title: A Bíróság (második tanács) 2007. július 5-i ítélete. # Deutsche Lufthansa AG kontra ANA - Aeroportos de Portugal SA. # Előzetes döntéshozatal iránti kérelem: Tribunal Administrativo e Fiscal do Porto - Portugália. # Légi közlekedés - Repülőterek - Földi kiszolgálás - Földi adminisztrációs és felügyeleti díj kiszabása. # C-181/06. sz. ügy

text:
      C‑181/06. sz. ügy
      Deutsche Lufthansa AG
      kontra
      ANA – Aeroportos de Portugal SA
      (a Tribunal Administrativo e Fiscal do Porto [Portugália] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)
      „Légi közlekedés – Repülőterek – Földi kiszolgálás – Földi adminisztrációs és felügyeleti díj kiszabása”
      J. Mazák főtanácsnok indítványa, az ismertetés napja: 2007. április 19. .
      A Bíróság ítélete (második tanács), 2007. július 5. .
      Az ítélet összefoglalása
      Közlekedés – Légi közlekedés – A Közösség repülőterein nyújtott földi kiszolgálás piacára való bejutás
      (96/67 tanácsi irányelv, 16. cikk, (3) bekezdés és melléklet, 1. pont)
      Ellentétes a közösségi joggal az olyan nemzeti szabályozás, amelynek alapján a földi kiszolgálásra irányuló szolgáltatást
         nyújtó személyek a földi adminisztrációért és a felügyeletért díjat fizetnek a repülőteret kezelő hatóságnak, feltéve hogy
         az e jogszabályban meghatározott, a földi adminisztráció és a felügyelet díját egészben vagy részben a közösségi repülőterek
         földi kiszolgálási piacára való bejutásról szóló 96/67 irányelv mellékletének 1. pontjában meghatározott szolgáltatásokért
         szedik be, és az nem jelenti valamely egyéb díj vagy adó által már sújtott szolgáltatások második megadóztatását. Amennyiben
         a kérdést előterjesztő bíróság vizsgálata során kiderül, hogy a hivatkozott díj a repülőtéri létesítményekhez való hozzáférés
         fejében felszámított díj, akkor e bíróság köteles megvizsgálni, hogy a szóban forgó díj megfelel‑e a 96/67 irányelv 16. cikkének
         (3) bekezdésében meghatározott, a tárgykörhöz kapcsolódásra, az objektivitásra, az átláthatóságra és a hátrányos megkülönböztetés
         tilalmára vonatkozó feltételeknek.

      (vö. 29. pont és a rendelkező rész)
A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (második tanács)
      2007. július 5.(*)

      „Légi közlekedés – Repülőterek – Földi kiszolgálás – Földi adminisztrációs és felügyeleti díj kiszabása”
      A C‑181/06. sz. ügyben,
      az EK 234. cikk alapján benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában, amelyet a Tribunal Administrativo e Fiscal
         do Porto (Portugália) a Bírósághoz 2006. április 7‑én érkezett, 2006. március 7‑i határozatával terjesztett elő

      a Deutsche Lufthansa AG
      és
      az ANA – Aeroportos de Portugal SA
      között,
      a Ministério Público
      részvételével
      folyamatban lévő eljárásban,
      A BÍRÓSÁG (második tanács),
      tagjai: C. W. A. Timmermans tanácselnök, P. Kūris (előadó), J. Makarczyk, L. Bay Larsen és J.‑C. Bonichot bírák,
      főtanácsnok: J. Mazák,
      hivatalvezető: M. Ferreira főtanácsos,
      tekintettel az írásbeli szakaszra és a 2007. február 8‑i tárgyalásra,
      figyelembe véve a következők által előterjesztett észrevételeket:
      –       a Deutsche Lufthansa AG képviseletében A. Moura Portugal advogado,
      –       a portugál kormány képviseletében L. Fernandes és M. J. Viegas, meghatalmazotti minőségben,
      –       a görög kormány képviseletében K. Georgiadis és Z. Chatzipavlou, meghatalmazotti minőségben,
      –       az Európai Közösségek Bizottsága képviseletében J. R. Vidal Puig, S. Noe és P. Guerra e Andrade, meghatalmazotti minőségben,
      a főtanácsnok indítványának a 2007. április 19‑i tárgyaláson történt meghallgatását követően,
      meghozta a következő
      Ítéletet
      1       Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem a közösségi repülőterek földi kiszolgálási piacára való bejutásról szóló, 1996. október
         15‑i 96/67/EK tanácsi irányelv (HL L 272., 36. o.; magyar nyelvű különkiadás 4. fejezet, 4. kötet, 496. o.) 6. cikkének és
         16. cikke (3) bekezdésének az értelmezésére irányul.

      2       A jelen kérelem előterjesztésére a Deutsche Lufthansa AG (a továbbiakban: Lufthansa) és az ANA – Aeroportos de Portugal SA
         (a továbbiakban: ANA) között az ANA által kibocsátott, a földi adminisztráció és felügyelet díjának megállapítására és megfizetésére
         vonatkozó felszólítás tárgyában folyamatban lévő eljárásban került sor.

       Jogi háttér
       A közösségi szabályozás
      3       A 96/67 irányelv 6. cikkének (1) bekezdése előírja:
      „A tagállamok az 1. cikkben meghatározott rendelkezéseknek megfelelően megteszik a szükséges lépéseket annak érdekében, hogy
         a harmadik fél részére nyújtandó szolgáltatás [helyesen földi kiszolgálásra irányuló szolgáltatás] terén szabad piacra jutást
         biztosítsanak a földi kiszolgálóknak.

      A tagállamoknak joguk van megkövetelni, hogy a földi kiszolgálást nyújtó szolgáltatók vállalkozását a Közösségen belül alapítsák.”
      4       Ezen irányelv 16. cikkének (3) bekezdése szerint:
      „Amennyiben a repülőtér létesítményeihez díj ellenében lehet hozzáférni, úgy ezt a díjat a tárgykörhöz kapcsolódó, objektív,
         átlátható és hátrányos megkülönböztetéstől mentes feltételek alapján kell megállapítani.”

