A Bíróság 1979. február 7-i ítélete. # J. Knoors kontra Staatssecretaris van Economische Zaken. # Előzetes döntéshozatal iránti kérelem: College van Beroep voor het Bedrijfsleven - Hollandia. # # 115/78. sz. ügy


A Bíróság (ötödik tanács) május 28.-i ítélete: 1998. # John Deere Ltd kontra az Európai Közösségek Bizottsága. # Fellebbezés - Elfogadhatóság - Verseny. # C-7/95. P. sz. ügy


title: A Törvényszék (nyolcadik tanács) 2011. október 6-i ítélete.#Bang & Olufsen A/S kontra Belső Piaci Harmonizációs Hivatal (védjegyek és formatervezési minták) (OHIM).#Közösségi védjegy - Közösségi térbeli védjegy bejelentése - Hangszóró ábrázolása - Az OHIM egyik fellebbezési tanácsa által hozott határozatot hatályon kívül helyező ítélet OHIM által történő végrehajtása - A 40/94/EK rendelet 63. cikkének (6) bekezdése (jelenleg a 207/2009/EK rendelet 65. cikkének (6) bekezdése) - Feltétlen kizáró ok - Kizárólag olyan formából álló megjelölés, amely az áru értékének a lényegét hordozza - A 40/94/EK rendelet 7. cikke (1) bekezdése e) pontjának iii. alpontja (jelenleg a 207/2009/EK rendelet 7. cikke (1) bekezdése e) pontjának iii. alpontja).#T-508/08. sz. ügy.

text:
      T‑508/08. sz. ügy
      Bang & Olufsen A/S
      kontra
      Belső Piaci Harmonizációs Hivatal (védjegyek és formatervezési minták) (OHIM)
      „Közösségi védjegy – Közösségi térbeli védjegy bejelentése – Hangszóró ábrázolása – Az OHIM egyik fellebbezési tanácsa által hozott határozatot hatályon kívül helyező ítélet OHIM által történő végrehajtása
         – A 40/94/EK rendelet 63. cikkének (6) bekezdése (jelenleg a 207/2009/EK rendelet 65. cikkének (6) bekezdése) – Feltétlen kizáró ok – Kizárólag olyan formából álló megjelölés, amely az áru értékének a lényegét hordozza – A 40/94/EK rendelet 7. cikke (1) bekezdése e) pontjának iii. alpontja (jelenleg a 207/2009/EK rendelet 7. cikke (1) bekezdése
         e) pontjának iii. alpontja)”

      Az ítélet összefoglalása
      1.      Közösségi védjegy – Fellebbezési eljárás – Az uniós bírósághoz benyújtott kereset – A fellebbezési tanács határozatát hatályon
            kívül helyező ítélet végrehajtása – A fellebbezés új vizsgálata – A tények hivatalból történő vizsgálata
      (40/94 tanácsi rendelet, 7. cikk, (1) bekezdés, 38. cikk, (3) bekezdés, 63. cikk, (6) bekezdés, és 74. cikk, (1) bekezdés;
            216/96 bizottsági rendelet, 1d. cikk, (1) bekezdés)
      2.      Közösségi védjegy – A közösségi védjegy meghatározása és megszerzése – Feltétlen kizáró okok – Kizárólag olyan formából álló
            megjelölés, amely az áru értékének a lényegét hordozza – Kivétel – A megkülönböztető képesség használat révén történő megszerzése
      (40/94 tanácsi rendelet, 7. cikk, (1) bekezdés, b–e) pont, és 3. cikk)
      3.      Közösségi védjegy – A közösségi védjegy meghatározása és megszerzése – Feltétlen kizáró okok – Kizárólag olyan formából álló
            megjelölés, amely az áru értékének a lényegét hordozza
      (40/94 tanácsi rendelet, 7. cikk, (1) bekezdés, e) pont, iii. alpont)
      1.      A Törvényszék nem utasíthatja a Belső Piaci Harmonizációs Hivatalt (védjegyek és formatervezési minták), és ez utóbbinak kötelessége
         a Törvényszék ítéleteinek rendelkező részéből és indokolásából levonni a következtetéseket.

      Ilyen körülmények között a Belső Piaci Harmonizációs Hivatal (védjegyek és formatervezési minták) fellebbezési tanácsainak
         eljárási szabályzatáról szóló, módosított 216/96 rendelet 1d. cikkének (1) bekezdése az ügynek az uniós bíróság ítéletét követő
         visszautalását illetően előírja, hogy ha a közösségi védjegyről szóló 40/94 rendelet 63. cikkének (6) bekezdése értelmében
         az uniós bíróságnak az OHIM egyik fellebbezési tanácsa vagy a Nagytanács határozatát teljes egészében vagy részben hatályon
         kívül helyező ítéletének végrehajtásához szükséges intézkedések magukban foglalják a határozat tárgyát képező ügynek a fellebbezési
         tanácsok által történő újbóli megvizsgálását, az Elnökség dönt az ügynek a határozatot meghozó tanács, egy másik tanács vagy
         a Nagytanács elé utalásáról.

      E tekintetben, feltéve hogy egy közösségi védjegybejelentés tárgyát képező megjelölést a Törvényszék az OHIM határozatával
         ellentétben úgy ítél meg, mint amely nem esik a 40/94 rendelet 7. cikke (1) bekezdésében szabályozott egyik feltétlen lajstromozást
         kizáró ok hatálya alá, az OHIM‑nak az említett védjegy lajstromozását megtagadó határozatának Törvényszék általi hatályon
         kívül helyezése szükségszerűen azt eredményezné, hogy az OHIM, amelynek kötelessége a Törvényszék ítéleteinek rendelkező részéből
         és indokolásából levonni a következtetéseket, újra megindítja a szóban forgó védjegybejelentés vizsgálatára vonatkozó eljárást,
         és elutasítja azt, amennyiben úgy véli, hogy az érintett megjelölés az ugyanezen rendelkezés által előírt másik feltétlen
         kizáró ok hatálya alá esik.

      A 40/94 rendelet 74. cikke (1) bekezdésének értelmében ugyanis a feltétlen kizáró okok vizsgálatakor az OHIM‑nak azokat a
         tényeket kell hivatalból vizsgálnia, amelyek a feltétlen kizáró ok alkalmazását eredményezhetik. Ha az OHIM megállapítja valamely
         feltétlen kizáró ok meglétét, akkor erről értesítenie kell a bejelentőt, és lehetőséget kell adnia arra, hogy a bejelentő
         visszavonja vagy módosítsa bejelentését, illetve a 40/94 rendelet 38. cikke (3) bekezdésének értelmében előterjessze észrevételeit.

      (vö. 31–34. pont)
      2.      A közösségi védjegyről szóló 40/94 rendelet 7. cikke (1) bekezdése e) pontjának hatálya alá tartozó megjelölés soha nem is
         szerezhet használata révén megkülönböztető képességet ugyanezen rendelet 7. cikkének (3) bekezdése értelmében, még ha ez a
         lehetőség ez utóbbi rendelkezés értelmében fenn is állna a 40/94 rendelet 7. cikke (1) bekezdésének b) pontjában, valamint
         az ugyanezen rendelet 7. cikke (1) bekezdésének c) és d) pontjában szabályozott kizáró okok hatálya alá tartozó megjelölések
         esetében.

      Következésképpen amennyiben egy megjelölésnek a 40/94 rendelet 7. cikke (1) bekezdésének e) pontja alapján történő vizsgálata
         arra a megállapításra vezet, hogy az e rendelkezésben említett egyik feltétel teljesül, ez felment az említett megjelölésnek
         az ugyanezen rendelet 7. cikkének (3) bekezdése alapján történő vizsgálata alól, mivel ebben az esetben az említett megjelölés
         lajstromozásának lehetetlensége egyértelmű. Ez a felmentés indokolja a megjelölésnek a 40/94 rendelet 7. cikke (1) bekezdésének
         e) pontja alapján történő előzetes vizsgálatának lefolytatásához fűződő érdeket abban az esetben, amikor az említett (1) bekezdésben
         előírt feltétlen kizáró okok közül többnek az alkalmazása is lehetséges anélkül, hogy egy ilyen felmentést mindazonáltal úgy
         lehetne értelmezni, mint amely maga után vonja az említett megjelölésnek a 40/94 rendelet 7. cikke (1) bekezdésének e) pontja
         alapján történő előzetes vizsgálatára vonatkozó kötelezettséget.

      (vö. 43–44. pont)
      3.      A közösségi védjegyről szóló 40/94 rendelet 7. cikke (1) bekezdése e) pontja iii. alpontjának értelmében kizárólag olyan formából
         álló megjelölés, amely az áru értékének a lényegét hordozza az a térbeli védjegy, amely egy olyan hangszóróból áll, amely
         „egy ceruza” formájú függőleges oszlopból áll, amelynek csak az egyik oldalához egy hosszú, szögletes lap kapcsolódik, továbbá
         a „ceruza” hegye sík alaphoz ér hozzá, és amelynek lajstromozását a Nizzai Megállapodás szerinti 9. és 20. osztályba tartozó
         „akusztikai jelek analóg, digitális vagy optikai felvételére, feldolgozására, ismétlésére, szabályozására vagy elosztására
         szolgáló elektromos és elektronikus készülékek és eszközök, hangszórók” és „hifitornyok” vonatkozásában kérték.

