title: A Bíróság (harmadik tanács) 2006. január 19-i ítélete. # Margaretha Bouanich kontra Skatteverket. # Előzetes döntéshozatal iránti kérelem: Kammarrätten i Sundsvall - Svédország. # Közvetlen adók - A tőke szabad mozgása - Osztalékadó - Részvények bevonása - Részvényvásárlási költségek levonhatósága - Belföldi és külföldi illetőségű személyekkel szemben alkalmazott eltérő bánásmód - Kettős adóztatás elkerüléséről szóló egyezmény. # C-265/04. sz. ügy

text:
      C‑265/04. sz. ügy
      Margaretha Bouanich
      kontra
      Skatteverket
      (a Kammarrätten i Sundsvall [Svédország] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)
      „Közvetlen adók – A tőke szabad mozgása – Osztalékadó – Részvények bevonása – Részvényvásárlási költségek levonhatósága – Belföldi és külföldi illetőségű személyekkel szemben alkalmazott eltérő bánásmód – Kettős adóztatás elkerüléséről szóló egyezmény”
      Az ítélet összefoglalása
      1.        Tőke szabad mozgása – Korlátozások
      (EK  56. és 58. cikk)
      2.        Tőke szabad mozgása – Korlátozások
      (EK  56. és 58. cikk)
      1.        Az EK 56. és az EK 58. cikket úgy kell értelmezni, miszerint ellentétes ezekkel az érintetthez hasonló nemzeti szabályozás,
         amely szerint tőkeleszállítás esetében osztalék módjára adózik a külföldi illetőségű részvényesnek a részvények bevonása után
         járó kifizetés anélkül, hogy levonható lenne a bevont részvények megvásárlásának költsége, míg a belföldi illetőségű részvényesnek
         kifizetett ugyanezen összeg tőkenyereségként adózik, és a megvásárlás költségét le lehet vonni.

      Az ilyen szabályozás azt eredményezi, hogy a határon átnyúló tőkeátruházás kevésbé legyen előnyös, mivel nemcsak a nem tagállami
         illetőségű befektetőket riasztja el attól, hogy ottani illetőségű társaságok részvényeit vásárolják, hanem következésképpen
         e társaságok arra vonatkozó lehetőségét is szűkíti, hogy nem tagállami illetőségű befektetők révén növeljék a tőkéjüket.

      Mivel a megvásárlás költsége közvetlenül kapcsolódik a részvény bevonása kapcsán kifizetett összeghez, ezért nem áll fenn
         olyan objektív különbség a belföldi és a külföldi illetőségű személyek között, amely e tekintetben megalapozhatná az eltérő
         bánásmódot.

      (vö. 34., 40., 43. pont, rendelkező rész 1. pont)
      2.        Az EK 56. és az EK 58. cikket úgy kell értelmezni, miszerint ellentétes ezekkel az a kettős adóztatás elkerüléséről szóló
         egyezmény alapján fennálló nemzeti szabályozás, amely az osztalékadó felső határát a külföldi illetőségű részvényesek esetében
         alacsonyabb adókulccsal állapítja meg, mint a belföldi részvényeseknél, és az egyezményt tőkeleszállítás esetében a részvények
         bevonási árfolyamának adóztatására vonatkozóan az OECD modellegyezményéhez fűzött kommentárra figyelemmel értelmezve megengedett
         a részvények névértékének levonása a részvénybevonás összegéből, míg a belföldi illetőségű részvényesek levonhatják a részvények
         megvásárlásának a költségét, kivéve azt az esetet, amikor az említett nemzeti szabályozás alapján a külföldi illetőségű részvényesekre
         nem vonatkozik kedvezőtlenebb elbánás, mint a belföldi részvényesekre. A kérdést előterjesztő bíróság feladata megállapítani,
         hogy ez fennáll‑e az alapügy egyedi körülményei között.

      3.        (vö. 53., 56. pont, rendelkező rész 2. pont)
A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (harmadik tanács)
      2006. január 19. (*)

      „Közvetlen adók – A tőke szabad mozgása – Osztalékadó – Részvények bevonása – Részvényvásárlási költségek levonhatósága – Belföldi és külföldi illetőségű személyekkel szemben alkalmazott eltérő bánásmód – Kettős adóztatás elkerüléséről szóló egyezmény”
      A C‑265/04. sz. ügyben,
      az EK 234. cikk alapján benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában, amelyet a Kammarrätten i Sundsvall (Svédország)
         a Bírósághoz 2004. június 24‑én érkezett, 2004. június 17‑i határozatával terjesztett elő az előtte

      Margaretha Bouanich
      és
      a Skatteverket
      között folyamatban levő eljárásban,
      A BÍRÓSÁG (harmadik tanács),
      tagjai: A. Rosas tanácselnök, J. Malenovský, S. von Bahr, A. Borg Barthet és U. Lõhmus (előadó) bírák,
      főtanácsnok: J. Kokott,
      hivatalvezető: R. Grass,
      tekintettel az írásbeli szakaszra,
      figyelembe véve a következők által előterjesztett észrevételeket:
      –        M. Bouanich képviseletében J. Grönlund skattejurist,
      –        a svéd kormány képviseletében A. Kruse, meghatalmazotti minőségben,
      –        az Európai Közösségek Bizottsága képviseletében R. Lyal és L. Ström van Lier, meghatalmazotti minőségben,
      a főtanácsnok indítványának a 2005. július 14‑i tárgyaláson történt meghallgatását követően,
      meghozta a következő
      Ítéletet
      1        Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem az EK 43., 48., 56. és 58. cikk értelmezésére irányul.

      2        A kérelmet M. Bouanich francia állampolgár és a Förvaltnings AB Ratos (a továbbiakban: Ratos) svéd részvénytársaság részvényese
         és a Skatteverket (svéd adóhatóság) között annak tárgyában folyó jogvita keretében nyújtották be, hogy a Skatteverket megtagadta
         M. Bouanich részvényeinek a részvénytársaság által tőkeleszállítás kapcsán történt bevonását terhelő osztalékadó teljes összegének
         visszatérítését.

       A nemzeti jogi háttér
       Az osztalékadóról szóló törvény
      3        A részvényeknek a bevonás céljából történő benyújtásakor a részvényesnek járó kifizetések adóztatása tekintetében a svéd szabályozás
         különbséget tesz a belföldi és a külföldi illetőségű részvényesek között. A belföldi illetőségű részvényesek esetében a részvény
         bevonását tőkenyereségként adóztatják, és a részvényvásárlás költsége levonható. Az adókulcs 30%‑os. A nem svédországi illetőségű
         részvényesek esetében viszont a bevonás osztalékfizetésnek minősül, és nem lehet levonni a részvényvásárlás költségét.

      4        Az osztalék kifizetésére vonatkozó szabályokat az osztalékadóról szóló törvény (lag (1970:624) om kupongskatt, a továbbiakban:
         1970. évi törvény) állapítja meg, amely csak a nem svédországi illetőségű, illetve Svédországban állandó lakóhellyel nem rendelkező
         természetes vagy jogi személyekre (a továbbiakban: külföldi illetőségű részvényesek) alkalmazandó.

      5        Az 1970. évi törvény 1. cikke alapján osztalékadót kell az államnak befizetni minden, svéd részvénytársaság által kibocsátott
         részvény után történő nyereségfelosztásra. A törvény 2. cikkének (2) bekezdése megállapítja, hogy „nyereségfelosztásnak” minősül
         a részvényes javára teljesített valamennyi kifizetés, különösen tőkeleszállítás esetén.

      6        A törvény 5. cikke 30%‑ban határozza meg az osztalékadót, amely a kettős adóztatás elkerüléséről szóló egyezmények alapján
         gyakran kevesebb. Amennyiben az adott egyezményben foglaltnál magasabb adókulcs került alkalmazásra, az 1970. évi törvény
         27. cikke alapján adó-visszatérítésre van lehetőség.

      7        A törvény szerint nem lehet levonni a bevont részvények megvásárlásának költségét. A törvény hatálya alá tartozó részvényesnek
         tehát a bevonásért kapott teljes összeg 30%‑át kell befizetnie. A kettős adóztatás elkerüléséről szóló hatályos egyezmények
         alapján azonban más megoldás is lehetséges.

       A kettős adóztatás elkerüléséről szóló francia-svéd egyezmény
      8        A Francia Köztársaság kormánya és a Svéd Királyság kormánya között a jövedelem‑ és a vagyonadók területén a kettős adóztatás
         és az adókijátszás elkerülése tárgyában létrejött egyezmény 1990. november 27‑én került aláírásra, és 1992. április 1‑jén
         lépett hatályba (a továbbiakban: francia‑svéd egyezmény).

      9        Az egyezmény 10. cikkének (1) bekezdése szerint:

      „Az osztalék, amelyet az egyik Szerződő Államban belföldi illetőségű társaság a másik Szerződő Államban belföldi illetőségű
         személynek fizet, megadóztatható ebben a másik Államban.”

      10      A 10. cikk (2) bekezdése szerint:

      „Mindazonáltal ez az osztalék abban a Szerződő Államban, amelyben az osztalékot fizető társaság belföldi illetőségű, ennek
         a Szerződő Államnak a jogszabályai szerint is megadóztatható, ha azonban az osztalék haszonhúzója kapja az osztalékot, az
         így megállapított adó nem haladhatja meg az osztalék bruttó összegének 15%‑át.”

      11      A francia-svéd egyezmény 10. cikkének (5) bekezdése szerint e cikk alkalmazásában az „osztalék” kifejezés többek között részvényekből
         származó jövedelmet, valamint olyan jövedelmet jelent, amelyet annak az államnak az egyezmény hatályba lépésekor alkalmazandó
         jogszabályai szerint, amelyben a nyereséget felosztó társaság belföldi illetőségű, a részvényekből származó jövedelemmel azonos
         adóztatási elbánás alá vetnek.”

      12      Az egyezmény 13. cikkének (6) bekezdése szerint az alapügyben szereplő részvény-elidegenítésből származó tőkenyereség csak
         abban a Szerződő Államban adóztatható, amelyben az átruházó belföldi illetőségű.

      13      Az egyezmény a Gazdasági Együttműködési és Fejlesztési Szervezet (OECD) által a kettős adóztatás elkerülésére vonatkozóan
         kidolgozott modellegyezményen alapul, amelyet az OECD kommentárral is ellátott.

      14      Az OECD‑modellegyezmény 10. cikkéhez fűzött magyarázatának 28. pontja szerint az osztaléknak tekintett kifizetések nemcsak
         a tulajdonosok éves közgyűlése által elfogadott nyereségfelosztást foglalhatják magukban, hanem az olyan egyéb pénzbeli vagy
         pénzzel egyenértékű juttatásokat is, mint az ingyenrészvény, a jutalom, a felszámolás során realizált nyereség és a burkolt
         nyereségfelosztás. A cikkben biztosított kedvezmények mindaddig érvényesek, amíg a fizetést teljesítő társaság illetősége
         szerinti állam az ilyen juttatásokat osztalékként adóztatja.

