

               A fentiekből az következik, hogy miközben a jogalap nélkül megfizetett héa visszatérítéséhez való jog egy uniós jogot sértő helyzet orvoslására irányul azáltal, hogy lehetővé teszi e jog jogosultja számára a jogtalanul viselt gazdasági teher semlegesítését, az előzetesen megfizetett héa levonásához való jog kifejezetten a közös héarendszer alkalmazásából ered annak érdekében, hogy a fizetendő vagy megfizetett héát ne az adóalany viselje a héa hatálya alá tartozó gazdasági tevékenysége keretében, így biztosítva a semlegességet a tevékenységei adóterhét illetően.

               38

               Amint a főtanácsnok az indítványa 60. pontjában jelezte, ez a szóban forgó jogosultságok jellege és az általuk követett célok tekintetében fennálló különbség igazolja, hogy e két jogosultság mindegyike esteében sajátos jogi szabályozás létezhet, különösen a tartalmukat és a gyakorlásuk feltételeit illetően, így például az említett jogosultságok érvényesítése iránti kérelmek elévülési ideje, és különösen azon dátum vonatkozásában, amelytől ez az elévülési idő kezdődik.

               39

               Ebből következően az a tény, hogy úgy lehet tekinteni, amint a Compass az írásbeli észrevételeiben kifejti, hogy mind a jogalap nélkül megfizetett héa visszatérítéséhez való jog jogosultja, mind az előzetesen megfizetett héa levonásához való jog jogosultja adóköveteléssel rendelkezik az adóhatóságokkal szemben, önmagában nem vezethet arra a következtetésre, hogy a helyzetük összehasonlítható az egyenlő bánásmód elvének az adózás területén való alkalmazása során, figyelemmel azokra az alapvető különbségekre, amelyek az e jogok sajátos jogi szabályozásai által követett célok és az e jogokra jellemző tényezők tekintetében fennállnak. E különbségek miatt a nemzeti adóhatóságok nem kötelesek arra, hogy ugyanúgy kezeljék az említett jogok jogosultjait az e jogok iránti kérelmekre vonatkozó elévülési idő szabályai tekintetében, így arra sem kötelesek, hogy azonos időpontot jelöljenek ki egy új elévülési idő hatálybalépésére és alkalmazására.

               40

               Ezenkívül a 2008. április 10‑iMarks & Spencer ítélethez (C‑309/06, EU:C:2008:211) kapcsolódóan, amelyre a Compass az írásbeli észrevételeiben hivatkozott, és amint arra a jelen ítélet 27. cikke is emlékeztet, meg kell állapítani, hogy ezen ítélet 50. pontjában a Bíróság valóban kimondta, hogy az egyenlő bánásmód általános elvét alkalmazni kell olyan helyzetben, amikor a gazdasági szereplők mindegyike héaköveteléssel rendelkezik, és az adóhatóságoktól adóvisszatérítést kér, de a visszatérítés iránti kérelmüket eltérő módon kezelik. Azonban az uniós jog Bíróság általi értelmezése ebben az ítéletben olyan helyzetre vonatkozott, amelyben a gazdasági szereplők – mindegyik – azon héa visszatérítését kérték, amelyet tartozatlanul fizettek meg az adóhatóságoknak, de a visszatérítés iránti kérelmüket eltérő módon kezelték. Így tekintettel az ezen ítélet alapjául szolgáló tényállás és a jelen alapeljárásbeli tényállás közötti különbségekre, az említett ítéletben az uniós jog Bíróság általi értelmezése nem kérdőjelezheti meg azt az értelmezést, amely szerint a jogalap nélkül megfizetett héa visszatérítéséhez való jog és az előzetesen megfizetett héa levonásához való jog jellegében eltér egymástól.

               41

               A fentiekből következik, hogy az elévülés vonatkozásában a 2008. évi törvény 121. cikkében szabályozott átmeneti időszakokra tekintettel, amelyeket a visszatérítéshez való jog tényleges érvényesülése és az uniós jognak való megfelelés érdekében vezettek be, az olyan gazdasági szereplő helyzete, mint amilyen a Compass, amely vissza kívánja igényelni az adóhatóságok részére jogalap nélkül megfizetett héát, nem hasonlítható össze egy olyan másik gazdasági szereplő helyzetével, amely ugyanezen hatóságoktól kéri az előzetesen megfizetett héa levonását. Ezért nem ellentétes az egyenlőség elvével, ha ezt a két helyzetet eltérően kezelik az ezen átmeneti időszakokból eredő határidők tekintetében.

               42

               Harmadszor pedig az első kérdésnek a tényleges érvényesülés elvén alapuló vizsgálatát illetően emlékeztetni kell arra, hogy a Bíróság elismerte, hogy összeegyeztethető az uniós joggal, ha észszerű jogvesztő jellegű keresetindítási határidőket állapítanak meg a jogbiztonság érdekében, amely az érintett adóalanyt és közigazgatást egyaránt védi. Ugyanis az ilyen határidők nem olyan jellegűek, hogy gyakorlatilag lehetetlenné vagy rendkívül nehézzé tennék az uniós jogrend által biztosított jogok gyakorlását, még akkor sem, ha ezen időszakok eltelte – meghatározásuknál fogva – az érvényesített igények teljes vagy részleges elutasítását eredményezi (lásd ebben az értelemben: 1997. július 17‑iHaahr Petroleum ítélet, C‑90/94, EU:C:1997:368, 48. pont; 2011. szeptember 8‑iQ‑Beef és Bosschaert ítélet, C‑89/10 és C‑96/10, EU:C:2011:555, 36. pont). E tekintetben egy hároméves belső jogi jogvesztő határidő észszerűnek tűnik (lásd ebben az értelemben: 2002. július 11‑iMarks & Spencer ítélet, C‑62/00, EU:C:2002:435, 35. pont; 2010. április 15‑iBarth ítélet, C‑542/08, EU:C:2010:193, 28. pont).

               43

               Ugyanakkor a Bíróság már kimondta a 2002. július 11‑iMarks & Spencer ítélet (C‑62/00, EU:C:2002:435) 38. pontjában, hogy a tényleges érvényesülés elvével nem ellentétes, ha valamely nemzeti jogszabály megrövidíti azt a határidőt, amely alatt az uniós jogot sértő módon fizetett összegek visszatérítését kérelmezni lehet, de ennek nemcsak az a feltétele, hogy az újonnan meghatározott határidőnek észszerűnek kell lennie, hanem az is, hogy az új jogszabály olyan átmeneti szabályozást tartalmazzon, amely lehetővé teszi a jogalanyok számára, hogy e szabályozás elfogadását követően elegendő idő álljon rendelkezésükre a visszatérítés iránti olyan kérelmek benyújtására, amelyek előterjesztésére a korábbi jogszabály hatálya alatt jogosultak voltak.

