title: A Bíróság (hatodik tanács) 2011. december 21-i ítélete.#ACEA SpA kontra Európai Bizottság.#Fellebbezés - Állami támogatások - Közszolgáltatásokat nyújtó vállalkozások számára bevezetett támogatási program - Adómentességek - A támogatási programot a közös piaccal összeegyeztethetetlennek nyilvánító határozat - Megsemmisítés iránti kereset - Elfogadhatóság - Kereshetőségi jog - Eljáráshoz fűződő érdek - EK 87. cikk - A "támogatás" fogalma - EK 88. cikk - Az "új támogatás" fogalma - 659/1999/EK rendelet - 1. és 14. cikk - A visszatéríttetés elrendelésének jogszerűsége - Indokolási kötelezettség.#C-319/09 P. sz. ügy.

text:
      A Bíróság (hatodik tanács) 2011. december 21‑i ítélete – ACEA kontra Bizottság
      (C‑319/09. P. sz. ügy)
      „Fellebbezés – Állami támogatások – Közszolgáltatásokat nyújtó vállalkozások számára bevezetett támogatási program – Adómentességek – A támogatási programot a közös piaccal összeegyeztethetetlennek nyilvánító határozat – Megsemmisítés iránti kereset – Elfogadhatóság – Kereshetőségi jog – Eljáráshoz fűződő érdek – EK 87. cikk – A »támogatás« fogalma – EK 88. cikk – Az »új támogatás« fogalma – 659/1999/EK rendelet – 1. és 14. cikk – A visszatéríttetés elrendelésének jogszerűsége – Indokolási kötelezettség”
      1.                     Megsemmisítés iránti kereset – Természetes vagy jogi személyek – Őket közvetlenül és személyükben érintő jogi aktusok – Ágazati
            támogatási programot tiltó bizottsági határozat – Az e program címén nyújtott és visszatéríttetési kötelezettség alá eső egyedi
            támogatásban részesülő vállalkozás által benyújtott kereset – Elfogadhatóság (EK 230. cikk, negyedik bekezdés) (vö. 54–59. pont)
      2.                     Megsemmisítés iránti kereset – Eljáráshoz fűződő érdek – Feltétel – Kereset, amelyből az azt benyújtó félnek előnye származhat
            – Állami támogatások visszatéríttetése tárgyában hozott bizottsági határozat (vö. 67–69. pont)
      3.                     Fellebbezés – Jogalapok – Az indokolás elégtelensége – A Törvényszék hallgatólagos indokolása – Megengedhetőség – Feltételek
            (EK 225. cikk; a Bíróság alapokmánya, 36. cikk és 53. cikk, első bekezdés) (vö. 82. pont)
      4.                     Fellebbezés – Jogalapok – A tények téves értékelése – Elfogadhatatlanság – A tények és a bizonyítékok értékelésének a Bíróság
            általi felülvizsgálata – Kizártság, kivéve az elferdítés esetét (EK 225. cikk; a Bíróság alapokmánya, 58. cikk, első bekezdés)
            (vö. 114–116. pont)
      5.                     Fellebbezés – Jogalapok – Az ítélet rendelkező részének megalapozásához nem szükséges indokolással szemben felhozott jogalap
            – Hatástalan jogalap (vö. 120. pont)
      Tárgy

               Fellebbezés az Elsőfokú Bíróság (kibővített nyolcadik tanács) T‑297/02. sz., ACEA kontra Bizottság ügyben 2009. június 11‑én
                  hozott azon ítélete ellen, amelyben az Elsőfokú Bíróság mint elfogadhatatlant elutasította az Olaszország által többségi köztulajdonban
                  lévő, közszolgáltatásokat nyújtó vállalkozások számára adómentességek és kedvezményes kölcsönök formájában nyújtott állami
                  támogatásról szóló, 2002. június 5‑i 2003/193/EK bizottsági határozat (HL L 77., 21. o.) 2. és 3. cikkének megsemmisítése
                  iránti kérelmet.

            Rendelkező rész
      1)         A Bíróság a fellebbezést és a csatlakozó fellebbezést elutasítja.
      2)      A Bíróság az ACEA SpA‑t kötelezi a fellebbezéssel kapcsolatos költségek viselésére.
      3)      A Bíróság az Európai Bizottságot kötelezi a csatlakozó fellebbezéssel kapcsolatos költségek viselésére.
      4)      Az Iride SpA viseli saját költségeit.


Az Elsőfokú Bíróság (kibővített első tanács) március 22.-i ítélete: 2000. # The Coca-Cola Company és Coca-Cola Enterprises Inc. kontra az Európai Közösségek Bizottsága. # Verseny - Megsemmisítés iránti kereset - Indokolás - Elfogadhatóság. # T-125/97. és T-127/97. sz. egyesített ügyek


A Törvényszék (kilencedik tanács) 2014. május 14-i ítélete. # Adler Modemärkte AG kontra Belső Piaci Harmonizációs Hivatal (védjegyek és formatervezési minták) (OHIM). # T-160/12. sz. ügy


A Törvényszék ítélete (hetedik tanács), 2016. október 26.#Aiman Jaber kontra Az Európai Unió Tanácsa.#Közös kül‑ és biztonságpolitika – Szíriával szemben hozott korlátozó intézkedések – A pénzeszközök befagyasztása – A korábbi jogi aktusoknak a Törvényszék ítélete általi megsemmisítése – A felperes nevét a jegyzékekbe felvevő új jogi aktusok – Megsemmisítés iránti kereset – Az eljárási szabályzat 76. cikkének d) pontja – A keresetlevél tartalma – Elfogadhatóság – Indokolási kötelezettség – Bizonyítási teher – A tulajdonhoz való jog – A vállalkozás szabadsága.#T-154/15. sz. ügy.


A Bíróság (hatodik tanács) július 17.-i ítélete: 1997. # Texaco A/S kontra Middelfart Havn, Århus Havn, Struer Havn, Ålborg Havn, Fredericia Havn, Nørre Sundby Havn, Hobro Havn, Randers Havn, Åbenrå Havn, Esbjerg Havn, Skagen Havn és Thyborøn Havn és Olieselskabet Danmark amba kontra Trafikministeriet, Fredericia Kommune, Køge Havn, Odense Havnevæsen, Holstebro-Struer Havn, Vejle Havn, Åbenrå Havn, Ålborg Havnevæsen, Århus Havnevæsen, Frederikshavn Havn, Esbjerg Havn. # Előzetes döntéshozatal iránti kérelem: Østre Landsret - Dánia. # Tengeri fuvarozás. # C-114/95. és C-115/95. sz. egyesített ügyek


A Bíróság 1975. január 23-i ítélete. # P.J. van der Hulst's Zonen kontra Produktschap voor Siergewassen. # Előzetes döntéshozatal iránti kérelem: College van Beroep voor het Bedrijfsleven - Hollandia. # 51-74. sz. ügy


A Bíróság február 26.-i ítélete: 1986. # M. H. Marshall kontra Southampton and South-West Hampshire Area Health Authority (Teaching). # Előzetes döntéshozatal iránti kérelem: Court of Appeal (England) - Egyesült Királyság. # Féfiak és a nők közötti egyenlő bánásmód. # 152/84. sz. ügy


title: A Bíróság július 11.-i ítélete: 2002.#Marie-Nathalie D'Hoop kontra Office national de l'emploi.#Előzetes döntéshozatal iránti kérelem: Tribunal du travail de Liège - Belgium.#C-224/98. sz. ügy.

text:
      A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE
      2002. július 11.(*)

      „Uniós polgárság – A hátrányos megkülönböztetés tilalmának elve – A saját állampolgárok áthidaló járadékhoz való jogosultságát a középfokú tanulmányoknak a saját tagállamuk oktatási intézményében
         való befejezésének feltételéhez kötő nemzeti szabályozás – Középfokú tanulmányait más tagállam oktatási intézményében befejező, első állását kereső saját állampolgár”

