A Bíróság (első tanács) február 16.-i ítélete: 1984. # Gerlach & Co. BV kontra Inspecteur der Invoerrechten en Accijnzen. # Előzetes döntéshozatal iránti kérelem: Tariefcommissie - Hollandia. # # 46/83. sz. ügy


title: A Bíróság (nagytanács) 2010. március 9-i ítélete.#Európai Bizottság kontra Németországi Szövetségi Köztársaság.#Tagállami kötelezettségszegés - 95/46/EK irányelv - A személyes adatok feldolgozása vonatkozásában az egyének védelme és ezen adatok szabad áramlása - A 28. cikk (1) bekezdése - Nemzeti felügyeleti hatóságok - Függetlenség - E hatóságok felett gyakorolt közigazgatási felügyelet.#C-518/07. sz. ügy.

text:
      C‑518/07. sz. ügy
      Európai Bizottság
      kontra
      Németországi Szövetségi Köztársaság
      „Tagállami kötelezettségszegés – 95/46/EK irányelv – A természetes személyek védelme a személyes adatok kezelése vonatkozásában és ezen adatok szabad áramlása – A 28. cikk (1) bekezdése – Nemzeti ellenőrző hatóságok – Függetlenség – E hatóságok felett gyakorolt közigazgatási felügyelet”
      Az ítélet összefoglalása
      1.        Jogszabályok közelítése – A természetes személyek védelme a személyes adatok kezelése vonatkozásában – 95/46 irányelv – Nemzeti
            ellenőrző hatóságok
      (95/46 európai parlamenti és tanácsi irányelv, 28. cikk, (1) bekezdés)
      2.        Jogszabályok közelítése – A természetes személyek védelme a személyes adatok kezelése vonatkozásában – 95/46 irányelv – Nemzeti
            ellenőrző hatóságok
      (95/46 európai parlamenti és tanácsi irányelv, 28. cikk, (1) bekezdés)
      1.        A nemzeti ellenőrző hatóságok függetlensége – a személyes adatok feldolgozása [helyesen: kezelése] vonatkozásában az egyének
         védelméről és az ilyen adatok szabad áramlásáról szóló 95/46 irányelv 28. cikke (1) bekezdésének második albekezdésében előírt –
         garantálásának célja a személyes adatok kezelése vonatkozásában az egyének védelmére vonatkozó rendelkezések tiszteletben
         tartásának ellenőrzése hatékonyságának és megbízhatóságának biztosítása, és e függetlenséget e célkitűzés fényében kell értelmezni.
         Előírására nem azért került sor, hogy különleges jogállást biztosítson e hatóságoknak, valamint azok alkalmazottainak, hanem
         a határozataik által érintett személyek és szervezetek védelmének megerősítése érdekében. Ebből következik, hogy feladataik
         gyakorlása során az ellenőrző hatóságoknak objektíven és pártatlanul kell eljárniuk. Ezért minden külső befolyástól mentesnek
         kell lenniük, ideértve az állam vagy a tartományok által gyakorolt közvetlen vagy közvetett befolyást is, nemcsak az ellenőrzött
         szervezetek általi befolyást.

      Következésképpen a 95/46 irányelv 28. cikke (1) bekezdésének második albekezdését akként kell értelmezni, hogy a személyes
         adatok nem állami szektorban való kezelésének ellenőrzésére hatáskörrel rendelkező hatóságoknak olyan függetlenséggel kell
         rendelkezniük, amelynek alapján feladatkörüket külső befolyás nélkül láthatják el. E függetlenség nemcsak az ellenőrzött szervezetek
         által gyakorolt bármilyen befolyást zár ki, hanem bármilyen összefonódást vagy más, akár közvetlen, akár közvetett külső befolyást
         is, amely akadályozhatná az említett hatóságoknak a magánélet védelméhez való alapvető jog és a személyes adatok szabad áramlása
         közötti helyes egyensúly létrehozásában álló feladatai teljesítését.

      (vö. 25., 30. pont)
      2.        Önmagában az a kockázat, hogy az adatkezelést ellenőrző – a személyes adatok kezelése vonatkozásában az egyének védelméről
         és az ilyen adatok szabad áramlásáról szóló 95/46 irányelv 28. cikke (1) bekezdésének második albekezdésében említett – hatóságok
         döntéseire az őket felügyelő hatóságok politikai befolyást gyakorolhatnak, már elegendő akadályát jelenti annak, hogy az előbbiek
         független módon láthassák el feladatkörüket. Egyrészt itt szó lehet e hatóságoknak az őket felügyelő hatóságok döntéshozatali
         gyakorlatához való „idő előtti igazodásáról”. Másrészt a magánélethez való jog őrzőjének szerepe, amit az említett hatóságok
         betöltenek, megköveteli, hogy határozataik, így ők maguk is, mentesek legyenek a részrehajlás legcsekélyebb gyanújától is.
         A nem állami szektorban a személyes adatok kezelésének ellenőrzésére hatáskörrel rendelkező nemzeti hatóságok feletti állami
         felügyelet nem egyeztethető össze a függetlenség követelményével.

      Következésképpen az a tagállam, amely a személyes adatoknak a nem állami szervek és a piaci versenyben részt vevő közjogi
         vállalkozások általi kezelését ellenőrző hatóságokat egyes tartományokban állami felügyelet alá vonja, és ezáltal e hatóságok
         teljes függetlensége biztosításának kötelezettségét helytelenül ülteti át, nem teljesíti a 95/46 irányelv 28. cikke (1) bekezdésének
         második albekezdéséből eredő kötelezettségeit.