      5       Ezen irányelv melléklete a következőképpen rendelkezik:
      „1.      A földi adminisztráció és felügyelet az alábbiakat foglalja magában:
      1.1.      képviselet és kapcsolattartás a helyi hatóságokkal vagy egyéb személyekkel, kifizetések a repülőtér‑használó nevében és irodahelyiség
         biztosítása annak képviselői részére;

      1.2.      rakodás irányítása, kézbesítés és távközlés;
      1.3.      egységrakomány‑eszközök kezelése, raktározása és adminisztrációja;
      1.4.      minden egyéb felügyeleti szolgáltatás a repülés előtt, alatt vagy után, valamint a repülőtér‑használó által kért minden egyéb
         adminisztratív szolgáltatás.”

       A nemzeti szabályozás
      6       Az 1999. július 26‑i 280/99. sz. törvényerejű rendelettel (Diário da Republica I, A. sorozat, 172. sz., 1999. július 26., 4678. o.; a továbbiakban: 280/99. sz. törvényerejű rendelet) módosított, 1990.
         március 21‑i 102/90. sz. törvényerejű rendelet részletesen meghatározza a repülőtér területén folytatott valamennyi tevékenységért
         felszámítható díjakat, és 18. cikkének (2) bekezdésében előírja, hogy az ANA által üzemeltetett nyilvános repülőtereken a
         Polgári Légiközlekedési Hatóság előzetes jóváhagyását követően az ANA határozza meg a földi kiszolgálás díját.

      7       Az 1999. július 30‑i 12/99. sz. rendelet 3. cikke (Diário da Republica I, B. sorozat, 176. sz., 1999. július 30., 4922. o.) előírja:

      „Az 1990. március 21‑i 102/90. sz. törvényerejű rendelet 17. cikke értelmében, valamint az említett törvényerejű rendelet
         18. cikkének alkalmazásában az ott előírt díjak a nyújtott szolgáltatások és a folytatott tevékenységek jellege szerint az
         alábbiakban határozhatók meg:

      a)      forgalmi díj;
      b)      a földi kiszolgálás díja (»handling«);
      c)      használati díj;
      d)      kereskedelmi jellegű egyéb díjak.”
      8       A földi kiszolgálás díjait a 12/99. sz. rendelet 10. és azt követő cikkei határozzák meg. E cikkek tizenegy fajta díjat sorolnak
         fel.

      9       A rendelet 10. cikke kimondja:
      „A földi kiszolgálás díjai a 275/99. sz. törvényerejű rendelet I. mellékletében foglalt jegyzékben felsorolt szolgáltatások
         részét képező bármely tevékenység folytatásáért az alábbi szabályok szerint fizetendők:

      1)      A földi adminisztráció és felügyelet díját a szolgáltatás nyújtói fizetik, és együttható alkalmazásával kiszámított összege
         az elért forgalomtól függ;

      2)      Az »utaskezelési« díjat a szolgáltatás nyújtói és a saját kiszolgálást végző repülőtér‑használók fizetik; összegét időszakokra,
         napszakokra, illetve hónapokra bontva, valamint az utasfelvételt és utasnyilvántartást végző ablakonként (»check‑in«) határozzák
         meg;

      3)      A »poggyászkezelési« díjat a szolgáltatás nyújtói és a saját kiszolgálást végző repülőtér‑használók fizetik; összegét időszakokra,
         napszakokra, illetve hónapokra bontva, az utasfelvételt és utasnyilvántartást végző ablakonként (»check‑in«), illetve a kezelt
         poggyászok darabszámát figyelembe véve határozzák meg;

      4)      Az »áruk és postai küldemények« kezelésének díját:
      a)      a saját kiszolgálást végző repülőtér‑használók fizetik; összegét forgalmi egységenként határozzák meg,
      b)      a szolgáltatás nyújtói fizetik; együttható alkalmazásával kiszámított összege az elért forgalomtól függ.
      5)      A »forgalmi előtéren végzett műveletek« díját:
      a)      a saját kiszolgálást végző repülőtér‑használók fizetik; összegét forgalmi egységenként határozzák meg,
      b)      a szolgáltatás nyújtói fizetik; és együttható alkalmazásával kiszámított összege az elért forgalomtól függ.
      6)      A »repülőgép-takarítási és repülőgép-kiszolgálási« díjat a szolgáltatás nyújtói fizetik, és együttható alkalmazásával kiszámított
         összege az elért forgalomtól függ;

      7)      Az »üzemanyag- és olajkezelési« díjat a szolgáltatás nyújtói fizetik, és együttható alkalmazásával kiszámított összege a forgalom,
         illetve a szolgáltatott üzemanyag hektolitereként és az olaj literenként számított, törtszám esetében felfelé kerekítendő
         mennyiségének a függvénye;

      8)      A repülőgépek karbantartási díját a szolgáltatás nyújtói fizetik, és együttható alkalmazásával kiszámított összege az elért
         forgalomtól függ;

      9)      A »repülőüzemi szolgáltatások és a legénységgel kapcsolatos adminisztráció« díját a szolgáltatás nyújtói fizetik, és együttható
         alkalmazásával kiszámított összege az elért forgalomtól függ;

      10)      A »földi szállítás« díját a szolgáltatás nyújtói fizetik, és együttható alkalmazásával kiszámított összege az elért forgalomtól
         függ;

      11)      A »fedélzeti ellátás« (»catering«) díját a szolgáltatás nyújtói fizetik, és együttható alkalmazásával kiszámított összege
         az elért forgalomtól függ.”

      10     A szóban forgó rendelet 11. cikke kimondja:
      „A használati időszak, a szolgáltatói egység vagy a kezelt fizikai egység függvényében eltérő díj szabható ki a repülőtérnek
         a földi kiszolgálásra vonatkozó tevékenységek folytatása szempontjából központosítottnak nyilvánított infrastruktúráját igénybe
         vevő személyre.”

       Az alapügy és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
      11     A német jog alá tartozó Lufthansa társaság, amelynek fióktelepe Lisszabon (Portugália) repülőterén található, keresetet nyújtott
         be az ANA által kibocsátott, a földi adminisztráció és felügyelet díjának megállapítására és megfizetésére vonatkozó felszólítás
         ellen.

      12     Az ANA engedélyezte, hogy a Lufthansa földi kiszolgálási tevékenységet folytasson a portói Francisco Sá Carneiro repülőtéren.
         Következésképpen a Lufthansa a hozzáadottérték‑adóval (amely 110,55 euró) együtt 22 164 PTE összeget kitevő díjat volt köteles
         fizetni.