      A szóban forgó áru külső megjelenése nagyon fontos tényező a fogyasztó választásában még akkor is, ha a fogyasztó annak más
         tulajdonságait is figyelembe veszi. A forma ugyanis sajátos megjelenést mutat, amely a jogosult védjegystratégiája lényeges
         elemét képezi, valamint növeli a szóban forgó áru vonzerejét, azaz értékét.

      Az a megállapítás, hogy a forma az áru értékének a lényegét hordozza, nem zárja ki azt, hogy az áru más tulajdonságai, mint
         például a műszaki jellemzői, szintén fontos értékét hordozzák.

      (vö. 73–74., 76–77. pont)
A TÖRVÉNYSZÉK ÍTÉLETE (nyolcadik tanács)
      2011. október 6.(*)

      „Közösségi védjegy – Közösségi térbeli védjegy bejelentése – Hangszóró ábrázolása – Az OHIM egyik fellebbezési tanácsa által hozott határozatot hatályon kívül helyező ítélet OHIM által történő végrehajtása
         – A 40/94/EK rendelet 63. cikkének (6) bekezdése (jelenleg a 207/2009/EK rendelet 65. cikkének (6) bekezdése) – Feltétlen kizáró ok – Kizárólag olyan formából álló megjelölés, amely az áru értékének a lényegét hordozza – A 40/94/EK rendelet 7. cikke (1) bekezdése e) pontjának iii. alpontja (jelenleg a 207/2009/EK rendelet 7. cikke (1) bekezdése
         e) pontjának iii. alpontja)”

      A T‑508/08. sz. ügyben,
      a Bang & Olufsen A/S (székhelye: Struer [Dánia], képviseli kezdetben: K. Wallberg ügyvéd, később J. Glaesel ügyvéd)

      felperesnek
      a Belső Piaci Harmonizációs Hivatal (védjegyek és formatervezési minták) (OHIM) (képviselik: D. Botis és G. Schneider, meghatalmazotti minőségben)

      alperes ellen
      az OHIM első fellebbezési tanácsa által egy hangszórót ábrázoló térbeli megjelölés közösségi védjegyként történő lajstromozására
         vonatkozó, 2008. szeptember 10‑én hozott határozat (R 497/2005‑1. sz. ügy) ellen benyújtott keresete tárgyában,

      A TÖRVÉNYSZÉK (nyolcadik tanács),
      tagjai: L. Truchot elnök, M. E. Martins Ribeiro és H. Kanninen (előadó) bírák,
      hivatalvezető: S. Spyropoulos tanácsos,
      tekintettel a Törvényszék Hivatalához 2008. november 24‑én benyújtott keresetlevélre,
      tekintettel a Törvényszék Hivatalához 2009. április 8‑án benyújtott válaszbeadványra,
      a 2011. április 7‑i tárgyalást követően,
      meghozta a következő
      Ítéletet
       A jogvita előzményei
      1        2003. szeptember 17‑én a felperes, a Bang & Olufsen A/S, a közösségi védjegyről szóló, 1993. december 20‑i 40/94/EK módosított
         tanácsi rendelet (HL 1994. L 11., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 17. fejezet, 1. kötet, 146. o.) (helyébe lépett a közösségi
         védjegyről szóló, 2009. február 26‑i 207/2009/EK tanácsi rendelet [HL L 78., 1. o.]) alapján közösségi védjegybejelentést
         tett a Belső Piaci Harmonizációs Hivatalnál (védjegyek és formatervezési minták) (a továbbiakban: OHIM).

      2        A lajstromoztatni kívánt védjegy a következő térbeli megjelölés volt:

      3        A bejelentést a védjegyekkel ellátható termékek és szolgáltatások nemzetközi osztályozására vonatkozó, felülvizsgált és módosított,
         1957. június 15‑i Nizzai Megállapodás szerinti 9. és 20. osztályba tartozó áruk vonatkozásában tették, amelyek az egyes osztályok
         tekintetében a következő leírásnak felelnek meg:

      –        9. osztály: akusztikai jelek analóg, digitális vagy optikai felvételére, feldolgozására, ismétlésére, szabályozására vagy
         elosztására szolgáló elektromos és elektronikus készülékek és eszközök, hangszórók;

      –        20. osztály: hifitornyok.
      4        2005. március 1‑jei határozatával az elbíráló a 40/94 rendelet 38. cikke (jelenleg a 207/2009 rendelet 37. cikke) alapján
         a közösségi védjegybejelentést az előző pontban felsorolt valamennyi áru tekintetében elutasította, miután úgy ítélte meg,
         hogy a lajstromoztatni kívánt védjegy a 40/94 rendelet 7. cikke (1) bekezdésének b) pontjában (jelenleg a 207/2009 rendelet
         7. cikke (1) bekezdésének b) pontja) foglalt kizáró ok hatálya alá esik. Az elbíráló lényegében úgy vélte, hogy a lajstromoztatni
         kívánt védjegy nem rendelkezik megkülönböztető képességgel, és használat révén nem szerzett megkülönböztető képességet a 40/94
         rendelet 7. cikke (3) bekezdésének (jelenleg a 207/2009 rendelet 7. cikkének (3) bekezdése) megfelelően.

      5        2005. április 27‑én a felperes az elbíráló határozatával szemben fellebbezést nyújtott be az OHIM‑hoz a 40/94 rendelet 57–62. cikke
         (jelenleg a 207/2009 rendelet 58–64. cikke) alapján.

      6        Az OHIM első fellebbezési tanácsa 2005. szeptember 22‑i határozatával azzal az indokolással utasította el a fellebbezést,
         hogy a 40/94 rendelet 7. cikke (1) bekezdésének b) pontja alapján nem lajstromozható a szóban forgó megjelölés, mivel önmagában
         nem rendelkezik megkülönböztető képességgel. A fellebbezési tanács megállapította, hogy bár a bejelentett védjegyet alkotó
         és alapvetően esztétikai szempontok ihlette áruforma szokatlan jegyeket mutat, a felperes nem igazolta, hogy a védjegy megkülönböztetésre
         alkalmas, és ezáltal a célközönség számára betölti a védjegy rendeltetését.

      7        A Törvényszék Hivatalához 2005. december 29‑én benyújtott keresetlevelével a felperes keresetet indított, amelyet a T‑460/05. számon
         iktattak. A kereset az említett határozat hatályon kívül helyezésére irányult és két jogalapra, a 40/94 rendelet 7. cikke
         (1) bekezdése b) pontjának, illetve 7. cikke (3) bekezdésének megsértésére hivatkozott. A felperes többek között azt emelte
         ki, hogy a fellebbezési tanács nem vizsgálta meg a védjegybejelentést a 40/94 rendelet cikkének (3) bekezdése alapján.

      8        2006. február 24‑i határozatában a fellebbezési tanács kijavította a 2005. szeptember 22‑i határozatát. Közölte, hogy nyilvánvalóan
         tévedett, amikor elmulasztotta megvizsgálni a védjegybejelentést a 40/94 rendelet 7. cikkének (3) bekezdése alapján. Úgy ítélte
         meg, hogy az ilyen hiba a közösségi védjegyről szóló 40/94/EK tanácsi rendelet végrehajtásáról szóló, 1995. december 13‑i
         2868/95 bizottsági rendelet (HL L 303., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 17. fejezet, 1. kötet, 189. o.) 53. szabályának hatálya
         alá tartozik, és ezen szabály alapján vizsgálta meg az említett védjegybejelentést. Ez alapján a fellebbezési tanács oly módon
         javította ki a 2005. szeptember 22‑i határozatát, hogy a 40/94 rendelet 7. cikkének (3) bekezdése alapján is elutasította
         a védjegybejelentést azzal az indokolással, hogy a bemutatott bizonyítékok nem elegendők annak igazolására, hogy a bejelentett
         védjegy használata révén megszerezte a megkülönböztető képességet.

      9        A felperes a Törvényszék Hivatalához 2006. május 3‑án benyújtott beadványában előterjesztette a kijavítással kapcsolatos észrevételeit.

      10      A T‑460/05. sz., Bang & Olufsen kontra OHIM [hangszóró formája] ügyben 2007. október 10‑én hozott ítéletében (EBHT 2007.,
         II‑4207. o.) a Törvényszék helyt adott a felperes keresetének a 40/94 rendelet 7. cikke (1) bekezdése b) pontjának megsértésére
         alapított jogalap alapján.

      11      Először is a Törvényszék emlékeztetett a felek által előadott érvekre, és ennek során ítélete 24. pontjában hivatkozott arra,
         hogy az OHIM úgy ítéli meg, hogy nem bizonyos, hogy a fellebbezési tanács álláspontja helyes, és e tekintetben az OHIM azt
         kérdezte a Törvényszéktől, hogy betöltheti‑e a védjegy rendeltetését az olyan forma, amelyet lényegében esztétikai szempontok
         határoznak meg – de amely nem hordozza az áru értékének a lényegét a 40/94 rendelet 7. cikke (1) bekezdése e) pontjának iii. alpontja
         értelmében –, és amely jelentősen különbözik a forgalomban általánosan használt formától.