      (vö. 36–37., 56. pont és a rendelkező rész)
A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (nagytanács)
      2010. március 9.(*)

      „Tagállami kötelezettségszegés – 95/46/EK irányelv – A természetes személyek védelme a személyes adatok kezelése vonatkozásában és ezen adatok szabad áramlása – A 28. cikk (1) bekezdése – Nemzeti ellenőrző hatóságok – Függetlenség – E hatóságok felett gyakorolt közigazgatási felügyelet”
      A C‑518/07. sz. ügyben,
      az EK 226. cikk alapján kötelezettségszegés megállapítása iránt a Bírósághoz 2007. november 22‑én
      az Európai Bizottság (képviselik: C. Docksey, C. Ladenburger és H. Krämer, meghatalmazotti minőségben, kézbesítési cím: Luxembourg)

      felperesnek,
      támogatja:
      az európai adatvédelmi biztos (képviselik: H. Hijmans és A. Scirocco, meghatalmazotti minőségben, kézbesítési cím: Luxembourg)

      beavatkozó,
      a Németországi Szövetségi Köztársaság (képviselik: M. Lumma és J. Möller, meghatalmazotti minőségben, kézbesítési cím: Luxembourg)

      alperes ellen
      benyújtott keresete tárgyában,
      A BÍRÓSÁG (nagytanács),
      tagjai: V. Skouris elnök, A. Tizzano, J. N. Cunha Rodrigues, K. Lenaerts, J.‑C. Bonichot és E. Levits tanácselnökök, A. Rosas,
         K. Schiemann (előadó), J.‑J. Kasel, M. Safjan és D. Šváby bírák,

      főtanácsnok: J. Mazák,
      hivatalvezető: R. Grass,
      tekintettel az írásbeli szakaszra,
      a főtanácsnok indítványának a 2009. november 12‑i tárgyaláson történt meghallgatását követően,
      meghozta a következő
      Ítéletet
      1        Keresetével az Európai Közösségek Bizottsága annak megállapítását kéri a Bíróságtól, hogy a Németországi Szövetségi Köztársaság
         – mivel a személyes adatoknak a nem állami szektorban történő kezelését ellenőrző hatóságokat egyes tartományokban állami
         felügyelet alá vonta és ezáltal e hatóságok „teljes függetlensége” biztosításának kötelezettségét helytelenül ültette át –
         nem teljesítette a személyes adatok feldolgozása [helyesen: kezelése] vonatkozásában az egyének védelméről és az ilyen adatok
         szabad áramlásáról szóló, 1995. október 24‑i 95/46/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL L 281., 31. o.; magyar nyelvű
         különkiadás 13. fejezet, 15. kötet, 355. o.) 28. cikke (1) bekezdésének második albekezdéséből eredő kötelezettségeit.

       Jogi háttér
       A közösségi szabályozás
      2        A 95/46 irányelvet az EK‑Szerződés 100a. cikke (módosítást követően EK 95. cikk) alapján fogadták el, és célja a személyes
         adatok kezelésére vonatkozó nemzeti jogszabályok harmonizálása.

      3        A 95/46 irányelv (3), (7), (8), (10) és (62) preambulumbekezdése a következőképpen rendelkezik:

      „(3)      mivel egy olyan belső piac kialakítása és működése, amelyben az EK‑[Szerződés] 7a. cikkének [módosítást követően EK 14. cikk]
         megfelelően biztosított az áruk, a személyek, a szolgáltatások és a tőke szabad mozgása, nem csak azt kívánja meg, hogy a
         személyes adatok szabadon áramolhassanak egyik tagállamból a másikba, hanem azt is, hogy az egyének alapvető jogai biztosítva
         legyenek;

      […]
      (7)      mivel az egyes tagállamokban végzett személyesadat‑feldolgozás [helyesen: személyesadat‑kezelés] terén az egyének jogai és
         szabadságai, különösen a magánélet tiszteletben tartásához való jog védelmének szintjei közötti eltérések akadályozhatják
         az ilyen adatok egyik tagállamból a másikba történő továbbítását; mivel ebből eredően ezek az eltérések akadályt jelentenek
         számos közösségi szintű gazdasági tevékenység elvégzésében, torzítják a versenyt, és hátráltatják a hatóságokat a közösségi
         jog szerinti feladataik teljesítésében; mivel a védelmi szintek közötti ezen eltérések a nemzeti törvényi, rendeleti és közigazgatási
         rendelkezések sokféleségének tulajdoníthatók;

      (8)      mivel a személyes adatok áramlása előtti akadályok elhárítása érdekében az egyének jogai és szabadságai védelmének szintje
         az ilyen adatok feldolgozása [helyesen: kezelése] terén azonos kell legyen minden tagállamban; mivel ez a célkitűzés alapvető
         fontosságú a belső piac szempontjából, de a tagállamok egyedül nem tudják azt megvalósítani, főként a tagállamok vonatkozó
         jogszabályai között jelenleg fennálló eltérések miatt, és ezért össze kell hangolni a tagállamok jogszabályait ahhoz, hogy
         biztosított legyen a személyes adatok határokon keresztül történő áramlásának a Szerződés 7a. cikkében meghatározott belső
         piac céljának megfelelő következetes szabályozása; mivel ezért szükség van az említett jogszabályok közelítését célzó közösségi
         fellépésre;