               44

               Márpedig meg kell állapítani, amint az Egyesült Királyság is kifejti írásbeli észrevételeiben, hogy egy olyan rendelkezés, mint a 2008. évi törvény 121. cikke, amely átmeneti időszakokat állapít meg annak érdekében, hogy csökkentett elévülési időket alkalmazzanak a jogalap nélkül megfizetett héa visszatérítése iránti kérelmekre és az előzetesen megfizetett héa levonására irányuló kérelmekre, tiszteletben tartja a Bíróság által a 2002. július 11‑iMarks & Spencer ítéletben (C‑62/00, EU:C:2002:435) rögzített feltételeket.

               45

               Az a körülmény, hogy az új csökkentett elévülési idők alkalmazhatóságának kezdő időpontjára vonatkozó átmeneti időszakok aszerint különböznek, hogy a két kérelemtípusra alkalmazandó elévülési idő közül az egyikre vagy a másikra vonatkoznak, nem befolyásolhatja semmilyen módon ezt a megállapítást, mivel az említett elévülési idők, amikor alkalmazást nyernek, nem teszik lehetetlenné vagy rendkívül nehézzé sem a jogalap nélkül megfizetett héa visszatérítését, sem pedig az előzetesen megfizetett héa levonását. Miután az alapügy tárgyát képező helyzetben a szóban forgó, két kérelemtípusra vonatkozó elévülési idő csökkentése az előbbi kérelmek esetében 1996. december 4‑től, az utóbbi kérelmek esetében pedig 1997. május 1‑től alkalmazandó, amint arra a jelen ítélet 12. pontja emlékeztet, ez a csökkentés, amelynek az átmeneti időszakok miatt nem volt visszaható hatálya, lehetővé tette a jogalanyok – mint például a Compass – számára, hogy kérelmeiket az előbbi kérelmek esetében az 1996. december 4‑ét követő időszakok tekintetében, az utóbbi kérelmek esetében pedig az 1997. május 1‑jét követő időszakok tekintetében egy hároméves tényleges határidőn belül benyújtsák. Ebből következően meg kell állapítani, hogy az alapeljárásban érintett határidők észszerűnek minősülnek, ily módon pedig nem ellentétes a tényleges érvényesülés elvével az ilyen nemzeti szabályozás.

               46

               A fenti megfontolásokból az következik, hogy az első kérdésre azt a választ kell adni, hogy az adósemlegesség, az egyenlő bánásmód és a tényleges érvényesülés elvével nem ellentétes az olyan nemzeti szabályozás, mint amely az alapügy tárgyát képezi, és amely egyrészt a jogalap nélkül megfizetett héa visszatérítése iránti kérelmekre, másrészt pedig az előzetesen megfizetett héa levonására irányuló kérelmekre vonatkozó elévülési idő csökkentése keretében különböző átmeneti időszakokat rögzít, ennélfogva pedig két negyedéves adóbevallási időszakot érintő kérelmekre különböző elévülési idők vonatkoznak aszerint, hogy e kérelmek tárgya a jogalap nélkül megfizetett héa visszatérítése vagy az előzetesen megfizetett héa levonása.

            A második kérdésről

               47

               Az első kérdésre adott válaszra tekintettel a második kérdésre nem szükséges válaszolni.

         A költségekről

               48

               Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.

               A fenti indokok alapján a Bíróság (negyedik tanács) a következőképpen határozott:

                     Az adósemlegesség, az egyenlő bánásmód és a tényleges érvényesülés elvével nem ellentétes az olyan nemzeti szabályozás, mint amely az alapügy tárgyát képezi, és amely egyrészt a jogalap nélkül megfizetett hozzáadottérték‑adó visszatérítése iránti kérelmekre, másrészt pedig az előzetesen megfizetett hozzáadottérték‑adó levonására irányuló kérelmekre vonatkozó elévülési idő csökkentése keretében különböző átmeneti időszakokat rögzít, ennélfogva pedig két negyedéves adóbevallási időszakot érintő kérelmekre különböző elévülési idők vonatkoznak aszerint, hogy e kérelmek tárgya a jogalap nélkül megfizetett hozzáadottérték‑adó visszatérítése vagy az előzetesen megfizetett hozzáadottérték‑adó levonása.

                     Aláírások

            (
            *1
         )	Az eljárás nyelve: angol.


title: A Bíróság (első tanács) 2006. február 9-i ítélete.#La Cascina Soc. coop. arl és Zilch Srl kontra Ministero della Difesa és társai (C-226/04) és Consorzio G. f. M. kontra Ministero della Difesa és La Cascina Soc. coop. arl (C-228/04).#Előzetes döntéshozatal iránti kérelem: Tribunale amministrativo regionale del Lazio - Olaszország.#Szolgáltatásnyújtásra irányuló közbeszerzési szerződések - 92/50/EGK irányelv - 29. cikk első bekezdés e) és f) pont - A szolgáltatók kötelezettségei - Társadalombiztosítási járulékok, valamint adók fizetése.#C-226/04. és C-228/04. sz. egyesített ügyek.

text:
      C‑226/04. és C‑228/04. sz. egyesített ügyek
      La Cascina Soc. coop. arl és társai
      kontra
      Ministero della Difesa és társai
      (a Tribunale amministrativo regionale del Lazio [Olaszország] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelmek)
      „Szolgáltatásnyújtásra irányuló közbeszerzési szerződések – 92/50/EGK irányelv – 29. cikk, első bekezdés, e) és f) pont – A szolgáltatók kötelezettségei – Társadalombiztosítási járulékok, valamint adók fizetése”
      Az ítélet összefoglalása
      Jogszabályok közelítése – Szolgáltatásnyújtásra irányuló közbeszerzési szerződések odaítélési eljárásai – 92/50 irányelv –
            Szerződések odaítélése
      (92/50 tanácsi irányelv, 29. cikk, első bekezdés, e) és f) pont)
      A szolgáltatásnyújtásra irányuló közbeszerzési szerződések odaítélési eljárásainak összehangolásáról szóló 92/50 irányelv
         29. cikke első bekezdésének e) és f) pontja feljogosítja a tagállamokat minden olyan jelentkezőnek a közbeszerzési eljárásból
         történő kizárására, aki nem tett eleget a nemzeti jogszabályok alapján fennálló társadalombiztosítási járulék- és adófizetési
         kötelezettségének.