      12      Másodszor a Törvényszék értékelése során ítéletének 40–45. pontjában a következőképpen ítélte meg:

      „40      A bejelentett védjegyre vonatkozó, fent ismertetett leírás valamennyi elemének vizsgálatából arra lehet következtetni, hogy
         a védjegynek valóban egyedi formája van, és semmi esetre sem tekinthető szokásosnak. A hangszóró formája így egy ceruzára
         vagy orgonasípra emlékeztető kúpból áll, amelynek a csúcsa egy négyzetes alaphoz ér hozzá. Ennek a kúpnak az egyik oldalán
         továbbá egy hosszú szögletes lap található, amely azt a benyomást erősíti, hogy az egész hangszóró súlyát csupán a kúpnak
         a négyzetes alapot éppen csak érintő csúcsa tartja. Ez az egész így figyelemreméltó és könnyen megjegyezhető formát alkot.

      41      Mindezen tulajdonságok miatt a bejelentett védjegy igen eltér az ugyanebbe az árucsoportba tartozó áruknak a forgalomban általában
         megtalálható, szokásos formáitól, amelyeket rendszerint szabályos derékszögű vonalak jellemeznek. E tekintetben egyébként
         a [2005. szeptember 22‑i határozat] 14. pontjában megállapításra kerül, hogy »nem kétséges, hogy a bejelentett védjegy bizonyos
         szempontból figyelemreméltó«. Ezt követően a következő pontosítások kerülnek kifejtésre:

      » […] a rendes hangszóróhoz képest rendkívül magas és keskeny. A hangszóró közepe továbbá szokatlan módon egy csőből áll,
         amelyhez egy fordított kúp kapcsolódik. A kúp hegye egy négyzetes alaphoz ér hozzá.«

      42      Ennélfogva meg kell állapítani, hogy a bejelentett védjegy jelentősen eltér az ágazati szokásoktól. Olyan megfelelően egyedi
         és tetszőlegesen választott tulajdonságokkal rendelkezik, amelyek felhívják magukra az átlagfogyasztó figyelmét, és fogékonnyá
         teszik őket a felperes áruinak formája iránt. Tehát nem az érintett ágazatban szokásos áruformáról vagy annak egyszerű változatáról
         van szó, hanem olyan, különleges megjelenésű formáról, amely az esztétikai végeredményt tekintve képes felhívni magára az
         érintett vásárlóközönség figyelmét, és lehetővé teszi számára, hogy megkülönböztesse a védjegybejelentésben szereplő árukat
         a más kereskedelmi származású áruktól […].

      43      Ugyanis még ha a különleges vagy eredeti tulajdonságok megléte nem is elengedhetetlen feltétele a lajstromozásnak, a jelenlétük
         akkor is megteremtheti a védjegy megkülönböztető képességének szükséges mértékét, ha egyébként a védjegy nem rendelkezne azzal.

      44      A fellebbezési tanács azon érvelésével kapcsolatban, miszerint a bejelentett védjegyet alkotó áruforma az érintett fogyasztók
         számára nem képes betöltetni a védjegy rendeltetését, mivel a védjegyet elsősorban esztétikai szempontok határozzák meg […],
         meg kell állapítani, hogy mivel az érintett vásárlóközönség a megjelölést az adott áru vagy szolgáltatás kereskedelmi származására
         vonatkozó utalásként fogja fel, nincs jelentősége a megkülönböztető képesség szempontjából annak a körülménynek, hogy a megjelölés
         egyúttal más funkciót is betölt‑e a kereskedelmi eredetre utaláson kívül […].

      45      A fenti megfontolások fényében azt kell megállapítani, hogy a fellebbezési tanács tévesen alkalmazta a 40/94 rendelet 7. cikke
         (1) bekezdésének b) pontját, amikor azt állapította meg, hogy a bejelentett védjegy nem rendelkezik megkülönböztető képességgel,
         ebből a rendelkezésből ugyanis az következik, hogy a megkülönböztető képesség minimális foka is elegendő ahhoz, hogy az e
         rendelkezésben foglalt kizáró ok ne legyen alkalmazható […].”

      13      2007. november 19‑én az OHIM fellebbezési tanácsainak elnöksége az ügyet az első fellebbezési tanács elé utalta.

      14      2008. február 26‑i és április 22‑i levelében a fellebbezési tanács a felperest a 40/94 rendelet 7. cikke (1) bekezdése e) pontja
         iii. alpontjának alkalmazásával kapcsolatos észrevételei előadására hívta fel, és megjegyezte, hogy a lajstromozásra bejelentett
         megjelölés kizárólag olyan formából álló megjelölésnek tekinthető, amely az áru értékének a lényegét hordozza.

      15      2008. március 31‑i és május 28‑i levelében a felperes előterjesztette az észrevételeit, és úgy ítélte meg, hogy a fellebbezési
         tanács nem rendelkezik új feltétlen kizáró okok vizsgálatára vonatkozó hatáskörrel attól kezdve, hogy az ügyet a Törvényszék
         a fellebbezési tanácsnak visszautalta. Ezenkívül úgy ítélte meg, hogy a 40/94 rendelet 7. cikke (1) bekezdése e) pontjának
         iii. alpontja csupán azokra az esetekre alkalmazandó, amelyekben az áru formája kizárólag az értékét határozza meg, és nem
         feltétlenül tekinthető eredetre való utalásként vagy egyszerűen a fogyasztó választását befolyásolni képes számos tulajdonság
         egyikeként.

      16      2008. szeptember 10‑i határozatában (a továbbiakban: megtámadott határozat) az OHIM első fellebbezési tanácsa hatályon kívül
         helyezte az elbíráló 2005. március 1‑jei határozatát annyiban, amennyiben az megállapította, hogy a lajstromoztatni kívánt
         védjegy a 40/94 rendelet 7. cikke (1) bekezdésének b) pontja értelmében nem rendelkezik megkülönböztető képességgel. Ezzel
         szemben a fellebbezési tanács egyrészt úgy vélte, hogy a szóban forgó megjelölésre vonatkozó védjegybejelentés vizsgálatára
         más feltétlen kizáró okok alapján is hatáskörrel rendelkezik, mint amelyet a 40/94 rendelet 7. cikke (1) bekezdésének b) pontja
         szabályoz, és másrészt, elutasította az említett védjegybejelentést, úgy ítélve meg, hogy a szóban forgó megjelölés kizárólag
         olyan formából áll, amely az áru értékének a lényegét hordozza a 40/94 rendelet (1) bekezdése e) pontja iii. alpontjának értelmében.

       A felek kérelmei és az eljárás
      17      A felperes azt kéri, hogy a Törvényszék:

      –        helyezze hatályon kívül a megtámadott határozat rendelkező részének 2. pontját;
      –        az OHIM‑ot kötelezze a költségek viselésére.
      18      Az OHIM azt kéri, hogy a Törvényszék:

      –        utasítsa el a keresetet;
      –        a felperest kötelezze a költségek viselésére.
      19      A 2011. április 7‑i tárgyaláson a felperes az OHIM által három ügyben hozott határozatokat ismertetett, amelyek közül kettőt
         már a keresetlevélben megemlített, és térbeli megjelölésekre vonatkozó közösségi védjegybejelentésekre vonatkoznak. A felperes
         jelezte, hogy kérelme szemléltetése érdekében e határozatokra kíván hivatkozni. A felperes ismertette egy intézet közösségi
         védjegyjogokra vonatkozó tanulmányának kivonatát is. Az OHIM – az említett iratok ismertetésével kapcsolatos észrevételek
         megtételére történő felhívása után – a tárgyaláson azt jelezte, hogy nem ellenzi ezen iratoknak az ügy aktájában való elhelyezését.

       Indokolás
      20      Elöljáróban meg kell jegyezni, hogy az intézet tanulmányának kivonata, amelyet a felperes első ízben a Törvényszék előtt mutatott
         be, amint ezt a fenti 19. pontban jeleztük, az említett intézet által a 40/94 rendelet 7. cikke (1) bekezdése e) pontja iii. alpontjának
         jövőbeni módosítására vonatkozóan megfogalmazott javaslatokat tartalmaz. Anélkül, hogy szükséges lenne határozni egy ilyen
         irat elfogadhatóságáról, elegendő megállapítani azt, hogy a jelen ügy szempontjából teljesen irreleváns.

      21      Az OHIM egyébként arra hivatkozik, hogy a keresetlevél A. melléklete, egy harmadik személy által készített, a 40/94 rendelet
         7. cikke (1) bekezdése e) pontja iii. alpontjának alkalmazásáról szóló jogi vélemény elfogadhatatlan, mivel nem nyújtották
         be már a fellebbezési tanács előtti eljárás során.

      22      Ezt az iratot, amelyet első ízben a Törvényszék előtt nyújtottak be, nem lehet tekintetbe venni. Ugyanis a 40/94 rendelet
         63. cikke (jelenleg a 207/2009 rendelet 65. cikke) értelmében a Törvényszékhez benyújtott keresetek az OHIM fellebbezési tanácsai
         által hozott határozatok jogszerűségének vizsgálatára irányulnak, így a Törvényszéknek nem az a feladata, hogy az első ízben
         előtte benyújtott bizonyítékok fényében újból megvizsgálja a tényállási elemeket. A fenti iratot tehát – mint elfogadhatatlant –
         el kell utasítani, anélkül hogy szükséges lenne bizonyító erejének vizsgálata (lásd ebben az értelemben a Törvényszék T‑346/04. sz.,
         Sadas kontra OHIM – LTJ Diffusion [ARTHUR ET FELICIE] ügyben 2005. november 24‑én hozott ítéletének [EBHT 2005., II‑4891. o.]
         19. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).

