title: Az Elsőfokú Bíróság (első tanács) 2007. november 6-i ítélete. # RheinfelsQuellen H. Hövelmann GmbH & Co. KG kontra Belső Piaci Harmonizációs Hivatal (védjegyek és formatervezési minták) (OHIM). # Közösségi védjegy - A VOM URSPRUNG HER VOLLKOMMEN közösségi szóvédjegy bejelentése - Feltétlen kizáró okok - Leíró jelleg - A 40/94/EK rendelet 7. cikke (1) bekezdésének b) és c) pontja. # T-28/06. sz. ügy

text:
      T‑28/06. sz. ügy
      RheinfelsQuellen H. Hövelmann GmbH & Co. KG
      kontra
      Belső Piaci Harmonizációs Hivatal
      (védjegyek és formatervezési minták) (OHIM)
      „Közösségi védjegy – A VOM URSPRUNG HER VOLLKOMMEN közösségi szóvédjegy bejelentése – Feltétlen kizáró okok – Leíró jelleg – A 40/94/EK rendelet 7. cikke (1) bekezdésének b) és c) pontja”
      Az ítélet összefoglalása
      Közösségi védjegy – A közösségi védjegy meghatározása és megszerzése – Feltétlen kizáró okok – Kizárólag olyan jelekből vagy
            adatokból álló védjegyek, amelyek valamely áru jellemzőinek leírására szolgálhatnak
      (40/94 tanácsi rendelet, 7. cikk, (1) bekezdés, c) pont)
      A közösségi védjegyről szóló 40/94 rendelet 7. cikke (1) bekezdésének c) pontja értelmében a VOM URSPRUNG HER VOLLKOMMEN szómegjelölés
         –amelynek lajstromozását a Nizzai Megállapodás szerinti 32. és 33. osztályba tartozó „sörök; ásványvizek és szénsavas vizek,
         és egyéb alkoholmentes italok; gyümölcsitalok és gyümölcslevek; szörpök és más készítmények italokhoz, ezen italok keverékei”,
         illetve „alkoholtartalmú italok (a sörök kivételével)” tekintetében kérték – a közösségi védjegybejelentésben szereplő áruk
         tekintetében leíró jellegű a németül beszélő átlagos fogyasztók szemszögéből nézve.

      Ugyanis a jelmondat egyértelműen az italok alapanyagai, köztük is főként a felhasznált víz tisztaságára és tökéletességére
         vonatkozik. Márpedig az alapanyagok tisztasága és tökéletessége különleges jelentőséggel bír a 32. és 33. osztályba tartozó
         áruk vonatkozásában. Az ásványvizekkel kapcsolatban a felhasznált forrásvíz eredendő tökéletessége döntő tényező az ital minőségének
         értékelése során, mind az íz, mind az egészség szintjén. A gyümölcslevek, sörök és egyéb alkoholmentes italok tekintetében
         alapanyagaik eredete ugyancsak nagy jelentőséggel bír ezen áruk minőségének értékelése során.

      Tehát e szavak, akár önmagukban, akár szóösszetételben, közvetlenül és egyértelműen jelölik az érintett áruk jellemzőit. Ésszerűen
         belátható, hogy az italok alapanyagainak eredendő tisztasága és tökéletessége olyan jellemzők, amelyeket az érintett vásárló
         tekintetbe vesz választása során. Ennélfogva az érintett vásárlóközönség nézőpontjából kellően közvetlen és konkrét kapcsolat
         áll fenn az érintett szóösszetétel, valamint a 32. és 33. osztályba tartozó áruk között.

      (vö. 37–40. pont)
AZ ELSŐFOKÚ BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (első tanács)
      2007. november 6.(*)

      „Közösségi védjegy – A VOM URSPRUNG HER VOLLKOMMEN közösségi szóvédjegy bejelentése – Feltétlen kizáró okok – Leíró jelleg – A 40/94/EK rendelet 7. cikke (1) bekezdésének b) és c) pontja ”
      A T‑28/06. sz. ügyben,
      a RheinfelsQuellen H. Hövelmann GmbH & Co. KG (székhelye: Duisburg [Németország], képviselik: W. Kellenter és A. Lambrecht ügyvédek)

      felperesnek
      a Belső Piaci Harmonizációs Hivatal (védjegyek és formatervezési minták) (OHIM) (képviseli: G. Schneider, meghatalmazotti minőségben)

      alperes ellen
      az OHIM második fellebbezési tanácsa által a VOM URSPRUNG HER VOLLKOMMEN szómegjelölés közösségi védjegyként történő lajstromozása
         ügyében 2005. november 17‑én hozott határozat (R 1179/2004-2. sz. ügy) ellen benyújtott keresete tárgyában,

      AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK ELSŐFOKÚ BÍRÓSÁGA (első tanács),
      tagjai: J. D. Cooke elnök, I. Labucka és M. Prek bírák,
      hivatalvezető: K. Andová tanácsos,
      tekintettel az Elsőfokú Bíróság Hivatalához 2006. január 24‑én benyújtott keresetlevélre,
      tekintettel az Elsőfokú Bíróság Hivatalához 2006. április 13‑án benyújtott válaszbeadványra,
      a 2007. május 15‑i tárgyalást követően,
      meghozta a következő
      Ítéletet
       A jogvita előzményei
      1        2002. augusztus 8-án a felperes a közösségi védjegyről szóló, 1993. december 20‑i 40/94/EK módosított tanácsi rendelet (HL 1994. L 11.,
         1. o.; magyar nyelvű különkiadás 17. fejezet, 1. kötet, 146. o.) alapján közösségi védjegybejelentést nyújtott be a Belső
         Piaci Harmonizációs Hivatalhoz (védjegyek és formatervezési minták) (OHIM).

      2        A lajstromoztatni kívánt védjegy a VOM URSPRUNG HER VOLLKOMMEN szómegjelölés volt.

      3        A bejelentést a védjegyekkel ellátható termékek és szolgáltatások nemzetközi osztályozására vonatkozó, felülvizsgált és módosított,
         1957. június 15-i Nizzai Megállapodás szerinti 32. és 33. osztályba tartozó áruk vonatkozásában tették, az egyes osztályoknak
         megfelelő, alábbi leírással:

      –        32. osztály: „sörök; ásványvizek és szénsavas vizek, és egyéb alkoholmentes italok; gyümölcsitalok és gyümölcslevek; szörpök
         és más készítmények italokhoz, ezen italok keverékei”;

      –        33. osztály: „alkoholtartalmú italok (a sörök kivételével)”.
      4        2004. október 20-i határozatával az elbíráló a 40/94 rendelet 38. cikke alapján elutasította a védjegybejelentést azzal az
         indokkal, hogy a szómegjelölés egyáltalán nem rendelkezik megkülönböztető képességgel.

      5        2004. december 20-án a felperes a 40/94 rendelet 57-62. cikke alapján fellebbezést nyújtott be az OHIM-hoz az elbíráló határozata
         ellen.

      6        2005. november 17-i határozatával (a továbbiakban: megtámadott határozat) a második fellebbezési tanács elutasította a fellebbezést
         azzal az indokkal, hogy a szóban forgó megjelölés leíró jellegű, és így a 40/94 rendelet 7. cikke (1) bekezdésének c) pontja
         hatálya alá tartozik.

       A felek kérelmei
      7        A felperes azt kéri, hogy az Elsőfokú Bíróság:

      –        helyezze hatályon kívül a megtámadott határozatot;
      –        az OHIM-ot kötelezze a költségek viselésére.
      8        Az OHIM azt kéri, hogy az Elsőfokú Bíróság:

      –        utasítsa el a keresetet;
      –        a felperest kötelezze a költségek viselésére.
       Indokolás
      9        A felperes a hatályon kívül helyezés két, a 40/94 rendelet 7. cikke (1) bekezdése c) pontjának, és 7. cikke (1) bekezdésének
         b) pontjának megsértéséből eredő jogalapjára hivatkozik.

       A felek érvei
      10      A 40/94 rendelet 7. cikke (1) bekezdése c) pontjának megsértéséből eredő jogalappal kapcsolatban a felperes kijelenti, hogy
         a bejelentett védjegyet nem kizárólag olyan jelek alkotják, amelyek e védjegy árujegyzékében szereplő áruk alapvető jellemzőit
         írják le.

      11      E tekintetben a felperes azt állítja mindenekelőtt, hogy a vitatott szómegjelölés szokatlan és egyéni szóalkotás terméke,
         és nem tekinthető gyakori szóösszetételnek a német nyelvben.

      12      A felperes továbbá arra hivatkozik, hogy az érintett áruk tekintetében e jelmondatra nem áll fenn a rendelkezésre állás jelenlegi
         vagy jövőbeni követelménye. Ugyanis sem a szóösszetételt egészében, sem egyes elemeit nem szokták italok, különösen ásványvizek
         megjelölésére használni.

      13      Végezetül a felperes arra hivatkozik, hogy a vitatott jelmondat kettős természetű a német nyelvben. Ez az „ursprung” szó elvont
         jellegéből és ennek az érintett árukkal összefüggésben tulajdonítható különböző értelmezésekből, valamint a „vollkommen” kifejezés
         kettős jellegéből és italokra vonatkozó egyértelmű jelentésének hiányából következik. A „vom ursprung her vollkommen” szóösszetétel
         tehát nem rendelkezik egyértelmű és közvetlenül leíró jelentéssel. Továbbá a jelmondat legfontosabb szavai sem önmagukban,
         sem szóösszetételben nem írják le közvetlenül és egyértelműen az érintett áruk bizonyos alapvető jellemzőit.