      Nem ellentétes e rendelkezéssel az a nemzeti jogszabály vagy közigazgatási gyakorlat, amely szerint az a szolgáltató, amely
         a közbeszerzési eljárásban való részvételi kérelme beadására nyitva álló határidő lejártakor nem tett eleget társadalombiztosítási
         járulék- vagy adófizetési kötelezettségének, azáltal hogy hiánytalanul megfizette az ennek megfelelő összeget, utólagosan
         rendezheti helyzetét:

      –        az állam által biztosított adóamnesztia, illetve az állam által hozott méltányossági intézkedés vagy
      –        a tartozások átütemezésére, illetve mérséklésére irányuló közigazgatási megállapodás vagy
      –        közigazgatási vagy bírósági jogorvoslat útján,
      feltéve hogy a nemzeti jogszabályban vagy közigazgatási gyakorlatban rögzített határidőn belül bizonyítja, hogy ilyen adóamnesztiában,
         illetve méltányosságban részesült, ilyen közigazgatási megállapodást kötött, vagy ilyen jogorvoslattal élt.

      Ugyanis az irányelv 29. cikke e területen nem írja elő az abban említett kizáró okok közösségi szinten történő egységes alkalmazását,
         amennyiben a tagállamok jogosultak eltekinteni valamennyi kizáró ok alkalmazásától, illetve jogosultak ezen okokat eltérő
         szigorral érvényesíteni a nemzeti jogszabályokban. Ennek keretében a tagállamok enyhíthetik, illetve rugalmasabbá tehetik
         az irányelv 29. cikkében megállapított kritériumokat.

      Ezért a nemzeti szabályokban kell meghatározni a szóban forgó kötelezettségek tartalmát és hatályát, valamint azok teljesülésének
         feltételeit. Szintén a nemzeti szabályokban kell meghatározni azt az időpontot, ameddig, illetve azt a határidőt, amelyen
         belül az érdekelteknek teljesíteniük kell a kötelezettségüknek megfelelő összeg megfizetését, illetve bizonyítaniuk kell,
         hogy teljesültek helyzetük utólagos rendezésének feltételei. Azonban az átláthatóság és az egyenlő bánásmód elvei megkövetelik,
         hogy a fenti határidő meghatározása a lehető legnagyobb pontossággal történjen, és közzétételre kerüljön annak érdekében,
         hogy az érdekeltek pontosan megismerhessék az eljárásból fakadó kötelezettségeiket, és megbizonyosodhassanak arról, hogy ugyanazon
         kötelezettségek érvényesülnek valamennyi pályázó tekintetében. Ugyanakkor a fizetés teljesítésének az adott időpontban történő
         puszta megkezdése, a fizetési szándék bizonyítása vagy akár a tartozásnak az ezen időponton túli rendezésére vonatkozó fizetőképesség
         bizonyítása nem elégséges.

      (vö. 23‑24., 31‑33., 40. pont és a rendelkező rész)
A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (első tanács)
      2006. február 9.(*)

      „Szolgáltatásnyújtásra irányuló közbeszerzési szerződések – 92/50/EGK irányelv – 29. cikk, első bekezdés, e) és f) pont – A szolgáltatók kötelezettségei – Társadalombiztosítási járulékok, valamint adók fizetése”
      A C‑226/04. és C‑228/04. sz. egyesített ügyekben,
      az EK 234. cikk alapján benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelmek tárgyában, amelyeket a Tribunale amministrativo
         regionale del Lazio (Olaszország) a Bírósághoz 2004. június 2‑án érkezett 2004. április 22‑i határozataival terjesztett elő
         az előtte

      a La Cascina Soc. coop. arl (C‑226/04) és

      a Zilch Srl
      és
      a Ministero della Difesa,

      a Ministero dell’Economia e delle Finanze,

      a Pedus Service,

      a Cooperativa Italiana di Ristorazione soc. coop. arl (CIR) és
      az Istituto nazionale per l’assicurazione contro gli infortuni sul lavoro (INAIL)
      között,
      valamint
      a Consorzio G. f. M. (C‑228/04)

      és
      a Ministero della Difesa és

      a La Cascina Soc. coop. Arl
      között folyamatban lévő eljárásokban,
      A BÍRÓSÁG (első tanács),
      tagjai: P. Jann tanácselnök, K. Schiemann, N. Colneric, K. Lenaerts és Juhász E. (előadó) bírák,
      főtanácsnok: M. Poiares Maduro,
      hivatalvezető: L. Hewlett főtanácsos,
      tekintettel az írásbeli szakaszra és a 2005. június 30‑i tárgyalásra,
      figyelembe véve a következők által előterjesztett észrevételeket:
      –        a La Cascina Soc. coop. arl és a Zilch Srl képviseletében D. Grossi, G. Romano‑Cesareo és D. Cusmano avvocati,
      –        az olasz kormány képviseletében D. Del Gaizo, meghatalmazotti minőségben,
      –        az osztrák kormány képviseletében M. Fruhmann, meghatalmazotti minőségben,
      –        az Európai Közösségek Bizottsága képviseletében A. Aresu és K. Wiedner, meghatalmazotti minőségben,
      a főtanácsnok indítványának a 2005. szeptember 8‑i tárgyaláson történt meghallgatását követően,
      meghozta a következő
      Ítéletet
      1        Az előzetes döntéshozatal iránti kérelmek a szolgáltatásnyújtásra irányuló közbeszerzési szerződések odaítélési eljárásainak
         összehangolásáról szóló, 1992. június 18‑i 92/50/EGK tanácsi irányelv (HL L 209., 1. o., magyar nyelvű különkiadás: 6. fejezet,
         1. kötet 322. o., a továbbiakban: az irányelv) 29. cikke első bekezdése e) és f) pontjának értelmezésére vonatkoznak.

      2        A kérelmeket a La Cascina Soc. coop. arl (a továbbiakban: La Cascina) és a Zilch Srl társaság (a továbbiakban: Zilch), illetve
         a G. f. M. konzorcium (a továbbiakban: G. f. M.), valamint az olasz védelmi minisztérium, illetve a gazdasági- és pénzügy‑minisztérium
         mint ajánlatkérők között, egyfelől e társaságoknak a szolgáltatásnyújtásra irányuló közbeszerzési szerződéskötési eljárásban
         való részvételből történő kizárása, másfelől a fenti irányelvet a belső jogba átültető olasz szabályozás az irányelv 29. cikkén
         alapuló rendelkezésének e cikkel való összeegyeztethetősége tárgyában folyamatban lévő eljárások keretében terjesztették elő.

       Jogi háttér
       A közösségi szabályozás
      3        Az irányelv második és harmadik preambulumbekezdéséből kitűnik, hogy az irányelvet a „belső piac […] fokozatos kiépítésére
         irányuló” intézkedések keretében fogadták el, és ez alapján annak célja a „szolgáltatásnyújtásra irányuló közbeszerzési szerződések
         odaítélésére vonatkozó eljárások összehangolás[a]”.