      A C‑224/98. sz. ügyben,
      a Bírósághoz a Tribunal du travail de Liège (Belgium) által az EK‑Szerződés 177. cikke (jelenleg EK 234. cikk) értelmében
         benyújtott, az e bíróság előtt

      Marie‑Nathalie D’Hoop
      és
      az Office national de l'emploi
      között folyamatban lévő eljárásban az EK‑Szerződés 48. cikkének (jelenleg, módosítást követően, EK 39. cikk) és a munkavállalók
         Közösségen belüli szabad mozgásáról szóló, 1968. október 15‑i 1612/68/EGK tanácsi rendelet (HL L 257., 2. o.; magyar nyelvű
         különkiadás 5. fejezet, 1. kötet, 15. o.) 7. cikkének értelmezésére vonatkozó előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában,

      A BÍRÓSÁG,
      tagjai: G. C. Rodríguez Iglesias elnök, P. Jann (előadó), F. Macken és S. von Bahr tanácselnökök, C. Gulmann, D. A. O. Edward,
         A. La Pergola, R. Schintgen, V. Skouris, J. N. Cunha Rodrigues és C. W. A. Timmermans bírák,

      főtanácsnok: L. A. Geelhoed,
      hivatalvezető: H. von Holstein hivatalvezető‑helyettes,
      figyelembe véve a következők által előterjesztett írásbeli észrevételeket:
      –        M.‑N. D’Hoop képviseletében N. Simar és M. Strongylos ügyvédek,
      –        az Office national de l'emploi képviseletében J.‑E. Derwael ügyvéd,
      –        a belga kormány képviseletében J. Devadder, meghatalmazotti minőségben,
      –        az Európai Közösségek Bizottsága képviseletében M. Wolfcarius és P. J. Kuijper, meghatalmazotti minőségben,
      tekintettel a tárgyalásra készített jelentésre,
      M.‑N. D’Hoop (képviselik: M. Strongylos és R. Capart ügyvédek), az Egyesült Királyság Kormánya (képviseli: D. Wyatt QC) és
         a Bizottság (képviselik: M. Wolfcarius és D. Martin, meghatalmazotti minőségben) szóbeli észrevételeinek a 2001. november
         20‑i tárgyaláson történt meghallgatását követően,

      a főtanácsnok indítványának a 2002. február 21‑i tárgyaláson történt meghallgatását követően,
      meghozta a következő
      Ítéletet
      1        1998. június 17‑i határozatával, amely 1998. június 22‑én érkezett a Bírósághoz, a Tribunal du travail de Liège az EK‑Szerződés
         177. cikke (jelenleg EK 234. cikk) alapján előzetes döntéshozatal céljából az EK‑Szerződés 48. cikkének (jelenleg, módosítást
         követően, EK 39. cikk) és a munkavállalók Közösségen belüli szabad mozgásáról szóló, 1968. október 15‑i 1612/68/EGK tanácsi
         rendelet (HL L 257., 2. o.; magyar nyelvű különkiadás 5. fejezet, 1. kötet, 15. o.) 7. cikkének értelmezésére vonatkozó kérdést
         terjesztett a Bíróság elé.

      2        E kérdés az M.‑N. D’Hoop és az Office national de l'emploi (nemzeti munkaügyi hivatal, a továbbiakban: ONEM) közötti jogvitában
         merült fel, amelynek tárgya ez utóbbinak a belga jogban előírt áthidaló járadékot az érintettől megtagadó határozata.

       A nemzeti szabályozás
      3        A belga szabályozás „áthidaló járadéknak” nevezett munkanélküli járadék nyújtását rendeli el azon fiatalok részére, akik tanulmányaikat
         befejezve első állásukat keresik.

      4        E járadék lehetővé teszi a jogosultak számára, hogy a foglalkoztatásra és a munkanélküliségre vonatkozó szabályozás értelmében
         „támogatásban részesülő teljes munkanélkülieknek” minősüljenek, és biztosítja számukra az elhelyezkedést segítő speciális
         programokban való részvételt.

      5        A munkanélküliségről szóló 1991. november 25‑i királyi rendelet (Moniteur belge, 1991. december 31., 29888. o.) 36. cikke (1) bekezdésének első albekezdése kimondja:

      „Az áthidaló járadékra az a fiatal munkavállaló jogosult, akinek az esetében az alábbi feltételek teljesülnek:
      1°      tanulmányi kötelezettségeit teljesítette;
      2°      a)     a gimnáziumi vagy a szakközépiskolai tanulmányokat befejezte valamely nemzeti közösség által szervezett, támogatott vagy elismert
         oktatási intézményben; vagy

      [...]”
      6        A Bíróság a C‑278/94. sz., Bizottság kontra Belgium ügyben 1996. szeptember 12‑én hozott ítéletében (EBHT 1996., I‑4307. o.)
         úgy határozott, hogy a Belga Királyság – mivel az áthidaló járadék nyújtását azon feltételhez kötötte, hogy a Belgiumban lakóhellyel
         rendelkező migráns közösségi munkavállaló eltartott gyermekei a belga állam vagy annak valamely közössége által támogatott
         vagy elismert intézményben fejezték be középfokú tanulmányaikat – nem teljesítette a Szerződés 48. cikkéből és az 1612/68
         rendelet 7. cikkéből eredő kötelezettségeit.

      7        Annak érdekében, hogy a nemzeti szabályozást összhangba hozzák a közösségi joggal, az 1996. december 13‑i királyi rendelet
         (Moniteur belge, 1996. december 31., 32265. o.) az említett 36. cikk (1) bekezdése első albekezdésének 2. pontjába – h) alpont alatt – új
         rendelkezést iktatott be. Ezen, 1997. január 1‑jén hatályba lépett rendelkezés szövege a következő:

      „Az áthidaló járadékra az a fiatal munkavállaló jogosult, akinek az esetében az alábbi feltételek teljesülnek:
      [...]
      2°      [...]
      h)      vagy az Európai Unió más tagállamában folytatott tanulmányokat, illetve vett részt képzésben, ha emellett az alábbi feltételek
         is egyidejűleg teljesülnek:

      –        az érintett fiatal okiratokkal tanúsítja, hogy a tanulmányok, illetve a képzés a fenti pontokban felsoroltakkal azonos szintűek,
         és azokkal egyenértékűek;

      –        a járadék igénylésének időpontjában az érintett fiatal Belgiumban lakóhellyel rendelkező, az EK‑Szerződés 48. cikke szerinti
         migráns munkavállalók eltartott gyermeke;

      [...]”
       Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés
      8        A belga állampolgárságú M.‑N. D’Hoop középfokú tanulmányait Franciaországban fejezte be, ahol 1991‑ben érettségi oklevelet
         szerzett. Ezen oklevelet Belgiumban a gimnáziumi bizonyítvánnyal – és az ahhoz csatolt, a felsőfokú tanulmányok folytatására
         való alkalmasságot tanúsító oklevéllel – egyenértékűnek ismerték el.

      9        Ezt követően M.‑N. D’Hoop 1995‑ig Belgiumban egyetemi tanulmányokat folytatott.

      10      1996‑ban áthidaló járadék iránti kérelemmel fordult az ONEM‑hez.

      11      Az ONEM 1996. szeptember 17‑i határozatával megtagadta a kért járadék nyújtását azzal az indokkal, hogy az érintett nem felel
         meg az 1991. november 25‑i királyi rendelet 36. cikke (1) bekezdése első albekezdése 2. pontjának a) alpontjában meghatározott
         feltételnek.