      […]
      (10)      mivel a személyes adatok feldolgozására [helyesen: kezelésére] vonatkozó nemzeti jogszabályok célja az alapvető jogok és szabadságok,
         különösen a magánélet tiszteletben tartásához való jog védelme, amelyet mind [a Rómában, 1950. november 4‑én aláírt,] az emberi
         jogok és alapvető szabadságok védelméről szóló európai egyezmény 8. cikke, mind a közösségi jog általános alapelvei elismernek;
         mivel ezért az említett jogszabályok közelítése nem vezethet az általuk nyújtott védelem szintjének csökkenéséhez, sőt, magas
         védelmi szintet kell biztosítson a Közösségen belül;

      […]
      (62)      mivel a tagállamokban a feladataikat teljes függetlenséggel gyakorló felügyelő hatóságok létrehozása alapvető eleme az egyének
         védelmének a személyes adatok feldolgozása [helyesen: kezelése] tekintetében”.

      4        A 95/46 irányelv 1. cikke, amelynek címe „Az irányelv célja”, a következőképpen rendelkezik:

      „(1)      A tagállamok ezen irányelvnek megfelelően védik a természetes személyek alapvető jogait és szabadságait, különösen a magánélet
         tiszteletben tartásához való jogukat a személyes adatok feldolgozása [helyesen: kezelése] tekintetében.

      (2)      A tagállamok nem korlátozhatják és nem tilthatják a személyes adatok tagállamok közötti szabad áramlását az (1) bekezdés értelmében
         biztosított védelemmel kapcsolatos indokok miatt.”

      5        A 95/46 irányelvnek „A felügyelő hatóság” címet viselő 28. cikke értelmében:

      „(1)      Minden tagállamnak rendelkeznie kell arról, hogy az ezen irányelv értelmében a tagállam által elfogadott nemzeti rendelkezéseknek
         a területén történő alkalmazását valamely hatóság vagy hatóságok felügyeljék.

      E hatóságok a rájuk ruházott feladatok gyakorlása során teljes függetlenségben járnak el.
      (2)      Minden tagállamnak rendelkeznie kell arról, hogy a személyes adatok feldolgozása [helyesen: kezelése] vonatkozásában az egyének
         jogainak és szabadságainak védelmére vonatkozó közigazgatási intézkedések vagy rendeletek kidolgozásakor a felügyelő hatóságokkal
         konzultáljanak.

      (3)      A hatóságok különösen a következő jogosultságokkal rendelkeznek:
      –        vizsgálati jogkör, mint például az adatfeldolgozási [helyesen: adatkezelési] műveletek tárgyát képező adatokhoz való hozzáférés
         joga, továbbá a felügyeleti feladatok ellátásához szükséges adatok gyűjtésének joga,

      –        tényleges beavatkozási jogosultságok, mint például a 20. cikknek megfelelően végzett adatfeldolgozási [helyesen: adatkezelési]
         műveletek megkezdése előtti véleményezés joga, e vélemények megfelelő közzétételének biztosítása, az adatok zárolásának, törlésének
         vagy megsemmisítésének elrendelése, az adatfeldolgozás [helyesen: adatkezelés] átmeneti vagy végleges tilalmának megállapítása,
         az adatkezelő figyelmeztetése vagy megrovása, illetve az ügy nemzeti parlament vagy más politikai intézmény elé terjesztése,

      –        bírósági eljárásban való részvétel joga az irányelv értelmében elfogadott nemzeti rendelkezések megsértése esetén, továbbá
         e jogsértések igazságszolgáltatási hatóságok elé terjesztésének joga.

      A felügyelő hatóság kifogásolható [helyesen: sérelmet okozó] határozatai bíróság előtt megtámadhatók.
      (4)      A felügyelő hatóságok foglalkoznak a személyes adatok feldolgozása [helyesen: kezelése] vonatkozásában az egyének jogainak
         vagy szabadságainak védelmével kapcsolatos, bármely személy vagy az őt képviselő szervezet által benyújtott kérelmekkel. A
         kérelem elbírálásáról az érintett személyt értesíteni kell.

      A felügyelő hatóságoknak foglalkozniuk kell különösen az adatfeldolgozás [helyesen: adatkezelés] törvényességének ellenőrzésére
         irányuló, bármely személy által benyújtott kérelemmel, amennyiben az ezen irányelv 13. cikkének értelmében elfogadott nemzeti
         rendelkezések alkalmazhatóak. Az érintett személyt mindenképpen értesíteni kell, ha az ellenőrzés megtörtént.

      (5)      A felügyelő hatóságok tevékenységükről rendszeresen jelentést készítenek. A jelentést nyilvánosságra kell hozni.
      (6)      A felügyelő hatóságok, függetlenül a szóban forgó adatfeldolgozásra [helyesen: adatkezelésre] alkalmazandó nemzeti jogtól,
         saját tagállamuk területén hatáskörrel rendelkeznek a (3) bekezdés értelmében rájuk ruházott jogosultságok gyakorlására. Valamely
         tagállam hatósága felkérheti egy másik állam [helyesen: tagállam] hatóságát hatáskörének gyakorlására.

      A felügyelő hatóságok a feladataik teljesítéséhez szükséges mértékben együttműködnek egymással, különösen a hasznos információk
         cseréje révén.