      23      A keresetlevélben a felperes két, a 40/94 rendelet 63. cikke (6) bekezdésének (jelenleg a 207/2009 rendelet 65. cikkének (6) bekezdése),
         illetve a 40/94 rendelet 7. cikke (1) bekezdése e) pontja iii. alpontjának megsértésére alapított jogalapra hivatkozik.

       A 40/94 rendelet 63. cikke (6) bekezdésének megsértésére alapított jogalapról
       A felek érvei
      24      A felperes arra hivatkozik, hogy az elbíráló 2005. március 1‑jei és a fellebbezési tanács 2005. szeptember 22‑i határozatában,
         valamint a fenti 10. pontban hivatkozott hangszóró formája ügyben hozott ítéletben már megállapításra került, hogy a 40/94
         rendelet 7. cikke (1) bekezdése e) pontjának iii.  alpontja nem alkalmazható a lajstromoztatni kívánt védjegy esetében. E
         tekintetben a felperes többek között úgy véli, hogy az említett ítéletben a Törvényszék megállapította, hogy az esztétikai
         szempontok távol állnak a lajstromoztatni kívánt védjegy megkülönböztető képességétől. A felperes arra is hivatkozik, hogy
         a fent hivatkozott „hangszóró formája”‑ügyben hozott ítélet alapjául szolgáló eljárás során az OHIM egyértelműen úgy vélte,
         hogy a szóban forgó megjelölés esztétikai szempontok által alapvetően ihletett formából áll, de ez a forma nem hordozza az
         áru értékének a lényegét a 40/94 rendelet 7. cikke (1) bekezdése e) pontjának iii. alpontja értelmében. A fellebbezési tanács
         tehát nem folytathatott volna le újabb vizsgálatot egy ilyen rendelkezésre tekintettel. A felperes máskülönben arra hivatkozik,
         hogy az OHIM már engedélyezte egy bizonyos külső megjelenéssel rendelkező térbeli megjelölések közösségi védjegyként történő
         lajstromozását.

      25      Másodlagosan, abban az esetben, ha a Törvényszék úgy vélné, hogy sem az OHIM, sem a Törvényszék nem döntött már a 40/94 rendelet
         7. cikke (1) bekezdése e) pontja iii. alpontjának a jelen ügyben való alkalmazhatóságáról, a felperes úgy ítéli meg, hogy
         a fellebbezési tanácsnak a fenti 10. pontban hivatkozott „hangszóró formája”‑ügyben hozott ítéletet kellett volna alkalmaznia
         kizárólag a bejelentett védjegy lajstromozása érdekében eljárva, más feltétlen kizáró okra történő hivatkozás lehetősége nélkül.
         Egyetlen rendeleti rendelkezés sem írja elő azt, hogy a jelen ügyhöz hasonló esetben a fellebbezési tanács új feltétlen kizáró
         okok alapján újból megvizsgálhatja a védjegybejelentést. Egy ilyen vizsgálat az ítélkezési gyakorlat fényében már nem lehetséges,
         és a megtámadott határozatban hivatkozott ítélkezési gyakorlat nem a 40/94 rendelet 63. cikke (6) bekezdésének alkalmazására
         vonatkozik. A 40/94 rendelet 7. cikke (1) bekezdése e) pontjának iii. alpontjára alapított feltétlen kizáró okra az eljárás
         kezdetén kellett volna hivatkozni, a többi feltétlen kizáró okhoz hasonlóan. Érvelése alátámasztására a felperes a 2004. december
         6‑i 2082/2004/EK bizottsági rendelettel (HL L 360., 8. o.) módosított, a Belső Piaci Harmonizációs Hivatal (védjegyek és formatervezési
         minták) (OHIM) fellebbezési tanácsainak eljárási szabályzatáról szóló, 1996. február 5‑i 216/96/EK bizottsági rendelet (HL L 28.,
         11. o.; magyar nyelvű különkiadás 17. fejezet, 1. kötet, 221. o.) 1d. cikkének (1) bekezdésére is hivatkozik.

      26      Végül a Bíróság C‑299/99. sz. Philips‑ügyben 2002. június 18‑án hozott ítéletére (EBHT 2002., I‑5475. o.), valamint C‑53/01–C/55/01. sz.,
         Linde és társai ügyben 2003. április 8‑án hozott ítéletére (EBHT 2003., I‑3161. o.) történő hivatkozással a felperes hozzáteszi
         azt, hogy mivel a 40/94 rendelet 7. cikke (1) bekezdése e) pontjának iii. alpontjában előírt kizáró ok olyan előzetes akadályt
         képezhet, amely megakadályozhatja egy megjelölés lajstromozását, és mivel előzőleg erre a kizáró okra nem hivatkoztak az említett
         rendelet 7. cikke (1) bekezdésének b) pontjában foglalt kizáró oknak a védjegybejelentésre vonatkozó vizsgálata során, már
         nem vizsgálható és nem hozható fel az említett védjegybejelentéssel szemben.

      27      Az OHIM vitatja a felperes által előterjesztett jogalap megalapozottságát.

       A Törvényszék álláspontja
      28      Először is meg kell jegyezni, hogy sem az elbíráló 2005. március 1‑jei határozatában, sem a fellebbezési tanács 2005. szeptember
         22‑i határozatában nem döntött a 40/94 rendelet 7. cikke (1) bekezdése e) pontja iii. alpontjának a bejelentett védjegyre
         vonatkozó alkalmazásáról. Hasonlóan a fenti 10. pontban hivatkozott „hangszóró formája”‑ügyben hozott ítéletben, többek között
         az ítélet 40–45. pontjában a Törvényszék kizárólag a szóban forgó megjelölésnek a 40/94 rendelet 7. cikke (1) bekezdésének
         b) pontja értelmében vett megkülönböztető képességéről határozott. A Törvényszék nem döntött a 40/94 rendelet 7. cikke (1) bekezdése
         e) pontja iii. alpontjának az említett megjelölésre vonatkozó alkalmazásáról.

      29      A felperes azon érve, miszerint a fellebbezési tanács a bejelentett védjegyet egy ilyen rendelkezés alapján nem vizsgálhatta
         volna amiatt, hogy az említett ítélet már eldöntötte e rendelkezésnek az említett védjegyre történő alkalmazásának kérdését,
         nem megalapozott.

      30      Emlékeztetni kell arra, hogy az uniós bíróság előtt az OHIM egyik fellebbezési tanácsának határozata ellen benyújtott kereset
         keretében az OHIM az EK 233. cikk, valamint a 40/94 rendelet 63. cikkének (6) bekezdése szerint köteles megtenni az uniós
         bíróság esetleges hatályon kívül helyező ítéletének végrehajtásához szükséges intézkedéseket.

      31      Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a Törvényszék nem utasíthatja az OHIM‑ot, és ez utóbbinak kötelessége a Törvényszék
         ítéleteinek rendelkező részéből és indokolásából levonni a következtetéseket (a Törvényszék T‑331/99. sz., Mitsubishi HiTec
         Paper Bielefeld kontra OHIM [Giroform] ügyben 2001. január 31‑én hozott ítéletének [EBHT 2001., II‑433. o.] 33. pontja, valamint
         T‑441/05. sz., IVG Immobilien kontra OHIM [I] ügyben 2007. június 13‑án hozott ítéletének [EBHT 2007., II‑1937. o.] 13. pontja).

      32      Ilyen körülmények között a módosított 216/96 rendelet 1d. cikkének (1) bekezdése az ügynek az uniós bíróság ítéletét követő
         visszautalását illetően előírja, hogy ha a 40/94 rendelet 63. cikkének (6) bekezdése ételmében az uniós bíróságnak az OHIM
         egyik fellebbezési tanácsa vagy a Nagytanács határozatát teljes egészében vagy részben hatályon kívül helyező ítéletének végrehajtásához
         szükséges intézkedések magukban foglalják a határozat tárgyát képező ügynek a fellebbezési tanácsok által történő újbóli megvizsgálását,
         az Elnökség dönt az ügynek a határozatot meghozó tanács, egy másik tanács vagy a Nagytanács elé utalásáról.

      33      E tekintetben, feltéve hogy egy közösségi védjegybejelentés tárgyát képező megjelölést a Törvényszék az OHIM határozatával
         ellentétben úgy ítél meg, mint amely nem esik a 40/94 rendelet 7. cikke (1) bekezdésében szabályozott egyik feltétlen lajstromozást
         kizáró ok hatálya alá, az OHIM‑nak az említett védjegy lajstromozását megtagadó határozatának Törvényszék általi hatályon
         kívül helyezése szükségszerűen azt eredményezné, hogy az OHIM, amelynek kötelessége az Törvényszék ítéleteinek rendelkező
         részéből és indokolásából levonni a következtetéseket, újra megindítja a szóban forgó védjegybejelentés vizsgálatára vonatkozó
         eljárást, és elutasítja azt, amennyiben úgy véli, hogy az érintett megjelölés az ugyanezen rendelkezés által előírt másik
         feltétlen kizáró ok hatálya alá esik (lásd ebben az értelemben a Törvényszék T‑28/05. sz., Ekabe International kontra OHIM
         – Ebro Puleva [OMEGA3] ügyben 2007. október 18‑án hozott ítéletének [EBHT 2007., II‑4307. o.] 50. pontját).