      4        Az irányelv huszadik preambulumbekezdése szerint „[…] a versenyt általában korlátozó és különösen a többi tagállam állampolgárainak
         szerződésekben való részvételét korlátozó magatartás megszüntetése érdekében a szolgáltatók számára lehetővé kell tenni, hogy
         jobban hozzáférhessenek a szerződés-odaítélési eljárásokhoz”.

      5        Annak érdekében, hogy a közbeszerzések területén a lehető legnagyobb mértékű verseny érvényesüljön, az irányelv 13. cikkének
         (5) bekezdése akként rendelkezik, hogy „[a] részvételre felhívott jelentkezők számának minden esetben elegendőnek kell lennie
         ahhoz, hogy tényleges verseny jöjjön létre”. Hasonlóképpen a meghívásos eljárások tekintetében az irányelv 27. cikke (2) bekezdésének
         második albekezdése kimondja, hogy ”[a]z ajánlattételre felhívott jelentkezők számának minden körülmények között elegendőnek
         kell lennie a tényleges verseny biztosításához”.

      6        Az irányelv VI. címének „A minőség alapján történő kiválasztás feltételei” elnevezésű 2. fejezete alatt található 29. cikke
         ekként rendelkezik:

      „Kizárható a szerződésben való részvételből a szolgáltató, ha:
      a)      csődbe ment vagy felszámolás alatt áll vagy ezekkel összefüggő bírósági eljárás folyik vele szemben, vagy csődegyezséget kötött,
         felfüggesztette üzleti tevékenységét, vagy a nemzeti törvények és rendeletek szerinti hasonló eljárás következtében hasonló
         helyzetben van;

      b)      csődeljárás, kötelező felszámolási vagy ezekkel összefüggő bírósági eljárás, vagy csődegyezségi eljárás vagy bármilyen, a
         nemzeti törvények és rendeletek szerinti hasonló eljárás alanya;

      c)      szakmai magatartásával kapcsolatos jogsértés miatt jogerős ítélettel elmarasztalták;
      d)      súlyos szakmai kötelességszegést követett el, amelyet az ajánlatkérő bármilyen indokolt eszközzel bizonyítani tud;
      e)      nem tett eleget a letelepedése szerinti ország vagy az ajánlatkérő székhelye szerinti ország jogszabályai alapján fennálló
         társadalombiztosítási járulékfizetési kötelezettségének;

      f)      nem tett eleget az ajánlatkérő székhelye szerinti ország jogszabályai alapján fennálló adófizetési kötelezettségének;
      g)      az e fejezetben előírt adatszolgáltatási kötelezettségének teljesítése során hamis nyilatkozatot tett, vagy nem közölte a
         kért adatokat.

      Ha az ajánlatkérő megköveteli, hogy az ajánlattevő igazolja, hogy nem tartozik az a), b), c), e) és f) pont hatálya alá, elegendő
         bizonyítékként kell elfogadnia:

      –        […]
      –        az e) és f) pontban említett esetekben az érintett tagállam illetékes hatósága által kibocsátott igazolást.
      […]
      A tagállamok a 44. cikkben említett határidőn belül kijelölik az ilyen okmányok vagy igazolások kibocsátására jogosult hatóságokat
         és szerveket, és erről haladéktalanul tájékoztatják a többi tagállamot és a Bizottságot.”

       A nemzeti szabályozás
      7        Az irányelvet az 1995. március 17‑i 157. sz. törvényrendelet (GURI 104., 1995. május 6., a továbbiakban: a 157/1995. rendelet)
         ültette át az olasz jogba.

      8        E rendelet 12. cikkének d) és e) pontja, amely a 2000. február 25‑i 65. sz. kormányrendelet (GURI 70., 2000. március 24.,
         a továbbiakban a 157/1995 rendelet 12. cikke) 10. cikkével került módosításra, és amely az irányelv 29. cikkét a belső jogba
         átültette, ekként rendelkezik:

      „[…] ki vannak zárva a közbeszerzésből azok a jelentkezők, amelyek:
      nem rendezték az Olaszország vagy a székhelyük szerinti állam jogszabályai alapján fennálló, a munkavállalókkal kapcsolatban
         fizetendő társadalombiztosítási járulékfizetési kötelezettségüket;

      nem rendezték az Olaszország vagy a székhelyük szerinti állam jogszabályai alapján fennálló adófizetési kötelezettségüket.”
       Az alapeljárások és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
      9        Az olasz védelmi minisztérium a gazdasági- és pénzügy‑minisztériummal egyetértésben hirdetményt tett közzé a Gazzetta ufficiale
         della Repubblica italiana-ban, valamint az Európai Közösségek Hivatalos Lapjában a védelmi minisztériumnak az ország különféle
         pontjain található szervezetei és osztályai részére nyújtandó étkeztetési szolgáltatásokra vonatkozó közbeszerzési szerződések
         gyorsított meghívásos eljárásban történő odaítéléséről. A részvételi jelentkezések, illetve az ajánlatok beérkezésének határidejét
         2003. január 15‑ben, illetve 2003. március 3‑ában határozták meg.

      10      Az ajánlati felhívás tizenhat tételből állt. Mindegyik tételre különböző mértékű éves díjazást állapítottak meg, valamint
         meghatározták a teljesítés egyedi helyszíneit és az egyes teljesítendő szolgáltatásokat.

      11      Az ajánlati felhívásra többek között a La Cascina és a Zilch vállalkozások – ideiglenes társulás keretében – a meghirdetett
         tizenhat tétel túlnyomó részére, a G. f. M. pedig egyedül a 7. sz. tételre jelentkezett.

      12      Az ajánlatkérő 2003. december 4‑i határozatában kizárta az eljárásból a La Cascina és a G. f. M. társaságot azon indokkal,
         hogy azok nem rendezték a munkavállalókkal kapcsolatos társadalombiztosítási járulékfizetési kötelezettségüket, valamint a
         Zilch társaságot azon indokkal, hogy az nem rendezte adófizetési kötelezettségét.

      13      A fenti három társaság e határozat hatályon kívül helyezését kérte a kérdést előterjesztő bíróságtól. A La Cascina és a G. f. M.
         egyebek mellett előadta, hogy az elmaradt társadalombiztosítási járulékokat utóbb megfizették. A Zilch a maga részéről megfizette
         a követelt adó egy részét, az adótartozás másik része tekintetében pedig a nemzeti jogalkotónak az adótartozások rendezéséről
         szóló 2002‑ben hozott intézkedése révén „adóamnesztiában” részesült, amely alapján részletfizetést engedélyeztek a számára.