      14      Az OHIM kijelenti mindenekelőtt, hogy valamely megjelölés leíró jellegének értékeléséhez az szükséges, hogy e megjelölés használható
         legyen a piacon vagy a köznapi nyelvben, nem pedig az, hogy ténylegesen használják is.

      15      Az OHIM ezt követően hangsúlyozza, hogy ahhoz, hogy a lajstromozás megtagadásra kerüljön, a szómegjelölés lehetséges jelentései
         közül legalább egynek az érintett áruk és szolgáltatások egyik jellemzőjét kell megjelölnie. Márpedig a szóban forgó megjelölés
         legfontosabb szava a jelmondaton belül egyértelmű jelentéssel bír, amely nem más, mint hogy az általa megjelölt áruk eredetüktől
         fogva tökéletesek.

      16      Végezetül pedig az OHIM úgy véli, hogy az a kérdés, hogy gazdasági téren az áruk leírható jellemzői lényegesek vagy másodlagosak-e,
         fogalmi szinten nem játszik szerepet. Az alapanyagok minősége jelen esetben „tökéletesként” kerül leírásra. Nem szükséges
         tehát annak meghatározása, hogy ezen minőség a fogyasztó számára alapvető szempontként szolgál-e az áruk kiválasztása során,
         vagy a minőségre történő utalás nem írja le az áru egyes lényeges jellemzőit. A 40/94 rendelet 7. cikke (1) bekezdésének c)
         pontjában foglalt rendelkezés alkalmazásához az szükséges, hogy a jelmondat egészében azonnal, általánosan hozzáférhető legyen
         az érintett fogyasztó számára, akinek a tudatában e jelmondat minőség, mégpedig az eredettől fogva tökéletes minőség jelölésének
         jelentésével bír.

       Az Elsőfokú Bíróság álláspontja
      17      A 40/94 rendelet 7. cikke (1) bekezdésének c) pontja értelmében a megjelölés nem részesülhet védjegyoltalomban, ha kizárólag
         olyan jelekből vagy adatokból áll, amelyeket a forgalomban az áru vagy a szolgáltatás fajtája, minősége, mennyisége, rendeltetése,
         értéke, földrajzi származása, előállítási vagy teljesítési ideje, illetve egyéb jellemzője feltüntetésére használhatnak.

      18      E cikk azáltal, hogy megtiltja az ott szereplő jelek vagy adatok közösségi védjegyként történő lajstromozását, azt az általános
         célt szolgálja, hogy a védjegybejelentésben foglalt áruk vagy szolgáltatások jellemzőit leíró jeleket vagy adatokat mindenki
         szabadon használhassa. E rendelkezés alapján nem lehet az ott meghatározott jeleket vagy adatokat egyetlen vállalkozás számára
         fenntartani csak azért, mert azokat védjegyként lajstromozták (lásd a Bíróság C‑191/01. P. sz., OHIM kontra Wrigley ügyben
         2003. október 23‑án hozott ítéletének [EBHT 2003., I‑12447. o.] 31. pontját).

      19      A 40/94 rendelet 7. cikke (1) bekezdésének c) pontja által érintett védjegyek továbbá olyan megjelölések, melyek nem képesek
         betölteni a védjegy alapvető rendeltetését, nevezetesen az áru vagy szolgáltatás kereskedelmi eredetének azonosítását, lehetővé
         téve ily módon az adott védjeggyel megjelölt áru vagy szolgáltatás vásárlója számára, hogy későbbi vásárlás alkalmával pozitív
         tapasztalat esetén ugyanazt válassza, míg mást válasszon, amennyiben a védjegyről negatív tapasztalatot szerzett (az Elsőfokú
         Bíróság T‑219/00. sz., Ellos kontra OHIM [ELLOS] ügyben 2002. február 27-én hozott ítéletének [EBHT 2002., II‑753. o.] 28. pontja
         és a T‑348/02. sz. Quick kontra OHIM [Quick] ügyben 2003. november 27-én hozott ítéletének [EBHT 2003., II‑5071. o.] 28. pontja).

      20      Azok a jelek vagy adatok esnek a 40/94 rendelet 7. cikke (1) bekezdése c) pontjának hatálya alá, amelyek az érintett fogyasztói
         kör szempontjából általános használatban közvetlenül vagy lényeges jellemzőjére utalással leírják azt az árut vagy szolgáltatást,
         amelynek tekintetében a lajstromozást kérték (a Bíróság C‑383/99. P. sz., Procter & Gamble kontra OHIM ügyben 2001. szeptember
         20-án hozott ítéletének [EBHT 2001., I‑6251.o.] 39. pontja). Valamely megjelölés leíró jellegét egyrészről az érintett áruk
         és szolgáltatások vonatkozásában, másrészről az érintett vásárlóközönség által a megjelölésnek tulajdonított értelem szempontjából
         lehet csak megítélni (az Elsőfokú Bíróság T‑322/03. sz., Telefon & Buch kontra OHIM - Herold Business Data [WEISSE SEITEN]
         ügyben 2006. március 16-án hozott ítéletének [EBHT 2006., II‑835. o.] 90. pontja).

      21      Végezetül emlékeztetni kell arra, hogy az ítélkezési gyakorlatban a több szóelemből álló összetett szóvédjegyek leíró jellegének
         meghatározásához kidolgozott szempontok megegyeznek az egyetlen szóelemet tartalmazó szómegjelölés tekintetében alkalmazott
         szempontokkal.

      22      A jelen ügyben a bejelentett védjegy árujegyzékében szereplő áruk a 32. és 33. osztályba tartozó alkoholtartalmú és alkoholmentes
         italok. Gyakori fogyasztási cikkekről van szó, amelyeket széles vásárlóközönségnek szánnak, és amelyeket nem kizárólag kiskereskedelmi
         közvetítés által (szupermarketekben, bevásárlóközpontokban vagy nagyobb üzletekben), vagy szakirányú kereskedelem és szakirányú
         csomagküldő kereskedelem útján, de éttermekben és kávézókban is forgalmaznak. Vagyis a fellebbezési tanács helyesen döntött
         úgy, hogy a szokásosan tájékozott, ésszerűen figyelmes és körültekintő, átlagos fogyasztó nézőpontját kell tekintetbe venni
         (lásd e tekintetben a Bíróság C‑342/97. sz., Lloyd Schuhfabrik Meyer ügyben 1999. június 22-én hozott ítéletének [EBHT 1999.,
         I‑3819. o.] 26. pontját és az Elsőfokú Bíróság T‑359/99. sz., DKV kontra OHIM [EuroHealth] ügyben 2001. június 7-én hozott
         ítéletének [EBHT 2001., II‑1645. o.] 27. pontját).

      23      Egyébiránt, mivel az érintett szómegjelölést német nyelvű szavak alkotják, az érintett célközönség a német vásárlóközönség.
         Vagyis a 40/94 rendelet 7. cikke (2) bekezdésének alkalmazásában az érintett közönség, amelynek vonatkozásában a feltétlen
         kizáró okot meg kell vizsgálni, a németül beszélő átlagfogyasztókból áll (lásd e tekintetben az Elsőfokú Bíróság fent hivatkozott
         ELLOS-ügyben hozott ítéletének 31. pontját és az Elsőfokú Bíróság T‑334/03. sz., Deutsche Post EUR O EXPRESS kontra OHIM [EUROPREMIUM]
         ügyben 2005. január 12-én hozott ítéletének [EBHT 2005., II‑65. o.] 28. pontját).

      24      Ami a „vom ursprung her vollkommen” kifejezés jelentését illeti, a megtámadott határozat  34-40. pontjából, valamint az OHIM
         válaszbeadványában és a tárgyalás során adott magyarázatából kiderül, hogy e megjelölés közvetlenül érzékelhető módon kifejezi,
         hogy az általa megjelölt áruk „eredetüktől”, tehát a kezdetektől fogva tökéletesek, vagyis egyedülállóak, kifogástalanok,
         és nincs szükségük semmiféle kezelésre vagy jobbításra. Tehát a jelmondat egyértelműen kimondja, hogy az áru magas minősége
         az alapanyag minőségéből következik. Az OHIM ugyanis úgy véli, hogy e jelmondaton belül az „ursprung” főnév a forrásra, az
         eredetre utal, míg a „vollkommen” jelző a tökéletességet, vagyis a maximális minőséget idézi.

      25      Ami a jelmondat és az érintett áruk közötti kapcsolat természetét illeti, a fellebbezési tanács úgy véli, hogy az alkoholtartalmú
         és alkoholmentes italok, amelyeket a jelmondat jelöl, valamint az áruk előállításához szükséges alapanyagok és készítmények
         eredetüknél fogva, vagyis a forrástól vagy származási helyüktől fogva tökéletes minőségűek.

      26      Tekintettel magára a megjelölésre, a lajstromoztatni kívánt védjegy árujegyzékében szereplő árukra, valamint a megjelölésnek
         az érintett vásárlóközönség részéről tulajdonított értelemre, a fellebbezési tanácsnak a bejelentett védjegy leíró jellegére
         vonatkozó értékelése pontosnak bizonyul.