      12      M.‑N. D’Hoop e határozatot megtámadta a Tribunal du travail de Liège előtt, amely akként határozott, hogy felfüggeszti az
         eljárást, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdést terjeszti a Bíróság elé:

      „Mivel az EK‑Szerződés 48. cikkének és az 1612/68 rendelet 7. cikkének a Bíróság általi korábbi értelmezéséből az következik,
         hogy az 1991. november 25‑i királyi rendelet 36. cikke nem zárhatja ki azt, hogy a migráns közösségi munkavállaló által eltartott,
         középfokú tanulmányait Belgiumon kívüli más tagállam intézményében befejező diák áthidaló járadékban részesüljön, e rendelkezéseket
         úgy kell‑e értelmezni, hogy azok ezenkívül megtiltják, hogy az 1991. november 25‑i királyi rendelet 36. cikke kizárja, hogy
         a középfokú tanulmányait ugyanúgy Belgiumon kívüli más tagállam intézményében befejező, első állását kereső belga diák áthidaló
         járadékban részesüljön?”

      13      A Tribunal du travail de Liège 1998. július 22‑i és szeptember 11‑i levelében tájékoztatta a Bíróságot, hogy ezen határozat
         ellen fellebbezést nyújtottak be a Cour du travail de Liège‑hez (Belgium), és e fellebbezés felfüggesztő hatására tekintettel
         kérte a Bíróság előtti eljárás felfüggesztését.

      14      2001. március 23‑án arról tájékoztatták a Bíróságot, hogy az említett fellebbviteli bíróság 2001. március 16‑i határozatával
         helybenhagyta az előzetes döntéshozatalra utaló határozatot. Következésképpen a Bíróság előtti eljárás 2001. március 26‑án
         folytatódott.

      15      A Cour du travail de Liège által hozott határozatból kitűnik, hogy az ONEM e bíróság előtt úgy érvelt, hogy M.‑N. D’Hoop nem
         teljesíti az 1996. december 13‑i királyi rendelettel módosított, 1991. november 25‑i királyi rendelet 36. cikke (1) bekezdése
         első albekezdése 2. pontjának h) alpontjában előírt második feltételt. E tekintetben az említett bíróság kimondta, hogy noha
         az 1991. november 25‑i királyi rendelet új rendelkezése csak 1997. január 1‑jén – vagyis az áthidaló járadék iránti kérelem
         benyújtását követően – lépett hatályba, azt „a [Bíróság] […] ítélkezési gyakorlatára figyelemmel a jelen ügyben alkalmazni
         kell, és e tekintetben a felek egyébként sem terjesztettek elő semmilyen kifogást”.

       Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésről
      16      A kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra vár választ, hogy ellentétes‑e a közösségi joggal, ha valamely tagállam az
         első állását kereső diák állampolgárától kizárólag azzal az indokkal tagadja meg az áthidaló járadék nyújtását, hogy e diák
         középfokú tanulmányait más tagállamban fejezte be.

       A Szerződés 48. cikkének és az 1612/68 rendeletnek az alkalmazhatóságáról
      17      Először is emlékeztetni kell arra, hogy a Bíróság már kimondta, hogy az első állásukat kereső fiatalok számára előírt áthidaló
         járadék az 1612/68 rendelet 7. cikkének (2) bekezdése értelmében szociális kedvezménynek minősül (a 94/84. sz. Deak‑ügyben
         1985. június 20‑án hozott ítélet [EBHT 1985., 1873. o.] 27. pontja és a fent hivatkozott Bizottság kontra Belgium ügyben hozott
         ítélet 25. pontja).

      18      Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint azonban a munkavállalók szabad mozgására vonatkozó közösségi jog a munkanélküli‑biztosítást
         érintő valamely nemzeti szabályozásra tekintettel csak olyan személyre alkalmazható, aki valós és tényleges szakmai tevékenység
         gyakorlásával már belépett a munkaerőpiacra, és így közösségi jogi értelemben munkavállalóvá vált (lásd az áthidaló járadék
         nyújtása vonatkozásában a fent hivatkozott Bizottság kontra Belgium ügyben hozott ítélet 40. pontját). Márpedig az első állásukat
         kereső fiatalok helyzete ettől értelemszerűen eltér (a fent hivatkozott Bizottság kontra Belgium ügyben hozott ítélet 40. pontja).

      19      A tárgyaláson feltett kérdésre válaszolva M.‑N. D’Hoop kijelentette, hogy szülei továbbra is Belgiumban rendelkeztek lakóhellyel,
         mialatt ő Franciaországban középfokú tanulmányait folytatta és befejezte.

      20      Ebből következik, hogy M.‑N. D’Hoop nem hivatkozhat sem a Szerződés 48. cikke és az 1612/68 rendelet által a migráns munkavállalók
         számára biztosított jogokra, sem pedig az említett rendelet által az ilyen munkavállalók családtagjai számára biztosított
         származékos jogokra.

       A Szerződés uniós polgárságra vonatkozó rendelkezéseinek alkalmazhatóságáról
       A Bíróság elé terjesztett észrevételek
      21      A tárgyaláson M.‑N. D’Hoop és a Bizottság a Szerződés uniós polgárságra vonatkozó rendelkezéseinek fényében vizsgálta a Bíróság
         elé terjesztett kérdést. Úgy érveltek, hogy M.‑N. D’Hoopra, aki tagállami állampolgárként tanulmányok folytatása céljából
         más tagállam területén jogszerűen tartózkodott, kiterjed e rendelkezések személyi hatálya. E címen szerintük M.‑N. D’Hoopot
         megilletik azon jogok, amelyeket az EK‑Szerződés 8. cikke (jelenleg, módosítást követően, EK 17. cikk) az uniós polgár jogálláshoz
         kapcsol, többek között az EK‑Szerződés 6. cikkében (jelenleg, módosítást követően, EK 12. cikk) szabályozott jog, miszerint
         a szerződés alkalmazási körében állampolgársága alapján nem érheti hátrányos megkülönböztetés.

      22      Az Egyesült Királyság Kormánya vitatta ezt az elemzést. Szerinte pusztán az a tény, hogy valamely közösségi polgár jogszerűen
         tartózkodik más tagállamban, nem teszi lehetővé, hogy a Szerződés uniós polgárságra vonatkozó rendelkezéseire hivatkozzék.
         Ehhez az is szükséges, hogy a végzett tevékenységre kiterjedjen a közösségi jog hatálya. Ez lett volna a helyzet, ha M.‑N. D’Hoop
         azért tartózkodott volna Franciaországban, hogy ott szakképzésben vegyen részt. Olyan általános tanulmányok esetén azonban,
         amelyeket M.‑N. D’Hoop folytatott Franciaországban, nem ez a helyzet.

       A Bíróság álláspontja
      –       A Szerződés uniós polgárságra vonatkozó rendelkezéseinek időbeli hatályáról
      23      Az ONEM azzal indokolta az M.‑N. D’Hoop által 1996‑ban benyújtott, áthidaló járadék iránti kérelem elutasítását, hogy ez utóbbi
         Franciaországban fejezte be középfokú tanulmányait. Mivel a tanulmányok befejezése 1991‑ben történt, meg kell vizsgálni, hogy
         az M.‑N. D’Hoop által állított hátrányos megkülönböztetés értékelhető‑e az uniós polgárságra vonatkozó, később hatályba lépett
         rendelkezések tekintetében.

      24      E tekintetben ki kell emelni, hogy az alapügy nem az uniós polgárságra vonatkozó rendelkezések hatálybalépése előtt állítólag
         megszerzett közösségi eredetű jogok elismerését érinti, hanem egy uniós polgárral szemben jelenleg fennálló, állítólag hátrányosan
         megkülönböztető bánásmódra vonatkozik.

      25      Márpedig az uniós polgárságra vonatkozó rendelkezések hatálybalépésüktől kezdve alkalmazandók. Alkalmazni kell tehát azokat
         a korábban létrejött helyzetek jelenlegi következményeire (lásd ebben az értelemben a C‑195/98. sz. Österreichischer Gewerkschaftsbund
         ügyben 2000. november 30‑án hozott ítélet [EBHT 2000., I‑10497. o.] 54. és 55. pontját, valamint a C‑290/00. sz. Duchon‑ügyben
         2002. április 18‑án hozott ítélet [EBHT 2002., I‑3567. o.] 43. és 44. pontját).