      13     A Lufthansa azt állítja a nemzeti bíróság előtt, hogy a nemzeti jogi rendelkezések, azaz 12/99. sz. rendelet 10. cikkének
         (1) bekezdése és a 280/99. sz. törvényerejű rendelet 18. cikkének (2) bekezdése sérti a 96/67 irányelvet.

      14     E körülmények között a Tribunal Administrativo e Fiscal do Porto az eljárás felfüggesztéséről határozott, és előzetes döntéshozatal
         céljából a következő kérdéseket terjesztette a Bíróság elé:

      „1)      Lehet‑e a 12/99. sz. rendelet 10. cikkének (1) bekezdése alapján adminisztráció és felügyelet címen követelt összeget a 96/67
         tanácsi irányelv 16. cikkének (3) bekezdése szerinti »a tárgykörhöz kapcsolódó, objektív, átlátható és hátrányos megkülönböztetéstől
         mentes feltételek alapján meghatározott« díjnak tekinteni?

      2)      Ellentétes vagy összeférhetetlen‑e a 96/67 irányelv 6. cikkében előírt, a harmadik fél részére nyújtandó földi kiszolgálásra
         irányuló szolgáltatás terén szabad piacra jutással a 12/99. sz. rendelet 10. cikkének (1) bekezdése és a 280/99. sz. törvényerejű
         rendelet 18. cikkének (2) bekezdése alapján földi adminisztráció és felügyelet címen díj beszedése, valamint a díj összegének
         megállapítására vonatkozó egyéb szabályozás?

      3)      Ellentétes vagy összeférhetetlen‑e a belső piac végrehajtásával és az EK 3. cikk (1) bekezdésének c) pontjában és az EK 4. cikkben
         meghatározott elvekkel a 12/99. sz. rendelet 10. cikkének (1) bekezdése és a 280/99. sz. törvényerejű rendelet 18. cikkének
         (2) bekezdése alapján földi adminisztráció és felügyelet címen díj beszedése, valamint a díj összegének megállapítására vonatkozó
         egyéb szabályozás?

      4)      Minősülhet‑e az EK 82. cikk szerinti erőfölénnyel való visszaélésnek a 12/99. sz. rendelet 10 cikkének (1) bekezdése és a
         280/99. sz. törvényerejű rendelet 18. cikkének (2) bekezdése alapján földi adminisztráció és felügyelet címen díj beszedése,
         valamint a díj összegének megállapítására vonatkozó egyéb szabályozás?”

       Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekről
      15     Elöljáróban emlékeztetni kell arra, hogy a 96/97 irányelv 1. cikke (1) bekezdésének c) pontja és (2) bekezdése értelmében
         1999. január 1‑jétől csak azok a repülőterek tartoztak ezen irányelv hatálya alá, amelyeknek éves forgalma legalább 3 millió
         utas vagy 75 000 tonna áru, vagy az előző év április 1‑jét vagy október 1‑jét megelőző 6 hónapos időszakban legalább 2 millió
         utas vagy 50 000 tonna áru volt. 2001. január 1‑jétől a szóban forgó irányelv alkalmazandó a tagállamok területén található
         és kereskedelmi forgalmat fogadó minden olyan repülőtér esetében, amelynek éves forgalma legalább 2 millió utas vagy 50 000 tonna
         áru.

      16     Márpedig a kérdést előterjesztő bíróság által bemutatott tényállásból nem tűnik ki egyértelműen, hogy a Portó repülőtér a
         2005 előtt elérte a fent említett küszöbértékeket. Amennyiben ez nem történt meg, e repülőtér csak 2006. január 1‑jétől tartozik
         a 96/67 irányelv hatálya alá. Márpedig úgy tűnik, hogy a Lufthansa által vitatott díjat érintő fizetési felszólítás a 2000. évre
         vonatkozik.

      17     A kérdést előterjesztő bíróság köteles arról előzetesen megbizonyosodni, hogy a 96/67 irányelv alkalmazandó‑e az alapügy tényállásának
         idején.

       Az első és a második kérdésről
      18     A kérdést előterjesztő bíróság az együtt vizsgálandó első és második kérdésével lényegében azt kívánja megtudni, hogy ellentétes‑e
         a 96/67 irányelv 6. cikkével és 16. cikkének (3) bekezdésével az olyan nemzeti szabályozás, mint amilyen az alapügyben felmerült,
         amelynek alapján a földi kiszolgálásra irányuló szolgáltatást nyújtó személyek a földi adminisztrációért és a felügyeletért
         díjat fizetnek a repülőteret kezelő hatóságnak.

      19     A Bíróság úgy ítélte meg, hogy a 96/67 irányelv (25) preambulumbekezdéséből, valamint 16. cikkének (1) és (3) bekezdéséből
         is az következik, hogy valamely repülőtér ügyvezető testülete jogosult díj felszámítására a repülőtéri „létesítményekhez”
         való hozzáférés ellenében. A létesítményekre történő e hivatkozás a repülőtér által rendelkezésre bocsátott infrastruktúrára
         és felszerelésekre vonatkozik. Viszont megállapította, hogy az ilyen szervezet nem jogosult arra, hogy a repülőtéri létesítmények
         használati díján felül a földi kiszolgálási piacra való bejutásért is külön díjat szedjen be (lásd ebben az értelemben a C‑363/01. sz.,
         Flughafen Hannover‑Langenhagen ügyben 2003. október 16‑án hozott ítélet [EBHT 2003., I‑11893. o.] 37–40. pontját, valamint
         44–60. pontját).

      20     Elsőként azt kell megvizsgálni, hogy az olyan díj, mint amilyen a földi adminisztráció és a felügyelet díja, a repülőtéri
         létesítményekhez való hozzáférés fejében felszámított díjnak tekintendő‑e.

      21     A portugál kormány fenntartja, hogy a szóban forgó díjat a polgári légi közlekedést segítő repülőtéri közszolgáltatás és valamely
         közterületi vagyon – amelynek megfelelő alkalmazási feltételit az ANA biztosítja – rendelkezésre bocsátása fejében számították
         fel.

      22     A tárgyaláson a portugál hatóságok egyrészt tisztázták, hogy 12/99. sz. rendeletben előírt, a földi adminisztráció és a felügyelet
         díjának tartalma nem különbözik a 96/67 irányelv mellékletében említett díjétól, és az semmi esetben sem jelenti az ugyanezen
         rendelet által már megadóztatott szolgáltatások második adóztatását.