      27      Először is, a felperesnek a vitatott szóösszetétel szokatlan jellegére vonatkozó állítása, amelyet bizonyít többek között
         az is, hogy az internetes keresés egyetlen előfordulást sem talált a „vom ursprung her vollkommen” kifejezésre, ezen értékelést
         nem befolyásolja.

      28      Ugyanis egyrészt e jelmondat nyelvtanilag helyes, és nem alkot a német nyelvben szokatlan vagy meglepő szóösszetételt. Másrészt
         az állandó ítélkezési gyakorlatból következik, hogy a 40/94 rendelet 7. cikke (1) bekezdésének c) pontja szerinti bejelentés
         OHIM általi elutasításának nem feltétele, hogy az e rendelkezésben említett védjegyet alkotó jeleket vagy megjelöléseket a
         bejelentés időpontjában valóban a bejelentésben felsorolt áruk vagy szolgáltatások, illetve jellemzőik leírására használják.
         Elegendő – mint ez a rendelkezés szövegéből is kitűnik –, ha ezek a jelek vagy megjelölések alkalmasak az ilyen használatra
         (a Bíróság C‑363/99. sz., Koninklijke KPN Nederland ügyben 2004. február 12-én hozott ítéletének [EBHT 2004., I‑1619. o.]
         97. pontja, a fent hivatkozott OHIM kontra Wrigley ügyben hozott ítéletének 32. pontja és a Bíróság C‑326/01. P. sz., Telefon & Buch
         kontra OHIM ügyben 2004. február 5-én hozott végzésének [EBHT 2004., I‑1371. o.] 28. pontja).

      29      Másodsorban a felperes helytelenül állítja, hogy a „vom ursprung her vollkommen” kifejezés tekintetében nem áll fenn a rendelkezésre
         állás követelménye, mivel e szóösszetételt nem szokták italok megjelölésére használni.

      30      Hangsúlyozni kell ugyanis, hogy a bejelentett védjegyet alkotó szavakat már használták italokra vonatkozó jelmondatokban.
         Az OHIM e tekintetben az alábbi példákat mutatja be: „vollkommener genuß” az Efes Pilsene vonatkozásában, „gerolsteiner. einfach
         vollkommen” a Gerolsteiner vonatkozásában, „in jeder weise vollkommen” a Jacobs Kaffee vonatkozásában, „ursprung des biers”
         a Weihenstephan vonatkozásában, vagy a „so gesund wie sein ursprung” a Volvic vonatkozásában. Az a tény, hogy egyetlen olyan
         jelmondatot sem lehet példaként felhozni, amely a vitatott megjelölés két fontos szavát tartalmazná, az OHIM-nak a rendelkezésre
         állás követelménye fennállására vonatkozó álláspontját nem befolyásolja. A fenti 28. pontban hivatkozott ítélkezési gyakorlatból
         következik, hogy elegendő, ha ezek a jelek vagy megjelölések alkalmasak az ilyen leíró használatra.

      31      Továbbá emlékeztetni kell arra, hogy a Bíróság úgy ítélte meg, hogy a védjegyekre vonatkozó tagállami jogszabályok közelítéséről
         szóló, 1988. december 21-i 89/104/EGK első tanácsi irányelv (HL 1989. L 40., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 17. fejezet,
         1. kötet, 92. o.) 3. cikke (1) bekezdése c) pontja – amelynek szövege megegyezik a 40/94 rendelet 7. cikke (1) bekezdése c)
         pontja szövegével – alkalmazásának nem feltétele, hogy a rendelkezésre állás követelményének konkrét, aktuális vagy komoly
         indoka legyen (az Elsőfokú Bíróság C‑108/97. és C‑109/97. sz., Windsurfing Chiemsee egyesített ügyekben 1999. május 4-én hozott
         ítéletének [EBHT 1999., I‑2779. o.] 35. pontja; a T‑356/00. sz. DaimlerChrysler kontra OHIM [CARCARD] ügyben 2002. március
         20-án hozott ítéletének [EBHT 2002., II‑1963. o.] 27. pontja). A 40/94 rendelet 7. cikke (1) bekezdése c) pontjának alkalmazásakor
         a kérdéses szómegjelölés releváns jelentése alapján csupán azt szükséges vizsgálni, hogy a célzott fogyasztói kör szempontjából
         van e kellően közvetlen és konkrét összefüggés a megjelölés és a bejelentéssel érintett áruk és szolgáltatások között (lásd
         az Elsőfokú Bíróság T‑311/02. sz., Lissotschenko és Hentze kontra OHIM [LIMO] ügyben 2004. július 20-án hozott ítéletének
         [EBHT 2004., II‑2957. o.] 30. pontját és a hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).

      32      Harmadsorban nincs relevanciája a felperes azon állításának, amely szerint úgy a kifejezés egészében, mint ennek alkotóelemei,
         többértelműek, értelmezésre szorulnak, sokféle módon érthetők, ezáltal nincs egyértelmű és meghatározott jelentésük. Hiszen,
         tekintettel azon árukra és szolgáltatásokra, amelyek tekintetében a védjegy bejelentésre került, a fellebbezési tanács által
         megállapított jelentés helyesnek bizonyul. Ugyanis emlékeztetni kell egyrészt arra, hogy ahhoz, hogy a 40/94 rendelet 7. cikke
         (1) bekezdése c) pontjának megfelelően a lajstromozás megtagadásra kerüljön, a szómegjelölés lehetséges jelentései közül legalább
         egynek az érintett áruk és szolgáltatások egyik jellemzőjét kell megjelölnie (lásd értelemszerűen a fent hivatkozott Koninklijke
         KPN Nederland ügyben hozott ítélet 32. pontját). Másrészt összetett szóvédjegy esetében annak releváns jelentését valamennyi,
         nem pedig egyetlen alkotóeleme alapján kell tekintetbe venni.

      33      E tekintetben, noha az „ursprung” szónak több jelentése is lehet, a jelmondat összefüggésében e jelentés egyértelmű: „forrás”
         és „eredet”. Ugyanígy, noha a „vollkommen” szó értelmezhető jelzőként és határozóként is, úgy tűnik, a jelmondaton belül csakis
         jelzőnek tekinthető. Tehát a felperes azon érve, mely szerint a kifejezés összességében többértelmű, kizárólag az ezt alkotó
         egyes elemek lehetséges jelentéseinek leírásán alapul.

      34      E vonatkozásban a bejelentett védjegy OHIM által adott szemantikai értelmezését megerősíti a felperes által folytatott internetes
         keresés eredménye, amelyre ezen utóbbi második jogalapjának keretében hivatkozott. A „wasser muss vom ursprung her vollkommen
         sein” („a víznek eredeténél fogva tökéletesnek kell lennie”) mondatról van szó, amely a felperes által forgalmazott termékekre
         vonatkozó internetes oldalról származik. A kifejezés tehát egyáltalában nem tűnik többértelműnek.

      35      Ezen túl a felperes helytelenül állítja, hogy a jelmondat nem bírhat jelentéssel az érintett fogyasztó tudatában, mivel nem
         létezik olyan víz, sör, limonádé vagy akár gyümölcslé, amely eredeténél fogva tökéletes lenne, mivel e különféle termékeknek
         szükségszerűen számos szűrési, tisztítási eljáráson, mikrobiológiai kezelésen és szénsavval történő dúsításon vagy akár erjesztésen
         kell keresztül menniük a palackozást megelőzően. A 40/94 rendelet 7. cikke (1) bekezdésének c) pontjában foglalt feltétlen
         kizáró ok értékelése során ugyanis az a kérdés, hogy a bejelentett védjegy rendelkezik-e a technikára utaló jelentéssel, nem
         releváns.

      36      Végezetül az Elsőfokú Bíróság úgy véli, hogy a bejelentett védjegy fogalmi tartalma kellően közvetlen és konkrét utalást tartalmaz
         a bejelentett védjegy árujegyzékében szereplő áruk, vagyis a 32. és 33. osztályba tartozó alkoholtartalmú és alkoholmentes
         italok jellemzői vonatkozásában.

      37      Ugyanis a jelmondat egyértelműen az italok alapanyagai, köztük is főként a felhasznált víz tisztaságára és tökéletességére
         vonatkozik. Márpedig az alapanyagok tisztasága és tökéletessége különleges jelentőséggel bír a 32. és 33. osztályba tartozó
         áruk vonatkozásában. Az ásványvizekkel kapcsolatban a felhasznált forrásvíz eredendő tökéletessége döntő tényező az ital minőségének
         értékelése során, úgy az íz, mint az egészség szintjén. A gyümölcslevek, sörök és egyéb alkoholmentes italok tekintetében
         alapanyagaik eredete ugyancsak nagy jelentőséggel bír ezen áruk minőségének értékelése során.

      38      Tehát az Elsőfokú Bíróság úgy véli, hogy e szavak, akár önmagukban, akár szóösszetételben, közvetlenül és egyértelműen jelölik
         az érintett áruk jellemzőit, ennélfogva a felperes helytelenül állítja, hogy a megjelölés legfeljebb észlelésre, vagy igen
         általános pozitív érzésre utal.

      39      Hozzá kell tenni: ésszerűen belátható, hogy az italok alapanyagainak eredendő tisztasága és tökéletessége olyan jellemzők,
         amelyeket az érintett vásárló tekintetbe vesz választása során.