      26      Ebből következik, hogy az M.‑N. D’Hoop által állított hátrányos megkülönböztetés értékelhető e rendelkezések fényében.

      –       A Szerződés uniós polgárságra vonatkozó rendelkezéseinek személyi és tárgyi hatályáról
      27      A Szerződés 8. cikke szerint uniós polgár jogállással rendelkezik mindenki, aki valamely tagállam állampolgára. M.‑N. D’Hoop
         rendelkezik e jogállással, mivel egy tagállam állampolgára.

      28      Az uniós polgárság intézményének célja, hogy biztosítsa a tagállamok állampolgárainak alapvető jogállását, lehetővé téve az
         azonos helyzetben lévő tagállami állampolgárok számára, hogy állampolgárságuktól függetlenül és az e tekintetben kifejezetten
         előírt kivételek sérelme nélkül ugyanolyan jogi bánásmódban részesüljenek azokon a területeken, amelyekre a Szerződés tárgyi
         hatálya kiterjed (a C‑184/99. sz. Grzelczyk‑ügyben 2001. szeptember 20‑án hozott ítélet [EBHT 2001., I‑6193. o.] 31. pontja).

      29      A közösségi jog tárgyi hatálya alá tartoznak többek között a Szerződés által szavatolt alapvető szabadságok gyakorlásának,
         különösen az EK‑Szerződés 8a. cikkében (jelenleg, módosítást követően, EK 18. cikk) rögzített, a tagállamok területén való
         szabad mozgáshoz és tartózkodáshoz való jog gyakorlásának esetei (a C‑274/96. sz., Bickel és Franz ügyben 1998. november 24‑én
         hozott ítélet [EBHT 1998., I‑7637. o.] 15. és 16. pontja, valamint a fent hivatkozott Grzelczyk‑ügyben hozott ítélet 33. pontja).

      30      Mivel az Unió valamely polgárát jogilag ugyanolyan bánásmódban kell részesíteni valamennyi tagállamban, mint amelyet e tagállamok
         az ugyanolyan helyzetben lévő állampolgáraik részére biztosítanak, összeegyeztethetetlen lenne a szabad mozgáshoz való joggal,
         ha ezen polgár az állampolgársága szerinti tagállamban kedvezőtlenebb bánásmódban részesülne annál, mint amely akkor illetné
         meg, ha nem vette volna igénybe a Szerződés által a szabad mozgás tekintetében biztosított lehetőségeket.

      31      E jog ugyanis nem érvényesülhetne teljes mértékben, ha vissza lehetne tartani a tagállami állampolgárt e lehetőségek igénybevételétől
         olyan akadályokkal, amelyeket valamely, e lehetőségek gyakorlását büntető szabályozás gördít az útjába a származási országába
         való visszatérésekor (lásd ebben az értelemben a C‑370/90. sz. Singh‑ügyben 1992. július 7‑én hozott ítélet [EBHT 1992., I‑4265. o.]
         23. pontját).

      32      E megfontolás különösen jelentős az oktatás területén. A Közösség fellépéséhez meghatározott célkitűzések között szerepel
         ugyanis az EK‑Szerződés 3. cikkének p) pontjában (jelenleg, módosítást követően, az EK 3. cikk (1) bekezdésének q) pontja)
         a minőségi oktatáshoz és szakképzéshez való hozzájárulás. E hozzájárulásnak az EK‑Szerződés 126. cikke (2) bekezdésének második
         francia bekezdése (jelenleg az EK 149. cikk (2) bekezdésének második francia bekezdése) szerint különösen a diákok és a tanárok
         mobilitásának ösztönzésére kell irányulnia.

      33      Márpedig az alapügyben szereplőhöz hasonló helyzetekben a nemzeti szabályozás eltérő bánásmódot vezet be a középfokú tanulmányaik
         egészét Belgiumban végző, illetve azon belga állampolgárok között, akik szabad mozgáshoz való jogukkal élve más tagállamban
         szerezték meg a középfokú tanulmányok befejezését tanúsító oklevelüket.

      34      A nemzeti szabályozás, mivel az áthidaló járadék nyújtását ahhoz a feltételhez köti, hogy a szükséges oklevelet Belgiumban
         szerezzék meg, egyes saját állampolgárokat kizárólag azért érint hátrányosan, mert valamely más tagállamban folyó oktatásban
         való részvétel érdekében éltek a szabad mozgáshoz való jogukkal.

      35      Az ilyen egyenlőtlen bánásmód ellentétes az uniós polgár jogállás alapját jelentő elvekkel, nevezetesen a szabad mozgáshoz
         való jog gyakorlása során történő azonos jogi bánásmód biztosításával.

      36      A szóban forgó feltétel csak akkor lenne igazolható, ha az érintett személyek állampolgárságától független, olyan objektív
         megfontolásokon alapulna, amelyek arányosak a nemzeti jog által elérni kívánt jogszerű céllal (a fent hivatkozott Bickel és
         Franz ügyben hozott ítélet 27. pontja).

      37      E tekintetben sem a belga kormány, sem az ONEM nem terjesztett elő észrevételt.

      38      A belga szabályozás által előírt áthidaló járadék – amely a kedvezményezettek számára biztosítja az elhelyezkedést segítő
         speciális programokban való részvételt – célja, hogy megkönnyítse a fiatalok számára az oktatásból a munkaerőpiacra lépést.
         Ebben az összefüggésben jogos a nemzeti jogalkotó részéről az a törekvés, hogy meg kíván bizonyosodni arról, vajon valós kötelék
         áll‑e fenn az említett járadék kérelmezői és az érintett földrajzi munkaerőpiac között.

      39      A középfokú tanulmányok befejezését tanúsító oklevél megszerzésének helyére vonatkozó egyedüli feltétel azonban túlzottan
         általános és kizárólagos jellegű. Ez a feltétel ugyanis – minden más jellemző tényező kizárásával – túlzott jelentőséget tulajdonít
         egy olyan tényezőnek, amely az áthidaló járadék kérelmezője és a földrajzi munkaerőpiac közötti valós és tényleges kötelék
         szempontjából nem szükségszerűen jellemző. Ezért ez túlmegy a cél eléréséhez szükséges mértéken.

      40      A feltett kérdésre ezért azt a választ kell adni, hogy a közösségi joggal ellentétes az, ha valamely tagállam az első állását
         kereső diák állampolgárától az áthidaló járadék nyújtását kizárólag azzal az indokkal tagadja meg, hogy e diák középfokú tanulmányait
         más tagállamban fejezte be.

       A költségekről
      41      A Bíróságnál észrevételt előterjesztő belga kormány és az Egyesült Királyság Kormánya, valamint a Bizottság részéről felmerült
         költségek nem téríthetők meg. Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a nemzeti bíróság előtt folyamatban
         lévő eljárás egy szakaszát képezi, ez utóbbi bíróság dönt a költségekről.

      A fenti indokok alapján
      A BÍRÓSÁG
      a Tribunal du travail de Liège 1998. június 17‑i határozatával hozzá intézett kérdésére válaszolva a következőképpen határozott:
      A közösségi joggal ellentétes az, ha valamely tagállam az első állását kereső diák állampolgárától az áthidaló járadék nyújtását
            kizárólag azzal az indokkal tagadja meg, hogy e diák középfokú tanulmányait más tagállamban fejezte be.

               Rodríguez Iglesias

               Jann

               Macken

               von Bahr

               Gulmann

               Edward

               La Pergola

               Schintgen

               Skouris

               Cunha Rodrigues

                     Timmermans

         Kihirdetve Luxembourgban, a 2002. július 11‑i nyilvános ülésen.