      14      Az ajánlatkérő ezzel szemben azt állította, hogy a tartozás utólagos rendezése nem jelenti azt, hogy a felperes társaságok
         az ajánlati felhívásra benyújtott részvételi jelentkezésre nyitva álló határidő lejártakor, vagyis 2003. január 15‑én eleget
         tettek kötelezettségeiknek.

      15      A kérdést előterjesztő bíróság megállapítja, hogy az irányelv 29. cikke és a 157/1995 rendelet 15. cikkének megfogalmazása
         eltér egymástól. Míg a közösségi rendelkezés alapján az a szolgáltató zárható ki a közbeszerzési eljárásból, amely „nem tett
         eleget” kötelezettségeinek, a nemzeti rendelkezés azon szolgáltatókat zárja ki, amelyek „nem rendezték” kötelezettségeiket.

      16      Következésképpen e bíróság szerint felmerül az a kérdés, hogy az alapügyben felmerült nemzeti szabály engedékenyebb‑e, és
         nagyobb mozgásteret biztosít‑e a nemzeti hatóságok számára, és e tekintetben azokra az értelmezésbeli különbségekre hivatkozik,
         amelyek megfigyelhetők az olasz bíróságok e területen hozott határozataiban. E bíróságok közül egyesek ugyanis elfogadják
         a tartozás utólagos, vagyis a közbeszerzési eljárásban való részvételre vonatkozó jelentkezés benyújtásának határideje után
         történő rendezését abban a két esetben:

      –        ha az érdekeltek vitatták kötelezettségeik fennállását az illetékes nemzeti közigazgatási hatóság vagy bíróság előtt; vagy
      –        ha az érdekeltek ugyan valójában nem tettek eleget kötelezettségeiknek, azonban az állam az adózási és társadalombiztosítási
         helyzetük utólagos rendezését lehetővé tevő méltányossági intézkedést hozott vagy adóamnesztiát biztosított számukra.

      17      Tekintettel arra, hogy ezen értelmezés egyenlőtlen bánásmódot eredményezhet a szolgáltatók között, valamint megbéníthatja
         a közbeszerzési szerződések odaítélésének lebonyolítását, a Tribunale amministrativo regionale del Lazio úgy határozott, hogy
         az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé:

      „A Bírósághoz azt a kérdést intézzük, hogy:
      1)      akként értelmezendők‑e a szóban forgó irányelv fent hivatkozott rendelkezései, hogy ahol a közösségi jogalkotó a »nem tett
         eleget a letelepedése szerinti ország vagy az ajánlatkérő székhelye szerinti ország jogszabályai alapján fennálló társadalombiztosítási
         járulékfizetési kötelezettségének« vagy a »nem tett eleget az ajánlatkérő székhelye szerinti ország jogszabályai alapján fennálló
         adófizetési kötelezettségének« fordulatot használja, ott csak és kizárólag arra a körülményre utal, hogy a vállalkozás – a
         közbeszerzési eljárásban való részvételre vonatkozó jelentkezés benyújtására nyitva álló határidő lejártakor (vagy legalábbis
         a […] szerződés odaítélése előtt) – eleget tett ezen kötelezettségeinek a vonatkozó befizetések hiánytalan és határidőben
         történő teljesítésével;

      2)      következésképpen szükségképpen akként kell-e értelmezni az átültető olasz nemzeti jogszabályt [az 1995. március 17-i 157. sz.
         rendelet 12. cikkének d) és e) pontja] – amennyiben a fent említett közösségi jogszabálytól eltérően megengedi azon vállalkozásoknak
         a közbeszerzési eljárásból történő kizárását, amelyek »nem rendezték az Olaszország vagy a székhelyük szerinti állam jogszabályai
         alapján fennálló, a munkavállalókkal kapcsolatban fizetendő társadalombiztosítási járulékfizetési kötelezettségüket« vagy
         »nem rendezték az Olaszország vagy a székhelyük szerinti állam jogszabályai alapján fennálló adófizetési kötelezettségüket« –,
         hogy az kizárólag e kötelezettségeknek a fenti időpontban (a részvételre vonatkozó jelentkezés benyújtására nyitva álló határidő
         lejártakor vagy a szerződés akár csak ideiglenes odaítélését közvetlenül megelőző időpontban) megállapítandó elmulasztott
         teljesítésére, és nem a helyzetük utólagos »rendezésére« vonatkozik;

      3)      avagy ezzel szemben (és amennyiben a 2) pontban foglaltak tükrében a nemzeti jogszabály a közösségi jogszabály céljával és
         funkciójával össze nem egyeztethetőnek minősülne) a nemzeti jogalkotó – figyelemmel arra a kötelezettségre, hogy az átültetés
         során megfeleljen a szóban forgó irányelvben foglalt közösségi szabályozásnak – jogosult volt‑e akként rendelkezni, hogy a
         közbeszerzési eljárásban olyan személyek is részt vehetnek, amelyek a közbeszerzési eljárásban való részvételre vonatkozó
         jelentkezés benyújtására nyitva álló határidő lejártakor helyzetüket nem »rendezték«, ugyanakkor képesnek mutatkoznak helyzetük
         rendezésére (és e tekintetben konkrét lépéseket tettek) a szerződés odaítélését megelőzően;

      4)      és amennyiben a 3) pontban említett értelmezés lehetséges – tehát be lehet vezetni olyan szabályokat, amelyek rugalmasabbak
         a közösségi jogalkotó által említett »eleget tett« kifejezés szigorú értelmezésénél –, sértik‑e ezek a szabályok az alapvető
         közösségi elveket, úgymint a valamennyi uniós polgár tekintetében érvényesülő egyenlő bánásmód elvét, vagy – csak a közbeszerzési
         eljárásoknál maradva – azt az elvet, amely szerint azonos feltételeket kell teljesítenie minden személynek, amely ilyen közbeszerzési
         eljárásban való részvételét kérte?”

       Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekről
      18      Előzetesen meg kell jegyezni, hogy az irányelv II. címében foglaltak szerint az irányelv rendelkezéseinek alkalmazása a szóban
         forgó szolgáltatás besorolásától függ. Mivel azonban e besorolás elvégzéséhez tények értékelése szükséges, e kérdés az előterjesztő
         bíróság hatáskörébe tartozik. Ezért a Bíróság az irányelv azon rendelkezéseinek értelmezését végzi el, amelyekre az előzetes
         döntéshozatal iránti kérelem hivatkozik. Az is kitűnik a kérelemből, hogy az az irányelv szerinti meghívásos eljárásra vonatkozik.