      40      Ennélfogva az érintett vásárlóközönség nézőpontjából kellően közvetlen és konkrét kapcsolat áll fenn az érintett szóösszetétel,
         valamint a 32. és 33. osztályba tartozó áruk között.

      41      A fentiekből úgy tűnik, a felperes egyetlen olyan érvet sem terjesztett elő, amely igazolhatná a megtámadott határozat hatályon
         kívül helyezését, amelyben a fellebbezési tanács megtagadta a bejelentett védjegy lajstromozását annak leíró jellege folytán.

      42      Ebből következik, hogy a 40/94 rendelet 7. cikke (1) bekezdése c) pontjának megsértésére vonatkozó első jogalapot el kell
         utasítani.

      43      A fentiek alapján a 40/94 rendelet 7. cikke (1) bekezdése b) pontjának megsértésére vonatkozó jogalap vizsgálatának nincsen
         helye. Az ítélkezési gyakorlat alapján ugyanis valamely megjelölés már abban az esetben sem lajstromozható közösségi védjegyként,
         ha a felsorolt feltétlen kizáró okoknak csak egyike fennáll (a Bíróság C‑104/00. P. sz., DKV kontra OHIM ügyben 2002. szeptember
         19-én hozott ítéletének [EBHT 2002., I‑7561. o.] 29. pontja; az Elsőfokú Bíróság T‑360/99. sz., Community Concepts kontra
         OHIM [Investorworld] ügyben 2000. október 26-án hozott ítéletének [EBHT 2000., II‑3545. o.] 26. pontja és a T‑331/99. sz.,
         Mitsubishi HiTec Paper Bielefeld kontra OHIM ügyben [Giroform] 2001. január 31-én hozott ítéletének [EBHT 2001., II‑433. o.]
         30. pontja, valamint a T‑79/01. és T‑86/01. sz., Bosch kontra OHIM [Kit Pro és Kit Super Pro] egyesített ügyekben 2002. november
         20-án hozott ítéletének [EBHT 2002., II‑4881. o.] 36. pontja és a fent hivatkozott LIMO-ügyben hozott ítélet 49. pontja).

      44      Továbbá az ítélkezési gyakorlat értelmében az a szómegjelölés, amelyik a 40/94 rendelet 7. cikke (1) bekezdésének c) pontja
         értelmében áruk vagy szolgáltatások jellemzőit írja le, ezen áruk és szolgáltatások vonatkozásában ebből adódóan szükségszerűen
         nem alkalmas a megkülönböztetésre, ugyanezen rendelet 7. cikke (1) bekezdésének b) pontja értelmében (az Elsőfokú Bíróság
         T‑367/02-T‑369/02. sz., Wieland‑Werke kontra OHIM [SnTEM, SnPUR, SnMIX] egyesített ügyekben 2005. január 12-én hozott ítéletének
         [EBHT 2005., II‑47. o.] 46. pontja és a T‑302/03. sz., PTV kontra OHIM [map&guide] ügyben 2006. október 10-én hozott ítéletének
         [EBHT 2006., II‑0000. o.] 33. és 34. pontja; lásd értelemszerűen a Bíróság C‑265/00. sz., Campina Melkunie ügyben 2004. február
         12-én hozott ítéletének [EBHT 2004., I‑1699. o.] 19. pontját).

      45      Következésképpen a keresetet el kell utasítani.

       A költségekről
      46      Az eljárási szabályzat 87. cikkének 2. §‑a alapján az Elsőfokú Bíróság a pervesztes felet kötelezi a költségek viselésére,
         ha a pernyertes fél ezt kérte. Mivel a felperes pervesztes lett, az OHIM kérelmének megfelelően kötelezni kell a költségek
         viselésére.

      A fenti indokok alapján
      AZ ELSŐFOKÚ BÍRÓSÁG (első tanács)
      a következőképpen határozott:
      1)      Az Elsőfokú Bíróság a keresetet elutasítja.
      2)      Az Elsőfokú Bíróság a RheinfelsQuellen H. Hövelmann GmbH & Co. KG-t kötelezi a költségek viselésére.

               Cooke

                Labucka

                Prek

         Kihirdetve Luxembourgban, a 2007. november 6‑i nyilvános ülésen.

               E. Coulon

                      J. D. Cooke

               hivatalvezető

                      elnök

         * Az eljárás nyelve: német.


A Bíróság április 6.-i ítélete: 1995. # Radio Telefis Eireann (RTE) és Independent Television Publications Ltd (ITP) kontra az Európai Közösségek Bizottsága. # Verseny - Erőfölénnnyel való visszaélés. # C-241/91. P. és C-242/91. P. sz. egyesített ügyek


A Bíróság (ötödik tanács) március 24.-i ítélete: 1993. # Comité international de la rayonne et des fibres synthétiques és társai kontra az Európai Közösségek Bizottsága. # C-313/90. sz. ügy


A Bíróság (első tanács) február 4.-i ítélete: 1987. # Horst Pressler-Hoeft kontra az Európai Közösségek Számvevőszéke. # # 302/85. sz. ügy


title: A Bíróság (nagytanács) 2007. szeptember 11-i ítélete. # Maria-Luise Lindorfer kontra az Európai Unió Tanácsa. # Fellebbezés - Tisztviselők - Nyugdíjjogosultságok átvitele - A Közösségek szolgálatába lépés előtti kereső tevékenység - A nyugdíjszerző szolgálati évek kiszámítása - A személyzeti szabályzat VIII. melléklete 11. cikkének (2) bekezdése - Általános végrehajtási rendelkezések - A hátrányos megkülönböztetés tilalmának elve - Az egyenlő bánásmód elve. # C-227/04 P. sz. ügy

text:
      A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (nagytanács)
      2007. szeptember 11.
      C‑227/04. P. sz. ügy
      Marie‑Luise Lindorfer
      kontra
      az Európai Unió Tanácsa
      „Fellebbezés – Tisztviselők – Nyugdíjjogosultságok átvitele – A Közösségeknél történő szolgálatba lépés előtti kereső tevékenység – A nyugdíjszerző szolgálati évek kiszámítása – A személyzeti szabályzat VIII. melléklete 11. cikkének (2) bekezdése – Általános végrehajtási rendelkezések – A hátrányos megkülönböztetés tilalmának elve – Az egyenlő bánásmód elve”
      Tárgy: Az Európai Közösségek Elsőfokú Bírósága által a T‑204/01. sz., Lindorfer kontra Tanács ügyben 2004. március 18‑án hozott ítélete
         (EBHT‑KSZ 2004., I‑A‑83. o. és II‑361. o.) ellen benyújtott, ezen ítélet hatályon kívül helyezése iránti fellebbezés.

      Határozat: A Bíróság az ítéletet részlegesen hatályon kívül helyezi, a fellebbezést ezt meghaladó részében elutasítja.

      Összefoglaló
      1.        Tisztviselők – Nyugdíjak – A Közösségeknél történő szolgálatba lépés előtt megszerzett nyugdíjjogosultság – A közösségi rendszerbe
            történő átvitel
      (Személyzeti szabályzat, 1a. cikk, (1) bekezdés; VIII. melléklet, 11. cikk, (2) bekezdés)
      2.        Tisztviselők – Nyugdíjak – A Közösségeknél történő szolgálatba lépés előtt megszerzett nyugdíjjogosultság – A közösségi rendszerbe
            történő átvitel
      (Személyzeti szabályzat, 77. cikk; VIII. melléklet, 2. és 5. cikk, 11. cikk, (2) bekezdés)
      3.        Tisztviselők – Nyugdíjak – A Közösségeknél történő szolgálatba lépés előtt megszerzett nyugdíjjogosultság – A közösségi rendszerbe
            történő átvitel
      (Személyzeti szabályzat, VIII. melléklet, 11. cikk, (2) bekezdés)
      1.        A tisztviselő által a Közösségnél történő szolgálatba lépése előtt végzett kereső tevékenység alapján szerzett nyugdíjjogosultságoknak
         a közösségi nyugdíjrendszerbe történő átvitele során a jóváírandó nyugdíjszerző szolgálati évek kiszámításához nemtől függő
         tényezők használata nemen alapuló hátrányos megkülönböztetést valósít meg, amely nem igazolható a közösségi nyugdíjrendszer
         ésszerű pénzgazdálkodása biztosításának szükségességével. Egyrészt ugyanis a személyzeti szabályzat 1a. cikkének (1) bekezdése
         előírja, hogy a tisztviselők a személyzeti szabályzat alkalmazása keretében nemre vonatkozó megkülönböztetés nélküli egyenlő
         bánásmódra jogosultak, másrészt pedig a férfi és női tisztviselők illetményéből levont járulékok azonos mértéke nem kérdőjelezi
         meg a közösségi nyugdíjrendszer ésszerű pénzgazdálkodását, hiszen azt a tényt, hogy a jóváírandó nyugdíjszerző szolgálati
         évek kiszámításánál ugyanezt az eredményt el lehet érni „egynemű” biztosításmatematikai értékekkel, az a körülmény is bizonyítja,
         hogy utólag az intézmények ilyen értékek használata mellett döntöttek.