      23     Másrészt a szóban forgó hatóságok a tárgyaláson említették először, hogy a közterület tényleges használatának minősül a víz-
         és áramfogyasztás, valamint a takarítási és biztonsági költségek.

      24     E tekintetben a kérdést előterjesztő bíróság hatásköre, hogy a földi adminisztráció és felügyelet 96/67 irányelv mellékletének
         1. pontjában szereplő meghatározására tekintettel megvizsgálja az alapügyben szóban forgó díjért nyújtott ellenszolgáltatásokat.
         Ezt követően, ha a szóban forgó díj egészben vagy részben e szolgáltatásokért jár, és nem pedig valamely egyéb díj vagy adó
         által már sújtott szolgáltatások második megadóztatását jelenti, akkor a repülőtéri létesítményekhez való hozzáférés fejében
         felszámított díjnak, és nem pedig a földi kiszolgálási piacra való bejutásért beszedett díjnak minősülhet.

      25     Mindenesetre másodsorban meg kell vizsgálni, hogy az alapügyben szereplő díj megfelel‑e a 96/67 irányelv 16. cikkének (3) bekezdésében
         meghatározott feltételeknek.

      26     A tárgykörhöz kapcsolódást és az objektivitást illetően a kérdést előterjesztő bíróság feladata, hogy kimutassa az ANA által
         viselt működési költségek és a Lufthansa portói Francisco Sá Carneiro repülőtéren való forgalmának arányában meghatározott
         díj összege közötti összefüggést.

      27     Az átláthatósági követelmény csak akkor teljesül, ha a nemzeti rendelkezések pontosan meghatározzák az ANA által nyújtott
         szolgáltatásokat és a szóban forgó díj számításának módját.

      28     Végezetül, ami a hátrányos megkülönböztetés tilalmára vonatkozó feltételt illeti, amennyiben nem vitás, hogy az alapügyben
         szereplő díjat kizárólag a földi kiszolgálás nyújtói fizetik, holott e szolgáltatókon kívül a saját földi kiszolgálással élő
         használók is ugyanezen repülőtéri létesítményeket veszik igénybe, olyannyira egyértelmű, hogy ha az eltérő bánásmód csak az
         alapján igazolható, hogy kizárólag a szóban forgó szolgáltatók tesznek szert haszonra, e különbségtételt hátrányos megkülönböztetésnek
         kell tekinteni.

      29     A fenti megfontolásokra tekintettel az első és második kérdésre azt a választ kell adni, hogy ellentétes a közösségi joggal
         az olyan nemzeti szabályozás, mint a 12/99. sz. rendelet 10. cikkének (1) bekezdése és a 280/99. sz. törvényerejű rendelet
         18. cikkének (2) bekezdése, feltéve hogy az e jogszabályban meghatározott, a földi adminisztráció és a felügyelet díját egészben
         vagy részben a 96/67 irányelv mellékletének 1. pontjában meghatározott szolgáltatásokért szedik be, és az nem jelenti valamely
         egyéb díj vagy adó által már sújtott szolgáltatások második megadóztatását. Amennyiben a kérdést előterjesztő bíróság vizsgálata
         során kiderül, hogy az alapügyben szereplő díj a repülőtéri létesítményekhez való hozzáférés fejében felszámított díj, akkor
         e bíróság köteles megvizsgálni, hogy a szóban forgó díj megfelel‑e a 96/67 irányelv 16. cikkének (3) bekezdésében meghatározott,
         a tárgykörhöz kapcsolódásra, az objektivitásra, az átláthatóságra és a hátrányos megkülönböztetés tilalmára vonatkozó feltételeknek.

       A harmadik kérdésről
      30     Harmadik kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében azt kérdezi, hogy az alapügyben szereplő díj ellentétes‑e az
         EK 3. és az EK 4. cikkel.

      31     E tekintetben elegendő megállapítani, hogy az EK 3. és az EK 4. cikk megfogalmazza az Európai Közösség tevékenységeinek területeit
         és célkitűzéseit, és nem teremt kötelezettséget a tagállamok, illetve a köz‑ vagy magánjogi jogalanyok tekintetében (lásd
         ebben az értelemben a C‑9/99. sz., Echirolles Distribution ügyben 2000. október 3‑án hozott ítélet [EBHT 2000., I‑8207. o.]
         22. pontját). Mivel e tevékenységeket az EK‑Szerződés egyéb részei, illetve olyan közösségi végrehajtási aktusok, mint a 96/67
         irányelv részletezik, kizárólag ezen irányelv vonatkozásában kell válaszolni a kérdést előterjesztő bíróság részére.

       A negyedik kérdésről
      32     Negyedik kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében azt kívánja megtudni, hogy az alapügyben szereplő díj kivetése
         az EK 82. cikk értelmében erőfölénnyel való visszaélésnek minősül‑e.

      33     Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint az előzetes döntéshozatalra utaló határozatban pontosan meg kell jelölni azon okokat,
         amelyek a kérdést előterjesztő bíróságot arra indították, hogy felvesse a közösségi jog értelmezését, és amelyek alapján szükségesnek
         tartja az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések Bíróság elé utalását (lásd a C‑116/00. sz. Laguillaumie‑ügyben
         2000. június 28‑án hozott végzés [EBHT 2000., I‑4979. o.] 16. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot, valamint
         a C‑36/99. sz. Idéal tourisme ügyben 2000. július 13‑án hozott ítélet [EBHT 2000., I‑6049. o.] 20. pontját). A Bíróság szerint
         elengedhetetlen tehát, hogy a nemzeti bíróság minimális magyarázatot adjon az értelmezni kért közösségi rendelkezések kiválasztásának
         okaira, valamint e rendelkezések és az alapügyben alkalmazandó nemzeti jogszabály közötti kapcsolatra (C‑167/94. sz., Grau
         Gomis és társai ügyben 1995. április 7‑én hozott végzés [EBHT 1995., I‑1023. o.] 9. pontja).

      34     Meg kell állapítani, hogy az előzetes döntéshozatalra utaló határozat nem felel meg e követelményeknek.
      35     Ugyanis nem lehetséges olyan konkrét értelmezési problémát körülhatárolni, amely az EK 82. cikkel kapcsolatban felmerülhetne.
         Márpedig a ténybeli és szabályozási összefüggések pontosságának követelménye különösen a versenyjog területén – amelyet összetett
         ténybeli és jogi helyzetek jellemeznek – fokozottan érvényes (a fent hivatkozott Laguillaumie‑ügyben hozott végzés 19. pontja).