      19      A kérdést előterjesztő bíróság kérdéseivel először is lényegében azt kívánja megtudni, hogy az irányelv 29. cikke első bekezdésének
         e) és f) pontját akként kell‑e értelmezni, hogy azzal ellentétes az a nemzeti jogszabály, amely olyan helyzetben lévő szolgáltatóra
         vonatkozik, amely „nem rendezte” társadalombiztosítási vagy adófizetési kötelezettségeit. E bíróság másodsorban azt kérdezi,
         hogy mely időpontban kell a szolgáltatónak bizonyítania kötelezettségei teljesítését. Harmadsorban pedig azt kérdezi, hogy
         azt a szolgáltatót, amely a társadalombiztosítási járulék- és adófizetési kötelezettségei teljesítésével késedelembe esett,
         részletfizetési kedvezményt kapott az illetékes hatóságoktól e járulékok, illetve adók teljesítésére, vagy a társadalombiztosítási
         járulék-, illetve adófizetési kötelezettségei fennállását vagy összegét vitatva közigazgatási vagy bírósági jogorvoslattal
         élt, akként kell-e tekinteni, hogy nem tett eleget az irányelv 29. cikke első bekezdésének e) és f) pontja alapján fennálló
         társadalombiztosítási és adózási kötelezettségeinek.

      20      Annak érdekében, hogy e kérdésekre hasznos válaszok szülessenek, először is arra kell rámutatni, hogy a közbeszerzésekről
         szóló közösségi irányelvek célja az e tárgyú nemzeti eljárások összehangolása. Ami közelebbről a szolgáltatásnyújtásra irányuló
         közbeszerzési szerződéseket illeti, az irányelv harmadik preambulumbekezdése szerint az első és a második preambulumbekezdés
         által megfogalmazott célkitűzések „szükségessé teszik a szolgáltatásnyújtásra irányuló közbeszerzési szerződések odaítélésére
         vonatkozó eljárások összehangolását”.

      21      Az irányelv 29. cikke az eljárások összehangolása keretében a szakmai tisztességre, a fizetőképességre és a megbízhatóságra
         vonatkozóan hét olyan okot állapít meg, amely a résztvevők közbeszerzési eljárásból való kizárását vonja maga után. A 29. cikk
         elején található „[k]izárható a szerződésben való részvételből” fordulat tanúbizonysága szerint e rendelkezés, amelynek e)
         és f) pontja kifejezetten visszautal a nemzeti jogszabályokra, a tagállamokra bízza annak eldöntését, hogy alkalmazzák‑e az
         egyes kizáró okokat.

      22      Amint azt az Európai Közösségek Bizottsága helytállóan megjegyzi, a vizsgált rendelkezés kijelöli a tagállamok jogkörének
         korlátait a tekintetben, hogy azok csak a rendelkezésben foglalt kizáró okokat alkalmazhatják. A tagállamok e jogkörét szintén
         behatárolják az átláthatóság és az egyenlő bánásmód általános elvei (lásd különösen a C‑470/99. sz., Universale‑Bau és társai
         ügyben 2002. december 12‑én hozott ítélet [EBHT 2002., I‑11617. o.] 91. és 92. pontját, valamint a C‑421/01. sz. Traunfellner‑ügyben
         2003. október 16‑án hozott ítélet [EBHT 2003., I‑11941. o.] 29. pontját).

      23      Következésképpen az irányelv 29. cikke e területen nem írja elő az abban említett kizáró okok közösségi szinten történő egységes
         alkalmazását, amennyiben a tagállamok jogosultak eltekinteni valamennyi kizáró ok alkalmazásától, a lehető legteljesebb részvételt
         biztosítva ezzel a közbeszerzési szerződések odaítélési eljárásában, illetve a nemzeti szinten figyelembe veendő jogi, gazdasági
         és társadalmi szempontoktól függően jogosultak ezen okokat eltérő szigorral érvényesíteni a nemzeti jogszabályokban. Ennek
         keretében a tagállamok enyhíthetik, illetve rugalmasabbá tehetik az irányelv 29. cikkében megállapított feltételeket.

      24      Először is, ami azt a kérdést illeti, miszerint az irányelv 29. cikke első bekezdésének e) és f) pontját akként kell‑e értelmezni,
         hogy e cikkel ellentétes az a nemzeti jogszabály, amely az olyan helyzetben lévő szolgáltatóra vonatkozik, amely „nem rendezte”
         társadalombiztosítási járulék- vagy adófizetési kötelezettségeit, megállapítandó, hogy e rendelkezés feljogosítja a tagállamokat
         minden olyan jelentkező kizárására, amely „nem tett eleget” a nemzeti „jogszabály[ok] alapján” fennálló társadalombiztosítási
         járulék- és adófizetési kötelezettségének.

      25      E rendelkezés nem tartalmazza a „nem tesz eleget kötelezettségének” kifejezés meghatározását. Tekintettel a jelen ítélet 23. cikkében
         kifejtett szempontokra, az irányelv alkotói nem kívántak autonóm közösségi meghatározást adni e kifejezésre, hanem e tekintetben
         visszautaltak a nemzeti szabályokra. Ezért e szabályokban kell meghatározni a szóban forgó kötelezettségek tartalmát és hatályát,
         valamint azok teljesülésének feltételeit.

      26      Az olasz jogalkotó az irányelv 29. cikke első bekezdésének e) és f) pontja által ráruházott jogot gyakorolta azzal, hogy a
         157/1995. sz. rendelet 12. cikkének d) és e) pontjában megállapított két kizáró okot. A kérdést előterjesztő bíróság elsőként
         azonban azt kérdezi, hogy a „nem rendezték […] kötelezettségüket” fordulat alkalmazásával e rendelkezés engedékenyebb‑e, és
         nagyobb mozgásteret biztosít‑e a nemzeti hatóságok számára, mint az irányelv 29. cikke első bekezdésének e) és f) pontjában
         szereplő megfogalmazás.