      15      Az OECD‑modellegyezmény 13. cikkéhez fűzött magyarázatának 31. pontja szerint, amennyiben a részvényes a kibocsátó társaságnak
         adja el a részvényeket az adott társaság felszámolásával vagy befizetett tőkéjének leszállításával kapcsolatban, az eladási
         ár és a részvények névértéke közötti különbözet a társaság illetősége szerinti államban kezelhető úgy, mintha az a felhalmozott
         nyereség felosztása lenne, és nem tőkenyereség. A cikk nem akadályozza a társaság illetősége szerinti államot abban, hogy
         az efféle felosztást az OECD‑modellegyezmény 10. cikkében meghatározott kulccsal adóztassa. Az ilyen adóztatás azért megengedett,
         mivel erre a különbözetre kiterjed az „osztalék” kifejezés 10. cikk III. bekezdésében meghatározott, és az arra vonatkozó
         szövegmagyarázat 28. bekezdése szerinti értelmezése.

      16      A kérdést előterjesztő bíróság szerint a francia‑svéd egyezmény rendelkezései az OECD modellegyezményre és a hozzáfűzött kommentárra
         figyelemmel megváltoztatták az 1970. évi törvényben megállapított adórendszert, amennyiben külföldi illetőségű személyek esetében
         15%‑os adókulcsot állapít meg, és megengedi a bevont részvények névértékének megfelelő összeg levonását.

       Az alapügy és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
      17      Tőkéjének leszállításakor a Ratos 1998. december 2‑án mintegy 8 640 000 SEK (917 000 euró) összegért bevonta a franciaországi
         illetőségű M. Bouanich birtokában lévő B osztályú részvényeket. Az 1970. évi törvény és a francia-svéd egyezmény együttes
         alkalmazásával a kifizetést terhelő adó a teljes összeg 15%‑át tette ki, azaz közel 1 300 000 SEK‑et (138 000 eurót).

      18      M. Bouanich az illetékes adóhatósághoz fordult és elsődlegesen a fizetett adó teljes összegének, másodlagosan a bevont részvények
         névértéke alapján megállapított adórész visszatérítését kérte.

      19      Az adóhatóság 1998. szeptember 28‑án helyt adott a másodlagos kérelemnek és körülbelül 167 000 SEK‑et (18 000 eurót) térített
         vissza.

      20      M. Bouanich a határozattal szemben keresetet indított a länsrätten i Dalarnas län (Svédország) előtt az eredetileg megállapított
         adó összegének visszatérítése iránt. Miután a keresetet a 2001. március 29‑i ítélettel elutasították, az alapügy felperese
         fellebbezést nyújtott be a kérdést előterjesztő bírósághoz.

      21      Mivel a Kammarrätten i Sundsvall úgy ítélte meg, hogy a jogvita megoldására vonatkozóan nem tartalmaz egyértelmű rendelkezést
         sem az EK‑Szerződés, sem pedig a Bíróság ítélkezési gyakorlata, az eljárás felfüggesztéséről határozott és előzetes döntéshozatal
         céljából a következő kérdéseket terjesztette a Bíróság elé:

      „1)      Az EK‑Szerződés 56. és 58. cikke értelmében a tagállam megadóztathatja‑e osztalék módjára a részvény bevonása utáni kifizetést,
         amelyet a tagállambeli részvénytársaság fizet ki, anélkül, hogy levonható lenne a bevont részvény megvásárlásának költsége,
         ha a kifizetést olyan részvényes kapja, aki nem állandó vagy tartós jelleggel lakik a tagállamban, míg az állandó vagy tartós
         jelleggel a tagállamban lakó részvényesnek az ilyen részvénytársaság által a részvény bevonása után kifizetett összeg tőkenyereségként
         adózik, és a bevont részvény megvásárlásának költségét le lehet vonni?

      2)      Amennyiben az első kérdésre adott válasz nemleges: ha a részvénytársaság székhelye és a részvényes lakóhelye szerinti tagállam
         között a kettős adóztatás elkerülése tárgyában létrejött – az OECD modellegyezményének kommentárjára hivatkozó – egyezmény
         alapján az egyik tagállamban a részvényesnek a részvény bevonása után kifizetett összeg kisebb kulccsal adózik, mint a másik
         tagállamban, és megengedett a bevont részvény névértékének megfelelő összeg levonása az első kérdésben említett cikkek értelmében,
         ilyen körülmények közt alkalmazhatja-e a tagállam a fent ismertetetthez hasonló szabályozást?

      3)      Az EK‑Szerződés 43. és 48. cikke értelmében a tagállam alkalmazhatja‑e a fent ismertetetthez hasonló szabályozást?”
       Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekről
       Az első kérdésről
      22      A kérdést előterjesztő bíróság első kérdése lényegében arra irányul, hogy úgy kell‑e az EK 56. és 58. cikket értelmezni, mint
         amelyekkel ellentétes az alapeljárásban érintett azon nemzeti szabályozás, amely szerint tőkeleszállítás esetén osztalék módjára
         adózik a külföldi illetőségű részvényesnek a részvények bevonása után járó kifizetés, anélkül hogy levonható lenne a bevont
         részvények megvásárlásának költsége, míg a belföldi illetőségű részvényesnek kifizetett ugyanezen összeg tőkenyereségként
         adózik, és a megvásárlás költségét le lehet vonni.

      23      M. Bouanich előadja, hogy az 1970. évi törvény korlátozza a külföldi befektetők svéd társaságokba irányuló befektetéseit,
         és az EK 56. cikkbe ütköző hátrányos megkülönböztetésnek minősül, amely még az EK 58. cikkre tekintettel sem indokolható.

      24      A svéd kormány nem vitatja azt az állítást, hogy az 1970. évi törvény és a közösségi jog nem egyeztethető össze. Elismeri,
         hogy a részvény bevonásáért járó kifizetések adózására vonatkozó svéd szabályozás eredményeként az adózó részvényesek eltérő
         bánásmódban részesülnek aszerint, hogy Svédországban korlátozott vagy korlátlan adókötelezettség terheli‑e őket. Következésképpen
         ez a rendszer ahhoz vezet, hogy a korlátozottan adóköteles részvényest olykor jobban megadóztatják, mint a korlátlanul adókötelest.

      25      A svéd kormány hozzáfűzi, hogy a szabályozás módosítását tervezi, engedélyezve a korlátozottan adóköteles részvényes számára
         a részvény bevonásának összegéből a részvényvásárlás költségének levonását.

      26      Az Európai Közösségek Bizottsága szerint nyilvánvaló, hogy tőkeleszállítás esetében a részvények bevonási árfolyamának adóztatására
         vonatkozó svéd szabályozás különbséget tesz a belföldi és a külföldi illetőségű részvényesek között. A bevont részvények megvásárlási
         költségének levonhatósága olyan adókedvezmény, amellyel külföldi részvényesek nem élhetnek. A részvényesek ilyen eltérő kezelése
         hátrányos megkülönböztetést idéz elő, amennyiben hasonló helyzeteket eltérően kezelnek, jóllehet ezek között nem áll fenn
         olyan objektív különbség, amely e tekintetben megalapozhatná az adóalanyok két csoportjára vonatkozó eltérő bánásmódot.

      27      Következésképpen a Bizottság azon a véleményen van, hogy az 1970. évi törvénnyel előidézett hátrányos megkülönböztetés a tőke
         szabad mozgásának az EK 56. cikkbe ütköző korlátozását képezi. Az előzetes döntéshozatalra utaló végzésben nem található olyan
         körülmény, amely alapján az EK 58. cikk értelmében igazolható lenne az ilyen korlátozás.

      28      Előzetesen emlékeztetni kell a Bíróság állandó ítélkezési gyakorlatára, amely szerint, noha a közvetlen adózás a tagállamok
         hatáskörébe tartozik, mindazonáltal azt ez utóbbiaknak a közösségi jog tiszteletben tartásával kell gyakorolniuk (lásd többek
         között a C‑80/94. sz. Wielockx‑ügyben 1995. augusztus 11‑én hozott ítélet [EBHT 1995., I‑2493. o.] 16. pontját és a C‑319/02. sz.
         Manninen‑ügyben 2004. szeptember 7‑én hozott ítélet [EBHT 2004., I‑7477. o.] 19. pontját).

      29      A Szerződés 67. cikkének [a cikket az Amszterdami Szerződés hatályon kívül helyezte] végrehajtásáról szóló, 1988. június 24‑i
         88/361/EGK tanácsi irányelv (HL L 178., 5. o.; magyar nyelvű különkiadás 10. fejezet, 1. kötet, 10. o.) 1. cikkének és az
         ezen irányelv I. mellékletében meghatározott nómenklatúra értelmében tőkemozgásnak minősül a részvények olyan eladása a kibocsátó
         társaságnak, mint amit M. Bouanich is eszközölt. Ez a nómenklatúra megőrizte irányadó jellegét a „tőkemozgás” fogalmának meghatározása
         tekintetében (lásd a C‑452/01. sz., Ospelt és Schlössle Weissenberg ügyben 2003. szeptember 23‑án hozott ítélet [EBHT 2003.,
         I‑9743. o.] 7. pontját és a C‑376/03. sz. D.‑ügyben 2005. július 5‑én hozott ítélet [az EBHT‑ban még nem tették közzé] 24. pontját).
         Ennélfogva az ilyen befektetés a tőke szabad mozgására vonatkozó közösségi rendelkezések hatálya alá tartozik.

      30      Az EK 56. cikk értelmében az EK 58. cikkben foglalt indokokra is figyelemmel tilos a tagállamok közötti tőkemozgásra vonatkozó
         minden korlátozás.

      31      Az első kérdés megválaszolásához mindenekelőtt azt kell megvizsgálni, hogy a tőkemozgás szabadsága korlátozásának minősül-e,
         ha a tagállam részvény-bevonásakor nem engedi meg a külföldi illetőségű részvényeseknek, hogy levonják a részvények megvásárlásának
         költségét.

      32      E tekintetben meg kell jegyezni, hogy az 1970. évi törvény eltérő szabályokat állapít meg a svéd társaságok részvényeit vásárló
         részvényesekre aszerint, hogy svédországi vagy külföldi illetőségűek. Így a svédországi illetőségű részvényes a részvények
         tőkeleszállítás kapcsán történő bevonásakor levonhatja a részvények megvásárlásának költségét, míg a külföldi illetőségű részvényes
         nem teheti meg ugyanezt. Az adólevonási jog ezért kizárólag a belföldi illetőségű részvényesek számára fenntartott adókedvezmény.

      33      Nem vitatott, hogy az ilyen adókedvezmény csökkenti a kedvezményezettek adóterhét, több adót hárítva az ebben a kedvezményben
         nem részesülő külföldi illetőségű részvényesekre, akik ezáltal a belföldi részvényeseknél kedvezőtlenebb helyzetbe kerülnek.