      34      A 40/94 rendelet 74. cikke (1) bekezdésének (jelenleg a 207/2009 rendelet 76. cikkének (1) bekezdése) értelmében ugyanis a
         feltétlen kizáró okok vizsgálatakor az OHIM‑nak azokat a tényeket kell hivatalból vizsgálnia, amelyek a feltétlen kizáró ok
         alkalmazását eredményezhetik. Ha az OHIM megállapítja valamely feltétlen kizáró ok meglétét, akkor erről értesítenie kell
         a bejelentőt, és lehetőséget kell adnia arra, hogy a bejelentő visszavonja vagy módosítsa bejelentését, illetve a 40/94 rendelet
         38. cikke (3) bekezdésének (jelenleg a 207/2009 rendelet 37. cikkének (3) bekezdése) értelmében előterjessze észrevételeit
         (a Törvényszék T‑129/04. sz., Develey kontra OHIM [műanyagflakon formája] ügyben 2006. március 15‑én hozott ítéletének [EBHT 2006.,
         II‑811. o.] 16. és 17. pontja, valamint T‑302/06. sz., Hartmann kontra OHIM [E] ügyben 2008. július 9‑én hozott ítéletének
         [az EBHT‑ban nem tették közzé] 42. pontja).

      35      Megjegyzendő még, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat alapján valamely megjelölés már abban az esetben sem lajstromozható
         közösségi védjegyként, ha a 40/94 rendelet 7. cikkének (1) bekezdésében szabályozott feltétlen kizáró okoknak csak egyike
         áll fenn (lásd a Bíróság C‑104/00. P. sz., DKV kontra OHIM ügyben 2002. szeptember 19‑én hozott ítéletének [EBHT 2002., I‑7561. o.]
         29. pontját, valamint a Törvényszék T‑28/06. sz., RheinfelsQuellen H. Hövelmann kontra OHIM [VOM URSPRUNG HER VOLLKOMMEN]
         ügyben 2007. november 6‑án hozott ítéletének [EBHT 2007., II‑4413. o.] 43. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).

      36      A jelen esetben a fenti 10. pontban hivatkozott hangszóró formája ügyben hozott ítéletben a Törvényszék hatályon kívül helyezte
         a 2005. szeptember 22‑i határozatot a jelen ítélet 12. pontjában ismertetett indokok alapján. Azáltal, hogy levonta a következtetéseket
         az említett ítéletből, a fellebbezési tanács a megtámadott határozat rendelkező részének 1. pontjában hatályon kívül helyezte
         az elbíráló 2005. március 1‑jei határozatát annyiban, amennyiben az megállapította, hogy a lajstromoztatni kívánt védjegy
         a 40/94 rendelet 7. cikke (1) bekezdésének b) pontja értelmében nem rendelkezik megkülönböztető képességgel.

      37      Ezenkívül mivel úgy ítélte meg, hogy fennáll annak a veszélye, hogy a felperes által tett védjegybejelentés a 40/94 rendelet
         7. cikke (1) bekezdésében szabályozott más feltétlen kizáró ok hatálya alá esik, a fellebbezési tanács helyesen járt el ezen
         védjegybejelentés újbóli vizsgálatával.

      38      A felperes mindazonáltal azt állítja, hogy a 40/94 rendelet 7. cikke (1) bekezdése e) pontja iii. alpontjára alapított feltétlen
         kizáró ok az OHIM által lefolytatott újbóli vizsgálat keretében már nem alkalmazható, amennyiben e kizáró okot a felperes
         álláspontja szerint az eljárás kezdetétől vizsgálni kellett volna, a 40/94 rendelet 7. cikke (1) bekezdésének b) pontjában
         szabályozott kizáró ok vizsgálatát megelőzően.

      39      E tekintetben meg kell jegyezni, hogy a 40/94 rendelet 7. cikkének (1) bekezdése a védjegybejelentéssel szemben felhozható
         különböző feltétlen kizáró okokat szabályoz, anélkül hogy meghatározná azt a sorrendet, amely szerint ezen okokat vizsgálni
         kellene.

      40      Ezenkívül azzal szemben, amit a felperes állít, a fenti 26. pontban hivatkozott Philips‑, valamint Linde és társai ügyben
         hozott ítéletből nem következik az, hogy a 40/94 rendelet 7. cikke (1) bekezdése e) pontjának iii. alpontjában előírt feltétlen
         kizáró ok olyan kizáró okot képez, amelyet az említett rendelet 7. cikke (1) bekezdésének b) pontjában szabályozott kizáró
         okot megelőzően kellene vizsgálni.

      41      A fenti 26. pontban hivatkozott Linde és társai ügyben hozott ítélet 67. pontjában a Bíróság többek között hangsúlyozta azt,
         hogy a védjegyekre vonatkozó tagállami jogszabályok közelítéséről szóló, 1988. december 21‑i első tanácsi irányelv 3. cikkének
         (1) bekezdéséből (HL 1989., L 40., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 17. fejezet, 1. kötet, 92. o.; a 40/94 rendelet 7. cikke
         (1) bekezdésével lényegében azonos rendelkezés) világosan kitűnik, hogy az e rendelkezés által szabályozott valamennyi kizáró
         ok független a többitől, és külön vizsgálatot igényel.

      42      A fenti 26. pontban hivatkozott Linde és társai ügyben hozott ítéletben a Bíróság kimondta, hogy a 89/104 irányelv 3. cikke
         (1) bekezdésének e) pontja előzetes akadályt képezhet, amely megakadályozhatja egy kizárólag az áru formájából álló megjelölés
         lajstromozását, és ebből az következik, hogy ha az e rendelkezésben említett feltételek közül csak az egyik is teljesül, egy
         ilyen megjelölés védjegyként nem lajstromozható (a fent hivatkozott Linde és társai ügyben hozott ítélet 44. pontja). A Bíróság
         hozzátette, hogy egy ilyen megjelölés használata révén soha nem szerezhet megkülönböztető képességet az említett rendelkezés
         (3) bekezdése értelmében (a fenti 26. pontban hivatkozott Philips‑ügyben hozott ítélet 74–76. pontja, valamint a fenti 26. pontban
         hivatkozott Linde és társai ügyben hozott ítélet 44. pontja).

      43      Mivel a 89/104 irányelv 3. cikke (1) bekezdésének e) pontja és (3) bekezdése lényegében azonos a 40/94 rendelet 7. cikke (1) bekezdésének
         e) pontjával és (3) bekezdésével, a fenti 26. pontban hivatkozott Philips‑, valamint Linde és társai ügyben hozott ítéletből
         az következik, hogy a 40/94 rendelet 7. cikke (1) bekezdése e) pontjának hatálya alá tartozó megjelölés soha nem is szerezhet
         használata révén megkülönböztető képességet ugyanezen rendelet 7. cikkének (3) bekezdése értelmében, még ha ez a lehetőség
         ez utóbbi rendelkezés értelmében fenn is állna a 40/94 rendelet 7. cikke (1) bekezdésének b) pontjában, valamint ugyanezen
         rendelet 7. cikke (1) bekezdésének c) és d) pontjában (jelenleg a 207/2009 rendelet 7. cikke (1) bekezdésének c) és d) pontja)
         szabályozott kizáró okok hatálya alá tartozó megjelölések esetében.

      44      Következésképpen amennyiben egy megjelölésnek a 40/94 rendelet 7. cikke (1) bekezdésének e) pontja alapján történő vizsgálata
         arra a megállapításra vezet, hogy az e rendelkezésben említett egyik feltétel teljesül, ez felment az említett megjelölésnek
         az ugyanezen rendelet 7. cikkének (3) bekezdése alapján történő vizsgálata alól, mivel ebben az esetben az említett megjelölés
         lajstromozásának lehetetlensége egyértelmű (lásd ebben az értelemben a Bíróság C‑371/06. sz. Benetton Group ügyben 2007. szeptember
         20‑án hozott ítéletének [EBHT 2007., I‑7709. o.] 26. pontját). Ez a felmentés indokolja a megjelölésnek a 40/94 rendelet 7. cikke
         (1) bekezdésének e) pontja alapján történő előzetes vizsgálatának lefolytatásához fűződő érdeket abban az esetben, amikor
         az említett (1) bekezdésben előírt feltétlen kizáró okok közül többnek az alkalmazása is lehetséges anélkül, hogy egy ilyen
         felmentést mindazonáltal úgy lehetne értelmezni, mint amely maga után vonja az említett megjelölésnek a 40/94 rendelet 7. cikke
         (1) bekezdésének e) pontja alapján történő előzetes vizsgálatára vonatkozó kötelezettséget.