               R. Grass

                     G. C. Rodríguez Iglesias

               hivatalvezető

                     elnök

         * Az eljárás nyelve: francia.


title: A Bíróság ítélete (második tanács), 2014. április 3.#Udo Rätzke kontra S+K Handels GmbH.#A Thüringer Oberlandesgericht (Németország) által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem.#Előzetes döntéshozatal iránti kérelem – Energia – A televíziókészülékek energiafogyasztásának címkézése – 1062/2010/EU felhatalmazáson alapuló rendelet – A kereskedők felelősségi köre – A kereskedőnek a rendelet alkalmazásának kezdetét megelőzően ilyen címke nélkül leszállított televíziókészülék – A kereskedő azon kötelezettsége, hogy a rendelet alkalmazásának kezdetétől az ilyen televíziókészüléket címkével lássa el, és hogy utólagosan címkét szerezzen.#C‑319/13. sz. ügy.

text:
               Felek
               Az ítélet indoklása
               Rendelkező rész

            Felek
            A C‑319/13. sz. ügyben,
            az EUMSZ 267. cikk alapján benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában, amelyet a Thüringer Oberlandesgericht (Németország) a Bírósághoz 2013. június 11‑én érkezett, 2013. június 5‑i határozatával terjesztett elő az előtte
            Udo Rätzke
            és
            az S+K Handels GmbH
            között folyamatban lévő eljárásban,
            A BÍRÓSÁG (második tanács),
            tagjai: R. Silva de Lapuerta tanácselnök, K. Lenaerts (előadó), a Bíróság elnökhelyettese, J. L. da Cruz Vilaça, G. Arestis és J.‑C. Bonichot bírák,
            főtanácsnok: M. Szpunar,
            hivatalvezető: A. Calot Escobar,
            tekintettel az írásbeli szakaszra,
            figyelembe véve a következők által előterjesztett észrevételeket:
            – a német kormány képviseletében T. Henze és B. Beutler, meghatalmazotti minőségben,
            – az olasz kormány képviseletében G. Palmieri, meghatalmazotti minőségben, segítője: A. De Stefano avvocato dello Stato,
            – az Európai Bizottság képviseletében K. Herrmann és B. Eggers, meghatalmazotti minőségben,
            tekintettel a főtanácsnok meghallgatását követően hozott határozatra, miszerint az ügy elbírálására a főtanácsnok indítványa nélkül kerül sor,
            meghozta a következő
            Ítéletet