      34      Mint ahogy a főtanácsnok is kitért erre indítványa 33. és 34. pontjában, meg kell említeni, hogy az ilyen szabályozás azt
         eredményezi, hogy a határon átnyúló tőkeátruházás kevésbé legyen előnyös, mivel nemcsak a nem svédországi illetőségű befektetőket
         riasztja el attól, hogy svédországi illetőségű társaságok részvényeit vásárolják, hanem következésképpen a svéd társaságok
         arra vonatkozó lehetőségét is szűkíti, hogy nem svédországi illetőségű befektetők révén növeljék a tőkéjüket.

      35      Ilyen feltételek mellett meg kell állapítani, hogy a tőkemozgás szabadságának az EK 56. cikk szerinti korlátozását képezi,
         ha a részvény bevonásakor nem engedik meg a külföldi illetőségű részvényeseknek, hogy levonják a részvények megvásárlásának
         költségét.

      36      Ezután azt kell megvizsgálni, hogy igazolható‑e ez a korlátozás az EK 58. cikk (1) bekezdésében foglalt indokokkal. Ebből
         a rendelkezésnek ugyanezen cikk (3) bekezdésével történő együttes értelmezéséből az következik, hogy a tagállamok nemzeti
         szabályozásukban különbséget tehetnek a belföldi és a külföldi illetőségű adóalanyok között, amennyiben ez a különbségtétel
         nem szolgál a szabad tőkemozgásra vonatkozó önkényes megkülönböztetés vagy rejtett korlátozás eszközéül.

      37      Mint az a jelen ítélet 34. pontjában már megállapításra került, az 1970. évi törvény különbséget tesz a belföldi és a külföldi
         illetőségű részvényesek között azáltal, hogy eltérően adóztatja a részvények bevonásakor általuk kapott összeget.

      38      Különbséget kell tenni azonban az EK 58. cikk (1) bekezdésének a) pontja alapján megengedett egyenlőtlen bánásmód és e cikk
         (3) bekezdése alapján tiltott önkényes megkülönböztetések között. Márpedig az ítélkezési gyakorlat szerint ahhoz, hogy a jelen
         ügyben érintetthez hasonló nemzeti szabályozást összeegyeztethetőnek lehessen tekintetni a Szerződésnek a tőke szabad mozgására
         vonatkozó rendelkezéseivel, az szükséges, hogy az eltérő bánásmód objektíve össze nem hasonlítható helyzetekre vonatkozzon
         vagy közérdeken alapuló kényszerítő ok alapján indokolható legyen (lásd a C‑35/98. sz. Verkooijen‑ügyben 2000. június 6‑án
         hozott ítélet [EBHT 2000., I‑4071. o.] 43. pontját, a fent hivatkozott Manninen‑ügyben hozott ítélet 28. és 29. pontját és
         a C‑512/03. sz. Blanckaert‑ügyben 2005. szeptember 8‑án hozott ítélet [az EBHT‑ban még nem tették közzé] 42. pontját).

      39      E tekintetben azt kell megvizsgálni, hogy a belföldi és a külföldi illetőségű részvényesek részvényeinek bevonása révén szerzett
         jövedelem adóztatásában mutatkozó különbség objektíve össze nem hasonlítható helyzetekre vonatkozik‑e.

      40      Meg kell állapítani, hogy a megvásárlás költsége közvetlenül kapcsolódik a részvény bevonása kapcsán kifizetett összeghez,
         és így e tekintetben a belföldi és a külföldi illetőségű személyek összehasonlítható helyzetben vannak. Nem áll fenn olyan
         objektív különbség a két helyzet között, amely e tekintetben megalapozhatná az adóalanyok két csoportjára vonatkozó eltérő
         bánásmódot.

      41      Ilyen feltételek mellett az 1970. évi törvényhez hasonló nemzeti szabályozás a külföldi illetőségű részvényesekkel szembeni
         önkényes megkülönböztetésnek minősül, mivel jobban megadóztatja őket, mint az objektíve összehasonlítható helyzetben lévő
         belföldi illetőségű részvényeseket.

      42      Végül az EK 58. cikkben vagy a Bíróság ítélkezési gyakorlatában foglalt további indokokkal kapcsolatban meg kell állapítani,
         hogy ezekre nem hivatkoztak.

      43      Az első kérdésre tehát azt a választ kell adni, hogy az EK 56. és az EK 58. cikket úgy kell értelmezni, miszerint ellentétes
         ezekkel az érintetthez hasonló nemzeti szabályozás, amely szerint tőkeleszállítás esetében osztalék módjára adózik a külföldi
         illetőségű részvényesnek a részvények bevonása után járó kifizetés anélkül, hogy levonható lenne a bevont részvények megvásárlásának
         költsége, míg a belföldi illetőségű részvényesnek kifizetett ugyanezen összeg tőkenyereségként adózik, és a megvásárlás költségét
         le lehet vonni.

       A második kérdésről
      44      A kérdést előterjesztő bíróság második kérdése arra irányul, hogy más lenne‑e a válasz az első kérdésre abban az esetben,
         ha valamely kettős adóztatás elkerüléséről szóló egyezmény (mint amilyen a francia-svéd egyezmény) alapján alkalmazandó adórendszer
         az osztalékadó felső határát a külföldi illetőségű részvényesek esetében alacsonyabb adókulccsal állapítja meg, mint a belföldi
         részvényeseknél, és az egyezményt az OECD modellegyezményéhez fűzött kommentárra figyelemmel értelmezve megengedett a részvények
         névértékének levonása a részvénybevonás összegéből.

      45      M. Bouanich előadja, hogy a francia‑svéd egyezmény alapján a Francia Köztársaságnak kizárólagos joga van az értékpapírok bevonásából
         származó tőkenyereség adóztatására. A tévesen behajtott osztalékadót ezért egészében vissza kell téríteni.

      46      A Bizottság az adójóváírásra (a 270/83. sz., Bizottság kontra Franciaország ügyben 1986. január 28‑án hozott ítélet [EBHT 1986.,
         2773. o.]) és az adókedvezményekre (a C‑307/97. sz., Saint-Gobain ZN ügyben 1999. szeptember 21‑én hozott ítélet [EBHT 1999.,
         I‑6161. o.]) vonatkozó ítélkezési gyakorlatra hivatkozik annak alátámasztására, hogy a közösségi jog tiszteletben tartása
         nem függhet valamely, két tagállam között a kettős adóztatás elkerülése tárgyában létrejött egyezmény tartalmától.

      47      A Bizottság úgy véli, hogy az EK 56. és az EK 58. cikkel ellentétes az olyan, adóegyezmény alapján alkalmazandó, és az OECD
         modellegyezmény kommentárjára figyelemmel értelmezett rendszer, mint amilyet az alapügyben leírtak.

      48      E tekintetben meg kell vizsgálni azt, hogy figyelembe kell‑e venni a francia‑svéd egyezményt annak eldöntésekor, hogy az adószabályozás
         megfelel-e a tőke szabad mozgására vonatkozó közösségi szabályoknak. Igenlő válasz esetében azt kell továbbá megvizsgálni,
         hogy az egyezmény kiküszöböli-e a megállapított alapvető szabadság korlátozását.

      49      Meg kell állapítani, hogy a kettős adóztatás megszüntetése a Közösség egyik célkitűzése, amelynek megvalósítása az EK 293. cikk
         második francia bekezdése értelmében a tagállamoktól függ. A kettős adóztatás elkerülésére vonatkozó közösségi egységesítési
         vagy harmonizációs intézkedések hiányában a tagállamok továbbra is hatáskörrel rendelkeznek a jövedelmek és a vagyon adózási
         követelményeinek meghatározására annak érdekében, hogy adott esetben egyezmények megkötésével elkerüljék a kettős adóztatást.
         Ilyen körülmények között a tagállamok a kettős adóztatás elkerülésére kötött kétoldalú egyezmények keretében az adóügyi hatáskör
         megosztása érdekében szabadon rögzíthetik a csatlakozási pontokat (lásd a C‑336/96. sz. Gilly‑ügyben 1998. május 12‑én hozott
         ítélet [EBHT 1998., I‑2793. o.] 24. és 30. pontját, a fent hivatkozott Saint‑Gobain‑ügyben hozott ítélet 57. pontját és D.‑ügyben
         hozott ítélet 52. pontját).

      50      Az adóügyi hatáskör ilyen megosztása mindazonáltal nem teszi lehetővé azt, hogy a tagállamok a közösségi szabályokkal ellentétes
         hátrányos megkülönböztetést vezessenek be.

      51      Minthogy az OECD‑modellegyezmény kommentárjára figyelemmel értelmezett francia‑svéd egyezmény alapján fennálló adórendszer
         az alapügyben alkalmazandó jogi háttér részét alkotja, és a kérdést előterjesztő bíróság is ekként mutatta be, a Bíróságnak
         figyelembe kell vennie, hogy a közösségi jognak a nemzeti bíróság számára hasznos értelmezését nyújthassa. A Bíróságnak nem
         feladata sem a nemzeti jog értelmezése, sem annak a jelen ügyben történő alkalmazásának vizsgálata (lásd többek között a C‑435/93. sz.
         Dietz‑ügyben 1996. október 24‑én hozott ítélet [EBHT 1996., I‑5223. o.] 39. pontját és a C‑136/95. sz. Thibault‑ügyben 1998.
         április 30‑án hozott ítélet [EBHT 1998., I‑2011. o.] 21. pontját).

      52      A francia‑svéd egyezmény szerinti adójogi bánásmóddal kapcsolatban arra kell emlékeztetni, hogy az M. Bouanichhoz hasonló
         külföldi illetőségű részvényes az OECD‑modellegyezmény kommentárjára figyelemmel értelmezett egyezmény alapján a részvények
         bevonásakor azok névértékét levonhatja az adóztatható összegből. A fennmaradó összeget ezután 15%‑os adókulcs terheli.

      53      Tekintve, hogy a belföldi részvényeseket a részvények bevonásáért járó és a részvényvásárlási költség levonása után megmaradó
         összeg után 30%‑os adókulcs terheli, meg kell vizsgálni, hogy kedvezőbb elbánásban részesülnek-e ezek a részvényesek, mint
         a külföldi illetőségűek. Ennek megvizsgálásához ismerni kell a részvények megvásárlásának költségét, valamint a részvények
         névértékét.

      54      E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy a tények megállapítása és értékelése nem a Bíróság, hanem a nemzeti bíróság hatáskörébe
         tartozik (a 36/79. sz. Denkavit‑ügyben 1979. november 15‑én hozott ítélet [EBHT 1979., 3439. o.] 12. pontja, a C‑175/98. és
         C‑177/98. sz., Lirussi és Bizzaro egyesített ügyekben 1999. október 5‑én hozott ítélet [EBHT 1999., I‑6881. o.] 37. pontja
         és a C‑318/98. sz., Fornasar és társai ügyben 2000. június 22‑én hozott ítélet [EBHT 2000., I‑4785. o.] 31. pontja).