      45      Márpedig a jelen esetben az a kérdés, hogy a szóban forgó hangszóró formája használata révén szerezhet‑e megkülönböztető képességet,
         bár vitatott volt a 2005. szeptember 22‑i határozat, valamint a fenti 10. pontban hivatkozott „hangszóró formája”‑ügyben hozott
         ítélet alapjául szolgáló ügy időszakában, a 40/94 rendelet 7. cikke (1) bekezdése b) pontjának alkalmazhatóságára vonatkozó
         vizsgálat keretében, a jelen eljárásnak nem tárgya.

      46      Ilyen körülmények között nem áll fenn olyan indok, amely megakadályozná, hogy a fellebbezési tanács a 40/94 rendelet 7. cikke
         (1) bekezdése e) pontjának iii. alpontjára alapított kizáró ok vizsgálatát az ugyanezen rendelet 7. cikke (1) bekezdésének
         b) pontjára alapított kizáró ok vizsgálatát követően folytassa le, emlékeztetve továbbra is arra, hogy ezen új vizsgálat irreleváns
         abból a szempontból, hogy a szóban forgó hangszóró formája használata révén szerezhet‑e megkülönböztető képességet.

      47      A fellebbezési tanács tehát nem alkalmazta tévesen a jogot azzal, hogy miután úgy ítélte meg, hogy a jelen esetben egy újabb
         feltétlen kizáró ok alkalmazható, a megjelölést a 40/94 rendelet 7. cikke (1) bekezdése e) pontja iii. alpontjára alapított
         kizáró ok tekintetében megvizsgálta.

      48      A felperes azon érvét illetően, amely szerint az OHIM már engedélyezte bizonyos külső megjelenést tartalmazó térbeli megjelölések
         közösségi védjegyként történő lajstromozását, a felperes a fenti 19. pontban említettek szerint bemutatott az OHIM által hozott
         határozatokat, de érvelésének nem lehet helyt adni.

      49      Emlékeztetni kell ugyanis arra, hogy a fellebbezési tanácsoknak a megjelölés közösségi védjegyként történő lajstromozására
         vonatkozó, a 40/94 rendelet alapján meghozandó határozatai nem diszkrecionális jogkörben, hanem mérlegelést nem engedő hatáskörben
         hozott határozatok. Ennek megfelelően egy megjelölés közösségi védjegyként történő lajstromozhatóságát kizárólag az uniós
         bíróság által értelmezett ezen rendelet alapján lehet értékelni, és nem az OHIM korábbi határozathozatali gyakorlata alapján
         (lásd a Törvényszék T‑304/06. sz., Reber kontra OHIM – Chocoladefabriken Lindt & Sprüngli [Mozart] ügyben 2008. július 9‑én
         hozott ítéletének [EBHT 2008., II‑1927. o.] 45. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).

      50      Végül azt az érvet illetően, amely szerint az OHIM a Törvényszék előtt a fenti 10. pontban hivatkozott „hangszóró formája”‑ügyben
         hozott ítélet alapjául szolgáló ügyben már elismerte, hogy a jelen esetben szóban forgó megjelölés nem tartozhat a 40/94 rendelet
         7. cikke (1) bekezdése e) pontja iii. alpontjának hatálya alá, emlékeztetni kell arra, hogy az OHIM elnökének és fellebbezési
         tanácsai tagjainak a 40/94 rendelet 131. cikkének (4) bekezdésében (jelenleg a 207/2009 rendelet 136. cikkének (4) bekezdése)
         előírt függetlenségére tekintettel nem köti őket az OHIM által valamely, uniós bíróság előtti eljárásban elfogadott álláspont
         (a Törvényszék T‑402/07. sz., Kaul kontra OHIM – Bayer [ARCOL] ügyben 2009. március 25‑én hozott ítélet [EBHT 2009., II‑737. o.]
         99. pontja).

      51      Következésképpen a fellebbezési tanács az OHIM által a Törvényszék előtt a jelen esetben szóban forgó forma esztétikai jellemzői
         tárgyában tett nyilatkozathoz nem volt kötve, amint azt a fenti 10. pontban hivatkozott „hangszóró formája”‑ügyben hozott
         ítélet 24. pontja megállapította. A fellebbezési tanácsnak tehát a megtámadott határozatban nem kellett bemutatnia azon indokokat,
         amelyek alapján ettől eltekintett (lásd analógiaként a fenti 50. pontban hivatkozott ARCOL ügyben hozott ítélet 100. pontját).

      52      A fentiekből következik, hogy a 40/94 rendelet 63. cikke (6) bekezdésének megsértésére alapított jogalap nem megalapozott,
         és el kell utasítani.

       A 40/94 rendelet 7. cikke (1) bekezdése e) pontja iii. alpontjának megsértésére alapított jogalapról
       A felek érvei
      53      A felperes emlékeztet a 40/94 rendelet 7. cikke (1) bekezdése e) pontjának eredetére, és a Bíróság ítélkezési gyakorlatára,
         amelynek értelmében az e rendelkezésben szereplő kizáró okok célja annak elkerülése, hogy a védjegyoltalom a jogosult számára
         monopóliumot nyújtson műszaki megoldásokra vagy az áru használati jellemzőire, amelyeket a fogyasztó a versenytársak áruiban
         is kereshet (a fenti 26. pontban hivatkozott Philips ügyben hozott ítélet 78. pontja). A felperes szerint ezen ítélkezési
         gyakorlat nem vonatkozik az említett rendelet 7. cikke (1) bekezdése e) pontja iii. alpontjának hatálya alá tartozó formákra.

      54      A felperes azt állítja, hogy az említett rendelkezést szigorúan kell értelmezni, mivel az a „kizárólag” szót használja. A
         felperes szerint az áru értékének a lényegét az áru formája valamennyi alkotóelemének kell eredményeznie, és ha az áru értékét
         a formáján kívül más elemek is hordozzák, ezen elemeket figyelembe kell venni. Az, hogy az említett forma egyedi, sajátos
         megjelenést mutat, amely esetlegesen hozzájárulhat az áru vonzóbbá és értékesebbé tételéhez a fogyasztók számára, nem elegendő
         a 40/94 rendelet 7. cikke (1) bekezdése e) pontja iii. alpontjának alkalmazásához.

      55      A szóban forgó áru értékét illetően a felperes mindenekelőtt hangsúlyozza, hogy az érintett tevékenységi ágazatban a formán
         kívüli más elemeket – úgymint az áru funkcionális jellemzőit, márkanevét és reklámozását ‑ a fogyasztó figyelembe veszi. A
         felperes e tekintetben vitatja a megtámadott határozatot annyiban, amennyiben annak 27. és 28. pontjában a fellebbezési tanács
         megállapította, hogy a szóban forgó hangszóró hangminőségének, értékesítési módjának és a gyártó imázsának az ismerete nem
         volt különösen meghatározó.

      56      Az áru értéke továbbá nem vonatkozik minden olyan formára, amelynek figyelemreméltó megjelenése van, amely magára vonja a
         figyelmet, vagy amelyet esztétikai szempontok határoznak meg, mivel ilyen esetben közösségi védjegyként csak a hétköznapi
         formával rendelkező áruk lennének közösségi védjegyként lajstromozhatók. A 40/94 rendelet 7. cikke (1) bekezdése e) pontjának
         iii. alpontja olyan formákra vonatkozik, mint amilyenek az ékszerek, szobrok vagy más műalkotások, amelyek esetében az áru
         értékét nagymértékben a formája határozza meg.

      57      Végül pusztán az, hogy egy áru, például egy hangfal formája egy vagy több tagállamban formatervezési mintaként van lajstromozva,
         és az Európai Unióban a szerzői jog védi, irreleváns abból a szempontból, hogy az említett forma védjegyként is oltalom alatt
         állhat‑e.

      58      Ami a jelen ügyben szóban forgó áru formáját illeti, a felperes hangsúlyozza, hogy az érintett fogyasztónak útmutatást ad
         az áru működése vagy teljesítménye, úgymint a hangfalak műszaki jellemzői, a Bang & Olufsen védjegy hírneve és luxusjellege,
         az áru kereskedelmi reklámja, valamint külső megjelenése.

      59      Az OHIM vitatja a felperes jogalapjának megalapozottságát.

       A Törvényszék álláspontja
      60      Egy áru formája egyike az olyan megjelöléseknek, amelyek védjegyoltalom tárgyai lehetnek. Közösségi védjegy tekintetében ez
         következik a 40/94 rendelet 4. cikkéből (jelenleg a 207/2009 rendelet 4. cikke), amelynek értelmében közösségi védjegyoltalom
         tárgya lehet minden grafikailag ábrázolható megjelölés, így különösen szó, ábra, az áru formája vagy csomagolása, ha e megjelölés
         alkalmas arra, hogy valamely vállalkozás áruit vagy szolgáltatásait megkülönböztesse más vállalkozások áruitól vagy szolgáltatásaitól
         (lásd a Bíróság C‑48/09. P. sz., Lego Juris kontra OHIM ügyben 2010. szeptember 14‑én hozott ítéletének [az EBHT‑ban még nem
         tették közzé] 39. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).

      61      A 40/94 rendelet 7. cikke (1) bekezdésének e) pontja értelmében azonban a megjelölés nem részesülhet védjegyoltalomban, ha
         kizárólag olyan formából áll, amely az áru jellegéből következik, vagy az áru értékének a lényegét hordozza, vagy a célzott
         műszaki hatás eléréséhez szükséges, vagy az áru értékének a lényegét hordozza.