      36     Következésképpen a Bíróság elé utalt negyedik kérdés elfogadhatatlan.
       A költségekről
      37     Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás
         egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült
         költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.

      A fenti indokok alapján a Bíróság (második tanács) a következőképpen határozott:
      Ellentétes a közösségi joggal az olyan nemzeti szabályozás, mint az 1999. július 30‑i 12/99. sz. rendelet 10. cikkének (1) bekezdése
            és az 1999. július 26‑i 280/99. sz. törvényerejű rendelettel módosított, 1990. március 21‑i 102/90. sz. törvényerejű rendelet
            18. cikkének (2) bekezdése, feltéve hogy az e jogszabályban meghatározott, a földi adminisztráció és a felügyelet díját egészben
            vagy részben a közösségi repülőterek földi kiszolgálási piacára való bejutásról szóló, 1996. október 15‑i 96/67/EK tanácsi
            irányelv mellékletének 1. pontjában meghatározott szolgáltatásokért szedik be, és az nem jelenti valamely egyéb díj vagy adó
            által már sújtott szolgáltatások második megadóztatását. Amennyiben a kérdést előterjesztő bíróság vizsgálata során kiderül,
            hogy az alapügyben szereplő díj a repülőtéri létesítményekhez való hozzáférés fejében felszámított díj, akkor e bíróság köteles
            megvizsgálni, hogy a szóban forgó díj megfelel‑e a 96/67 irányelv 16. cikkének (3) bekezdésében meghatározott, a tárgykörhöz
            kapcsolódásra, az objektivitásra, az átláthatóságra és a hátrányos megkülönböztetés tilalmára vonatkozó feltételeknek.
      Aláírások
      * Az eljárás nyelve: portugál.


A Bíróság (ötödik tanács) március 28.-i ítélete: 1996. # Rafael Ruiz Bernáldez elleni büntetőeljárás. # Előzetes döntéshozatal iránti kérelem: Audiencia Provincial de Sevilla - Spanyolország. # C-129/94. sz. ügy


Az Elsőfokú Bíróság (második tanács) január 29.-i ítélete: 1998. # Willy de Corte kontra az Európai Közösségek Bizottsága. # Tisztviselők. # T-62/96. sz. ügy


A Bíróság március 20.-i ítélete: 1990. # Az Európai Közösségek Bizottsága kontra Francia Köztársaság. # Halászat. # C-62/89. sz. ügy


A Törvényszék (harmadik tanács) 2014. január 23-i ítélete. # The Sunrider Corporation kontra Belső Piaci Harmonizációs Hivatal (védjegyek és formatervezési minták) (OHIM). # T-221/12. sz. ügy


title: A Bíróság ítélete (hatodik tanács), 2015. szeptember 3.#Etablissement national des produits de l'agriculture et de la mer (FranceAgriMer) kontra Société Sodiaal International.#A Conseil d'État (Franciaország) által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem.#Előzetes döntéshozatal – Az Unió pénzügyi érdekeinek védelme – 2988/95/EK, Euratom rendelet – 3. cikk – Közösségi támogatás visszatéríttetése – Közigazgatási szankció – Közigazgatási intézkedés – Elévülési idő.#C-383/14. sz. ügy.

text:
               Felek
               Az ítélet indoklása
               Rendelkező rész

            Felek
            A C‑383/14. sz. ügyben,
            az EUMSZ 267. cikk alapján benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában, amelyet a Conseil d’État (Franciaország) a Bírósághoz 2014. augusztus 11‑én érkezett, 2014. május 28‑i határozatával terjesztett elő az előtte
            az Établissement national des produits de l’agriculture et de la mer (FranceAgriMer)
            és
            a Sodiaal International SA
            között folyamatban lévő eljárásban,
            A BÍRÓSÁG (hatodik tanács),
            tagjai: S. Rodin tanácselnök, E. Levits (előadó) és M. Berger bírák,
            főtanácsnok: E. Sharpston,
            hivatalvezető: A. Calot Escobar,
            tekintettel az írásbeli szakaszra,
            figyelembe véve a következők által előterjesztett észrevételeket:
            – a Sodiaal International SA képviseletében F. Plottin és J.‑C. Cavaillé avocats,
            – a francia kormány képviseletében D. Colas és S. Ghiandoni, meghatalmazotti minőségben,
            – a görög kormány képviseletében I. Chalkias és A. Vasilopoulou, meghatalmazotti minőségben,
            – az Európai Bizottság képviseletében A. Sauka és D. Triantafyllou, meghatalmazotti minőségben,
            tekintettel a főtanácsnok meghallgatását követően hozott határozatra, miszerint az ügy elbírálására a főtanácsnok indítványa nélkül kerül sor,
            meghozta a következő
            Ítéletet