      55      Következésképpen a nemzeti bíróságnak kell az előtte folyamatban levő ügyben megvizsgálnia, hogy a névérték levonása és a
         15%‑os felső adóhatár alkalmazása a külföldi illetőségű részvényesek esetében nem eredményez-e kedvezőtlenebb elbánást ez
         utóbbiak számára, mint a belföldi illetőségű részvényesek számára, akik levonhatják a részvényvásárlás költségét, és 30%‑os
         adókulcsot alkalmazhatnak.

      56      A második kérdésre tehát azt a választ kell adni, hogy az EK 56. és az EK 58. cikket úgy kell értelmezni, miszerint ellentétes
         ezekkel a – francia‑svéd egyezményhez hasonló – kettős adóztatás elkerüléséről szóló egyezmény alapján fennálló nemzeti szabályozás,
         amely az osztalékadó felső határát a külföldi illetőségű részvényesek esetében alacsonyabb adókulccsal állapítja meg, mint
         a belföldi részvényeseknél, és az egyezményt az OECD‑modellegyezményéhez fűzött kommentárra figyelemmel értelmezve megengedett
         a részvények névértékének levonása a részvénybevonás összegéből, kivéve azt az esetet, amikor az említett nemzeti szabályozás
         alapján a külföldi illetőségű részvényesekre nem vonatkozik kedvezőtlenebb elbánás, mint a belföldi részvényesekre. A kérdést
         előterjesztő bíróság feladata megállapítani, hogy ez fennáll‑e az alapügy egyedi körülményei között.

       A harmadik kérdésről
      57      Az első és a második kérdésre adott válaszokra figyelemmel a harmadik kérdést nem kell megválaszolni.

       A költségekről
      58      Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás
         egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült
         költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.

      A fenti indokok alapján, a Bíróság (harmadik tanács) a következőképpen határozott:
      1)      Az EK 56. és az EK 58. cikket úgy kell értelmezni, miszerint ellentétes ezekkel az érintetthez hasonló nemzeti szabályozás,
            amely szerint tőkeleszállítás esetében osztalék módjára adózik a külföldi illetőségű részvényesnek a részvények bevonása után
            járó kifizetés anélkül, hogy levonható lenne a bevont részvények megvásárlásának költsége, míg a belföldi illetőségű részvényesnek
            kifizetett ugyanezen összeg tőkenyereségként adózik, és a megvásárlás költségét le lehet vonni.
      2)      Az EK 56. és az EK 58. cikket úgy kell értelmezni, miszerint ellentétes ezekkel az – a Francia Köztársaság kormánya és a Svéd
            Királyság kormánya között a jövedelem‑ és a vagyonadók területén a kettős adóztatás és az adókijátszás elkerülése tárgyában
            1990. november 27-én létrejött egyezményhez hasonló – kettős adóztatás elkerüléséről szóló egyezmény alapján fennálló nemzeti
            szabályozás, amely az osztalékadó felső határát a külföldi illetőségű részvényesek esetében alacsonyabb adókulccsal állapítja
            meg, mint a belföldi részvényeseknél, és az egyezményt a Gazdasági Együttműködési és Fejlesztési Szervezet modellegyezményéhez
            fűzött kommentárra figyelemmel értelmezve megengedett a részvények névértékének levonása a részvénybevonás összegéből, kivéve
            azt az esetet, amikor az említett nemzeti szabályozás alapján a külföldi illetőségű részvényesekre nem vonatkozik kedvezőtlenebb
            elbánás, mint a belföldi részvényesekre. A kérdést előterjesztő bíróság feladata megállapítani, hogy ez fennáll‑e az alapügy
            egyedi körülményei között.
      Aláírások
      * Az eljárás nyelve: svéd.


title: A Bíróság ítélete (negyedik tanács), 2012. november 8.#Európai Bizottság kontra Görög Köztársaság.#Tagállami kötelezettségszegés – EK 43. cikk és EK 56. cikk – Bizonyos »stratégiai jelentőségű részvénytársaságok« jegyzett tőkéje 20%‑át meghaladó részesedésnek megfelelő szavazati jogok megszerzését előzetes engedélyhez kötő szabályozás – Az e társaságok által hozott egyes határozatok utólagos felülvizsgálatát biztosító eljárás.#C‑244/11. sz. ügy.

text:
         A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (negyedik tanács)
      2012. november 8. (
            *1
         )
      „Tagállami kötelezettségszegés — EK 43. cikk és EK 56. cikk — Bizonyos »stratégiai jelentőségű részvénytársaságok« jegyzett tőkéje 20%-át meghaladó részesedésnek megfelelő szavazati jogok megszerzését előzetes engedélyhez kötő szabályozás — Az e társaságok által hozott egyes határozatok utólagos felülvizsgálatát biztosító eljárás”
      A C-244/11. sz. ügyben,
      az EUMSZ 258. cikk alapján kötelezettségszegés megállapítása iránt a Bírósághoz 2011. május 20-án
      az Európai Bizottság (képviselik: E. Montaguti és G. Zavvos, meghatalmazotti minőségben, kézbesítési cím: Luxembourg)
      felperesnek,
      a Görög Köztársaság (képviselik: P. Mylonopoulos és K. Boskovits, meghatalmazotti minőségben, kézbesítési cím: Luxembourg)
      alperes ellen
      benyújtott keresete tárgyában,
      A BÍRÓSÁG (negyedik tanács),
      tagjai: L. Bay Larsen, a negyedik tanács elnökeként eljárva, J.-C. Bonichot, C. Toader, A. Prechal (előadó) és E. Jarašiūnas bírák,
      főtanácsnok: P. Cruz Villalón,
      hivatalvezető: C. Strömholm tanácsos,
      tekintettel az írásbeli szakaszra és a 2012. június 21-i tárgyalásra,
      tekintettel a főtanácsnok meghallgatását követően hozott határozatra, miszerint az ügy elbírálására a főtanácsnok indítványa nélkül kerül sor,
      meghozta a következő

         Ítéletet

               1

               Keresetében az Európai Bizottság arra kéri a Bíróságot, hogy állapítsa meg, hogy – a társadalmi kohézió elősegítését szolgáló nemzeti alap létrehozásáról szóló, 3631/2008 törvény (FEK Α’ 6/29.1.2008) 11. cikkének (1) bekezdésében szereplő, annak 11. cikke (2) és (3) bekezdésével együttesen értelmezendő előírások meghatározásával – a Görög Köztársaság megsértette a tőke szabad mozgására vonatkozó EUMSZ 63. cikkből, illetve a letelepedési szabadságra vonatkozó EUMSZ 49. cikkből eredő kötelezettségeit.

         Jogi háttér

               2

               A 3631/2008 törvény 11. cikke a következőképpen rendelkezik:
               „(1)   A jelenleg vagy korábban monopolhelyzetben lévő, stratégiai jelentőségű részvénytársaságokat illetően, különösen azon társaságok esetében, amelyek a nemzeti infrastruktúrahálózatot birtokolják, azt üzemeltetik vagy kezelik, a görög államon vagy a görög államhoz kapcsolódó társaságokon kívüli más részvényes […], illetve az együttesen és összehangolt módon eljáró részvényesek általi, a jegyzett tőke 20%-át meghaladó részesedésnek megfelelő szavazati jogok megszerzése a 3049/2002. sz. törvény által létrehozott privatizációs tárcaközi bizottság előzetes engedélyéhez kötött, az ott meghatározott eljárásnak megfelelően.
               (2)   Az engedély megadása ahhoz a feltételhez kötött, hogy teljesülnek-e a nyújtott szolgáltatások és a hálózatok működésének folyamatosságát biztosító közérdekű szempontok. A figyelembe veendő szempontok többek között a következők: a) a harmadik személy részvényesek tapasztalata a fenti társaságok tevékenységi területén, b) fizetőképességük, c) a befektetési stratégiáikkal kapcsolatos információk, d) ügyleteik átláthatósága, e) részletes üzleti terveik, f) befektetési programjuk terjedelme és jellege, g) tulajdonosi szerkezetük, h) a munkahelyek megtartása, i) jegyzett tőkéjük szerkezete, különösen az Európai Unión kívüli pénzügyi alapok részesedései, az átláthatóság és a kölcsönösség elve alapján, j) a határozathozatal módja.
               (3)   Az említett stratégiai jelentőségű társaságok alábbi tárgykörökre vonatkozó határozatai közérdekből a pénzügyminiszter engedélyéhez kötöttek:

                        a)

                        a társaság megszűnése, felszámolása és a felszámolóbiztosok kijelölése;

                        b)

                        a fent említett társaságok szerkezetátalakítása: a stratégiai jelentőségű ágazaton belüli szolgáltatásnyújtást veszélyeztető átalakulás, egyesülés más társasággal, egyesülés új részvénytársaság alapításával, szétválás bármely formában, akár valamely üzletág vagy üzletágak leválasztásával;

                        c)

                        a fent említett társaságok eszközei stratégiai elemeinek és az ország gazdasági és társadalmi életéhez, valamint biztonságához szükséges hálózatoknak és alapinfrastruktúrának átruházása, átalakítása vagy cseréje, átengedése, biztosítékként való nyújtása, valamint azok rendeltetésének átalakítása vagy módosítása.

                  (4)   Az előző bekezdésben említett engedély megadására a határozatnak a minisztérium részére történő megküldésétől számított harminc (30) napos határidőn belül közzétett miniszteri rendelettel kerül sor. Amennyiben a minisztérium részéről e határidőn belül nem érkezik válasz, az engedélyt megadottnak kell tekinteni.
               […]”

         A pert megelőző eljárás

               3

               2008. május 8-án a Bizottság felszólító levelet küldött a Görög Köztársaságnak, amelyben közölte, hogy a 3631/2008 törvény 11. cikke (1) és (3) bekezdésének rendelkezései ellentétesek az EK 43. cikkel és az EK 56. cikkel.

               4

               Miután a Görög Köztársaság által adott választ nem találta kielégítőnek, a Bizottság 2008. december 8-án kelt levelével indokolással ellátott véleményt küldött e tagállam részére.

               5

               2009. január 28-i levelében a Görög Köztársaság a fent említett, indokolással ellátott véleményre adott válaszában fenntartotta azon álláspontját, miszerint a szóban forgó nemzeti rendelkezések nem ellentétesek a Szerződésnek a tőke szabad mozgására és a letelepedés szabadságára vonatkozó rendelkezéseivel.

               6

               Mivel a Görög Köztársaság a megadott határidőn belül nem orvosolta a szóban forgó nemzeti rendelkezések által meghatározott előzetes engedélyezési rendszert és az utólagos felülvizsgálati eljárást illetően fennálló kötelezettségszegéseket, a Bizottság a jelen kereset benyújtása mellett döntött.