      2.        Annak a tisztviselőnek a helyzete, aki azután lép közösségi intézmény szolgálatába, hogy bizonyos időn át valamely nemzeti
         nyugdíjrendszerben fizetett járulékot, nem hasonlítható a pályakezdőként felvett tisztviselőéhez, aki szolgálatba lépésétől
         kezdve a közösségi nyugdíjrendszerbe fizetett – az illetményéből levont – járulékot, tehát az előbbi nem hivatkozhat arra,
         hogy az utóbbival szemben egyenlőtlen bánásmódban volt része. Ugyanis, bár a pályakezdőként felvett tisztviselő nyugdíjának
         összegét egyáltalán nem a szolgálati évek alatt levont járulékok összege határozza meg, minthogy a nyugdíj összege egyrészt
         a tisztviselőnek a Közösségek szolgálatában töltött, az utolsó illetményben tükröződő pályafutásának befejezésétől, másrészt
         a Közösségek érdekében történt elkötelezettségének időtartamától függ, ezzel szemben azon tisztviselő nyugdíjának összegét,
         aki a Közösségeknél történt szolgálatba lépése előtt járulékot fizetett valamely nemzeti nyugdíjrendszerbe, az utolsó illetmény
         és a Közösségek szolgálatában eltöltött idő határozza meg, amihez még hozzáadódnak a korábban szerzett nyugdíjjogosultságok
         átvitele során hozott tőke alapján meghatározott nyugdíjszerző szolgálati évek. Márpedig a tisztviselő által a közösségi költségvetésnek
         befizetett pénzösszeg és az – intézmények szolgálatában eltöltött – időtartam nem összehasonlítható értékek.

      3.        A Közösségek széles mérlegelési jogkörrel rendelkeznek abban, hogy meghatározzák azon összegek egységes pénzbe való átszámítási
         rendszerének elemeit, amelyeket a nemzeti nyugdíjpénztárak a tisztviselők által a Közösségeknél történő szolgálatba lépésük
         előtt megszerzett nyugdíjjogosultságok alapján más pénznemben utaltak át.


title: A Bíróság (negyedik tanács) 2008. március 13-i ítélete.#Securenta Göttinger Immobilienanlagen und Vermögensmanagement AG kontra Finanzamt Göttingen.#Előzetes döntéshozatal iránti kérelem: Niedersächsisches Finanzgericht - Németország.#Hatodik HÉA-irányelv - Adóköteles vagy adómentes gazdasági tevékenységeket és nem gazdasági tevékenységeket is folytató adóalany - Az előzetesen felszámított HÉA-ra vonatkozó adólevonási jog -Részvények és atipikus részesedések kibocsátásával összefüggő költségek - Az előzetesen felszámított HÉA-nak a tevékenység gazdasági jellege szerinti megosztása - A levonható arányosított adó kiszámítása.#C-437/06. sz. ügy.

text:
      C‑437/06. sz. ügy
      Securenta Göttinger Immobilienanlagen und Vermögensmanagement AG
      kontra
      Finanzamt Göttingen
      (a Niedersächsisches Finanzgericht [Németország] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)
      „Hatodik HÉA‑irányelv – Adóköteles vagy adómentes gazdasági tevékenységeket és nem gazdasági tevékenységeket is folytató adóalany – Az előzetesen felszámított HÉÁ‑ra vonatkozó adólevonási jog – Részvények és atipikus részesedések kibocsátásával összefüggő költségek – Az előzetesen felszámított HÉÁ‑nak a tevékenység gazdasági jellege szerinti megosztása – A levonható arányosított adó kiszámítása”
      Az ítélet összefoglalása
      1.        Adórendelkezések – Jogszabályok harmonizálása – Forgalmi adó – Közös hozzáadottértékadó-rendszer – Az előzetesen felszámított
            adó levonása – Gazdasági tevékenységeket és nem gazdasági tevékenységeket is folytató adóalany
      (77/388 tanácsi irányelv, 2. cikk, (1) bekezdés)
      2.        Adórendelkezések – Jogszabályok harmonizálása – Forgalmi adó – Közös hozzáadottértékadó-rendszer – Az előzetesen felszámított
            adó levonása – Gazdasági tevékenységeket és nem gazdasági tevékenységeket is folytató adóalany
      (77/388 tanácsi irányelv)
      1.        Ha valamely adóalany adóköteles és adómentes gazdasági tevékenységeket és a tagállamok forgalmi adóra vonatkozó jogszabályainak
         összehangolásáról szóló 77/388 hatodik irányelv hatálya alá nem tartozó nem gazdasági tevékenységeket is végez, a részvények
         és atipikus csendestársi részesedések kibocsátásával összefüggő költségekre eső hozzáadottérték‑adó csak akkor vonható le,
         ha e költségek az adóalanynak az ezen irányelv 2. cikkének 1. pontja szerinti gazdasági tevékenységéhez kapcsolódnak.

      (vö. 31. pont és a rendelkező rész 1. pontja)
      2.        Az előzetesen felszámított hozzáadottérték‑adóösszegeknek a gazdasági tevékenységek és a nem gazdasági tevékenységek közti
         megosztására vonatkozó módszerek és feltételek a tagállamok forgalmi adóra vonatkozó jogszabályainak összehangolásáról szóló
         77/388 hatodik irányelv szerinti meghatározása a tagállamok mérlegelési jogkörébe tartozik, amelyek e jogkör gyakorlása során
         kötelesek figyelembe venni ezen irányelv célját és szerkezetét, és e tekintetben olyan számítási módot kötelesek meghatározni,
         amely objektíven tükrözi a felmerült költségeknek e két tevékenységre eső tényleges arányát.

      A tagállamok adott esetben a befektetés jellege szerinti vagy pedig az ügylet jellege szerinti megosztási kulcsot, illetve
         egyéb megfelelő kulcsot alkalmazhatnak, vagy akár egyszerre többféle módszerrel is élhetnek.

      (vö. 38–39. pont és a rendelkező rész 2. pontja)
A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (negyedik tanács)
      2008. március 13.(*)

      „Hatodik HÉA‑irányelv – Adóköteles vagy adómentes gazdasági tevékenységeket és nem gazdasági tevékenységeket is folytató adóalany – Az előzetesen felszámított HÉA‑ra vonatkozó adólevonási jog –Részvények és atipikus részesedések kibocsátásával összefüggő költségek – Az előzetesen felszámított HÉA‑nak a tevékenység gazdasági jellege szerinti megosztása – A levonható arányosított adó kiszámítása”
      A C‑437/06. sz. ügyben,
      az EK 234. cikk alapján benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában, amelyet a Niedersächsisches Finanzgericht
         (Németország) a Bírósághoz 2006. október 24‑én érkezett, 2006. október 5‑i határozatával terjesztett elő az előtte

      a Securenta Göttinger Immobilienanlagen und Vermögensmanagement AG
      és
      a Finanzamt Göttingen
      között folyamatban lévő eljárásban,
      A BÍRÓSÁG (negyedik tanács),
      tagjai: K. Lenaerts tanácselnök, R. Silva de Lapuerta (előadó), Juhász E., J. Malenovský és T. von Danwitz bírák,
      főtanácsnok: J. Mazák,
      hivatalvezető: R. Grass,
      tekintettel az írásbeli szakaszra,
      figyelembe véve a következők által előterjesztett észrevételeket:
      –        a Securenta Göttinger Immobilienanlagen und Vermögensmanagement AG képviseletében R. Jouvenal Rechtsanwalt,
      –        a német kormány képviseletében M. Lumma és C. Blaschke, meghatalmazotti minőségben,
      –        a portugál kormány képviseletében L. Fernandes és R. Laires, meghatalmazotti minőségben,
      –        az Egyesült Királyság Kormánya képviseletében Z. Bryanston‑Cross, meghatalmazotti minőségben, segítője: P. Harris barrister,
      –        az Európai Közösségek Bizottsága képviseletében D. Triantafyllou, meghatalmazotti minőségben,
      a főtanácsnok indítványának a 2007. december 11‑i tárgyaláson történő meghallgatását követően,
      meghozta a következő
      Ítéletet
      1        Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem a tagállamok forgalmi adóra vonatkozó jogszabályainak összehangolásáról – közös hozzáadottértékadó-rendszer:
         egységes adóalap-megállapításról szóló, 1977. május 17‑i 77/388/EGK hatodik tanácsi irányelv (HL L 145., 1. o.; magyar nyelvű
         különkiadás 9. fejezet, 1. kötet, 23. o., a továbbiakban: hatodik irányelv) 2. cikke 1. pontjának és 17. cikke (5) bekezdésének
         értelmezésére vonatkozik.

      2        A kérelmet a Securenta Göttinger Immobilienanlagen und Vermögensmanagement AG (a továbbiakban: Securenta) és a Finanzamt Göttingen
         (a továbbiakban: Finanzamt) közötti, a hozzáadottérték‑adó (a továbbiakban: HÉA) összegek levonására irányuló jog terjedelmének
         tárgyában indult peres eljárás keretében terjesztették elő.

       Jogi háttér
       A közösségi szabályozás
      3        A hatodik irányelv 2. cikke előírja:

      „A hozzáadottérték-adó alá tartozik:
      1.      az adóalany által belföldön ellenszolgáltatás fejében teljesített termékértékesítés és szolgáltatásnyújtás;
      […]”
      4        A hatodik irányelv 4. cikke a következő meghatározásokat tartalmazza:

      „(1)      »Adóalany«: az a személy, aki a (2) bekezdésben meghatározott bármely gazdasági tevékenységet bárhol önállóan végez, tekintet
         nélkül annak céljára és eredményére.