            Az ítélet indoklása
            1. Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem az Európai Közösségek pénzügyi érdekeinek védelméről szóló, 1995. december 18‑i 2988/95/EK, Euratom tanácsi rendelet (HL L 312., 1. o., magyar nyelvű különkiadás 1. fejezet, 1. kötet, 340. o.) 3. cikke (1) bekezdésének értelmezésére vonatkozik.
            2. Ezt a kérelmet az Établissement national des produits de l’agriculture et de la mer (mezőgazdasági és halászati termékekkel foglalkozó nemzeti iroda, FranceAgriMer) és a Sodiaal International SA (a továbbiakban: Sodiaal International) között a kazeinátok előállításához az utóbbi által jogtalanul kapott közösségi támogatás tárgyában folyamatban lévő jogvita keretében terjesztették elő.
            Jogi háttér
            Az uniós jog
            3. A 2988/95 rendelet harmadik preambulumbekezdése kimondja:
            „mivel az erre a decentralizált igazgatásra és az ellenőrző rendszerekre vonatkozó részletek a vonatkozó közösségi politikák alapján különböző részletes rendelkezések tárgyát képezik; mivel ugyanakkor a Közösségek pénzügyi érdekeire nézve hátrányos jogszabályokat minden területen fel kell számolni [helyesen: a Közösségek pénzügyi érdekeire nézve hátrányos cselekményekkel szemben minden területen fel kell lépni]”.
            4. A 2988/95 rendelet 1. cikke ekként rendelkezik:
            „(1) Az Európai Közösségek pénzügyi érdekeinek védelme céljából a közösségi joggal kapcsolatos szabálytalanságok esetére egy keretszabályozás kialakítására kerül sor az egységes ellenőrzések, a közigazgatási intézkedések, továbbá szankciók tekintetében.
            (2) Szabálytalanság a közösségi jog valamely rendelkezésének egy gazdasági szereplő általi, annak cselekménye vagy mulasztása útján történő megsértése, amelynek eredményeként a Közösségek általános költségvetése vagy a Közösségek által kezelt költségvetések kárt szenvednek vagy szenvednének, akár közvetlenül a Közösségek nevében beszedett saját forrásokból származó bevétel csökkenése vagy kiesése révén, akár indokolatlan kiadási tételek miatt.”
            5. A 2988/95 rendelet 3. cikke értelmében:
            „(1) Az eljárás elévülési ideje az 1. cikk (1) bekezdésében említett szabálytalanság elkövetését követő négy év. Mindazonáltal az ágazati szabályok ennél rövidebb, de legalább három éves időszakot is előírhatnak.
            Folyamatos vagy ismételt szabálytalanságok esetében az elévülési idő azon a napon kezdődik, amikor a szabálytalanság megszűnt. Többéves programok esetében az elévülési idő minden esetben addig tart, amíg a program véglegesen le nem zárult.
            A hatáskörrel rendelkező hatóságnak a szabálytalansággal kapcsolatos bármely vizsgálata vagy eljárása, amelyről az érintett személyt tájékoztatták, megszakítja az elévülést. A megszakadást kiváltó cselekményt követően az elévülés újrakezdődik.
            Az elévülés mindazonáltal legkésőbb az elévülési idő kétszeresének megfelelő időszak utolsó napján bekövetkezik, ha a hatáskörrel rendelkező hatóság ezalatt nem szabott ki szankciót, kivéve, ha a közigazgatási eljárást a 6. cikk (1) bekezdésének megfelelően felfüggesztették.
            [...]
            (3) A tagállamok fenntartják maguknak a lehetőséget, hogy az (1), illetve (2) bekezdésben előírtnál hosszabb időszakot alkalmazzanak.”
            6. Ugyanezen rendelet 4. cikke a következőképpen rendelkezik:
            „(1) Főszabályként minden szabálytalanság a jogtalanul megszerzett előny elvonását vonja maga után:
            – tartozás tárgyát képező vagy jogtalanul kapott összegek utáni fizetési vagy visszafizetési kötelezettség formájában,
            – [...]
            (2) Az (1) bekezdésben említett intézkedések alkalmazása a megszerzett előny, valamint – megfelelő rendelkezés esetében – az átalány alapján meghatározható kamat elvonására korlátozódik.
            [...]
            (4) Az e cikkben előírt intézkedések nem minősülnek szankciónak.”
            7. A 2988/95 rendelet 5. cikkének (1) bekezdése a következőképpen szól:
            „(1) A szándékosan elkövetett vagy gondatlanságból okozott szabálytalanságok a következő közigazgatási szankciók kiszabását vonhatják maguk után:
            a) közigazgatási bírság fizetése;
            b) olyan összeg megfizetése, amely a jogtalanul szerzett vagy kicsalt összeget – adott esetben kamataival együtt – meghaladja; [...]
            c) a közösségi szabályok által nyújtott előny teljes vagy részleges megvonása, [...]
            d) az előnyből való kizárás vagy annak megvonása a szabálytalanságot követő időszak vonatkozásában;
            e) a közösségi támogatási rendszerben való részvételhez szükséges jóváhagyás vagy elismerés ideiglenes megvonása;
            f) a szabályokban rögzített feltételek teljesülését célzó biztosíték vagy letét elvesztése, vagy a jogtalanul elengedett biztosíték összegének visszafizetése;
            g) [a Tanács által elfogadott ágazati szabályokban előírt] egyéb, tisztán gazdasági jellegű szankciók, amelyek természetüket és alkalmazási körüket tekintve egyenértékűek […]”.
            A francia jog
            8. A polgári törvénykönyv 2262. cikke a következőképpen rendelkezik:
            „Minden igény – akár dologi jogi, akár kötelmi jogi – harminc év alatt évül el.”
            Az alapeljárás tényállása és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés
            9. A Sodiaal Industrie SA 1998 során a fölözött tejből származó kazein és kazeinátok előállítására nyújtott támogatásról szóló, 1990. október 10‑i 2921/90/EGK bizottsági rendelet (HL L 279., 22. o., magyar nyelvű különkiadás 3. fejezet, 10. kötet, 387. o.) rendelkezései alapján közösségi támogatásban részesült.
            10. 2001 folyamán az Agence centrale des organismes d’intervention dans le secteur agricole (a mezőgazdasági ágazatban működő intervenciós hivatalok központi ügynöksége, ACOFA) alkalmazottai által végzett ellenőrzésre került sor. Ezen ellenőrzés során fény derült arra, hogy a Sodiaal Industrie SA által 1998 nyarán előállított kazeinátok mennyisége kevesebb volt, mint amely után a társaság támogatásban részesült.