            Az ítélet indoklása
            1. Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem a 2010/30/EU európai parlamenti és tanácsi irányelvnek a televíziókészülékek energiafogyasztásának címkézése tekintetében történő kiegészítéséről szóló, 2010. szeptember 28‑i 1062/2010/EU felhatalmazáson alapuló bizottsági rendelet (HL L 314., 64. o., a továbbiakban: felhatalmazáson alapuló rendelet) 4. cikke a) pontjának az értelmezésére irányul.
            2. A jelen kérelem az U. Rätzke és az S+K Handels GmbH (a továbbiakban: S+K) – amely az előbbi versenytársa az elektromos készülékek, különösen a televíziókészülékek forgalmazásának területén – között a tisztességtelen verseny tilalmáról szóló német törvényen alapuló tiltás iránti kérelem tárgyában folyamatban lévő eljárásban került előterjesztésre.
            Jogi háttér
            Az uniós jog
            A 2010/30/EU irányelv
            3. Az energiával kapcsolatos termékek energia‑ és egyéb erőforrás‑fogyasztásának címkézéssel és szabványos termékismertetővel történő jelöléséről szóló, 2010. május 19‑i 2010/30/EU európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL L 153., 1. o.) (19) preambulumbekezdése az alábbiak szerint került megszövegezésre:
            „A Bizottságot fel kell hatalmazni arra, hogy az [EUMSZ 290. cikkel] összhangban felhatalmazáson alapuló jogi aktusokat fogadjon el az energiával kapcsolatos termékek használat közbeni energia‑ és egyéb alapvető erőforrás‑fogyasztására vonatkozó címkézés és szabványos termékismertető tekintetében. Kiemelkedően fontos, hogy a Bizottság előkészítő tevékenysége során megfelelően konzultáljon, beleértve a szakértőkkel való konzultációt is.”
            4. Ezen irányelv (25) preambulumbekezdése az alábbiakat tartalmazza:
            „Ezen irányelv rendelkezéseinek végrehajtásakor a tagállamoknak törekedniük kell arra, hogy tartózkodjanak olyan intézkedések elfogadásától, amelyek szükségtelenül bürokratikus és bonyolult kötelezettségeket róhatnak az érintett piaci résztvevőkre, különösen a kis‑ és középvállalkozásokra [kkv‑k].”
            5. Az említett irányelv „Fogalommeghatározások” című 2. cikke a következőképpen rendelkezik:
            „Ezen irányelv alkalmazásában:
            [...]
            g) »kereskedő«: az a kiskereskedő vagy más személy, aki termékeket ad el, kölcsönöz vagy bérletvételre ajánl, illetve mutat be a végfelhasználóknak;
            h) »szállító«: az a gyártó vagy annak feljogosított képviselője az Unióban, vagy az az importőr, aki a terméket az uniós piacon forgalomba hozza vagy használatba veszi. Ilyenek hiányában szállítónak kell tekinteni bármely olyan természetes vagy jogi személyt, aki az ezen irányelv hatálya alá tartozó termékeket forgalomba hoz vagy használatba vesz;
            i) »forgalomba hozatal«: egy terméknek az uniós piacon történő első hozzáférhetővé tétele az Unión belüli forgalmazása vagy felhasználása céljából, akár ellenszolgáltatás fejében, akár térítésmentesen, és az alkalmazott eladási technikáktól függetlenül;
            [...]”
            6. Ugyanezen irányelv „A szállítók felelősségi köre” című 5 cikke az alábbiak szerint rendelkezik:
            „A tagállamok biztosítják, hogy:
            a) a felhatalmazáson alapuló jogi aktus hatálya alá tartozó termékeket forgalomba hozó vagy használatba vevő szállítók az ezen irányelvnek és a felhatalmazáson alapuló jogi aktusnak megfelelően címkét és adatlapot bocsássanak rendelkezésre;
            [...]
            d) a címkézést és a termékismertetőt illetően a szállítók ingyenesen ellássák a kereskedőket a szükséges címkékkel.
            A szállítók által választott címkeellátási rendszer sérelme nélkül, a szállítók a kereskedőket kérésre, haladéktalanul ellátják címkékkel;
            [...]”
            7. A 2010/30 irányelv „A kereskedők felelősségi köre” című 6. cikke így rendelkezik:
            „A tagállamok biztosítják, hogy:
            a) a kereskedők megfelelően – jól látható és olvasható módon – helyezzék el a cím[k]éket, és tegyék hozzáférhetővé az adatlapot a termékismertető füzetben vagy a végfelhasználóknak történő értékesítéskor a termékeket kísérő egyéb szakirodalomban;
            b) felhatalmazáson alapuló jogi aktus hatálya alá tartozó termék bemutatásakor a kereskedők azon megfelelő címkét helyezzenek el az alkalmazandó felhatalmazáson alapuló jogi aktusban meghatározott, jól látható helyen és a megfelelő nyelven.”
            8. Az említett irányelv „Felhatalmazáson alapuló jogi aktusok” című 10. cikkének (1)–(3) bekezdése az alábbiak szerint rendelkezik:
            „(1) A címkére és az adatlapra vonatkozó részleteket a Bizottság a 11., 12. és 13. cikkel összhangban, felhatalmazáson alapuló jogi aktusok útján határozza meg, az e cikk szerinti egyes terméktípusok vonatkozásában.
            Ha egy termék megfelel a (2) bekezdésben felsorolt kritériumoknak, annak egy, a (4) bekezdéssel összhangban lévő, felhatalmazáson alapuló jogi aktus hatálya alá kell tartoznia.
            A felhatalmazáson alapuló jogi aktusoknak a használat közbeni energia‑ és egyéb alapvető erőforrás‑fogyasztásról a címkén és az adatlapon megadott tájékoztatásra vonatkozó rendelkezéseinek lehetővé kell tenniük a végfelhasználók számára, hogy tájékozottabb vásárlói döntéseket hozhassanak, a piacfelügyeleti hatóságok számára pedig, hogy ellenőrizhessék, a termékek megfelelnek‑e a megadott tájékoztatásnak.
            Ha egy felhatalmazáson alapuló jogi aktus rendelkezéseket tartalmaz mind a termék energiahatékonyságára, mind alapvető erőforrás‑fogyasztására vonatkozóan, a címke megjelenésének és tartalmának a termék energiahatékonyságát kell hangsúlyoznia.
            (2) Az (1) bekezdésben említett kritériumok a következők:
            a) a rendelkezésre álló legfrissebb adatok alapján és az uniós piacon forgalmazott mennyiségek ismeretében a termékeknek jelentős potenciállal kell rendelkezniük az energia‑ és – adott esetben – egyéb alapvető erőforrás‑megtakarítást illetően;
            b) a piacon hozzáférhető, rendeltetésükben egyenértékű termékeknek jelentős eltérést kell mutatniuk a vonatkozó teljesítményszintek tekintetében;
            c) a Bizottság figyelembe veszi a releváns uniós jogszabályokat és önszabályozást – így például az önkéntes megállapodásokat –, amelyek várhatóan gyorsabban vagy kisebb költséggel valósítják meg a politikai célkitűzéseket, mint a kötelező előírások.
            (3) Felhatalmazáson alapuló jogi aktus tervezetének elkészítésekor a Bizottság:
            [...]
            d) meghatározza a végrehajtás időpontját, a fokozatos vagy átmeneti intézkedéseket vagy időszakokat, figyelembe véve különösen a kkv‑kre vagy az elsősorban kkv‑k által gyártott egyes termékcsoportokra gyakorolt lehetséges hatásokat.”
            9. A 2010/30 irányelv 11., 12. és 13. cikke meghatározza azt a keretet, amelyben az EUMSZ 290. cikk (2) bekezdésének megfelelően a felhatalmazáson alapuló jogi aktusok elfogadásra kerülnek. Ezen irányelv 11. cikke szabályozza a felhatalmazás Bizottság általi gyakorlásának időtartamát, és arra kötelezi ez utóbbit, hogy legkésőbb hat hónappal a 2010. június 19‑én kezdődő ötéves időszak vége előtt készítsen jelentést a felhatalmazásról. E cikk egyébiránt azt a kötelezettséget rója a Bizottságra, hogy minden felhatalmazáson alapuló jogi aktus elfogadásakor arról egyidejűleg értesítse az Európai Parlamentet és az Európai Unió Tanácsát. Az említett irányelv 12. cikke a felhatalmazás visszavonásának lehetőségére vonatkozik, ugyanezen irányelv 13. cikke pedig a Parlament és a Tanács által a felhatalmazáson alapuló jogi aktusokkal szembeni kifogás emelése esetén követendő eljárásra.
            10. A 2010/30 irányelv „Átültetés a nemzeti jogba” című 16. cikkének az (1) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
            „A tagállamok legkésőbb 2011. június 20‑ig elfogadják azokat a törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezéseket, amelyek szükségesek ahhoz, hogy ennek az irányelvnek megfeleljenek. E rendelkezések szövegét haladéktalanul megküldik a Bizottságnak.
            E rendelkezéseket a tagállamoknak 2011. július 20‑tól kell alkalmazniuk.
            […]”
            11. Az említett irányelv „Hatálybalépés” című 18. cikke a következőt írja elő:
            „Ezen irányelv az Európai Unió Hivatalos Lapjában  való kihirdetését követő napon lép hatályba.
            Az 5. cikk d), g) és h) pontját 2011. július 31‑től kell alkalmazni.”
            A felhatalmazáson alapuló rendelet
            12. A felhatalmazáson alapuló rendelet (3) preambulumbekezdése az alábbiak szerint fogalmaz:
            „A televíziókészülékek energiahatékonyságának és ‑fogyasztásának címkén és szabványos termékismertetőben való feltüntetését harmonizált rendelkezésekkel szükséges szabályozni annak érdekében, hogy a gyártók energiahatékony készülékek előállítására, a végfelhasználók pedig energiahatékony készüléktípusok vásárlására kapjanak ösztönzést, csökkenjen ezen termékek összenergia‑fogyasztása és javuljon a belső piac működése.”
            13. E rendelet (9) preambulumbekezdése szerint:
            „Az energiahatékony televíziókészülékek gyártásának ösztönzése érdekében a magasabb energiahatékonysági osztályok követelményeit is teljesítő televíziókészülékek forgalomba hozatalát tervező beszállítók számára lehetővé kell tenni, hogy az adott energiaosztály követelményeinek teljesítését már az energiahatékonysági osztályok kötelező feltüntetésére megszabott határidő előtt is jelezhessék a címkén.”
            14. Az említett rendelet „A beszállítók felelősségi köre” című 3. cikke a következőképpen rendelkezik:
            „(1) A beszállítók biztosítják, hogy:
            a) minden televíziókészüléket ellátnak egy, az V. mellékletben meghatározott formátumú és az ott meghatározott információkat tartalmazó nyomtatott címkével;
            [...]
            (3) A címke V. mellékletben meghatározott formai követelményeit a következő ütemezés szerint kell alkalmazni:
            a) a 2011. november 30‑tól forgalomba hozott televíziókészülékekre vonatkozóan:
            i. az A, B, C, D, E, F és G energiahatékonysági osztályba sorolt készülékek címkéit az V. melléklet 1. pontjában, illetve a beszállító megítélésétől függően az V. melléklet 2. pontjában rögzített követelményeknek megfelelően kell kiállítani;
            ii. az A+ energiahatékonysági osztályba sorolt készülékek címkéit az V. melléklet 2. pontjában rögzített követelményeknek megfelelően kell kiállítani;
            iii. az A++ energiahatékonysági osztályba sorolt készülékek címkéit az V. melléklet 3. pontjában rögzített követelményeknek megfelelően kell kiállítani;
            iv. az A+++ energiahatékonysági osztályba sorolt készülékek címkéit az V. melléklet 4. pontjában rögzített követelményeknek megfelelően kell kiállítani.
            b) A 2014. január 1‑jétől piaci forgalomba hozott és A+, A, B, C, D, E vagy F energiahatékonysági osztályba sorolt készülékek címkéit az V. melléklet 2. pontjában, illetve a gyártó megítélésétől függően az V. melléklet 3. pontjában rögzített követelményeknek megfelelően kell kiállítani.
            c) A 2017. január 1‑jétől piaci forgalomba hozott és A++, A+, A, B, C, D vagy E energiahatékonysági osztályba sorolt készülékek címkéit az V. melléklet 3. pontjában, illetve a gyártó megítélésétől függően az V. melléklet 4. pontjában rögzített követelményeknek megfelelően kell kiállítani.
            d) A 2020. január 1‑jétől piaci forgalomba hozott és A+++, A++, A+, A, B, C vagy D energiahatékonysági osztályba sorolt készülékek címkéit az V. melléklet 4. pontjában rögzített követelményeknek megfelelően kell kiállítani.”
            15. Ugyanezen rendelet „A kereskedők felelősségi köre” című 4. cikke a következőképpen rendelkezik:
            „A kereskedők biztosítják, hogy:
            a) az értékesítési helyeken kiállított televíziókészülékek előlapján – jól látható helyen – a beszállítók által a 3. cikk (1) bekezdésének megfelelően kiállított címke szerepeljen;
            [...]”
            16. A felhatalmazáson alapuló rendelet „Hatálybalépés” című 9. cikke a következőképpen rendelkezik:
            „Ez a felhatalmazáson alapuló rendelet az Európai Unió Hivatalos Lapjában  való kihirdetését követő huszadik napon lép hatályba.
            A rendelet 2011. november 30‑tól alkalmazandó. [...]
            Ez a felhatalmazáson alapuló rendelet teljes egészében kötelező és közvetlenül alkalmazandó valamennyi tagállamban.”
            A német jog
            17. A tisztességtelen verseny tilalmáról szóló törvénynek (Gesetz gegen den unlauteren Wettbewerb) az alapügyben alkalmazandó változata (BGBl. 2010 I, 254. o., a továbbiakban: UWG) 3. §‑ának (1) bekezdésében a következőképpen rendelkezik:
            „Jogellenesek azok a tisztességtelen kereskedelmi gyakorlatok, amelyek alkalmasak arra, hogy a versenytársak, a fogyasztók vagy az egyéb piaci szereplők érdekeit jelentősen befolyásolják.”
            18. Az UWG 4. §‑a az alábbiak szerint rendelkezik:
            „A tisztességtelen kereskedelmi gyakorlatok példái
            Tisztességtelen versenyjogi magatartást tanúsít az, aki
            [...]
            (11) olyan jogszabályi rendelkezést sért, amelynek célja többek között a piaci magatartásnak a piaci szereplők érdekében való szabályozása.”
            19. Az UWG 5a. §‑ának (2) és (4) bekezdése a következőképpen fogalmaz:
            „(2) Tisztességtelen versenyjogi magatartást tanúsít az, aki azáltal befolyásolja a fogyasztók 3. § (2) bekezdése értelmében vett döntési szabadságát, hogy olyan információt tart vissza, amely a konkrét esetben valamennyi körülményre – a kommunikációs eszköz korlátait is beleértve – figyelemmel lényeges.
            [...]
            (4) A (2) bekezdés értelmében lényegesnek minősülnek azok az információk is, amelyek közösségi jogi rendeletek vagy a kereskedelmi kommunikációra – a reklámot és a marketinget is beleértve – vonatkozó közösségi jogi irányelveket átültető jogszabályok alapján nem tarthatók vissza a fogyasztótól.”
            20. Az UWG 8. §‑a (1) bekezdésének első mondata így rendelkezik:
            „Azzal szemben, aki a 3. vagy 7. § értelmében tiltott kereskedelmi tevékenységet végez, e tevékenység megszüntetése iránti, ismétlődő jogsértés veszélye esetén pedig tiltás iránti kérelemmel lehet fellépni.”
            Az alapügy tényállása és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés
            21. 2012. január 20‑án az S+K üzletének kirakatában egy olyan televíziókészüléket kínált megvételre, amelyen nem szerepelt a felhatalmazáson alapuló rendelet V. mellékletében előírt, energiafogyasztásra vonatkozó címke. A televíziókészüléket annak gyártója, a Haier Deutschland GmbH szállította le egy nagykereskedőnek, az ElectronicPartner Handel SE‑nek, amely ezt követően 2011. május 20‑án szállította azt az S+K‑nak. 2012. január 20‑án ezt a típusú televíziókészüléket még gyártották.
            22. Az S+K az U. Rätzke általi felszólítást követően negatív megállapítási keresetet terjesztett elő, amelyet U. Rätzke viszontkeresete követett, amelyben ez utóbbi azt kérte, hogy az S+K‑t tiltsák el attól, hogy olyan televíziókészüléket kínáljon eladásra, amelyen nem szerepel a felhatalmazáson alapuló rendelet V. mellékletében előírt címke.
            23. E viszontkereset az UWG 3. §‑ának (1) bekezdésén, 4. §‑ának 11. pontján és 8. §‑ának (1) bekezdésén alapul, és azt a kérdést veti fel, hogy a felhatalmazáson alapuló rendelet 4. cikke a) pontjának megfelelően az S+K‑nak el kellett‑e látnia címkével a részére 2011. május 20‑án címke nélkül leszállított televíziókészüléket.
            24. A Landgericht Mühlhausen az említett viszontkeresetet elutasította abból az okból, hogy a 2011. november 30. előtt a szóban forgó címke nélkül és az akkor hatályos jogszabályoknak megfelelően leszállított televíziókészülékeket 2011. november 30. után sem kellett ilyen címkével ellátni.
            25. A kérdést előterjesztő bíróság, amelyhez az előbbi bíróság ítélete ellen fellebbezést nyújtottak be, a felhatalmazáson alapuló rendelet 4. cikke a) pontjának értelmezését mérlegeli, amely rendelkezés szerinte az UWG 4. §‑a értelmében vett piaci magatartási szabálynak minősül. E tekintetben megjegyzi, hogy a felhatalmazáson alapuló rendelet 4. cikke a) pontjában használt „által […] kiállított” kifejezés azt sugallhatja, hogy 2011. november 30‑tól a kereskedőt csak akkor terheli a televíziókészülékek címkézési kötelezettsége, ha a beszállító – az őt ugyanezen időponttól kezdődően terhelő kötelezettségnek megfelelően – már címkével szállította le e televíziókészülékeket. Azonban az említett bíróság szerint a címkézési kötelezettségnek a felhatalmazáson alapuló rendelet (3) preambulumbekezdésében megfogalmazott célja arra utalhat, hogy 2011. november 30‑tól a kereskedőnek valamennyi kiállított televíziókészüléket címkével kell ellátnia, ideértve azokat is, amelyeket ezen időpontot megelőzően szállítottak a részére. U. Rätzke úgy véli, hogy a 2010/30 irányelv 5. cikkének d) pontjával fennálló összefüggésből arra lehet következtetni, hogy a beszállítók minden esetben, tehát a 2011. november 30. előtt leszállított készülékek esetében is kötelesek a címkéket ingyenesen és haladéktalanul kiállítani annak érdekében, hogy a kereskedők ugyanezen időponttól eleget tehessenek címkézési kötelezettségüknek.