      (7)      A tagállamoknak rendelkezniük kell arról, hogy a felügyelő hatóság tagjaira és személyzetére megbízatásuk lejárta után is
         vonatkozzon a szakmai titoktartási kötelezettség a számukra hozzáférhető bizalmas információk tekintetében.”

      6        A személyes adatok közösségi intézmények és szervek által történő feldolgozása [helyesen: kezelése] tekintetében az egyének
         védelméről, valamint az ilyen adatok szabad áramlásáról szóló, 2000. december 18‑i 45/2001/EK európai parlamenti és tanácsi
         rendeletet (HL 2001. L 8., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 13. fejezet, 26. kötet, 102. o.) az EK 286. cikk alapján fogadták
         el. E rendelet 44. cikkének (1) és (2) bekezdése a következőképpen rendelkezik:

      „(1)      Az európai adatvédelmi biztos [(a továbbiakban: EAB)] feladatkörének ellátása során teljesen függetlenül jár el.
      (2)      Az európai adatvédelmi biztos feladatkörének ellátása során senkitől nem kérhet és nem fogadhat el utasítást.”
       A nemzeti szabályozás
      7        A német jog különbséget tesz az egyének védelmét illetően a személyes adatok kezelése vonatkozásában aszerint, hogy az adatkezelést
         állami szervek végzik‑e, vagy sem.

      8        Eltérő hatóságok felügyelik ugyanis az adatvédelemre vonatkozó rendelkezések betartását az állami szervek, illetve a nem állami
         szervek és a piaci versenyben részt vevő közjogi vállalkozások (öffentlich-rechtliche Wettbewerbsunternehmen) (a továbbiakban:
         nem állami szektor) vonatkozásában.

      9        A személyes adatok állami szervek általi kezelését szövetségi szinten az adatvédelemért és az információs szabadságért felelős
         szövetségi megbízott (Bundesbeauftragter für den Datenschutz und die Informationsfreiheit), tartományi szinten pedig a tartományi
         adatvédelmi megbízottak (Landesdatenschutzbeauftragte) ellenőrzik. Valamennyi megbízott csak saját parlamentjének felelős,
         és a felügyelete alatt álló állami szervek részéről minden ellenőrzéstől, utasítástól vagy más befolyástól mentes.

      10      A személyes adatoknak a nem állami szektorban való kezelését ellenőrző hatóságok felépítése viszont tartományonként változó.
         A tartományi szabályozások közös sajátossága azonban, hogy e hatóságokat kifejezetten állami felügyeletnek vetik alá.

       A pert megelőző eljárás és a Bíróság előtti eljárás
      11      A Bizottság, mivel úgy vélte, hogy a 95/46 irányelv 28. cikke (1) bekezdésének második albekezdésével összeegyeztethetetlen
         a nem állami szektorban a személyes adatok kezelése vonatkozásában az egyének védelmére vonatkozó rendelkezések betartását
         ellenőrző hatóságok állami felügyelet alá vonása, amint az valamennyi német tartományban történik, 2005. július 5‑én felszólító
         levelet intézett a Németországi Szövetségi Köztársasághoz. Ez utóbbi 2005. szeptember 12‑i levelével válaszolt, azt állítva,
         hogy a szóban forgó német felügyeleti rendszer megfelel az említett irányelv követelményeinek. A Bizottság ezt követően, 2006.
         december 12‑én indokolással ellátott véleményt küldött a Németországi Szövetségi Köztársaságnak, megismételve az előzőleg
         emelt kifogást. 2007. február 14‑i válaszában az fenntartotta eredeti álláspontját.

      12      Ilyen körülmények között a Bizottság benyújtotta a jelen keresetet.

      13      A Bíróság elnöke 2008. október 14‑i végzésével megengedte a beavatkozást az EAB‑nak a Bizottság kérelmeinek támogatása végett.

       A keresetről
       A felek érvei
      14      A jelen jogvita az EAB által támogatott Bizottság illetve a Németországi Szövetségi Köztársaság által képviselt két eltérő
         felfogással kapcsolatos, a 95/46 irányelv 28. cikke (1) bekezdésének második albekezdésében szereplő „teljes függetlenséggel”
         kifejezés és a személyes adatok kezelése vonatkozásában az egyének védelmét felügyelő hatóságok feladatainak teljes függetlenséggel
         történő gyakorlása tekintetében.

      15      A „teljes függetlenséggel” kifejezés tág értelmezéséből kiinduló Bizottság és az EAB szerint az ellenőrző hatóságok feladatai
         „teljes függetlenséggel” történő gyakorlásának kötelezettségét úgy kell értelmezni, hogy az ellenőrző hatóságnak a más hatóságok
         által, vagy a közigazgatás keretein kívül gyakorolt bármilyen befolyástól mentesnek kell lennie. Ezért az állami felügyelet,
         amelynek Németországban a nem állami szektorban a személyes adatok kezelése tekintetében az egyének védelmére vonatkozó szabályozás
         betartását ellenőrző hatóságok alá vannak vetve, az említett követelmény megsértését jelenti.