      27      E tekintetben rá kell mutatni arra, amint azt a Bírósághoz észrevételeket benyújtó érdekeltek joggal megjegyzik, hogy az egyes
         közbeszerzési tárgyú közösségi irányelvek megkülönböztetés nélkül használják mind a „nem tett eleget” („non aver adempiuto”),
         mind a „nem rendezte” („non essere in regola”) kötelezettségeit kifejezést. Így például az építési beruházásra irányuló közbeszerzési
         szerződések odaítélési eljárásainak összehangolásáról szóló, 1993. június 14‑i 93/37/EGK tanácsi irányelv (HL 199., 54. o.;
         magyar nyelvű különkiadás: 6. fejezet, 2. kötet, 163. o.) 24. cikkének e) és f) pontja, az árubeszerzésre irányuló közbeszerzési
         szerződések odaítélési eljárásainak összehangolásáról szóló, 1993. június 14‑i 93/36/EGK tanácsi irányelv (HL 199., 1. o.;
         magyar nyelvű különkiadás: 6. fejezet, 2. kötet, 102. o.) 20. cikke (1) bekezdésének e) és f) pontja és a 2006. január 31‑én
         hatályba lépett, az építési beruházásra, az árubeszerzésre és a szolgáltatásnyújtásra irányuló közbeszerzési szerződések odaítélési
         eljárásainak összehangolásáról szóló, 2004. március 31‑i 2004/18/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 134., 114. o.;
         magyar nyelvű különkiadás: 6. fejezet, 7. kötet, 132. o.) 45. cikke (2) bekezdésének e) és f) pontja. Következésképpen a szóban
         forgó két fordulat tartalma között nincsen semmilyen különbség.

      28      E megfontolások alapján kell figyelembe venni a kérdést előterjesztő bíróság által említett különféle helyzeteket.

      29      A nemzeti bíróság másodsorban azt kérdezi, hogy a szolgáltató köteles‑e a „közbeszerzési eljárásban való részvételre vonatkozó
         jelentkezés benyújtására nyitva álló határidő lejártakor (vagy legalábbis a […] szerződés odaítélése előtt)” „hiánytalan[ul]
         és határidőben” megfizetni a kötelezettségének megfelelő összeget annak érdekében, hogy eleget tegyen társadalombiztosítási
         járulék- és adófizetési kötelezettségének.

      30      Annak az időpontnak a meghatározása érdekében, amikor vizsgálni kell, hogy a résztvevő eleget tett‑e kötelezettségeinek, megállapítandó,
         hogy mivel az irányelv 29. cikke első bekezdésének e) és f) pontja az „eleget tett kötelezettségeinek” fogalom tartalmának
         meghatározása céljából a tagállamok jogszabályaira utal, a közösségi jogalkotó nem kívánta előírni e cikk közösségi szinten
         történő egységes alkalmazását. Ebből az következik, hogy a nemzeti jogszabályokra történő utalás a szóban forgó időpont meghatározására
         is vonatkozik.

      31      Ennélfogva a nemzeti szabályokban kell meghatározni azt az időpontot, ameddig, illetve azt a határidőt, amelyen belül az érdekelteknek
         teljesíteniük kell a kötelezettségüknek megfelelő összeg megfizetését, illetve – a kérdést előterjesztő bíróság által vázolt
         és a jelen ítélet 34–39. pontjában ismertetett egyéb esetekben –bizonyítaniuk kell, hogy teljesültek helyzetük utólagos rendezésének
         feltételei. E határidő többek között lehet a közbeszerzési eljárásban való részvételre vonatkozó jelentkezés benyújtásának
         határnapja, az ajánlattételre szóló felhívás elküldésének időpontja, a résztvevők ajánlatainak benyújtására nyitva álló határnap,
         az ajánlatok ajánlatkérő általi elbírálásának időpontja vagy akár a közbeszerzési szerződés odaítélését közvetlenül megelőző
         időpont.

      32      Hangsúlyozni kell azonban, hogy a közbeszerzési szerződések odaítélésére vonatkozó valamennyi eljárás tekintetében érvényesülő
         átláthatóság és egyenlő bánásmód elvei, amely szerint előre világosan meg kell határozni a közbeszerzésben való részvétel
         tartalmi és eljárási feltételeit, megkövetelik, hogy a fenti határidő meghatározása a lehető legnagyobb pontossággal történjen,
         és közzétételre kerüljön annak érdekében, hogy az érdekeltek pontosan megismerhessék az eljárásból fakadó kötelezettségeiket,
         és megbizonyosodhassanak arról, hogy ugyanazon kötelezettségek érvényesülnek valamennyi pályázó tekintetében. E határidőt
         megszabhatják nemzeti jogszabályok, vagy azok az ajánlatkérőkre bízhatják annak felelősségét.

      33      Ezért azon jelentkező vonatkozásában állapítható meg, hogy eleget tett kötelezettségeinek, amely a fenti 31. pontban tárgyalt
         határidőn belül hiánytalanul teljesítette társadalombiztosítási járulék- és adófizetési kötelezettségeit, nem számítva a jelen
         ítélet 34–39. pontjában ismertetett azon eseteket, amikor a tartozást utólagosan rendezték vagy közigazgatási, illetve bírósági
         jogorvoslattal éltek. A fizetés teljesítésének az adott időpontban történő puszta megkezdése, a fizetési szándék bizonyítása
         vagy akár a tartozásnak az ezen időponton túli rendezésére vonatkozó fizetőképesség bizonyítása nem elégséges, mivel az sértené
         a résztvevők közötti egyenlő bánásmód elvét.

      34      A kérdést előterjesztő bíróság kérdése harmadsorban érdemben arra vonatkozik, hogy az irányelv 29. cikke első bekezdésének
         e) és f) pontjával összeegyeztethetőnek tekinthető-e az a nemzeti jogszabály vagy közigazgatási gyakorlat, amely lehetővé
         teszi a szolgáltatók számára, hogy a közbeszerzési eljárásban való részvételük végett az adózási és társadalombiztosítási
         helyzetüket utólagosan vagy a szóban forgó tagállam által hozott méltányossági intézkedés, illetve általa biztosított adóamnesztia
         vagy a tartozások átütemezésére, illetve mérséklésére irányuló közigazgatási megállapodás útján rendezzék.

      35      E tekintetben rá kell mutatni, amint azt a főtanácsnok az indítványának 29. pontjában joggal megjegyzi, hogy a nemzeti jog
         határozza meg a társadalombiztosítási járulék- és adófizetési kötelezettségek összegét és a befizetésének határidejét. Hasonlóképpen
         a Bíróság a fenti 25. pontban hangsúlyozta, hogy az „eleget tett kötelezettségének” fordulat tartalmának és hatályának meghatározása
         szintén a nemzeti jogra tartozik. A jelen ítélet 31. pontjában kifejtettekkel egyezően e tekintetben a nemzeti szabályozásban
         meghatározott határidő a meghatározó.

      36      Ezért nem összeegyeztethetetlen az irányelv 29. cikke első bekezdésének e) és f) pontjával az a nemzeti jogszabály vagy közigazgatási
         gyakorlat, amely szerint az érintett résztvevőket méltányossági intézkedés, adóamnesztia vagy közigazgatási megállapodás alapján
         úgy kell tekinteni, hogy valamely közbeszerzési eljárásban való részvételük végett rendezték kötelezettségeiket, feltéve hogy
         e személyek a jelen ítélet 31. pontjában tárgyalt határidőn belül bizonyítani tudják, hogy javukra méltányossági intézkedést
         hoztak, adóamnesztiában részesültek vagy tartozásaikra vonatkozóan közigazgatási megállapodást kötöttek.