            26. E körülmények között a Thüringer Oberlandesgericht felfüggesztette az eljárást, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdést terjesztette a Bíróság elé:
            „Úgy kell‑e értelmezni a […] felhatalmazáson alapuló rendelet 4. cikkének a) pontját,
            – hogy a kereskedőt (2011. november 30‑tól) csak akkor terheli a televíziókészülékek címkézésének kötelezettsége, ha a beszállító e televíziókészülékeket az említett rendelet 3. cikke (1) bekezdése a) pontjának megfelelően (2011. november 30‑tól) már megfelelő címkével szállította le,
            – vagy a kereskedőt (2011. november 30‑tól) azon televíziókészülékek tekintetében is terheli a címkézési kötelezettség, amelyeket a beszállító 2011. november 30. előtt megfelelő címke nélkül szállított le, és így a kereskedő köteles e televíziókészülékekhez (időben, utólag) címkéket igényelni?”
            Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésről
            27. A kérdést előterjesztő bíróság a kérdésével lényegében arra keresi a választ, hogy a felhatalmazáson alapuló rendelet 4. cikkének a) pontját úgy kell‑e értelmezni, hogy csupán a 2011. november 30‑tól forgalomba hozott televíziókészülékekre vonatkozik a kereskedők annak biztosítására vonatkozó kötelezettsége, hogy az értékesítési helyeken kiállított minden televíziókészüléken szerepeljen olyan címke, amely tájékoztatást ad a készülék energiahatékonyságáról.
            28. Amint azt az érintett felek javasolták, e tekintetben átfogó elemzést kell végezni a kereskedőknek, valamint a beszállítóknak a felhatalmazáson alapuló rendelet szerinti kötelezettségeiről a televíziókészülékek címkézésével kapcsolatban, figyelembe véve e rendelet rendszerét, különösen a 2010/30 irányelv rendelkezéseinek fényében.
            29. A felhatalmazáson alapuló rendelet 4. cikkének a) pontja ugyanis azt a kötelezettséget rója a kereskedőkre, hogy minden televíziókészüléken helyezzék el a beszállítók által e rendelet „3. cikk[e] (1) bekezdésének megfelelően” kiállított címkét.
            30. Egyébiránt a felhatalmazáson alapuló rendelet 4. cikke – ellentétben annak 3. cikkével – nem tartalmaz az időbeli hatályára vonatkozóan önálló ütemezést. Márpedig a 2010/30 irányelv 6. cikkének b) pontja szerint a kereskedők címkézési kötelezettsége csak a felhatalmazáson alapuló jogi aktus hatálya alá tartozó termékekre vonatkozik, és ugyanezen irányelv 10. cikke (3) bekezdésének d) pontja úgy rendelkezik, hogy e felhatalmazáson alapuló jogi aktus meghatározza a címkézéssel kapcsolatos felelősség időbeli hatályát. E rendelkezés értelmében ugyanis a felhatalmazáson alapuló jogi aktus tervezetének elkészítésekor a Bizottság „meghatározza a végrehajtás időpontját, a fokozatos vagy átmeneti intézkedéseket vagy időszakokat, figyelembe véve különösen a kkv‑kre vagy az elsősorban kkv‑k által gyártott egyes termékcsoportokra gyakorolt lehetséges hatásokat”.
            31. Következésképpen, figyelembe véve azt a tényt, hogy a felhatalmazáson alapuló rendelet 4. cikke nem tartalmaz önálló időbeli ütemezést, hanem e rendeletnek a beszállítók felelősségi körére vonatkozó 3. cikke (1) bekezdésére hivatkozik, a felhatalmazáson alapuló rendelet 4. és 3. cikkének időbeli hatálya megegyezik. Ekképpen a kereskedőnek a címke elhelyezésére vonatkozó kötelezettsége kiegészíti a beszállítónak a megfelelő címke kiállítására vonatkozó kötelezettségét.
            32. E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy a felhatalmazáson alapuló rendelet időbeli hatályának megfelelően – amelynek vonatkozásában a 9. cikk úgy rendelkezik, hogy a rendelet 2011. november 30‑tól alkalmazandó – e rendelet 3. cikkének (3) bekezdése nem ír elő semmilyen követelményt az ezen időpont előtt forgalomba hozott televíziókészülékekre. E rendelkezés ugyanis pontosan a „2011. november 30‑tól forgalomba hozott televíziókészülékekre” irányadó követelményekre vonatkozik, majd fokozatosan határozza meg a 2014. január 1‑jétől, a 2017. január 1‑jétől és a 2020 január 1‑jétől forgalomba hozott televíziókészülékekre alkalmazandó követelményeket.
            33. A fentiekből következően – amint azt az érintett felek javasolták – az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés megválaszolásához értelmezni kell a felhatalmazáson alapuló rendelet 3. cikke (3) bekezdésének a) pontjában használt „forgalomba hozott” kifejezést.
            34. Az irányelv 2. cikkének i) pontja szerint „»forgalomba hozatal«: egy terméknek az uniós piacon történő első hozzáférhetővé tétele az Unión belüli forgalmazása vagy felhasználása céljából, akár ellenszolgáltatás fejében, akár térítésmentesen, és az alkalmazott eladási technikáktól függetlenül”. Következésképpen a piacon történő első hozzáférhetővé tétel a meghatározó, a forgalmazás módjától függetlenül.
            35. Ekképpen a címkézési kötelezettség a kereskedőket az uniós piacon 2011. november 30‑tól forgalomba hozott – tehát a gyártó által ezen időponttól kezdődően értékesítésre bocsátott – televíziókészülékek vonatkozásában terheli csupán.
            36. Ez a megközelítést, amely a felhatalmazáson alapuló rendelet 4. cikke a) pontja rendszerének figyelembevételén alapul, nem vonja kétségbe az említett rendelkezés teleologikus értelmezése sem.
            37. Amint azt a kérdést előterjesztő bíróság megjegyezte, nem vitatott, hogy a 2011. november 30. előtt értékesített televíziókészülékekre vonatkozó címkézési kötelezettség a végfelhasználókat energiahatékony készüléktípusok vásárlására ösztönözhetné a felhatalmazáson alapuló rendelet (3) és (9) preambulumbekezdése szerinti célkitűzéseknek megfelelően.
            38. Mindazonáltal a fent említett ösztönző hatás korlátozottnak tűnik, mivel az említett televíziókészülékek forgalmazása aránylag rövid időszak alatt zajlott le.
            39. Egyébiránt a 2011. november 30. előtt leszállított televíziókészülékekre is vonatkozó címkézési kötelezettség korlátozott hatása nem állna arányban azzal az adminisztrációs teherrel, amelyet ez az intézkedés a beszállítók és a kereskedők számára okozna. Különösképpen a kkv‑knak energiacímkéket kellene igényelniük a gyártótól minden, már 2011. november 30. előtt leszállított televíziókészülékre. Márpedig a 2010/30 irányelv (25) preambulumbekezdése értelmében tartózkodni kell olyan intézkedések elfogadásától, amelyek szükségtelenül bürokratikus és bonyolult kötelezettségeket róhatnak az érintett piaci résztvevőkre, különösen a kkv‑kra.
            40. Ami a 2010/30 irányelv 5. cikkének d) pontját illeti, ebből a rendelkezésből – ellentétben azzal, amit U. Rätzke a kérdést előterjesztő bíróság előtt állított – nem következik más eredmény. E rendelkezés ugyanis nem szabályozza sem azokat a körülményeket, amikor fennáll a címkézési kötelezettség, sem e kötelezettség időbeli keretét, amely kérdés kapcsán ezen irányelv – konkrétan annak 10. cikke (3) bekezdésének d) pontja – felhatalmazáson alapuló jogi aktus rendelkezéseire hivatkozik. Márpedig a szóban forgó felhatalmazáson alapuló jogi aktus világosan meghatározta a címkézési kötelezettség időbeli hatályát, mivel annak értelmében e felhatalmazáson alapuló rendelet csupán az először 2011. november 30‑tól forgalomba hozott televíziókészülékekre alkalmazandó.
            41. Ennélfogva úgy kell válaszolni a feltett kérdésre, hogy a felhatalmazáson alapuló rendelet 4. cikkének a) pontját úgy kell értelmezni, hogy csupán a 2011. november 30‑tól forgalomba hozott – tehát a gyártó által forgalmazás céljából először értékesítésre bocsátott – televíziókészülékekre vonatkozik a kereskedők annak biztosítására vonatkozó kötelezettsége, hogy az értékesítési helyeken kiállított minden televíziókészüléken szerepeljen a beszállítók által az említett rendelet 3. cikke (1) bekezdésének megfelelően kiállított címke.
            A költségekről
            42. Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.

            Rendelkező rész
            A fenti indokok alapján a Bíróság (második tanács) a következőképpen határozott:
            A 2010/30/EU európai parlamenti és tanácsi irányelvnek a televíziókészülékek energiafogyasztásának címkézése tekintetében történő kiegészítéséről szóló, 2010. szeptember 28‑i 1062/2010/EU felhatalmazáson alapuló bizottsági rendelet 4. cikkének a) pontját úgy kell értelmezni, hogy csupán a 2011. november 30‑tól forgalomba hozott – tehát a gyártó által forgalmazás céljából először értékesítésre bocsátott – televíziókészülékekre vonatkozik a kereskedők annak biztosítására vonatkozó kötelezettsége, hogy az értékesítési helyeken kiállított minden televíziókészüléken szerepeljen a beszállítók által az említett rendelet 3. cikke (1) bekezdésének megfelelően kiállított címke.