         A keresetről

         Az alapvető szabadságok korlátozásának fennállásáról

      A felek érvei

               7

               A Bizottság azt állítja, hogy a 3631/2008 törvény 11. cikkének (1) bekezdésében foglalt előzetes engedélyezési rendszer, valamint az ugyanezen cikk (3) bekezdésében foglalt utólagos felülvizsgálati eljárás a tőke szabad mozgásának, valamint a letelepedés szabadságának korlátozását képezi.

               8

               Mivel a magánbefektetők a szóban forgó, stratégiai jelentőségű társaságok tőzsdén jegyzett részvényeiből vásárolhatnak, az előzetes engedélyezési rendszer a már részben privatizált társaságokra alkalmazandó. E rendszer tehát nem esik az EK-Szerződés alapvető szabályainak hatályán kívül az EK 295. cikk értelmében.

               9

               Először is, ami a Szerződésnek a tőke szabad mozgására vonatkozó szabályait illeti, nem vitás, hogy a szóban forgó rendszer e szabályok hatálya alá tartozik, hiszen az az úgynevezett „közvetlen” befektetésekre, és különösen azon részesedési formára vonatkozik, amely valamely társaságban az annak irányításában és ellenőrzésében való tényleges részvételt lehetővé tévő részvények megszerzésével történik.

               10

               A 3631/2008 törvény 11. cikkének (3) bekezdésében foglalt utólagos felülvizsgálati eljárást illetően a Bizottság úgy véli, hogy annak az a hatása, hogy akadályozza a részvényeseknek az érintett társaságok irányításában és ellenőrzésében való tényleges részvételét, és elriaszthatja a más tagállamokban letelepedett piaci szereplőket a szóban forgó társaságok tőkéjébe való befektetéstől.

               11

               Másodszor a Bizottság arra hivatkozik, hogy mind az előzetes engedélyezési rendszer, mind az utólagos felülvizsgálati eljárás a letelepedési szabadság korlátozását képezi az EUMSZ 49. cikk értelmében.

               12

               A Görög Köztársaság azt állítja, hogy a 3631/2008 törvény 11. cikkének rendelkezései nem képezik sem a tőke szabad mozgásának, sem a letelepedési szabadságnak a korlátozását.

               13

               E rendelkezések nem azon, már privatizált társaságok viszonylatában alkalmazandók, amelyekben az állam megőrizte különleges – gyakran „aranyrészvényeknek” nevezett – előjogait, hanem azon, még nem privatizált, stratégiai jelentőségű társaságok, nevezetesen azon társaságok viszonylatában, amelyekben az állam e törvény hatálybalépésekor még nem vált meg a jegyzett tőkében fennálló azon stratégiai jelentőségű részesedésétől, amelynek révén a társaság szerveinek döntéseit meghatározó módon befolyásolni tudja.

               14

               Márpedig a Görög Köztársaság szerint a valamely tagállam által az ilyen, állam által ellenőrzött, stratégiai jelentőségű társaságok privatizációja érdekében hozott intézkedések az EK 295. cikk alapján nem tartoznak a Szerződésben foglalt alapvető szabadságok hatálya alá, amennyiben a privatizációs szabályok objektív, hátrányos megkülönböztetéstől mentes, előre megismerhető szempontokon alapulnak, és megfelelő jogorvoslati lehetőségekről rendelkeznek.

         A Bíróság álláspontja

               15

               Először is, a Görög Köztársaságnak az EK 295. cikkre alapított érvével kapcsolatban – amely cikk szerint „a Szerződés nem sértheti a tagállamokban fennálló tulajdoni rendet” – emlékeztetni kell arra, hogy a Bíróság korábban már kimondta, hogy az említett cikk nem vonja ki a tagállamok hatályos tulajdoni rendjét a Szerződés alapvető szabályai alól (lásd a C-503/04. sz., Bizottság kontra Németország ügyben 2007. július 18-án hozott ítélet [EBHT 2007., I-6153. o.] 37. pontját).

               16

               Konkrétabban a Bíróság korábban már kimondta, hogy bár az EK 295. cikk nem kérdőjelezi meg a tagállamok azon lehetőségét, hogy földszerzésre vonatkozó szabályozást vezessenek be, az ilyen szabályozás ettől még az uniós jog alapvető, többek között a hátrányos megkülönböztetés tilalmának elvére, a letelepedési szabadságra és a tőke szabad mozgására vonatkozó szabályai hatálya alá tartozik (a C-452/01. sz., Ospelt és Schlössle Weissenberg ügyben 2003. szeptember 23-án hozott ítélet [EBHT 2003., I-9743. o.] 24. pontja, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).

               17

               Ebből következik, hogy a 3631/2008 törvény 11. cikkét illetően, amely – miként azt a Görög Köztársaság előadta – az e tagállam által ellenőrzött egyes stratégiai jelentőségű részvénytársaságok privatizációjára vonatkozó nemzeti szabályozás részét képezi, bár az EK 295. cikk nem kérdőjelezi meg a tagállamok azon jogát, hogy ilyen privatizációs rendszert vezessenek be, annak tiszteletben kell tartania a Szerződésben alapvető szabályait, amelyeknek többek között részét képezik a jelen ügyben említett alapvető szabadságok is.

               18

               Egyébként, ha valamely állam úgy dönt, hogy állami vállalatait olyan részvénytársaságokká alakítja át, amelyeknek részvényei tőzsdén jegyezhetők, és főszabály szerint azok a piacon szabadon megvásárolhatók, lehetővé téve ezáltal azt, hogy valamely, nem állami részvényes nem elhanyagolható mértékű részesedést szerezzen e társaságokban, miként a szóban forgó stratégiai jelentőségű részvénytársaságok esetében is, a tagállam nem hivatkozhat az EK 295. cikkre annak érdekében, hogy kivonja e részesedésszerzéseket a Szerződés által biztosított alapvető szabadságok hatálya alól, azokat olyan engedélyezési rendszernek rendelve alá, amely igazolatlan joghézagot hoz létre az alapvető szabadságok védelmének rendszerén belül.

               19

               A Bizottság ezenfelül úgy véli, hogy a 3631/2008 törvény 11. cikkében foglalt előzetes engedélyezési rendszer és utólagos felülvizsgálati eljárás mind a letelepedési szabadságra vonatkozó EK 43. cikk, mind a tőke szabad mozgására vonatkozó EK 56. cikk hatálya alá tartozik.

               20

               Márpedig, miként azt a Görög Köztársaság helyesen állította, ezen álláspontnak nem lehet helyt adni.

               21

               Ugyanis először is, ami az előzetes engedélyezési rendszert illeti, emlékeztetni kell arra, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat szerint, ha a tagállami illetőségű adóalany más tagállamban letelepedett társaság tőkerészesedésével rendelkezik, amely alapján bizonyos befolyást gyakorol e társaság döntéseire, és lehetővé teszi számára, hogy tevékenységét meghatározza, letelepedési szabadságát gyakorolja (lásd többek között a C-212/09. sz., Bizottság kontra Portugália ügyben 2011. november 10-én hozott ítélet [EBHT 2011., I-10889. o.] 42. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).

               22

               A Bíróság korábban már azt is megállapította, hogy az a nemzeti szabályozás, amely célja szerint nem kizárólag a társaság döntéseinek meghatározó befolyásolását és tevékenységének meghatározását lehetővé tévő részesedésekre alkalmazandó, hanem amely a részvényesnek a társaságban fennálló részesedése mértékétől függetlenül alkalmazandó, éppúgy tartozhat az EK 43. cikk, mint az EK 56. cikk hatálya alá (lásd többek között a fent hivatkozott Bizottság kontra Portugália ügyben hozott ítélet 44. pontját).

               23

               Jelen esetben azt kell megállapítani, hogy a szóban forgó előzetes engedélyezési rendszer csupán a stratégiai jelentőségű részvénytársaságok jegyzett tőkéjének 20%-át meghaladó részesedésnek megfelelő szavazati jogokkal járó részesedések megszerzésére vonatkozik, és így kizárólag azokat a részvényeseket érinti, akik bizonyos befolyást tudnak gyakorolni az ilyen társaságok irányítására és ellenőrzésére.

               24

               E tekintetben kiemelendő, hogy a Bizottság azt állította – anélkül, hogy azt a Görög Köztársaság vitatta volna –, hogy azzal, hogy az előzetes engedélyezési rendszernek alávetett részesedésszerzések esetében a jegyzett tőke 20%-ában állapítja meg a küszöbértéket, e rendszer megakadályozza, hogy a befektetők a stratégiai jelentőségű társaságok ellenőrzéséhez és irányításához, valamint határozatainak befolyásolásához szükséges mértékű részesedésre tegyenek szert.

               25

               Ebből eredően az előzetes engedélyezési rendszerre kizárólag az EK 43. cikk alkalmazandó.

               26

               A Görög Köztársaság ugyanakkor vitatja ezen alapvető szabadság alkalmazhatóságát azzal az indokkal, hogy a 3631/2008 törvény 11. cikkének (1) bekezdésében foglalt előzetes engedélyezési rendszer elsősorban a harmadik országokban letelepedett szuverén alapok által történő spekulatív jellegű, ellenséges részesedésszerzések ellenőrzését szolgálja.

               27

               E tekintetben elegendő megjegyezni, miként azt a Bizottság is tette anélkül, hogy azt a Görög Köztársaság vitatta volna, hogy a 3631/2008 törvény 11. cikkének (1) bekezdése valamennyi potenciális befektetőre vonatkozik, ideértve nem csupán a harmadik államokban, hanem az Unió tagállamaiban letelepedett befektetőket is. A Görög Köztársaság ezenfelül nem nevezett meg egyetlen olyan jogi rendelkezést sem, amelyből az következne, hogy e rendszer hatálya csupán az előbbi befektetőkre terjedne ki.

               28

               Végezetül el kell utasítani a Görög Köztársaság azon érvét, miszerint a 3631/2008 törvény 11. cikkének (1) bekezdésében szereplő előzetes engedélyezési rendszer önmagában véve nem korlátozza a részesedésszerzést, és így nem képezi a letelepedési szabadság korlátozását, hiszen az csupán az e részesedésekhez fűződő szavazati jogokra vonatkozik.

               29

               A Bíróság ugyanis korábban már kimondta, hogy ilyen korlátozás fennáll, ha az előzetes engedélyezési rendszernek az a hatása, hogy megakadályozza vagy korlátozza az illető személy tulajdonában álló részvényekhez fűződő szavazati jogok gyakorlását, hiszen e szavazati jogok képezik a fő eszközét annak, hogy a részvényes aktívan részt tudjon venni a társaság irányításában, illetve annak ellenőrzésében (lásd ebben az értelemben a tőke szabad mozgására vonatkozó szabályokat illetően a C-274/06. sz., Bizottság kontra Spanyolország ügyben 2008. február 14-én hozott ítélet [EBHT 2008., I-26. o.] 21–24. pontját).