      16      A Németországi Szövetségi Köztársaság a „teljes függetlenséggel” kifejezés megszorítóbb értelmezése mellett van, és azt állítja,
         hogy a 95/46 irányelv 28. cikke (1) bekezdésének második albekezdése az ellenőrző hatóságok működésbeli függetlenségét követeli
         meg abban az értelemben, hogy e hatóságoknak függetlennek kell lenniük a felügyeletük alatt álló nem állami szektortól, és
         nem lehetnek külső befolyásnak kitéve. Márpedig álláspontja szerint a német tartományokban gyakorolt állami felügyelet nemcsak,
         hogy ilyen külső befolyást, hanem belső közigazgatási ellenőrzési mechanizmust is jelent, amelyet az ellenőrző hatóságokkal
         azonos közigazgatási ágba tartozó hatóságok gyakorolnak, amelyek, ez utóbbiakhoz hasonlóan, szintén kötelesek teljesíteni
         a 95/46 irányelv célkitűzéseit.

       A Bíróság álláspontja
       Az ellenőrző hatóságok függetlensége követelményének hatályáról
      17      A jelen kereset megalapozottságának értékelése a 95/46 irányelv 28. cikke (1) bekezdésének második albekezdésében foglalt
         függetlenség követelményének hatályától, következésképpen e rendelkezés értelmezésétől függ. E tekintetben az említett rendelkezés
         szövegezését, valamint a 95/46 irányelv céljait és szerkezetét kell figyelembe venni.

      18      Először is, a 95/46 irányelv 28. cikke (1) bekezdése második albekezdésének szövegezésével kapcsolatban, mivel ez utóbbi nem
         definiálja a „teljes függetlenséggel” kifejezést, annak szokásos értelmét kell alapul venni. Hatóság esetében a „függetlenség”
         kifejezés olyan jogállást jelöl, amely biztosítja az érintett szerv számára, hogy teljesen szabadon, utasításoktól és nyomásgyakorlástól
         mentesen működhessen.

      19      A Németországi Szövetségi Köztársaság álláspontjával ellentétben semmi nem utal arra, hogy a függetlenség követelménye kizárólag
         az ellenőrző hatóságok és az ellenőrzésük alatt álló szervek közötti kapcsolatra vonatkozik. Ellenkezőleg, a „függetlenség”
         fogalmát a „teljes” melléknév erősíti, ami az ellenőrző hatóságon kívüli bármilyen, közvetlen vagy közvetett befolyástól mentes
         döntéshozatali jogkört jelent.

      20      Másodszor, a 95/46 irányelv céljait illetően, különösen annak (3), (7) és (8) preambulumbekezdéséből kitűnik, hogy az mindenekelőtt
         a személyes adatok tagállamok közötti szabad áramlásának biztosítására irányul azon nemzeti szabályok összehangolása révén,
         amelyek az egyének védelmére vonatkoznak az ilyen személyes adatok kezelése tekintetében (lásd e tekintetben a C‑465/00, C‑138/01.
         és C‑139/01. sz., Österreichischer Rundfunk és társai egyesített ügyekben 2003. május 20‑án hozott ítélet [EBHT 2003., I‑4989. o.]
         39. és 70. pontját), ami az EK 14. cikk (2) bekezdése értelmében a belső piac kialakítása és működése érdekében szükséges.

      21      A személyes adatok szabad áramlása azonban sértheti a magánélethez való – különösen az emberi jogok és alapvető szabadságok
         védelméről szóló európai egyezmény 8. cikkében (lásd e tekintetben az EJEB, 2000. február 16‑i Amman kontra Svájc ítélet,
         Ítéletek és határozatok tára 2000‑II, 69. és 80. §‑át és a 2000. május 4‑i Rotaru kontra Románia ítélet, Ítéletek és határozatok tára 2000‑V, 43. és 46. §‑át), valamint a közösségi jog általános elveiben elismerést nyert – jogot.

      22      Ezért, amint az különösen a 95/46 irányelv (10) preambulumbekezdéséből és 1. cikkéből kitűnik, annak célja többek között nem
         a meglévő nemzeti jogszabályok által nyújtott védelem szintjének csökkenése, hanem ellenkezőleg, a Közösségen belül az alapvető
         jogok és szabadságok védelmének biztosítása a személyes adatok kezelése tekintetében (lásd e vonatkozásban a fent hivatkozott
         Österreichischer Rundfunk és társai egyesített ügyekben hozott ítélet 70. pontját, valamint a C‑73/07. sz., Satakunnan Markkinapörssi
         és Satamedia ügyben 2008. december 16‑án hozott ítélet [EBHT 2008., I‑9831. o.] 52. pontját).

      23      A 95/46 irányelv 28. cikkében szereplő ellenőrző hatóságok tehát az említett alapvető jogok és szabadságok őrzői, és létrehozásuk
         a tagállamokban, amint arra ezen irányelv (62) preambulumbekezdése utal, alapvető eleme az egyének védelmének a személyes
         adatok kezelése tekintetében.

      24      E védelem biztosítása érdekében az ellenőrző hatóságoknak meg kell teremteniük a helyes egyensúlyt egyrészt a magánélet védelméhez
         való alapvető jog tiszteletben tartása, másrészt a személyes adatok szabad áramlásához fűződő érdekek között. Továbbá, a 95/46
         irányelv 28. cikkének (6) bekezdése alapján a különböző nemzeti hatóságoknak együtt kell működniük egymással, adott esetben
         hatáskörüket egy másik állam hatóságának felkérésére kell gyakorolniuk.