      37      A kérdést előterjesztő bíróság kérdése végül arra vonatkozik, hogy milyen joghatásokkal jár az a körülmény, hogy a jelentkező
         az illetékes hatóság adóval vagy társadalombiztosítási járulékkal kapcsolatos megállapításaival szemben közigazgatási vagy
         bírósági jogorvoslattal élt annak megállapítása céljából, hogy e jelentkező rendezte‑e kötelezettségeit a közbeszerzési eljárásban
         való részvétele végett.

      38      Figyelembe kell venni, hogy az irányelv 29. cikke első bekezdésének e) és f) pontja e kérdés tekintetében is irányadó. Mindazonáltal
         a közigazgatási vagy bírósági jogorvoslatok benyújtásának joghatásai szorosan kötődnek a bírói jogvédelemmel kapcsolatos alapvető
         jogok gyakorlásához és védelméhez, amelyek tiszteletben tartását a közösségi jogrend egyaránt biztosítja. Sérthetné az érdekeltek
         alapvető jogait az a nemzeti jogszabály, amely teljes mértékben figyelmen kívül hagyná a közigazgatási vagy bírósági jogorvoslatok
         benyújtásának a közbeszerzési eljárásban való részvétel lehetőségére gyakorolt joghatásait.

      39      E korlátra figyelemmel a nemzeti jogra tartozik annak meghatározása, hogy a közigazgatási vagy bírósági jogorvoslat benyújtása
         olyan joghatásokkal jár‑e, amely alapján az ajánlatkérő köteles annak megállapítására, hogy az érintett jelentkező a jogerős
         határozat meghozataláig rendezte-e kötelezettségeit a közbeszerzési eljárásban való részvétele végett, feltéve hogy a jogorvoslat
         benyújtására a jelen ítélet 31. pontjában írt határidőn belül kerül sor.

      40      A feltett kérdésre tehát azt a választ kell adni, hogy nem ellentétes az irányelv 29. cikke első bekezdésének e) és f) pontjával
         az a nemzeti jogszabály vagy közigazgatási gyakorlat, amely szerint a szolgáltató, amely a közbeszerzési eljárásban való részvételére
         vonatkozó jelentkezés benyújtására nyitva álló határidő lejártakor nem tett eleget társadalombiztosítási járulék- vagy adófizetési
         kötelezettségének azáltal, hogy hiánytalanul megfizette az ennek megfelelő összeget, utólagosan rendezheti helyzetét

      –        az állam által biztosított adóamnesztia, illetve az állam által hozott méltányossági intézkedés vagy
      –        a tartozások átütemezésére, illetve mérséklésére irányuló közigazgatási megállapodás vagy
      –        közigazgatási vagy bírósági jogorvoslat útján,
      feltéve, hogy a nemzeti jogszabályban vagy közigazgatási gyakorlatban rögzített határidőn belül bizonyítja, hogy ilyen adóamnesztiában,
         illetve méltányosságban részesült, ilyen közigazgatási megállapodást kötött, vagy ilyen jogorvoslattal élt.

       A költségekről
      41      Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás
         egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült
         költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.

      A fenti indokok alapján a Bíróság (első tanács) a következőképpen határozott:
      Nem ellentétes a szolgáltatásnyújtásra irányuló közbeszerzési szerződések odaítélési eljárásainak összehangolásáról szóló,
            1992. június 18‑i 92/50/EGK tanácsi irányelv 29. cikke első bekezdésének e) és f) pontjával az a nemzeti jogszabály vagy közigazgatási
            gyakorlat, amely szerint a szolgáltató, amely a közbeszerzési eljárásban való részvételére vonatkozó jelentkezés benyújtására
            nyitva álló határidő lejártakor nem tett eleget társadalombiztosítási járulék- vagy adófizetési kötelezettségének azáltal,
            hogy hiánytalanul megfizette az ennek megfelelő összeget, utólagosan rendezheti helyzetét
      –        az állam által biztosított adóamnesztia, illetve az állam által hozott méltányossági intézkedés vagy
      –        a tartozások átütemezésére, illetve mérséklésére irányuló közigazgatási megállapodás vagy
      –        közigazgatási vagy bírósági jogorvoslat útján,
      feltéve, hogy a nemzeti jogszabályban vagy közigazgatási gyakorlatban rögzített határidőn belül bizonyítja, hogy ilyen adóamnesztiában,
            illetve méltányosságban részesült, ilyen közigazgatási megállapodást kötött, vagy ilyen jogorvoslattal élt.
      Aláírások
      * Az eljárás nyelve: olasz.


A Közszolgálati Törvényszék (első tanács) 2011. szeptember 20-i ítélete. # Sandrine De Buggenoms és társai kontra Európai Bizottság. # Közszolgálat. # F-45/06 REV. sz. ügy


A Bíróság (negyedik tanács) 2002. november 7-i ítélete. # Peter Hirschfeldt kontra Európai Környezetvédelmi Ügynökség (AEE). # Fellebbezés - Tisztviselők - Belső versenyvizsga - Előléptetés. # C-184/01. P. sz. ügy


A Törvényszék (első tanács) 2016. február 18-i ítélete.#Harrys Pubar AB és Harry's New York Bar SA kontra Belső Piaci Harmonizációs Hivatal (védjegyek és formatervezési minták) (OHIM).#Közösségi védjegy – Felszólalási eljárás – A HARRY’S NEW YORK BAR közösségi szóvédjegy bejelentése – PUB CASINO Harrys RESTAURANG korábbi nemzeti ábrás védjegy – A lajstromozás részbeni megtagadása – Összetéveszthetőség – A 207/2009/EK rendelet 8. cikke (1) bekezdésének b) pontja.#T-84/14. és T-97/14. sz. egyesített ügyek.


A Bíróság december 13.-i ítélete: 1991. # Az Európai Közösségek Bizottsága kontra Olasz Köztársaság. # Tagállami kötelezettségszegés - Irányelvek. # C-33/90. sz. ügy


A Bíróság (első tanács) október 17.-i ítélete: 1995. # E. Olivieri-Coenen kontra Bestuur van de Nieuwe Algemene Bedrijfsvereniging. # Előzetes döntéshozatal iránti kérelem: Arrondissementsrechtbank Amsterdam - Hollandia. # Szociális biztonság. # C-227/94. sz. ügy