               30

               Másodszor a szóban forgó utólagos felülvizsgálati eljárást illetően a Bíróság korábban már kimondta, hogy az ilyen rendszert kizárólag az EK 43. cikk alapján kell vizsgálni, hiszen az a társaság irányítása körébe tartozó határozatokra vonatkozik, és így csupán azokat a részvényeseket érinti, akik a társaságra bizonyos befolyást tudnak gyakorolni. Végeredményben még annak feltételezése esetén is, hogy e szabályozás korlátozó hatást gyakorol a tőke szabad mozgására, e hatás a letelepedés szabadsága esetleges korlátozásának elkerülhetetlen következménye, és nem indokolja az említett szabályozásnak az EK 56. cikk szempontjából történő önálló vizsgálatát (a C-326/07. sz., Bizottság kontra Olaszország ügyben 2009. március 26-án hozott ítélet [EBHT 2009., I-2291. o.] 39. pontja).

               31

               Ennélfogva az említett felülvizsgálati eljárásra kizárólag az EK 43. cikk alkalmazandó.

         A korlátozások igazolhatóságáról

      A felek érvei

               32

               Először is a 3631/2008 törvény 11. cikke által elérni kívánt célokat illetően a Bizottság úgy véli, hogy e rendelkezés nem csupán a nyújtott szolgáltatások és a hálózat működése folyamatosságának biztosítását szolgálja, miként az e cikk (2) bekezdéséből is kiderül, hanem két másik célt is, nevezetesen a nemzetgazdaság szempontjából stratégiai jelentőségű társaságok privatizációjának az átláthatóság keretében történő biztosítását, valamint annak lehetővé tételét az állam számára, hogy e társaságok esetében stratégiai befektetőt választhasson, és javíthassa e társaságok versenyképességét.

               33

               A Bizottság szerint, bár az első célkitűzésre a letelepedési szabadság korlátozásának igazolásaként lehet hivatkozni, az ítélkezési gyakorlatból az következik, hogy a közrendre és a közbiztonságra vonatkozó követelményeket szigorúan kell értelmezni, és azokra csak a társadalom valamely alapvető érdekének tényleges és kellően súlyos veszélyeztetése esetén lehet hivatkozni (lásd különösen a C-54/99. sz. Église de scientologie ügyben 2000. március 14-én hozott ítélet [EBHT 2000., I-1335. o.] 17. pontját). Márpedig a Görög Köztársaság nem magyarázta meg, hogy az említett társaságokban való 20%-os részesedés miért veszélyeztetné a társadalom alapvető érdekeit.

               34

               Ezenkívül a 3631/2008 törvény 11. cikkének hatálya nincs világosan meghatározva. Ugyanis nem biztos, hogy az csupán azokra a közágazatokra és közszolgáltatásokra terjed ki, amelyekre az ítélkezési gyakorlat utal, vagy pedig más ágazatokra is.

               35

               Ami a második célkitűzést illeti, a Bizottság emlékeztet rá, hogy ahhoz, hogy a jelen ügy tárgyát képezőhöz hasonló, olyan előzetes engedélyezési rendszer, amely valamely alapvető szabadságot korlátoz, igazolható legyen, olyan objektív, hátrányos megkülönböztetéstől mentes és előzetesen ismert kritériumokon kell alapulnia, amelyek kellőképpen korlátok közé szorítják a nemzeti hatóságok mérlegelési jogkörének gyakorlását annak érdekében, hogy azt ne tehessék önkényes módon. Másfelől minden olyan személynek, akit az ilyen eltérésen alapuló korlátozó intézkedés hátrányosan érint, rendelkeznie kell jogorvoslati lehetőséggel (lásd többek között a C-205/99. sz., Analir és társai ügyben 2001. február 20-án hozott ítélet [EBHT 2001., I-1271. o.] 38. pontját, valamint a C-463/00. sz., Bizottság kontra Spanyolország ügyben 2003. május 13-án hozott ítélet [EBHT 2003., I-4581. o.] 69. pontját).

               36

               Márpedig a 3631/2008 törvény 11. cikkében meghatározott szempontokat nem határozták meg előzetesen részletes és pontos módon. Ennek következtében az elfogadott szempontok olyan széles mozgásteret engednek a hatóságoknak az értelmezésre, amely mérlegelési jogkörrel egyenértékű. Az ilyen jogi szabályozási keret megfosztja a potenciális befektetőket a kellő jogbiztonságtól, és elbátortalanítja őket, hiszen nem ismerhetik meg előre befektetéseik engedélyezésének, illetve elutasításának szempontjait.

               37

               Végül ami a nemzeti intézkedés által elérni kívánt harmadik célkitűzést illeti, az a Bizottság szerint gazdasági jellegű, és az állandó ítélkezési gyakorlat szerint nem igazolhatja az alapvető szabadságok korlátozását (lásd többek között a C-367/98. sz., Bizottság kontra Portugália ügyben 2002. június 4-én hozott ítélet [EBHT 2002., I-4731. o.] 52. pontját).

               38

               A Görög Köztársaság ellenérve az, hogy a szóban forgó nemzeti rendelkezéseknek csupán egyetlen célja van, miként az egyébként a 3631/2008 törvény 11. cikkének (2) bekezdéséből is kifejezetten kiderül, nevezetesen az ország gazdasági és társadalmi életéhez szükségesnek tekintett alapszolgáltatások és hálózatok működése, különösen az ország megfelelő energia- és vízellátása, valamint távközlési szolgáltatásai folyamatosságának biztosítása.

               39

               Így tehát a szóban forgó intézkedések a közérdeket, különösen a közrendet, a közbiztonságot és a közegészséget kívánják szolgálni, amely indokok a Szerződés és az ítélkezési gyakorlat értelmében igazolhatják az alapvető szabadságok korlátozását, miként azt a Bíróság többek között a kőolaj-, a távközlési és az energiaágazatbeli ellátásbiztonság vonatkozásában korábban már kimondta (lásd többek között a fent hivatkozott Bizottság kontra Olaszország ügyben hozott ítélet 69. pontját és azt ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).

               40

               Ami az előzetes engedélyezési rendszer alkalmazását illeti, a Görög Köztársaság azt állítja, hogy azt a nemzeti jogszabályokból következő általános szempontok és célok világosan meghatározzák, különösen a 3631/2008 törvény 11. cikke (1) bekezdésének – amely a „jelenleg vagy korábban monopolhelyzetben lévő, stratégiai jelentőségű részvénytársaságok[ra] […], különösen olyan társaságok[ra]” utal, „amelyek a nemzeti infrastruktúrahálózatot birtokolják, azt üzemeltetik vagy kezelik” – és ugyanezen cikk (2) bekezdésének együttes értelmezése, amely úgy rendelkezik, hogy az engedélyt a közérdekre tekintettel adják meg, és annak célja kizárólag „a nyújtott szolgáltatások és a hálózatok működése folyamatosságának biztosítása”.

               41

               A Görög Köztársaság szerint a 3631/2008 törvény szövegéből, valamint annak indokolásából az következik, hogy ezen előzetes rendszer a társaságok egy zárt körére, nevezetesen az állami ellenőrzés alatt álló, alaphálózatok és alapinfrastruktúra birtokában lévő, azt üzemeltető vagy kezelő társaságokra vonatkozik. E társaságok e törvényben való felsorolása tehát nem szükséges.

               42

               Az említett törvény elfogadásakor valójában csupán hat társaságra vonatkozott. A tárgyaláson az ezzel kapcsolatban feltett kérdésre a Görög Köztársaság válaszában kifejtette, hogy egész pontosan az időközben privatizált és emiatt a 3631/2008 törvény hatálya alá már nem tartozó távközlési monopóliummal rendelkező társaságról, a korábbi áramszolgáltatási monopóliummal rendelkező társaságról, az athéni (Görögország) és thesszaloniki (Görögország) ivóvízellátást biztosító társaságokról, valamint a pireuszi (Görögország) és thesszaloniki kikötőüzemeltető közjogi szervezetekről volt szó.

               43

               Ehhez hasonlóan a 3631/2008 törvényből az is kikövetkeztethető, hogy az utólagos intézkedés csak azon stratégiai jelentőségű társaságokra vonatkozik, melyek az alaphálózatokat és alapinfrastruktúrát birtokolják, azt üzemeltetik vagy kezelik, hiszen e törvény célja csupán a szóban forgó társaságok eszközeit képező elemek rendeltetése átalakításának vagy megváltoztatásának, továbbá – miként az különösen e törvény 11. cikke (3) bekezdésének c) pontjából következik – e társaságoknak „az ország gazdasági és társadalmi életéhez, valamint biztonságához szükséges hálózatokkal és alapinfrastruktúrával” kapcsolatos, ügyvezetési jellegű határozatainak az ellenőrzése.

               44

               Másodszor a Bizottság azt állítja, hogy a szóban forgó nemzeti intézkedés célja, amely az alapszolgáltatások folyamatos nyújtásának és a hálózatok folyamatos működésének biztosításából áll, a stratégiai jelentőségű társaságokban történő egyes részesedésszerzések előzetes engedélyezési rendszerénél, illetve az e társaságok által hozott egyes ügyvezetési jellegű határozatok utólagos felülvizsgálati eljárásánál kevésbé korlátozó szabályozási intézkedésekkel is elérhető.

               45

               Először is, ami a szóban forgó előzetes engedélyezési rendszert illeti, a Bizottság emlékeztet arra, hogy a Bíróság a részesedés-, illetve eszközszerzések előzetes engedélyezési más rendszerét illetően korábban már kimondta, hogy az ilyen rendszer nem tette lehetővé minden esetben annak biztosítását, hogy az energiaellátás biztonsága garantált legyen, ha ezen ellátás tényleges és kellően súlyos veszélyeztetése azt követően merült fel, hogy az érintett művelet tekintetében megadták az engedélyt (a C-207/07. sz., Bizottság kontra Spanyolország ügyben 2008. július 17-én hozott ítélet [EBHT 2008., I-111. o.] 52. pontja), továbbá azt is kimondta, hogy az állami szerv általi felügyelet, akkor, amikor a szerv valamely társaságot ellenőrzés alá von, önmagában nem teszi lehetővé annak biztosítását, hogy miután az ezen állami szerv birtokában lévő részvényekhez fűződő szavazati jogokat elismerték, a szerv e jogokat az energiaellátás biztonságának garantálására megfelelő módon használja (a fent hivatkozott Bizottság kontra Spanyolország ügyben 2008. február 14-én hozott ítélet 45. pontja).

               46

               A Bizottság ezenfelül arra hivatkozik, hogy az előzetes engedélyezési rendszer aránytalansága abban a tényben rejlik, hogy azok a szempontok, amelyek alapján a 3631/2008 törvény 11. cikkének (2) bekezdésében meghatározott módon ezen engedélyezésről dönteni kell, nem alkalmasak a törvény által kitűzött, a nyújtott szolgáltatások és a hálózatok működése folyamatosságának biztosításából álló cél elérésére.