      25      A nemzeti ellenőrző hatóságok függetlensége garantálásának célja a személyes adatok kezelése vonatkozásában az egyének védelmére
         vonatkozó rendelkezések tiszteletben tartásának ellenőrzése hatékonyságának és megbízhatóságának biztosítása, és e függetlenséget
         e célkitűzés fényében kell értelmezni. Előírására nem azért került sor, hogy különleges jogállást biztosítson e hatóságoknak,
         valamint azok alkalmazottainak, hanem a határozataik által érintett személyek és szervezetek védelmének megerősítése érdekében.
         Ebből következik, hogy feladataik gyakorlása során az ellenőrző hatóságoknak objektíven és pártatlanul kell eljárniuk. Ezért
         minden külső befolyástól mentesnek kell lenniük, ideértve az állam vagy a tartományok által gyakorolt közvetlen vagy közvetett
         befolyást is, nemcsak az ellenőrzött szervezetek általi befolyást.

      26      Ami harmadsorban a 95/46 irányelv szerkezetét illeti, ezen irányelvet úgy kell tekinteni, mint amely az EK 286. cikk és a
         45/2001 rendelet függvénye. Ez utóbbiak a személyes adatok közösségi intézmények és szervek által történő kezelése tekintetében
         az egyének védelmét, valamint az ilyen adatok szabad áramlását érintik. Az említett irányelvnek ugyanez a célja, de az ilyen
         adatoknak a tagállamokban történő kezelése vonatkozásában.

      27      Mint ahogy az ellenőrző hatóságok nemzeti szinten léteznek, közösségi szinten is létezik a személyes adatok kezelése vonatkozásában
         az egyének védelmére vonatkozó rendelkezések alkalmazását ellenőrző szerv, mégpedig az EAB. A 45/2001 rendelet 44. cikkének
         (1) bekezdése értelmében e szerv feladatkörének ellátása során teljesen függetlenül jár el. Az említett cikk (2) bekezdése
         kihangsúlyozza a függetlenség e fogalmát, hozzátéve, hogy az EAB feladatkörének ellátása során senkitől nem kérhet és nem
         fogadhat el utasítást.

      28      Tekintettel arra, hogy a 45/2001 rendelet 44. cikke és a 95/46 irányelv 28. cikke ugyanazon az általános elven alapul, a két
         rendelkezést egységesen kell értelmezni, úgy, hogy nemcsak az EAB, hanem a nemzeti hatóságok függetlensége is magában foglalja
         az utasításoktól való mentességet feladatkörük ellátása során.

      29      Magának a 95/46 irányelv 28. cikke (1) bekezdése második albekezdésének a szövegezése, valamint ezen irányelv céljai és szerkezete
         alapján világosan értelmezhető az említett 28. cikk (1) bekezdésének második albekezdése. Következésképpen nem szükséges az
         említett irányelv keletkezésének történetét figyelembe venni, vagy a Bizottság és a Németországi Szövetségi Köztársaság e
         tekintetben egymással ellentétes előadásaival kapcsolatban állást foglalni.

      30      A fentiekre tekintettel a 95/46 irányelv 28. cikke (1) bekezdésének második albekezdését akként kell értelmezni, hogy a személyes
         adatok nem állami szektorban való kezelésének ellenőrzésére hatáskörrel rendelkező hatóságoknak olyan függetlenséggel kell
         rendelkezniük, amelynek alapján feladatkörüket külső befolyás nélkül láthatják el. E függetlenség nemcsak az ellenőrzött szervezetek
         által gyakorolt bármilyen befolyást zár ki, hanem bármilyen összefonódást vagy más, akár közvetlen, akár közvetett külső befolyást
         is, amely akadályozhatná az említett hatóságoknak a magánélet védelméhez való alapvető jog és a személyes adatok szabad áramlása
         közötti helyes egyensúly létrehozásában álló feladatai teljesítését.

       Az állami felügyeletről
      31      A továbbiakban azt kell megvizsgálni, hogy az állami felügyelet, amelynek a személyes adatok nem állami szektorban való kezelését
         ellenőrző hatóságok Németországban alá vannak vetve, összeegyeztethető‑e az így körülírt függetlenség követelményével.

      32      E tekintetben megállapítandó, hogy az állami felügyelet, bármilyen természetű legyen is, lényegében lehetővé teszi az érintett
         tartomány kormányának, vagy annak fennhatósága alatt álló valamely közigazgatási szervnek az ellenőrző hatóságok határozatainak
         közvetlen vagy közvetett befolyásolását, vagy adott esetben megsemmisítését és helyettük új határozat hozatalát.

      33      Kétségtelenül előzetesen el kell ismerni, amint arra a Németországi Szövetségi Köztársaság rámutat, hogy az állami felügyelet
         mindössze az ellenőrző hatóságok tevékenységének biztosítását célozza, ami összhangban van az alkalmazandó közösségi és nemzeti
         rendelkezésekkel, és annak tehát nem célja, hogy az említett hatóságokat esetleg a személyes adatok kezelése vonatkozásában
         az egyének védelmével és az alapvető jogokkal ellentétes politikai szándékok megvalósítására kényszerítse.

      34      Nem zárható ki mindazonáltal, hogy az ellenőrző hatóságoknak, amelyek az általános közigazgatás részét képezik, tehát tartományuk
         kormányának fennhatósága alatt állnak, nem áll módjukban objektíven eljárni, amikor a személyes adatok kezelésére vonatkozó
         rendelkezéseket értelmezik és alkalmazzák.