            11. 2007. július 11‑i határozatával az Office national interprofessionnel de l’élevage et de ses productions (az állattenyésztéssel és az előállított termékekkel foglalkozó országos szakmaközi hivatal, Oniep) felszólította a Sodiaal Industrie SA‑t 288 051,14 euró összeg visszatérítésére, amely a jogosulatlanul kapott támogatás összegének felelt meg.
            12. 2008. június 30‑án a Sodiaal Industrie SA beolvadással egyesült a Sodiaal International társasággal.
            13. 2010. február 11‑i ítéletével a tribunal administratif de Paris (párizsi közigazgatási bíróság) helyt adott a Sodiaal Industrie SA jogutódjaként eljáró Sodiaal International társaság által az említett határozat megsemmisítése iránt benyújtott kérelemnek.
            14. 2012. május 29‑i ítéletével a cour administrative d’appel de Paris (párizsi közigazgatási fellebbviteli bíróság) elutasította az Office national interprofessionnel de l’élevage et de ses productions jogutódjaként létrehozott FranceAgriMer által az említett ítélettel szemben benyújtott fellebbezést.
            15. A FranceAgriMer felülvizsgálati kérelmet nyújtott be ezen ítélettel szemben a Conseil d’État (államtanács) előtt.
            16. Kérelmének alátámasztására a FranceAgriMer különösen arra hivatkozott, hogy a 2988/95 rendelet 3. cikke (1) bekezdésének negyedik albekezdésében említett elévülési idő nem alkalmazandó a vitatott határozatra, mivel e határozat nem egy közigazgatási szankció, hanem egy közigazgatási intézkedés alkalmazására vonatkozott.
            17. A 2988/95 rendelet 3. cikke (1) bekezdése negyedik albekezdésének rendelkezései ugyanis kizárólag abban az esetben alkalmazandók, ha a hatáskörrel rendelkező hatóság az elévülési idő kétszeresének megfelelő időszak lejártáig nem szabott ki a rendelet 5. cikke értelmében vett közigazgatási szankciót. Az e határidőn belül meghozott, a rendelet 4. cikke értelmében vett közigazgatási intézkedések hiányában az említett rendelkezések nem alkalmazandók. A FranceAgriMer szerint tehát a polgári törvénykönyv 2262. cikkében foglalt – ugyanakkor bírósági úton csökkentett – 30 éves határidőt kellett volna alkalmazni.
            18. E körülmények között a Conseil d’État felfüggesztette az eljárást, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdést terjesztette a Bíróság elé:
            „A 2988/95 rendelet 3. cikke (1) bekezdése negyedik albekezdésének rendelkezései, amelyek értelmében az elévülés legkésőbb az elévülési idő kétszeresének megfelelő időszak utolsó napján bekövetkezik, ha a hatáskörrel rendelkező hatóság ezalatt nem szabott ki szankciót, a közigazgatási eljárás e rendelet 6. cikkének (1) bekezdésével összhangban történt felfüggesztésének esetét kivéve, kizárólag abban az esetben alkalmazandók‑e, amennyiben a hatáskörrel rendelkező hatóság az elévülési idő kétszeresének megfelelő időszak lejártáig nem szabott ki [az említett] rendelet 5. cikke értelmében vett szankciót, vagy az e határidőn belül meghozott, [ugyanezen] rendelet 4. cikke értelmében vett közigazgatási intézkedés hiányában is alkalmazandók?”
            Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésről
            19. Kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra vár választ, hogy a 2988/95 rendelet 3. cikke (1) bekezdésének negyedik albekezdését úgy kell‑e értelmezni, hogy az ott meghatározott elévülési időt nemcsak az e rendelet 5. cikke értelmében vett közigazgatási szankciók kiszabását eredményező szabálytalanságokkal kapcsolatos eljárásokban kell alkalmazni, hanem az említett rendelet 4. cikke értelmében vett közigazgatási intézkedések elfogadását eredményező eljárásokban is.
            20. Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint valamely uniós jogi rendelkezés értelmezéséhez nemcsak annak kifejezéseit kell figyelembe venni, hanem a szövegkörnyezetét is, és annak a szabályozásnak a célkitűzéseit is, amelynek az részét képezi (lásd: Yaesu Europe ítélet, C‑433/08, EU:C:2009:750, 13. pont, ebookers.com Deutschland ítélet, C‑112/11, EU:C:2012:487, 12. pont, Brain Products ítélet, C‑219/11, EU:C:2012:742, 13. pont, valamint Utopia‑ítélet, C‑40/14, EU:C:2014:2389, 27. pont).
            21. Így elsősorban emlékeztetni kell arra, hogy a 2988/95 rendelet 1. cikkének (1) bekezdése „a[z uniós] joggal kapcsolatos szabálytalanságok esetére egy keretszabályozás[t]” vezet be „az egységes ellenőrzések, a közigazgatási intézkedések, továbbá szankciók tekintetében”, valamint hogy – amint az e rendelet harmadik preambulumbekezdéséből kitűnik – „a[z Unió] pénzügyi érdekeire nézve hátrányos cselekményekkel szemben minden területen fel kell lépni”.
            22. Ezenfelül a 2988/95 rendelet 3. cikke (1) bekezdésének első albekezdése az eljárások tekintetében a szabálytalanság elkövetésétől számítandó elévülési időt állapít meg, amely szabálytalanság e rendelet 1. cikkének (2) bekezdése szerint „[az uniós] jog valamely rendelkezésének egy gazdasági szereplő általi, annak cselekménye vagy mulasztása útján történő megsértése, amelynek eredményeként a[z Unió] általános költségvetése […] kárt szenved[…] vagy szenved[het]”.
            23. E tekintetben meg kell állapítani, hogy az említett 3. cikk (1) bekezdése negyedik albekezdésének szövegezése „szankció” kiszabásáról beszél, ami arra utalhat, hogy ez az albekezdés csak az e rendelet 5. cikke értelmében vett közigazgatási szankciók kiszabását eredményező szabálytalanságokkal kapcsolatos eljárásokban alkalmazandó.
            24. Ez a szó szerinti értelmezés azonban nem döntő. Ugyanis, másodsorban, el kell végezni az említett rendelet 3. cikke (1) bekezdésének rendszertani elemzését.