      62      Az ítélkezési gyakorlat szerint a 40/94 rendelet 7. cikke (1) bekezdése e) pontjában felsorolt lajstromozást kizáró okokat
         a mindegyikük mögött meghúzódó közérdek tükrében kell értelmezni (lásd a fenti 60. pontban hivatkozott Lego Juris kontra OHIM
         ügyben hozott ítélet 43. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).

      63      Következésképpen bizonyos – az áru formájából álló és a 40/94 rendelet 7. cikke (1) bekezdése e) pontjának ii. alpontja (jelenleg
         a 207/2009 rendelet 7. cikke (1) bekezdése e) pontjának ii. alpontja) hatálya alá tartozó ‑ térbeli megjelölések vonatkozásában
         az uniós bíróság már megállapította, hogy az e rendelkezésben szereplő kizáró okok célja annak elkerülése, hogy a védjegyoltalom
         a jogosult számára monopóliumot nyújtson műszaki megoldásokra vagy az áru használati jellemzőire, amelyeket a fogyasztó a
         versenytársak áruiban is kereshet (a fenti 26. pontban hivatkozott Philips ügyben hozott ítélet 78. pontja, a fenti 26. pontban
         hivatkozott Linde és társai ügyben hozott ítélet 72. pontja, valamint a fenti 60. pontban hivatkozott Lego Juris kontra OHIM
         ügyben hozott ítélet 43. pontja), és megjegyezte, hogy a szóban forgó formák lajstromozása lehetővé teheti e védjegy jogosultja
         számára, hogy megtiltsa a többi vállalkozás számára nem csupán minden azonos forma, de a hasonló formák használatát is (lásd
         ebben az értelemben a fent hivatkozott Lego Juris kontra OHIM ügyben hozott ítélet 56. pontját).

      64      Először is a felperes arra hivatkozik, hogy az említett cél a 40/94 rendelet 7. cikke (1) bekezdése e) pontja iii. alpontjának
         hatálya alá tartozó formákra nem vonatkozik. A felperes állításával ellentétben azonban semmi nem indokolja azt a megállapítást,
         hogy az említett rendelkezésben előírt lajstromozást kizáró ok célja eltérő természetű lenne attól, mint amelyet az ítélkezési
         gyakorlat az ugyanezen 7. cikk (1) bekezdése e) pontjának ii. alpontjában szabályozott kizáró okkal kapcsolatban tartalmaz.

      65      E tekintetben, amint azt D. Ruiz‑Jarabo Colomer főtanácsnok a fenti 26. pontban hivatkozott Philips‑ügyben ismertetett indítványának
         (EBHT 2002., I‑5478. o.) 30. és 31. pontjában a 89/104 irányelv 3. cikke (1) bekezdésének e) pontjával kapcsolatban – amely
         lényegében azonos a 40/94 rendelet 7. cikke (1) bekezdésének e) pontjával – hangsúlyozta, a pusztán funkcionális vagy az áru
         értékének lényegét hordozó formák lajstromozása tilalmának közvetlen célja annak elkerülése, hogy a védjegy által nyújtott
         kizárólagos és állandó jog olyan más jogok időkorlátozás nélküli fenntartását eredményezze, amelyek fennmaradásának időtartamát
         a jogalkotó korlátozni kívánta.

      66      A célzott műszaki hatás eléréséhez szükséges formára vonatkozó lajstromozást kizáró okhoz hasonlóan az a kizáró ok, amely
         kizárja a védjegyoltalomból azokat a megjelöléseket, amelyek kizárólag olyan formából állnak, amely az áru értékének a lényegét
         hordozza, az ilyen formák feletti monopólium létrejöttének elkerülését célozza.

      67      Másodszor, a felperes arra hivatkozik, hogy a szóban forgó forma nem tartozhat a 40/94 rendelet 7. cikke (1) bekezdése e) pontja
         iii. alpontjának hatálya alá.

      68      Márpedig egyrészt a szóban forgó megjelölés valóban kizárólag abból a formából áll, amely a jelen ítélet 2. pontjában szerepel.

      69      Amint az a fenti 10. pontban hivatkozott „hangszóró formája”‑ügyben hozott ítélet 40. pontjában nem vitatottan már megállapításra
         került, amelyet nem vitattak, az említett forma egy hangszóró formája, amely egy ceruzára vagy orgonasípra emlékeztető kúpból
         áll, amelynek a csúcsa egy négyzetes alaphoz ér hozzá, és ennek a kúpnak az egyik oldalán egy hosszú szögletes lapból áll,
         amely azt a benyomást erősíti, hogy az egész hangszóró súlyát csupán a kúpnak a négyzetes alapot éppen csak érintő csúcsa
         tartja úgy, hogy ez az egész figyelemreméltó és könnyen megjegyezhető formát alkot.

      70      Másrészt azt az érvet illetően, amely szerint a fellebbezési tanácsnak figyelembe kellett volna vennie a formán kívüli más
         elemeket, többek között a szóban forgó áru műszaki jellemzőit, és meg kellett volna állapítania, hogy a forma nem hordozza
         ezen áru értékének a lényegét, meg kell jegyezni mindenekelőtt, hogy a Bíróság már döntött az érintett vásárlóközönség általi
         észlelés figyelembevételéről egy, a 40/94 rendelet 7. cikke (1) bekezdése e) pontja ii. alpontjának alkalmazására vonatkozó
         ügyben.

      71      E tekintetben a Bíróság úgy ítélte meg, hogy a 40/94 rendelet 7. cikke (1) bekezdésének b) pontja által érintett esettel szemben,
         ahol az érintett vásárlóközönség észlelését kötelező jelleggel tekintetbe kell venni, mivel alapvető fontosságú annak meghatározásához,
         hogy a védjegyként történő lajstromozás céljából benyújtott megjelölés lehetővé teszi‑e az érintett áruk vagy szolgáltatások
         egy meghatározott vállalkozástól származóként történő megkülönböztetését, az említett cikk (1) bekezdésének e) pontja nem
         ír elő ilyen kötelezettséget (lásd a fenti 60. pontban hivatkozott Lego Juris kontra OHIM ügyben hozott ítélet 75. pontját
         és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).

      72      A Bíróság megállapította, hogy a megjelölésnek az átlagos fogyasztó általi, feltételezett észlelése nem döntő tényező a 40/94
         rendelet 7. cikke (1) bekezdése e) pontjának ii. alpontjában foglalt kizáró ok alkalmazása keretében, az legfeljebb az értékelés
         hasznos eleméül szolgálhat az illetékes hatóság számára a megjelölés alapvető jellemzőinek meghatározása során (lásd a fenti
         60. pontban hivatkozott Lego Juris kontra OHIM ügyben hozott ítélet 76. pontját).

      73      A jelen esetben a 40/94 rendelet 7. cikke (1) bekezdése e) pontja iii. alpontjának alkalmazását illetően meg kell jegyezni,
         hogy a szóban forgó áru külső megjelenése nagyon fontos tényező a fogyasztó választásában még akkor is, ha a fogyasztó a szóban
         forgó áru más tulajdonságait is figyelembe veszi.

      74      A lajstromoztatni kívánt forma ugyanis sajátos megjelenést mutat, és a felperes maga elismeri többek között a keresetlevél
         92. pontjában, hogy ez a külső megjelenés védjegystratégiája lényeges elemét képezi, valamint növeli a szóban forgó áru vonzóerejét,
         azaz értékét.

      75      Ezenkívül a megtámadott határozat 33. pontjában foglalt körülményekből, úgymint a forgalmazók internetes oldalainak kivonataiból,
         valamint az árverési értékesítésre és a használt áruk értékesítésére vonatkozó internetes oldalak kivonataiból kitűnik, hogy
         e forma esztétikai jellemzői elsődlegesen ki vannak emelve, és ezt a formát a zene megjelenítésének egyfajta tiszta, karcsú
         és időtlen szobraként észlelik, amely észlelés e formát az értékesítés reklámozása érveként lényeges tényezővé avatja.

      76      Nem tűnik úgy tehát, hogy a jelen esetben a fellebbezési tanács tévedett azzal, hogy a szóban forgó áru más jellemzőitől függetlenül
         megállapította, hogy a lajstromoztatni kívánt forma az említett áru értékének a lényegét hordozza.

      77      Hozzá kell tenni máskülönben, hogy az a megállapítás, hogy a forma az áru értékének a lényegét hordozza, nem zárja ki azt,
         hogy az áru más tulajdonságai, mint például a jelen esetben a műszaki jellemzői, a szóban forgó árunak szintén fontos értékét
         hordozzák.

      78      A fellebbezési tanács tehát helyesen juthatott arra a megállapításra, hogy a szóban forgó megjelölés a 40/94 rendelet 7. cikke
         (1) bekezdése e) pontja iii. alpontjának hatálya alá esik.

      79      Következésképpen a 40/94 rendelet 7. cikke (1) bekezdése e) pontja iii. alpontjának megsértésére alapított jogalap nem megalapozott,
         és el kell utasítani.