      (2)      Az (1) bekezdésben említett gazdasági tevékenység a termelők, a kereskedők, illetve a szolgáltatók valamennyi tevékenységét
         magában foglalja, beleértve a kitermelőipari és mezőgazdasági tevékenységeket, valamint az egyéb szakmai tevékenységeket is.
         Gazdasági tevékenységnek minősül azon tevékenység is, amely bevétel elérése érdekében materiális vagy immateriális javak tartós
         hasznosítását foglalja magában.

      […]”
      5        A hatodik irányelv 13. cikkének B. része szerint:

      „Az egyéb közösségi rendelkezések sérelme nélkül, az általuk meghatározott feltételek mellett a tagállamok mentesítik az adó
         alól a következőket, annak érdekében, hogy biztosítsák az ilyen mentességek megfelelő és egyértelmű alkalmazását, valamint,
         hogy megakadályozzák az adókijátszásokat, az adókikerüléseket és az esetleges visszaéléseket:

      […]
      d)      a következő ügyletek
      [...]
      5.      azon ügyletek, beleértve a közvetítést is, de kivéve a kezelést és a letéti kezelést [helyesen: de kivéve a letéti őrzést
         és a kezelést], amelyek részvényekre, gazdasági társaságokban vagy egyesületekben megtestesülő részesedésre, adóskötelezvényekre
         vagy egyéb értékpapírokra vonatkoznak [...]

      […]”
      6        A hatodik irányelv 17. cikkének szövege a következő:

      „[…]
      (2)      Amennyiben a termékeket és szolgáltatásokat adóköteles tevékenységéhez használta fel, az adóalany jogosult az általa fizetendő
         adóból levonni a következő összegeket:

      a)      az olyan termékek és szolgáltatások után fizetendő, illetve megfizetett hozzáadottérték‑adó, amelyet részére egy másik adóalany
         szállított [helyesen: értékesített] vagy fog szállítani [helyesen: értékesíteni], illetve teljesített vagy teljesíteni fog;

      b)      a behozott termékekre fizetendő vagy megfizetett hozzáadottérték‑adó;
      c)      az 5. cikk (7) bekezdésének a) pontja és a 6. cikk (3) bekezdése szerint fizetendő hozzáadottérték‑adó.
      (3)      A tagállamok továbbá biztosítják valamennyi adóalany részére a (2) bekezdésben meghatározott hozzáadottérték‑adó levonását
         vagy visszatérítését, amennyiben az a termékeket és szolgáltatásokat a következő célokra használja fel:

      a)      a 4. cikk (2) bekezdése szerinti gazdasági tevékenységekkel kapcsolatos, másik országban folytatott ügyletek, amelyek tekintetében
         előzetes adólevonásra keletkezett volna joga, ha ezeket belföldön végezte volna;

      […]
      (5)      Amennyiben az adóalany termékeket és szolgáltatásokat olyan értékesítéshez használ fel, amelyre […] adólevonási jog áll fenn,
         és ezzel egyidejűleg olyan értékesítéshez is, amelyre nézve nem áll fenn az adólevonási jog, úgy a hozzáadottérték‑adó levonását
         csupán addig a mértékéig lehet megengedni, amely az először említett értékesítésre vonatkozik. [helyesen: az adólevonás csak
         a HÉA‑nak az adóköteles tevékenységekkel arányos része tekintetében engedélyezhető].

      E levonható hányadot a 19. cikknek megfelelően az adóalany által teljesített összes értékesítésre alkalmazni kell.
      A tagállamok azonban a következőket tehetik:
      a)      engedélyezhetik az adóalanynak, hogy üzleti tevékenysége valamennyi részterületére külön levonási hányadot alkalmazzon, ha
         minden ilyen részterületről külön nyilvántartást vezet;

      b)      kötelezhetik az adóalanyt, hogy üzleti tevékenysége valamennyi részterületére külön levonási hányadot alkalmazzon, és hogy
         valamennyi ilyen részterületről külön nyilvántartást vezessen;

      c)      engedélyezik vagy kötelezővé teszik, hogy az adóalany az adólevonást a termékek vagy szolgáltatások összességére vagy egy
         részére [helyesen: összességének vagy egy részének rendeltetése szerint] alkalmazza;

      d)      engedélyezik vagy kötelezővé teszik, hogy az adóalany az adólevonást az első albekezdésben megállapított szabállyal összhangban
         valamennyi termékre és szolgáltatásra alkalmazza, amelyeket az ott megnevezett ügylet céljaira használ fel;

      e)      engedélyezik, hogy amennyiben az adóalany által le nem vonható hozzáadottérték‑adó jelentéktelen összegű, úgy azt figyelmen
         kívül lehessen hagyni.

      […]”
      7        A hatodik irányelv 19. cikke szerint:

      „(1)      A 17. cikk (5) bekezdésének első albekezdése szerinti levonható arányosított adó a következő tört eredménye, amelynél:
      –        a számlálóban a 17. cikk (2) és (3) bekezdése szerint az adólevonásra jogosító éves tevékenység teljes, hozzáadottérték‑adó
         nélkül számított összege [helyesen árbevételének összege] összege szerepel,

      –        a nevezőben pedig a számlálóban szereplő, továbbá az adólevonásra nem jogosító éves tevékenység teljes [árbevételének], hozzáadottérték‑adó
         nélkül számított összege szerepel. […]

      Az arányosított adót éves alapon százalékban kell meg állapítani, és azt egész százalékegységre kell felkerekíteni.
      (2)      Az (1) bekezdés rendelkezéseitől eltérően a levonható arányosított adó kiszámítása során figyelmen kívül kell hagyni az adóalany
         olyan tárgyi eszközök teljesítéséből származó bevételeit, amelyet az saját üzleti céljaira használt fel. Figyelmen kívül kell
         hagyni az eseti ingatlan- és pénzügyi ügyleteket […],

      (3)      Egy évre vonatkozó ideiglenesen érvényes arányosított adó az előző évi ügyletek alapján kiszámított arányosított adó lesz.
         Ha ilyen hivatkozás nem volt vagy az csak jelentéktelen mértékre vonatkozott, akkor az arányosított adót az adóhatóság ellenőrzése
         mellett ideiglenesen az adóalany becsüli fel a várható előrejelzések szerint. A tagállamok azonban fenntarthatják jelenlegi
         szabályozásukat.

      Az ideiglenes levonási hányad alapján alkalmazott adólevonást korrigálni kell, amikor a következő évben a végleges levonási
         hányadot megállapítják.”

       A nemzeti szabályozás
      8        A forgalmi adóról szóló 1993. évi törvény (Umsatzsteuergesetz 1993, BGBl. 1993. I., 565. o., a továbbiakban: UStG)1. §‑ának
         (1) bekezdése HÉA‑kötelesnek minősíti a vállalkozó által tevékenységi körében, belföldön ellenszolgáltatás fejében teljesített
         ügyleteket.

      9        Az UStG 4. §‑a (8) bekezdésének e) és f) pontja értelmében adómentesek azon ügyletek, beleértve a közvetítést is, de kivéve
         a letéti őrzést és kezelést, amelyek értékpapírokra vonatkoznak, valamint azon ügyletek és közvetítések, amelyek gazdasági
         társaságokban és egyéb személyegyesülésekben megtestesülő részesedésre vonatkoznak.

      10      Az UStG 15. cikke előírja:

      „(1)      Az adóalany az alábbi előzetesen felszámított adóösszegeket vonhatja le:
      1.      azt az adót, amelyet a vállalkozása számára más adóalanyok által teljesített termékértékesítés vagy egyéb szolgáltatásnyújtás
         során […] kiállított számlákon elkülönítetten feltüntettek […];

      2.      a vállalkozása számára belföldre importált […] termékek után megfizetett, behozatalt terhelő forgalmi adót […];
      3.      a termékeknek a vállalkozása számára történő, Közösségen belüli beszerzése után fizetett adót.
      […]
      (2)      Az előzetesen felszámított adó levonásából ki vannak zárva az azon termékértékesítések, termékimport és Közösségen belüli
         termékbeszerzés, valamint egyéb szolgáltatások után fizetett adók, amelyek esetében a terméket illetve a szolgáltatást az
         adóalany a következő tevékenységekhez használja fel:

      1.      adómentes tevékenységek,
      […]
      4)      Amennyiben az adóalany a vállalkozása számára értékesített, behozott vagy a Közösségen belül beszerzett terméket vagy általa
         igénybe vett egyéb szolgáltatást csak részben használja fel olyan tevékenységekhez, amelyek az előzetesen felszámított adó
         levonását kizárják, nem vonható le a mindenkori előzetesen felszámított adó összegének azon része, amelyik a felszámított
         adó levonásának kizárását eredményező tevékenységekhez gazdaságilag kapcsolódik. Az adóalany a le nem vonható részösszeget
         megfelelő becslés alapján állapíthatja meg.

      […]”
       Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
      11      A Securenta az 1994‑es vitás évben mindenfajta ingatlan, értékpapír, részesedés és befektetési eszköz megszerzésével, kezelésével
         és értékesítésével foglalkozott. E társaság a szükséges tőkét részvények és atipikus csendestársi részesedések nyilvános jegyzési
         felhívás útján való kibocsátásából szerezte. Ennek során nyilvános – jegyzési felhívást közzétevő – társaságként számos csendestársat
         vett fel tagjai közé. Az így társult személyek tőke‑hozzájárulást nyújtottak, amely tőkét a Securenta újra befektetette.