            25. Így meg kell állapítani először is azt, hogy a 2988/95 rendelet 3. cikke (1) bekezdésének ilyen rendszertani megközelítése alapján úgy kell tekinteni, hogy az e rendelkezést képező albekezdések olyan egységet alkotnak, amelynek rendelkezései nem választhatók el egymástól. E rendelkezés negyedik albekezdése ugyanis „jogvesztő” határidőt állapít meg az említett rendelkezés első albekezdése szerinti, a szabálytalanság elkövetésétől számított négyéves határidő mellett. Az említett cikk által megállapított elévülési rendszer általános felépítésével ellentétes lenne, ha eltérő hatályt tulajdonítanánk ezeknek az albekezdéseknek. Egy ilyen megközelítés ellentétes lenne továbbá a 2988/95 rendelet azon célkitűzésével, hogy e rendszer számára koherens keretet biztosítson.
            26. Az említett rendelet 3. cikke (1) bekezdésének rendszertani és teleologikus értelmezése ezért megköveteli, hogy a közigazgatási intézkedésekre is alkalmazzák az ugyanezen rendelet 3. cikke (1) bekezdésének negyedik albekezdésében előírt „jogvesztő” határidőt.
            27. Meg kell továbbá jegyezni, hogy ez a megközelítés megfelel a Bíróság állandó ítélkezési gyakorlatának, amelyet a Pfeifer & Langen ítéletében C‑52/14, EU:C:2015:381) is megerősített. Ezen ítélkezési gyakorlat szerint a 2988/95 rendelet 3. cikke (1) bekezdésének alkalmazásakor nem kell különbséget tenni a közigazgatási szankciók és a közigazgatási intézkedések között. A Bíróság egyértelműen amellett foglalt állást, hogy ez a rendelkezés mind az e rendelet 5. cikke értelmében vett közigazgatási szankció kiszabásához vezető szabálytalanságokra, mind az említett rendelet 4. cikke értelmében vett, olyan közigazgatási intézkedés tárgyát képező szabálytalanságokra alkalmazandó, amely intézkedés, anélkül hogy szankció jelleget öltene, a jogosulatlanul megszerzett előny elvonását vonja maga után (lásd ebben az értelemben: Handlbauer‑ítélet C‑278/02, EU:C:2004:388, 33. és 34. pont; Josef Vosding Schlacht‑, Kühl‑ und Zerlegebetrieb és társai ítélet, C‑278/07–C‑280/07, EU:C:2009:38, 22. pont; Cruz & Companhia ítélet, C‑341/13, EU:C:2014:2230, 45. pont; Pfeifer & Langen ítélet, C‑52/14, EU:C:2015:381, 23. pont).
            28. A Bíróság ugyanis már rámutatott arra, hogy az alapeljárásban szóban forgóhoz hasonló olyan szabálytalanságokat, amelyek a 2988/95 rendelet 4. cikke értelmében vett közigazgatási intézkedések meghozatalát vonják maguk után, az e szabálytalanságok elkövetésétől számított négyéves elévülési időt követően elévülteknek kell tekinteni, figyelembe véve az említett rendelet 3. cikke (1) bekezdésének harmadik albekezdése szerinti, az elévülés megszakadását kiváltó cselekményeket, és tiszteletben tartva az említett 3. cikk (1) bekezdésének negyedik albekezdésében foglalt felső határt (Cruz & Companhia ítélet, C‑341/13, EU:C:2014:2230, 64. pont).
            29. A Bíróság közelmúltbeli ítélkezési gyakorlatából kitűnik továbbá, hogy a 2988/95 rendelet 3. cikke (1) bekezdése harmadik albekezdésének értelmezése a közigazgatási szankció és közigazgatási intézkedés lehetőségére egyaránt vonatkozik (Pfeifer & Langen ítélet, C‑52/14, EU:C:2015:381, 40., 43. és 47. pont).
            30. Végül meg kell említeni a 2988/95 rendelet 3. cikkének (1) bekezdése által elérni kívánt célkitűzéseket. E tekintetben meg kell állapítani, hogy az e rendelkezés szerinti határidő a gazdasági szereplők jogbiztonságának biztosítására irányul (lásd ebben az értelemben: Handlbauer‑ítélet, C‑278/02, EU:C:2004:388, 40. pont; SGS Belgium és társai ítélet, C‑367/09, EU:C:2010:648, 68. pont). Ugyanis ők azok, akiknek meg kell tudniuk határozni az ügyleteik közül azokat, amelyek véglegesen lezárultak, és azokat, amelyek továbbra is vizsgálat alá vonhatók (Pfeifer & Langen ítélet, C‑52/14, EU:C:2015:381, 24. és 64. pont).
            31. A fentiek alapján a jelen ítélet előző pontjában hivatkozott ítélkezési gyakorlat nem értelmezhető sem akként, hogy az a 2988/95 rendelet 3. cikke (1) bekezdése első albekezdésének értelmezésére korlátozódna, sem pedig akként, hogy e 3. cikk (1) bekezdése negyedik albekezdése egyedül és kizárólag e rendelet 5. cikke szerinti közigazgatási szankciókra utalna.
            32. A teljesség érdekében hangsúlyozni kell, hogy ez az értelmezés nem érinti a 2988/95 rendelet 3. cikkének (3) bekezdését, amely szerint a tagállamok fenntartják maguknak a lehetőséget, hogy az említett 3. cikk (1), illetve (2) bekezdésében előírtnál hosszabb időszakot alkalmazzanak (lásd ebben az értelemben: Cruz & Companhia ítélet, C‑341/13, EU:C:2014:2230, 54. pont; Ze Fu Fleischhandel és Vion Trading ítélet, C‑201/10 és C‑202/10, EU:C:2011:282, 25. pont).
            33. A fenti megállapításokra tekintettel az előterjesztett kérdésre azt a választ kell adni, hogy a 2988/95 rendelet 3. cikke (1) bekezdésének negyedik albekezdését úgy kell értelmezni, hogy az ott meghatározott elévülési időt nemcsak az e rendelet 5. cikke értelmében vett közigazgatási szankciók kiszabását eredményező szabálytalanságokkal kapcsolatos eljárásokban kell alkalmazni, hanem az említett rendelet 4. cikke értelmében vett közigazgatási intézkedések elfogadását eredményező eljárásokban is.
            A költségekről
            34. Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.

            Rendelkező rész
            A fenti indokok alapján a Bíróság (hatodik tanács) a következőképpen határozott:
            Az Európai Közösségek pénzügyi érdekeinek védelméről szóló, 1995. december 18‑i 2988/95/EK, Euratom tanácsi rendelet 3. cikke (1) bekezdésének negyedik albekezdését úgy kell értelmezni, hogy az ott meghatározott elévülési időt nemcsak az e rendelet 5. cikke értelmében vett közigazgatási szankciók kiszabását eredményező szabálytalanságokkal kapcsolatos eljárásokban kell alkalmazni, hanem az említett rendelet 4. cikke értelmében vett közigazgatási intézkedések elfogadását eredményező eljárásokban is.


A Bíróság (hatodik tanács) október 24.-i ítélete: 1996. # Az Európai Közösségek Bizottsága kontra Royale belge SA. # Tisztviselők. # C-76/95. sz. ügy


A Bíróság (ötödik tanács) február 25.-i ítélete: 1999. # Az Európai Közösségek Bizottsága kontra Luxemburgi Nagyhercegség. # Tagállami kötelezettségszegés - Az átültetés elmaradása. # C-59/98. sz. ügy