      35      Amint arra ugyanis az EAB észrevételeiben rámutat, az érintett tartomány kormányának érdekében állhat, hogy ne tartsa be a
         személyes adatok kezelése vonatkozásában az egyének védelmére vonatkozó rendelkezéseket, ha az ilyen adatoknak a nem állami
         szektorban való kezelése a kérdés. E kormány maga is érdekelt lehet ezen adatkezelésben, ha abban részt vesz vagy részt vehet,
         például egy közjogi-magánjogi társulás esetében, vagy a magánszektort érintő közbeszerzés keretében. E kormánynak, ha az szükséges,
         vagy csak hasznos számára, ahhoz is különleges érdeke fűződhet, hogy adatbázisokhoz férjen hozzá bizonyos feladatai teljesítése
         érdekében, például költségvetési vagy büntetés-végrehajtási célból. Ugyanez a kormány arra is hajlamos lehet, hogy a személyes
         adatok kezelése vonatkozásában az egyének védelmére vonatkozó rendelkezéseknek egyes fontos vállalkozások által történő alkalmazása
         során gazdasági érdekeket részesítsen előnyben, a tartomány vagy a régió gazdasági érdekeire figyelemmel.

      36      Hangsúlyozandó továbbá: önmagában az a kockázat, hogy az adatkezelést ellenőrző hatóságok döntéseire az őket felügyelő hatóságok
         politikai befolyást gyakorolhatnak, már elegendő akadályát jelenti annak, hogy az előbbiek független módon láthassák el feladatkörüket.
         Egyrészt, amint azt a Bizottság kifejtette, itt szó lehet e hatóságoknak az őket felügyelő hatóságok döntéshozatali gyakorlatához
         való „idő előtti igazodásáról”. Másrészt a magánélethez való jog őrzőjének szerepe, amit az említett hatóságok betöltenek,
         megköveteli, hogy határozataik, így ők maguk is, mentesek legyenek a részrehajlás legcsekélyebb gyanújától is.

      37      A fenti megfontolások alapján megállapítandó, hogy a nem állami szektorban a személyes adatok kezelésének ellenőrzésére hatáskörrel
         rendelkező német hatóságok feletti állami felügyelet nem egyeztethető össze a függetlenség jelen ítélet 30. pontjában bemutatott
         követelményével.

       A Németországi Szövetségi Köztársaság által hivatkozott közösségi jogi elvekről
      38      A Németországi Szövetségi Köztársaság szerint több közösségi jogi elvvel is ellentétes volna a 95/46 irányelv 28. cikke (1) bekezdésének
         második albekezdésében szereplő függetlenség követelményét oly módon értelmezni, ami a nem állami szektorban a személyes adatok
         kezelése körében az ellenőrző hatóságok feletti felügyelet bevált és hatékony rendszerének megszüntetésére kötelezné e tagállamot.

      39      Az említett tagállam szerint elsősorban különösen a demokrácia elvével volna ellentétes az említett függetlenségi követelmény
         tág értelmezése.

      40      Ezen elv alapján, amely nemcsak a német alkotmányban szerepel, hanem az EU 6. cikk (1) bekezdésében is, a közigazgatást a
         parlamentnek felelős kormány utasításainak kell alávetni. Ennek megfelelően a polgárok és a vállalkozások jogait érintő beavatkozások
         felett az illetékes miniszternek törvényességi felügyeletet kell gyakorolnia. Mivel a személyes adatok kezelése vonatkozásában
         az egyének védelmét felügyelő hatóságok a 95/46 irányelv 28. cikkének (3) bekezdése alapján bizonyos beavatkozási jogkörrel
         rendelkeznek a polgárok és a nem állami szektor tekintetében, tevékenységük jogszerűségére vonatkozóan mindenképpen szükséges
         lenne a törvényességi vagy szakmai felügyeleti eszközökkel végzett bővített felügyelet.

      41      E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy a demokrácia elve a közösségi jogrendbe tartozik, és azt az EU 6. cikk (1) bekezdése
         kifejezetten, mint Európai Unió egyik alapját említi. Mint a tagállamok közös alapelveinek egyike, tekintettel kell rá lenni
         a másodlagos jog olyan rendelkezéseinek értelmezése során, mint például a 95/46 irányelv 28. cikke.

      42      Ezzel az elvvel nem ellentétes olyan hatóságok létezése, amelyek a hagyományos hierarchikus közigazgatási struktúrán kívül
         helyezkednek el, és a kormánytól többé-kevésbé függetlenek. Az ilyen hatóságok létezését és működéseinek feltételét a tagállamokban
         törvény, vagy bizonyos tagállamokban maga az alkotmány szabályozza, e hatóságoknak törvényesen kell működniük, és alá vannak
         vetve a hatáskörrel rendelkező bíróságok felülvizsgálatának. Az ilyen független közigazgatási hatóságok, amint az egyébként
         a német jogrendszerben is így van, gyakran szabályozási hatáskörrel is rendelkeznek, vagy olyan feladatokat látnak el, amelyeknek
         politikai befolyástól mentesnek kell lenniük, a törvényesség talaján maradva azonban, és a hatáskörrel rendelkező bíróságok
         felülvizsgálati jogkörének hatálya alatt. Pontosan ez a helyzet a személyes adatok kezelése vonatkozásában az egyének védelmét
         felügyelő hatóságok esetében.

      43      A parlamenti befolyás teljes hiánya e hatóságok felett természetesen nem képzelhető el. Megjegyzendő azonban, hogy a 95/46
         irányelv nem is írja elő a tagállamok számára a parlamenti befolyás ilyen teljes hiányát.