      80      A fentiekre tekintettel a keresetet el kell utasítani.

       A költségekről
      81      Az eljárási szabályzat 87. cikkének 2. §‑a alapján a Törvényszék a pervesztes felet kötelezi a költségek viselésére, ha a
         pernyertes fél ezt kérte. Mivel a felperes pervesztes lett, az OHIM kérelmének megfelelően kötelezni kell a költségek viselésére.

      A fenti indokok alapján
      A TÖRVÉNYSZÉK (nyolcadik tanács)
      a következőképpen határozott:
      1)      A Törvényszék a keresetet elutasítja.
      2)      A Törvényszék a Bang & Olufsen A/S‑t kötelezi a költségek viselésére.

               Truchot

                Martins Ribeiro

                Kanninen

         Kihirdetve Luxembourgban, a 2011. október 6‑i nyilvános ülésen.
      Aláírások
      * Az eljárás nyelve: angol.


A Bíróság (hatodik tanács) november 18.-i ítélete: 1987. # Maizena GmbH és társai kontra Bundesanstalt für landwirtschaftliche Marktordnung (BALM). # Előzetes döntéshozatal iránti kérelem: Verwaltungsgericht Frankfurt am Main - Németország. # # 137/85. sz. ügy


A Bíróság (első tanács) 1969. május 6-i ítélete. # André Huybrechts kontra az Európai Közösségek Bizottsága. # 21-68. sz. ügy


Az Elsőfokú Bíróság (ötödik tanács) 2004. március 2-i ítélete. # Christos Michael kontra az Európai Közösségek Bizottsága. # Tisztviselők - Sérelmet okozó aktus - Elfogadhatatlanság. # T-234/02. sz. ügy


A Bíróság február 19.-i ítélete: 2002. # Besix SA kontra Wasserreinigungsbau Alfred Kretzschmar GmbH & Co. KG (WABAG) és Planungs- und Forschungsgesellschaft Dipl. Ing. W. Kretzschmar GmbH & KG (Plafog). # Előzetes döntéshozatal iránti kérelem: Cour d'appel de Bruxelles - Belgium. # Brüsszeli Egyezmény. # C-256/00. sz. ügy


title: Az Elsőfokú Bíróság (egyesbíró) 2004. december 16-i ítélete. # Spyridon de Athanassios Pappas kontra az Európai Közösségek Bizottsága. # Tisztviselők. # T-11/02. sz. ügy

text:
      AZ ELSŐFOKÚ BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (egyesbíró)
      2004. december 16.
      T‑11/02. sz. ügy
      Spyridon de Athanassios Pappas
      kontra
      az Európai Közösségek Bizottsága
      „Tisztviselők – Nyugdíjazás – A személyzeti szabályzat 50. cikke alapján járó havi juttatás – A juttatás kiszámításánál figyelembe vett szolgálat – A Közösségeknél történt szolgálatba lépést megelőző állások – A nyugdíjjogosultságok átvitele”
      Teljes szöveg francia nyelven II ‑ 0000
      Tárgy:         A felperesnek a személyzeti szabályzat 50. cikke alapján a szolgálat érdekében történő nyugdíjazása következtében járó havi
         juttatás időtartamát megállapító bizottsági határozat megsemmisítésére irányuló kérelem tárgyában előterjesztett kereset.

      Határozat:         Az Elsőfokú Bíróság a keresetet elutasítja. Mindegyik fél maga viseli saját költségeit.

      Összefoglaló
      1.     Közösségi jog – Értelmezés – A kifejezések szövegkörnyezetének és szokásos jelentésének figyelembevétele – Az egységes értelmezés
            szükségessége – A különböző nyelvi változatok figyelembevétele
      2.     Tisztviselők – Szolgálati érdekből történő nyugdíjazás – A személyzeti szabályzat 50. cikkében meghatározott juttatás kiszámítása
            – Csak az intézményeknél teljesített szolgálati évek figyelembevétele
      (Személyzeti szabályzat, 50. cikk; IV. melléklet, egyetlen cikk)
      1.     Azon kifejezések jelentését és jelentéskörét, amelyekkel kapcsolatban a közösségi jog semmilyen meghatározást nem ad, a köznyelvben
         elfogadott szokásos jelentésüknek megfelelően és azon általános szövegkörnyezetre figyelemmel kell meghatározni, amelyben
         használják őket.

      Egyébként a közösségi jog egységes értelmezésének szükségessége kizárja azt, hogy kétség esetén valamely rendelkezés szövegét
         mindentől függetlenül vegyék figyelembe, éppen ellenkezőleg: megköveteli, hogy a szöveget a többi hivatalos nyelven elkészített
         változatok alapján értelmezzék és alkalmazzák.

      (lásd a 32. és 34. pontot)
      Hivatkozás: a Bíróság 9/79. sz. Koschniske‑ügyben 1979. július 12‑én hozott ítéletének (EBHT 1979., 2717. o.) 6. pontja; a
         Bíróság 349/85. sz., Dánia kontra Bizottság ügyben 1988. január 27‑én hozott ítéletének (EBHT 1988., 169. o.) 9. pontja; a
         Bíróság C‑164/98. P. sz., DIR International Film és társai kontra Bizottság ügyben 2000. január 27‑én hozott ítéletének (EBHT 2000.,
         447. o.) 26. pontja; az Elsőfokú Bíróság T‑68/97. sz., Neumann és Neumann‑Schölles kontra Bizottság ügyben 1999. szeptember 29‑én
         hozott ítéletének (EBHT‑KSZ 1999., I‑A‑193. és II‑1005. o.) 79. és 80. pontja; az Elsőfokú Bíróság T‑80/97. sz., Starway kontra
         Tanács ügyben 2000. szeptember 26‑án hozott ítéletének (EBHT 2000., II‑3099. o.) 81. pontja.

      2.     A személyzeti szabályzat 50. cikkének értelmében az A 1‑es vagy az A 2‑es besorolási fokozatba tartozó, a szolgálat érdekében
         a kinevezésre jogosult hatóság határozatával nyugdíjazott tisztviselő a személyzeti szabályzat IV. mellékletében meghatározott
         feltételeknek megfelelően kiszámított juttatásban részesül. A IV. melléklet egyetlen cikkének (3) bekezdése szerint azt az
         időtartamot, amelyre a tisztviselő a személyzeti szabályzat 50. cikkében meghatározott juttatást kapja, a tisztviselő szolgálati
         idejének és az életkorához tartozó megfelelő százalékértéknek a szorzatával kell meghatározni.

      A személyzeti szabályzat IV. mellékletének egyetlen cikkében foglalt „szolgálati időnek” mind a nyelvtani értelmezésére, mind
         a személyzeti szabályzat 50. cikkében meghatározott juttatás céljára figyelemmel, valamint az intézmények keretén belül teljesített
         szolgálat és az említett kiegészítő juttatás közötti kapcsolatra tekintettel a személyzeti szabályzat 50. cikkében meghatározott
         juttatás kiszámításakor kizárólag az intézmények keretén belül teljesített szolgálati éveket lehet figyelembe venni.

      E juttatás célja ugyanis az, hogy ellensúlyozza a kinevezésre jogosult hatóság diszkrecionális jogkörébe tartozó nyugdíjazásról
         szóló határozatot, és hogy – a volt tisztviselő pénzügyi érdekeinek védelmét célzó, meghatározott időtartamra szóló havi juttatás
         nyújtása révén – biztosítsa a Közösségek volt tisztviselőjének a munkaerőpiacra történő újbóli beilleszkedését. Mivel ez az
         előny elválaszthatatlanul kapcsolódik ahhoz a szolgálathoz, amelyet az érintett közösségi tisztviselőként az intézmények részére
         teljesített, az említett juttatásnak arányban kell állnia az érintett tisztviselőnek a Közösségek keretén belül teljesített
         szakmai pályafutásával.

      Mindezeken túlmenően, minthogy a pénzügyi szolgáltatásokra való jogosultságokat megteremtő határozatokat szigorúan kell értelmezni,
         nem vitatott, hogy – figyelembe véve egyrészt azt a tényt, hogy a személyzeti szabályzat 50. cikke alkalmazását illetően a
         szabályzaton belül semmiféle utalás nincs a közösségi intézményeknél történt szolgálatba lépést megelőző szolgálati évekre,
         másrészt az említett cikkben meghatározott rendszer önálló természetét – a jogalkotó akarata az volt, hogy kizárólag az intézmények
         keretén belül teljesített szolgálati éveket lehessen figyelembe venni a szolgálat érdekében történő nyugdíjazás következtében
         járó kiegészítő juttatás összegének kiszámításakor.

      (lásd a 30., 38., 40., 53. és 54. pontot)
      Hivatkozás: az Elsőfokú Bíróság T‑221/02. sz., Lebedef és társai kontra Bizottság ügyben 2003. szeptember 18‑án hozott ítéletének
         (EBHT‑KSZ 2003., I‑A‑211. és II‑1037. o.) 38. pontja és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat.


A Bíróság (ötödik tanács) május 8.-i ítélete: 1990. # Klaus Biehl kontra Administration des contributions du grand-duché de Luxembourg. # Előzetes döntéshozatal iránti kérelem: Conseil d'État du Luxemburgi Nagyhercegség. # Munkavállalók szabad mozgása. # C-175/88. sz. ügy