               47

               E rendelkezésből az következik, hogy bár valamennyi ott említett szempontnak teljesülnie kell, és azokat az engedélyt megadó határozat meghozatalánál figyelembe kell venni, azok nem kimerítő, csupán példálózó jelleggel vannak felsorolva. Azok a szempontok tehát, amelyek alapján az engedélyt megadják vagy elutasítják, nincsenek részletesen meghatározva, és azokat az érintett gazdasági szereplők nem feltétlenül ismerhetik meg előzetesen.

               48

               Egyébként a bizonyos ágazatokban – mint például az energia- vagy a távközlési ágazatban – uniós szinten elfogadott szabályozási háttér széles mozgásteret hagy a tagállamoknak a Szerződés rendelkezéseinek, különösen az arányosság elvének betartása mellett az egyes vállalkozások közszolgáltatás-nyújtási kötelezettségeire vonatkozó olyan rendelkezések elfogadására, amelyek kevésbé korlátozzák az alapvető szabadságokat (lásd ebben az értelemben a fent hivatkozott Bizottság kontra Spanyolország ügyben 2008. július 17-én hozott ítélet 43–45. pontját).

               49

               A Görög Köztársaság ellenérvei szerint az előzetes engedélyezési rendszer teljes mértékben alkalmas a kitűzött cél elérésére, nem lépi túl az ésszerűség határát, és szükséges eszköznek minősül, hiszen a horizontális szabályozási intézkedések nem elegendőek e cél eléréséhez.

               50

               Ami azon érvet illeti, miszerint ezen előzetes rendszer amiatt nem megfelelő, mert csupán a stratégiai részesedésszerzés időpontjára vonatkozik, figyelmen kívül hagyja azt a tényt, hogy e rendszer egy utólagos felülvizsgálati intézkedéssel egészül ki.

               51

               A 3631/2008 törvény 11. cikkének (2) bekezdésében szereplő értékelési szempontok olyan elemekre vonatkoznak, amelyeket a harmadik fél befektető üzleti tervének értékelésénél vesznek figyelembe. Ezen elemek teljes mértékben objektívek, és azon alapvető szempontot szolgálják, amely nem más, mint az, hogy harmadik fél befektető komoly üzleti tervet és ahhoz kapcsolódó biztosítékokat mutasson be annak elkerülése érdekében, hogy a szóban forgó vállalkozás értéke csökkenjen, és hogy a nyújtott alapszolgáltatások és az alaphálózatok működésének folyamatossága veszélybe kerüljön.

               52

               Másrészről a Görög Köztársaság vitatja azon állítást, miszerint 3631/2008 törvény 11. cikkének (2) bekezdésében szereplő szempontok – megsértve ezzel a jogbiztonság elvét – nem világosak, és széles mérlegelési jogkört hagynak az állami hatóságokra, amely ugyanakkor nem képezheti bírósági felülvizsgálat tárgyát.

               53

               A Bizottság által hivatkozott ügyekben vagy egyáltalán nem tájékoztatták az érintett befektetőket azokról a speciális és objektív körülményekről, amelyek esetén az előzetes engedély megadására vagy elutasítására sor került (a fent hivatkozott Bizottság kontra Spanyolország ügyben 2003. május 13-án hozott ítélet 74. pontja), vagy nem voltak olyan speciális szempontok, mint amelyeket a 3631/2008 törvény határoz meg (a fent hivatkozott Bizottság kontra Spanyolország ügyben 2008. február 14-én hozott ítélet 52. pontja).

               54

               A Görög Köztársaság ezenfelül arra hivatkozik, hogy nem lehet annak helyt adni, hogy az előzetes ellenőrzési intézkedés azért nem szükséges, mert a szolgáltatások és a hálózatok működése folyamatosságának kitűzött célja olyan horizontális szabályozási intézkedésekkel is elérhető, mint például a távközlési és energiaágazat vonatkozó irányelveiben szereplők.

               55

               A szóban forgó irányelvek csupán egy keretet állapítanak meg, amelyen belül a tagállamok meghatározhatják az ellátásbiztonság területén az általános politikát, és csupán minimális szintű közös megközelítést képeznek. A közbiztonság szintjét illető alapvető választások és a közbiztonság védelmére vonatkozó intézkedések meghatározása az arányosság elvének tiszteletben tartásával továbbra is az illetékes nemzeti hatóságok feladata.

               56

               Ami a 3631/2008 törvény 11. cikkének (3) bekezdése által meghatározott utólagos felülvizsgálat megfelelőségét illeti, a Bizottság elismeri, hogy a C-503/99. sz., Bizottság kontra Belgium ügyben 2002. június 4-én hozott ítéletében (EBHT 2002., I-4809. o.) a Bíróság megállapította, hogy az említett ügy tárgyát képező utólagos felülvizsgálati rendszer a tőke szabad mozgásának igazolt korlátozását képezte.

               57

               Ugyanakkor a Bizottság szerint ezen ítélet tanulsága nem alkalmazható a jelen ügyben, mivel az említett ügy tárgyát képező nemzeti rendszer jellemzői eltérőek a jelen ügy tárgyát képező nemzeti rendszeréitől.

               58

               A Bizottság jelen esetben arra hivatkozik, hogy a jelen ügy tárgyát képező nemzeti szabályozás nem határoz meg olyan szempontokat, amelyeket a hatóságoknak figyelembe kellene venniük annak eldöntésénél, hogy megtámadják-e az érintett határozatot, sem olyan objektív körülményeket, amelyek esetén e beavatkozásra sor kellene kerüljön a kitűzött közérdekű célok fenntartása érdekében.

               59

               Következésképpen a hatóságok e kereteken belül oly módon rendelkeznek különlegesen széles mérlegelési jogkörrel a szóban forgó társaságok életébe történő beavatkozás terén, hogy az e jogkör gyakorlása során hozott határozatok hatékony bírói jogorvoslattal nem támadhatók meg.

               60

               A 3631/2008 törvény 11. cikkének (3) bekezdésében szereplő megtámadási eljárás megfelelőségét illetően a Görög Köztársaság azt állítja, hogy az, akárcsak a fent hivatkozott Bizottság kontra Belgium ügyben hozott ítélet tárgyát képező rendszer, kimerítő jelleggel sorolja fel az érintett határozatokat, nevezetesen akár a közvetlenül a társaság fennállásához kötődő – az említett (3) bekezdés a) és b) pontjában szereplő – határozatokat, akár az ugyanezen rendelkezés c) pontjában említett, „a fent említett társaságok eszközeinek stratégiai elemei és az ország gazdasági és társadalmi életéhez, valamint biztonságához szükséges hálózatok és alapinfrastruktúra rendeltetésének átalakítására vagy módosítására” vonatkozó határozatokat.

               61

               Még ha az érintett társaságok eszközeinek stratégiai elemeit nem is sorolja fel, világosan kiderül, hogy akárcsak a fent hivatkozott Bizottság kontra Belgium ügyben hozott ítélet tárgyát képező rendszer, az érintett szabályozás is kimerítő jelleggel határozza meg az alkalmazási körébe tartozó eszközök stratégiai elemeit, nevezetesen az alaphálózatokat és az alapinfrastruktúrát.

               62

               A megtámadási jog gyakorlására és a megtámadást elrendelő határozat bírósági felülvizsgálatához való jog gyakorlásával kapcsolatos szempontokat illetően a Görög Köztársaság hangsúlyozza, hogy a közbiztonsági klauzula és annak különböző elemei rugalmas jellegük ellenére bíróság előtt felülvizsgálhatók, és azokat ténylegesen is felülvizsgálják mind nemzeti, mind uniós szinten, mint a Szerződések által biztosított alapvető szabadságokat korlátozó rendelkezéseket (lásd ebben az értelemben különösen a 30/77. sz. Bouchereau-ügyben 1977. október 27-én hozott ítélet [EBHT 1977., 1999. o.] 33–35. pontját, valamint a 72/83. sz., Campus Oil és társai ügyben 1984. július 10-én hozott ítélet [EBHT 1984., 2727. o.] 34. pontját).

               63

               Jelen esetben a bírósági felülvizsgálat szempontjai pontosabbak, hiszen a szóban forgó társaságok alapszolgáltatásainak és hálózataik működésének az eszközök stratégiai elemei rendeltetésének átalakulására vagy módosulására vonatkozó társasági határozatok miatt történő veszélyeztetésével kapcsolatosak.

         A Bíróság álláspontja

               64

               Az ügyiratokból az derül ki, és ez a tárgyaláson megerősítésre is került, hogy az egyetlen cél, amelyre figyelemmel a letelepedési szabadságnak a 3631/2008 törvény 11. cikkében szereplő előzetes engedélyezési rendszer és utólagos felülvizsgálat által előidézett korlátozásainak igazolhatóságát vizsgálni kell, nem más, mint hogy biztosítsák bizonyos alapszolgáltatásoknak és az ország gazdasági és társadalmi életéhez szükségesnek tekintett hálózatok működésének, különösen az ország megfelelő energia- és vízellátásának, távközlési szolgáltatásainak és két legnagyobb kikötője működésének folyamatosságát.

               65

               Ebben az összefüggésben emlékeztetni kell arra, hogy az olyan társaságok esetében, amelyek közfeladatokat látnak el és közszolgáltatásokat nyújtanak a kőolaj-, a távközlési és az energiaágazat területén, a Bíróság korábban már kimondta, hogy az e termékekkel való ellátás, illetve az e szolgáltatások nyújtása biztonságának garantálása válsághelyzetben a szóban forgó tagállamban közbiztonsági oknak minősülhet, és ennek következtében adott esetben indokolhatja a tőke szabad mozgásának akadályozását (a fent hivatkozott Bizottság kontra Spanyolország ügyben 2003. május 13-án hozott ítélet 71. pontja).

               66

               Másfelől a Bíróság kimondta, hogy a közrendet, a közbiztonságot, illetve a közegészséget érintő közérdekű célok megvalósítása adott esetben indokolhatja az alapvető szabadságok gyakorlásának bizonyos fokú korlátozását (a fent hivatkozott Bizottság kontra Olaszország ügyben hozott ítélet 45. pontja és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).

               67

               Mindazonáltal az energiaellátás biztonságához fűződő célt illetően a Bíróság korábban már emlékeztetett rá, hogy e célra csak a társadalom valamely alapvető érdekének tényleges és kellően súlyos veszélyeztetése esetén lehet hivatkozni (a fent hivatkozott Bizottság kontra Spanyolország ügyben 2008. július 17-én hozott ítélet 47. pontja).

               68

               Először is, ami konkrétabban az előzetes engedélyezési rendszert illeti, az ilyen jellegű intézkedés nem tűnik a hivatkozott cél elérésére alkalmasnak, sem azzal arányosnak.