      12      Az 1994. év során a Securenta 2 959 800 DEM összegű adóköteles forgalmat ért el. A Securenta összforgalma 6 480 006 DEM összegre
         rúgott. Ez 226 642 DEM összegű osztalékbevételt, az értékpapírok eladásából származó 1 389 930 DEM összegű, így összesen 1 616 572 DEM
         összegű bevételt tartalmazott. Az előzetesen felszámított HÉA‑összegek (összesen 6 838 535 DEM) nagy részét, azaz 6 161 679 DEM‑et
         nem lehetett meghatározott értékesítési ügyletekhez kapcsolni.

      13      Az adókötelezettségének megállapítására irányuló igazgatási eljárás során a Securenta megerősítette, hogy az új tőke megszerzéséhez
         kapcsolódó költségekre eső előzetesen felszámított HÉA teljes összege levonható, mivel a részvénykibocsátás a tőkeellátottságának
         megszilárdítását szolgálta, és ezen ügylet általában véve a gazdasági tevékenységét segítette.

      14      A Finanzamt elutasította egyrészt azoknak az előzetesen felszámított HÉA‑összegeknek a levonását, amelyek az atipikus csendestársi
         részesedések kibocsátásával felmerült költségekre estek (4 171 424 DEM), másrészt pedig elutasította a Securenta bérbeadási
         tevékenységeihez kapcsolódó 676 856 DEM összegű előzetesen felszámított HÉA‑összeg levonását. A Finanzamt tehát 1 990 254 DEM
         összegben határozta meg a meghatározott értékesítési ügyletekhez közvetlenül nem kapcsolódó, felszámított HÉA‑összeget. Ezek
         alapján a Finanzamt a végrehajtott befektetések mértékének szempontját alkalmazva körülbelül 45%‑os megosztási kulcs alapján
         meghatározta az arányosítást, amely alapján a levonható előzetesen felszámított adó összege 1 567 616 DEM‑et, az 1994. év
         tekintetében visszatérítendő összeg pedig 1 123 647 DEM‑et tett ki.

      15      A Securenta keresetet nyújtott be e határozat ellen. A Niedersächsisches Finanzgericht 2001. október 18‑i ítéletében elutasította
         e keresetet.

      16      A Securenta fellebbezést nyújtott be e határozat ellen Bundesfinanzhofhoz, amely 2004. november 18‑i ítéletében hatályon kívül
         helyezte a Niedersächsisches Finanzgericht ítéletét.

      17      Az ügyben ismételten eljáró Niedersächsisches Finanzgericht az eljárás felfüggesztéséről határozott, és az alábbi kérdéseket
         terjesztette előzetes döntéshozatalra a Bíróság elé:

      „1)      Abban az esetben, ha az adóalany egyidejűleg vállalkozási és annak nem minősülő tevékenységet is végez, az előzetesen felszámított
         [HÉA] levonására vonatkozó jogosultságot az egyrészről az adózás alá tartozó és adóköteles tevékenységek, másrészről az adózás
         alá tartozó és adómentes tevékenységek egymáshoz viszonyított aránya határozza meg, vagy ezen adó levonása csak annyiban engedhető
         meg, ha a részvények és csendestársi részesedések kibocsátásával felmerült költségek a […] [hatodik] irányelv 2. cikkének
         1. pontja értelmében vett gazdasági tevékenységgel függnek össze?

      2)      Abban az esetben, ha az előzetesen [felszámított HÉA] csak akkor vonható le, ha a részvények és csendestársi részesedések
         kibocsátásával felmerült költségek a gazdasági tevékenységgel függnek össze: az előzetesen felszámított [HÉA‑]összegek megosztását
         a vállalkozási és az annak nem minősülő tevékenység között a »befektetés jellege szerinti megosztási kulcs« alapján kell elvégezni,
         vagy – a [hatodik] irányelv 17. cikke (5) bekezdésének megfelelő alkalmazása alapján – az »ügylet jellege szerinti megosztási
         kulcs« is helyes […]?”

       Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekről
       A Bírósághoz benyújtott észrevételek
      18      A Securenta azt állítja, hogy a tőkeszerzéshez kapcsolódó költségekre eső előzetesen felszámított teljes HÉA‑összeg levonható,
         mivel a részvénykibocsátás általában véve a társaság gazdasági tevékenységét segítő pénzügyi forrásnövelést szolgálja. A levonási
         jog terjedelmének meghatározásához meg kell határozni egyrészről az adózás alá tartozó és adóköteles ügyletek, másrészről
         pedig az adózás alá tartozó és adómentes ügyletek egymáshoz viszonyított arányát.

      19      A német kormány állítása szerint az előzetesen felszámított HÉA csak akkor vonható le, ha a részvények és csendestársi részesedések
         kibocsátásával felmerült költségek vállalkozási tevékenységhez kapcsolódnak. A hivatkozott kormány előadja, hogy az alapügyben
         az így szerzett tőke egy részét olyan területre, mégpedig pénzügyi befektetésre fordították, amely területen nem végeztek
         vállalkozási tevékenységet,. A befektetés jellege szerinti megosztási kulcsot alkalmazva az előzetesen felszámított HÉA‑t
         meg kell tehát osztani a vállalkozási és az annak nem minősülő tevékenység között.

      20      A portugál kormány úgy érvel, hogy az előzetesen felszámított HÉA kizárólag a vállalkozási tevékenység keretében végrehajtott
         ügyletek tekintetében vonható le és a megosztás legmegfelelőbb módszere, ha a befektetés jellege szerinti megosztási kulcsot
         alkalmazzák.

      21      Az Egyesült Királyság Kormánya hangsúlyozza, hogy a nem gazdasági tevékenységhez kapcsolódó, előzetesen felszámított általános
         költségek hányadát nem kell figyelembe venni az előzetesen felszámított levonható HÉA kiszámításánál. A megosztás módszerét
         illetően a hivatkozott kormány azt állítja, hogy nem a hatodik irányelv rendelkezései vonatkoznak rá, mivel az a tagállamok
         mérlegelési jogkörébe tartozik.

      22      Az Európai Közösségek Bizottsága jelzi, hogy valamely vállalkozási tevékenység adójogi megítélése a mentességre való jogosultságot
         keletkeztető valamely tény fennállásától függ. Míg az értékpapírokra vonatkozó ügyletek mentesek a HÉA alól, az ingatlanértékesítések
         adott esetben HÉA‑kötelesek lehetnek. E körülmények között a kérdést előterjesztő bíróság feladata, hogy megvizsgálja a Securenta
         által végzett különböző tevékenységek jellegét. E tekintetben a Bizottság a befektetés jellege szerinti és a gazdasági valóságnak
         megfelelő megosztási kulcs alkalmazását ajánlja.

       A Bíróság válasza
      Az első kérdésről
      23      Első kérdésével az előterjesztő bíróság arra vár választ, hogy hogyan kell meghatározni a gazdasági tevékenységeket és a nem
         gazdasági tevékenységeket is végző adóalany esetében az előzetesen felszámított HÉA levonására vonatkozó jogosultságot.

      24      Az előterjesztett kérdés megválaszolásához emlékeztetni kell arra, hogy először is, a levonásra vonatkozó jogosultság a HÉA‑rendszer
         elválaszthatatlan része, és főszabály szerint nem korlátozható, valamint az adóköteles ügyletekre előzetesen felszámított
         adó egészére vonatkozik (lásd a C‑62/93. sz., BP Soupergaz ügyben 1995. július 6‑án hozott ítélet [EBHT 1995., I‑1883. o.]
         18. pontját és a C‑110/98–C‑147/98. sz., Gabalfrisa és társai egyesített ügyekben 2000. március 21‑én hozott ítélet [EBHT 2000.,
         I‑1577. o.] 43. pontját).

      25      A hatodik irányelvvel létrehozott adólevonási rendszer célja ugyanis, hogy a vállalkozót teljes egészében mentesítse a valamennyi
         gazdasági tevékenysége keretében fizetendő vagy megfizetett HÉA terhe alól. A közös HÉA‑rendszer következésképpen valamennyi
         tevékenység adóterhét illetően biztosítja a tökéletes semlegességet, függetlenül azok céljától és eredményétől (lásd a 268/83. sz.
         Rompelman‑ügyben 1985. február 14‑én hozott ítélet [EBHT 1985., 655. o.] 19. pontját, a C‑37/95. sz., Ghent Coal Terminal
         ügyben 1998. január 15‑én hozott ítélet [EBHT 1998., I‑1. o.] 15. pontját és a C‑223/03. sz., University of Huddersfield ügyben
         2006. február 21‑én hozott ítélet [EBHT 2006., I‑1751. o.] 47. pontját).

      26      A kérdést előterjesztő bíróság által szolgáltatott információkból kitűnik, hogy a Securenta háromféle tevékenységet végez,
         azaz először is a hatodik HÉA‑irányelv hatálya alá nem tartozó nem gazdasági tevékenységeket, másodszor gazdasági tevékenységeket,
         amelyek tehát ezen irányelv hatálya alá tartoznak, de HÉA‑mentesek, harmadszor pedig adóköteles gazdasági tevékenységeket.
         Ezen összefüggésben az a kérdés merül fel tehát, hogy ezen adóalany levonhatja‑e a meghatározott értékesítési ügyletekhez
         közvetlenül nem kapcsolódó ügyletekre felszámított HÉA‑összeget, és ha igen, akkor milyen mértékben.