               69

               A Bíróság ugyanis már korábban kimondta, hogy az energiaágazatban működő társaságban fennálló, a jegyzett tőke 10%-át meghaladó mértékű részesedés megszerzése vagy a hasonló társaságban jelentős befolyást biztosító bármely más részesedésszerzés főszabály szerint önmagában nem tekinthető az ellátásbiztonságot érintő tényleges és megfelelően komoly fenyegetésnek (a fent hivatkozott Bizottság kontra Olaszország ügyben hozott ítélet 48. pontja és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).

               70

               Márpedig a szóban forgó rendszer még azelőtt hatásokat vált ki, hogy a társaság bármiféle határozatot fogadna el, vagyis anélkül, hogy megállapítható lenne, hogy fennáll akár csak a potenciális veszélye annak, hogy sérül az ellátás biztonsága (a fent hivatkozott Bizottság kontra Spanyolország ügyben 2008. február 14-én hozott ítélet 50. pontja).

               71

               Ezenkívül az engedély megadásakor nem biztos, hogy az energiaellátás biztonságát fenyegető tényleges és kellően komoly veszély valamennyi esete azonosítható és figyelembe vehető (a fent hivatkozott Bizottság kontra Spanyolország ügyben 2008. július 17-én hozott ítélet 53. pontja).

               72

               Egyébiránt a szavazati jogok gyakorlásának korlátozása, illetve adott esetben e jogok megtagadása – amit a 3631/2008 törvény 11. cikkének (1) bekezdésében szereplő mechanizmus eredményez – valamennyi olyan határozat esetén alkalmazandó, amelyet a részvényesek szavazatával hoznak meg, és nem csupán azokra, amelyek kifejezetten veszélyeztethetik a törvény által kitűzött cél elérését (lásd ebben az értelemben a fent hivatkozott Bizottság kontra Spanyolország ügyben 2008. február 14-én hozott ítélet 47. pontját).

               73

               Az előzetes engedélyezési rendszer arányosságának értékelését illetően a Bíróság az ilyen rendszereket korábban már aránytalannak minősítette azzal az indokkal, hogy az érintett ágazatbeli társaságokra telepített pozitív kötelezettségek segítségével a kitűzött cél – nevezetesen az energiaellátás biztonságának garantálása – a tőke szabad mozgásának enyhébb mértékű korlátozásával is elérhető lenne (a fent hivatkozott Bizottság kontra Spanyolország ügyben 2008. február 14-én hozott ítélet 47. pontja).

               74

               A jelen ügy hátteréhez hasonló összefüggésben a Bíróság korábban már kimondta, hogy ha a szóban forgó nemzeti szabályozás e szempontokat nem kimerítő jelleggel határozza meg, abból az következik, hogy ezzel széles – és a bíróságok által nehezen ellenőrizhető – mérlegelési mozgásteret hagy a hatóságoknak (a fent hivatkozott Bizottság kontra Spanyolország ügyben 2008. február 14-án hozott ítélet 52. pontja).

               75

               Az azon körülményekkel kapcsolatos bizonytalanság, amelyek esetén e jogkörök gyakorolhatók, diszkrecionális jelleget adnak az említett jogköröknek, tekintettel arra a széles mérlegelési mozgástérre, amellyel a nemzeti hatóságok az alkalmazásuk során rendelkeznek. E mérlegelési mozgástér aránytalan az elérni kívánt célokhoz képest (a fent hivatkozott Bizottság kontra Olaszország ügyben hozott ítélet 52. pontja).

               76

               Jelen esetben, bár a hatóságoknak a szóban forgó részvénytársaságokban történő részesedésszerzés engedélyezésével kapcsolatos jogkörei gyakorlására irányadó szempontokat a 3631/2008 törvény 11. cikkének (2) bekezdése felsorolja, azt kifejezetten példálózó jelleggel teszi.

               77

               Sem a 3631/2008 törvény 11. cikkének (2) bekezdésében szereplő, a „nyújtott szolgáltatások és a hálózatok működésének folyamatosságát biztosító közérdekű szempontokra” való általános hivatkozás, sem az ott kizárólag példálózó jelleggel felsorolt, alapvetően a szolgáltatások és a hálózatok folyamatosságának tartós biztosításához a legjobb garanciákat nyújtó stratégiai partnerek megválasztásával kapcsolatos kilenc értékelési szempont nem teszi lehetővé azon speciális és objektív körülmények meghatározását, amelyek esetén a részesedésszerzés megtámadására vonatkozó jogkör gyakorolható.

               78

               Ráadásul az azon okokat meghatározó rendelkezések, amelyek esetén a hatóságok elutasíthatják a stratégiai jelentőségű részvénytársaságokban történő részesedésszerzésre vonatkozó engedély megadását, olyan általánosan és pontatlanul kerültek megfogalmazásra, hogy nem teszik lehetővé az érintettek számára, hogy bizonyossággal megkülönböztessék egymástól azon különféle eseteket, amelyekben az említett engedély megtagadható. Ez a helyzet különösen a „nyújtott szolgáltatások és a hálózatok működésének folyamatosságát biztosító közérdekű szempontok” fordulatot illetően. Ezenkívül a 3631/2008 törvényben felsorolt kilenc értékelési szempont nem az ellátás biztonságának tényleges és kellően komoly veszélyének eseteire vonatkozik, és ennélfogva nem tekinthető olyannak, mint amely a kitűzött céllal közvetlen kapcsolatban áll.

               79

               Ebből következik, hogy az ilyen előzetes engedélyezési rendszer a közigazgatási szerveknek a bíróságok által nehezen ellenőrizhető diszkrecionális jogkört biztosít, és a hátrányos megkülönböztetés veszélyét rejti magában.

               80

               Másodszor, ami a szóban forgó stratégiai jelentőségű részvénytársaságok által hozott egyes határozatoknak a 3631/2008 törvény 11. cikkének (3) bekezdése által meghatározott módon történő utólagos felülvizsgálatát illeti, a Görög Köztársaság azt állítja, hogy azt jóvá kell hagyni, mivel hasonlóságokat mutat a fent hivatkozott Bizottság kontra Belgium ügyben hozott ítéletben tárgyalt azon rendszerrel, amelynek tárgyában a Bíróság kimondta, hogy azt az energiaellátás biztonságának válsághelyzetekben való garantálását szolgáló cél igazolta.

               81

               A fent hivatkozott Bizottság kontra Belgium ügyben hozott ítélet 49–52. pontjából az következik, hogy a szóban forgó nemzeti rendszert az jellemezte, hogy az kifejezetten felsorolta az érintett stratégiai jelentőségű eszközöket, valamint pontosan meghatározta azokat az ügyvezetési jellegű határozatokat, amelyeket meg lehetett támadni. Végül a közigazgatási hatóság beavatkozása szigorúan azokra az esetekre korlátozódott, amikor az energiapolitikai célkitűzések kerültek veszélybe. Az ennek keretében hozott valamennyi határozatot formálisan indokolni kellett, és hatékony bírósági felülvizsgálat tárgyát képezhette (a fent hivatkozott Bizottság kontra Spanyolország ügyben hozott ítélet 78. pontja).

               82

               Márpedig a Bíróság által a fent hivatkozott Bizottság kontra Spanyolország, illetve Bizottság kontra Olaszország ügyben 2003. május 3-án hozott ítéletben vizsgált rendszerek mintájára a jelen ügy tárgyát képező, amely jóllehet utólagos jellegű, és kevésbé korlátozó jellegű, mint egy előzetes rendszer, nem igazolható a fent hivatkozott Bizottság kontra Belgium ügyben hozott ítéletből levezethető szempontok alapján.

               83

               Ugyanis először is, ami a 3631/2008 törvény 11. cikke (3) bekezdésének a) és b) pontjában felsorolt határozatokat illeti, a Bíróság már kimondta, hogy az ilyen határozatok, szemben a fent hivatkozott Bizottság kontra Belgium ügy alapjául szolgáló határozatokkal, nem meghatározott ügyvezetési határozatokat, hanem a társaság létére alapvető kihatással lévő határozatokat képeznek (a fent hivatkozott Bizottság kontra Spanyolország ügyben 2003. május 13-án hozott ítélet 79. pontja).

               84

               Emellett az említett (3) bekezdés b) és c) pontjában tett azon pontosítás, miszerint az azokra a határozatokra vonatkozik, amelyek „a stratégiai jelentőségű ágazaton belüli szolgáltatásnyújtást veszélyeztet[hetik]”, vagy amelyek „a fent említett társaságok eszközei stratégiai elemeinek és az ország gazdasági és társadalmi életéhez, valamint biztonságához szükséges hálózatoknak és alapinfrastruktúrának átruházása, átalakítása vagy cseréje, átengedése, biztosítékként való nyújtása, valamint azok rendeltetésének átalakítása vagy módosítása” tárgyában születnek, nehezen tekinthető olyannak, mint amely az érintett stratégiai jellegű eszközök specifikus módon történő felsorolását képezné.

               85

               Végül, még ha – miként azt a Görög Köztársaság állítja – a 3631/2008 törvény 11. cikkének (3) bekezdését úgy is kellene értelmezni, hogy az ott szereplő megtámadási jog csak a nyújtott szolgáltatások és a hálózatok működése folyamatosságának garantálása érdekében gyakorolható, nem vitás, hogy azon konkrét körülmények pontosítása hiányában, amelyek esetén e jog gyakorolható, a befektetők nem tudhatják, hogy annak alkalmazására mikor kerülhet sor.

               86

               Így tehát, miként azt a Bizottság állítja, számos olyan meghatározatlan és meghatározhatatlan körülmény állhat fenn, amelyek esetén a megtámadási jog gyakorolható, és ezek túlságosan széles mérlegelési jogkört biztosítanak a nemzeti hatóságok számára.

               87

               Következésképpen azt kell megállapítani, hogy – a 3631/2008 törvény 11. cikkének (1) bekezdésében szereplő, annak 11. cikke (2) és (3) bekezdésével együttesen értelmezendő előírások meghatározásával – a Görög Köztársaság nem teljesítette a letelepedés szabadságára vonatkozó EK 43. cikkből eredő kötelezettségeit.

         A költségekről

               88

               Az eljárási szabályzat 138. cikkének (1) bekezdése alapján a Bíróság a pervesztes felet kötelezi a költségek viselésére, ha a pernyertes fél ezt kérte. A Görög Köztársaságot, mivel pervesztes lett, a Bizottság kérelmének megfelelően kötelezni kell a költségek viselésére.

               A fenti indokok alapján a Bíróság (negyedik tanács) a következőképpen határozott:

                           1)

                           A társadalmi kohézió elősegítését szolgáló nemzeti alap létrehozásáról szóló 3631/2008 törvény 11. cikkének (1) bekezdésében szereplő, annak 11. cikke (2) és (3) bekezdésével együttesen értelmezendő előírások meghatározásával a Görög Köztársaság nem teljesítette a letelepedés szabadságára vonatkozó EK 43. cikkből eredő kötelezettségeit.

                           2)

                           A Bíróság a Görög Köztársaságot kötelezi a költségek viselésére.

                     Aláírások

            (
            *1
         )	Az eljárás nyelve: görög.