      27      A részvények vagy atipikus csendestársi részesedések kibocsátása során felmerült költségeket illetően meg kell jegyezni, hogy
         az ilyen ügylethez kacsolódó előzetesen felszámított HÉA levonásához szükséges, hogy a felmerült költségek a levonásra jogosító
         adóköteles ügyletek árának alkotóelmét képezzék (lásd a C‑408/98. sz., Abbey National ügyben 2001. fenruár 22‑én hozott ítélet
         [EBHT 2001., I‑1361. o.] 28. pontját; a C‑16/00. sz., Cibo Participations ügyben 2001. szeptember 27‑én hozott ítélet [EBHT 2001.,
         I‑6663. o.] 31. pontját és a C‑435/05. sz. Investrand‑ügyben 2007. február 8‑án hozott ítélet [EBHT 2007., I‑1315. o.] 23. pontját).

      28      E körülmények között a részvények és atipikus csendestársi részesedések kibocsátásához kacsolódó költségekre eső előzetesen
         felszámított HÉA csak akkor jogosít adólevonásra, ha az így szerzett tőkét az érintett gazdasági tevékenységeibe fektették.
         A Bíróság ugyanis úgy ítélte meg, hogy a hatodik irányelv által meghatározott adólevonási rendszer az adóalanyok valamennyi
         gazdasági tevékenységeire – azok céljától és eredményétől függetlenül – vonatkozik, feltéve hogy az utóbbiak főszabály szerint
         maguk is HÉA‑kötelesek (lásd a fent hivatkozott Gabalfrisa és társai ügyben hozott ítélet 44. pontját; a C‑98/98. sz., Midland
         Bank ügyben 2000. június 8‑án hozott ítélet [EBHT 2000., I‑4177. o.] 19. pontját és a fent hivatkozott Abbey National ügyben
         hozott ítélet 24. pontját).

      29      Az alapügyben, amint azt a kérdést előterjesztő bíróság megjegyezte, a részvénykibocsátások és a pénzügyi befektetések kapcsán
         felmerült szolgáltatásnyújtásokkal kapcsolatos költségek nem kizárólag a Securenta által végzett gazdasági tevékenységeket
         érintették, és így nem képezték a hivatkozott tevékenységekre vonatkozó ügyletek árának alkotóelemét. Ha azonban ez az eset
         állt volna fent, az érintett szolgáltatásnyújtások közvetlenül és egyértelműen összefüggenének az adóalany gazdasági tevékenységeivel
         (lásd a fent hivatkozott Abbey National ügyben hozott ítélet 35. és 36. pontját, valamint a fent hivatkozott Cibo Participations
         ügyben hozott ítélet 33. pontját). A Bírósághoz benyújtott aktából azonban kiderül, hogy a Securenta által az alapeljárásban
         vitatott pénzügyi ügyletek kapcsán ismertetett költségek – legalábbis részben – nem gazdasági tevékenység folytatását szolgálták.

      30      Márpedig az adóalany költségeire előzetesen felszámított HÉA nem jogosíthat adólevonásra, ha olyan tevékenységekhez kapcsolódik,
         amelyek nem gazdasági jellegüknél fogva nem tartoznak a hatodik irányelv hatálya alá.

      31      Az első kérdésre azt a választ kell tehát adni, hogy ha valamely adóalany adóköteles és adómentes gazdasági tevékenységeket
         és a hatodik irányelv hatálya alá nem tartozó nem gazdasági tevékenységeket is végez, a részvények és atipikus csendestársi
         részesedések kibocsátásával összefüggő költségekre eső HÉA csak akkor vonható le, ha e költségek az adóalanynak az ezen irányelv
         2. cikkének 1. pontja szerinti gazdasági tevékenységéhez kapcsolódnak.

      A második kérdésről
      32      Második kérdésével az előterjesztő bíróság arra vár választ, hogy ha az előzetesen felszámított HÉA csak akkor vonható le,
         ha az adóalany felmerült költségei gazdasági tevékenységekhez kapcsolódnak, a befektetés jellege szerinti, vagy a hatodik
         irányelv 17. cikke (5) bekezdésének megfelelő alkalmazásában az ügylet jellege szerinti megosztási kulcsot kell‑e alkalmazni
         az e költségekre eső HÉA‑összegek megosztásához.

      33      E kérdés megválaszolásához meg kell jegyezni, hogy a hatodik irányelv rendelkezései nem szabályozzák, hogy a tagállamok mely
         módszereket vagy feltételeket kötelesek alkalmazni az előzetesen felszámított HÉA‑összegeknek a költségek gazdasági vagy nem
         gazdasági tevékenységekhez való kapcsolódása szerinti megosztását lehetővé tevő rendelkezések elfogadásakor. Ugyanis, amint
         az a Bizottság észrevételében szerepel, a hatodik irányelv 17. cikkének (5) bekezdésében és a 19. cikkében szereplő szabályok
         kizárólag a gazdasági tevékenységekhez kapcsolódó költségekre eső előzetesen felszámított HÉA‑ra vonatkoznak, megosztva azt
         az adóköteles, így levonásra jogosító és a levonásra nem jogosító adómentes tevékenységek között.

      34      E körülmények között, valamint hogy az adóalanyok elvégezhessék a szükséges számításokat, a tagállamok feladata, hogy a közös
         HÉA‑rendszer alapjául szolgáló elvek tiszteletben tartásával meghatározzák az erre alkalmas módszereket és feltételeket.

      35      E tekintetben a Bíróság úgy ítélte meg, hogy amennyiben a hatodik irányelv nem tartalmazza a szükséges információkat e számításokhoz,
         a tagállamok hatáskörébe tartozik – ezen irányelv célját és szerkezetét figyelembe véve – annak meghatározása (lásd ebben
         az értelemben a C‑72/05. sz. Wollny‑ügyben 2006. szeptember 14‑én hozott ítélet [EBHT 2006., I‑8297. o.] 28. pontját).

      36      Különösen, amint azt a főtanácsnok az indítványa 47. pontjában kifejtette, a tagállamok által e tekintetben elfogadandó intézkedéseknek
         tiszteletben kell tartani a közös HÉA‑rendszer alapját képező adósemlegesség elvét.

      37      A tagállamok annak biztosításával kötelesek tehát gyakorolni mérlegelési jogkörüket, hogy a HÉA‑nak csak a levonásra jogosító
         ügyletekkel arányos része vonható le. Biztosítaniuk kell tehát, hogy a gazdasági tevékenységekre és a nem gazdasági tevékenységekre
         eső hányad kiszámítása objektíven tükrözi a felmerült költségeknek e két tevékenységre eső tényleges arányát.

      38      Hozzá kell tenni, hogy a hivatkozott jogkör gyakorlása során a tagállamok adott esetben a befektetés jellege szerinti vagy
         pedig az ügylet jellege szerinti megosztási kulcsot, illetve egyéb megfelelő kulcsot alkalmazhatnak, vagy akár egyszerre többféle
         módszerrel is élhetnek.

      39      A második kérdésre tehát azt a választ kell adni, hogy az előzetesen felszámított HÉA‑összegeknek a gazdasági tevékenységek
         és a nem gazdasági tevékenységek közti megosztására vonatkozó módszerek és feltételek hatodik irányelv szerinti meghatározása
         a tagállamok hatáskörébe tartozik, amelyek e hatáskör gyakorlása során kötelesek figyelembe venni ezen irányelv célját és
         szerkezetét, és kötelesek e tekintetben olyan számítási módot meghatározni, amely objektíven tükrözi a felmerült költségeknek
         e két tevékenységre eső tényleges arányát.

       A költségekről
      40      Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás
         egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült
         költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.

      A fenti indokok alapján a Bíróság (negyedik tanács) a következőképpen határozott:
      1)      Ha valamely adóalany adóköteles és adómentes gazdasági tevékenységeket és a tagállamok forgalmi adóra vonatkozó jogszabályainak
            összehangolásáról – közös hozzáadottértékadó-rendszer: egységes adóalap-megállapításról szóló, 1977. május 17‑i 77/388/EGK
            hatodik tanácsi irányelv hatálya alá nem tartozó nem gazdasági tevékenységeket is végez, a részvények és atipikus csendestársi
            részesedések kibocsátásával összefüggő költségekre eső hozzáadottérték‑adó csak akkor vonható le, ha e költségek az adóalanynak
            az ezen irányelv 2. cikkének 1. pontja szerinti gazdasági tevékenységéhez kapcsolódnak.
      2)      Az előzetesen felszámított hozzáadottérték‑adóösszegeknek a gazdasági tevékenységek és a nem gazdasági tevékenységek közti
            megosztására vonatkozó módszerek és feltételek a 77/388 hatodik irányelv szerinti meghatározása a tagállamok mérlegelési jogkörébe
            tartozik, amelyek e jogkör gyakorlása során kötelesek figyelembe venni ezen irányelv célját és szerkezetét, és e tekintetben
            olyan számítási módot kötelesek meghatározni, amely objektíven tükrözi a felmerült költségeknek e két tevékenységre eső tényleges
            arányát.
      Aláírások
      *Az eljárás nyelve: német.


A Bíróság november 17.-i ítélete: 1992. # Az Európai Közösségek Bizottsága kontra Egyesült Királyság. # Halászat. # C-279/89. sz. ügy