      44      Így egyrészt az ellenőrző hatóságok vezetését ellátó személyeket a parlament vagy a kormány nevezheti ki. Másrészt a jogalkotó
         határozhatja meg az említett hatóságok hatáskörét.

      45      Továbbá, a jogalkotó előírhatja az ellenőrző hatóságok számára, hogy tevékenységükről beszámoljanak a parlamentnek. E tekintetben
         lehetséges a 95/46 irányelv 28. cikkének (5) bekezdéséhez történő közelítés, amely szerint az ellenőrző hatóságok tevékenységükről
         rendszeresen jelentést készítenek, amelyet nyilvánosságra kell hozni.

      46      A fentiekre tekintettel a nem állami szektorban a személyes adatok kezelése vonatkozásában az egyének védelmét felügyelő hatóságok
         részére az általános közigazgatástól független jogállás biztosítása önmagában nem fosztja meg e hatóságokat demokratikus legitimációjuktól.

      47      Másodsorban, a Közösségre ruházott hatáskörök EK 5. cikk első bekezdésében szereplő, a Németországi Szövetségi Köztársaság
         által szintén hivatkozott elvét illetően, e rendelkezés szerint a Közösség az EK‑Szerződésben ráruházott hatáskörök és a számára
         kijelölt célkitűzések keretén belül jár el.

      48      A Németországi Szövetségi Köztársaság e tekintetben arra hivatkozik, hogy az ellenőrző hatóságoknak a felsőbb közigazgatási
         szervektől való függetlensége nem írható elő az EK‑Szerződés 100a. cikke alapján, amelyen a 95/46 irányelv is alapul.

      49      E rendelkezés felhatalmazza a közösségi jogalkotót a belső piac megteremtése és működése feltételeinek javítását célzó intézkedések
         meghozatalára; ezen intézkedéseknek ténylegesen ezt kell célozniuk, tehát hozzá kell járulniuk a Szerződés által biztosított
         gazdasági szabadságok korlátainak kiküszöböléséhez (lásd különösen a C‑376/98. sz., Németország kontra Parlament és Tanács
         ügyben 2000. október 5‑én hozott ítélet [EBHT 2000., I‑8419. o.] 83., 84. és 95. pontját, valamint a C‑491/01. sz., British
         American Tobacco [Investments] és Imperial Tobacco ügyben 2002. december 10‑én hozott ítélet [EBHT 2002., I‑11453. o.] 60. pontját,
         valamint a C‑436/03. sz., Parlament kontra Tanács ügyben 2006. május 2‑án hozott ítélet [EBHT 2006., I‑3733. o.] 38. pontját).

      50      Amint már kifejtésre került, az ellenőrző hatóságok függetlensége, abban az értelemben, hogy mentesnek kell lenniük a döntéseiket
         irányítani képes bármilyen külső befolyástól, lényeges elem a 95/46 irányelv célkitűzéseire tekintettel. Szükséges ahhoz,
         hogy minden tagállamban létrehozzák a személyes adatok kezelése tekintetében a személyek védelmének egységesen magas szintjét,
         és ily módon elősegíti az adatok szabad áramlását, amely a belső piac létrehozásához és működéséhez szükséges.

      51      A fentiekre figyelemmel az ellenőrző hatóságok függetlensége követelményének tág értelmezése nem haladja meg a 95/46 irányelv
         jogalapját képező EK‑Szerződés 100a cikke alapján a Közösség számára biztosított jogkör határait.

      52      Harmadsorban a Németországi Szövetségi Köztársaság az EK 5. cikk második és harmadik bekezdésében szereplő szubszidiaritás
         elvére, illetve az arányosság elvére, valamint az EK 10. cikkben szereplő, a tagállamok és a közösségi intézmények közötti
         jóhiszemű együttműködés elvére hivatkozik.

      53      Különösen az Amszerdami Szerződéssel az EU‑Szerződéshez és az EK‑Szerződéshez csatolt, a szubszidiaritás és az arányosság
         elveinek alkalmazásáról szóló jegyzőkönyv 7. pontjára utal, amely szerint a közösségi jog sérelme nélkül ügyelni kell arra,
         hogy a bevett nemzeti szabályozást, valamint a tagállamok jogrendjének szervezetét és működését tiszteletben tartsák.

      54      Szerinte e követelménnyel ellentétes volna a Németországi Szövetségi Köztársaságot saját jogrendjétől idegen rendszer elfogadására
         kötelezni, és így megszüntetni egy hatékony, már közel harminc éve bevált felügyeleti rendszert, amely az adatvédelmi jogszabályok
         területén olyan példát mutat, amelynek kisugárzása a nemzeti szintet jóval meghaladja.

      55      Ennek az érvelésnek nem lehet helyt adni. Amint ugyanis a jelen ítélet 21–25., és 50. pontjában szerepel, a 95/46 irányelv
         28. cikke (1) bekezdésének második albekezdésében szereplő függetlenség követelményének oly módon történő értelmezése, hogy
         azzal ellentétes az állami felügyelet, nem haladja meg az EK‑Szerződés céljainak eléréséhez szükséges mértéket.

      56      A fenti megfontolások alapján meg kell állapítani, hogy a Németországi Szövetségi Köztársaság – mivel a személyes adatoknak
         a nem állami szektorban történő kezelését ellenőrző hatóságokat egyes tartományokban állami felügyelet alá vonta, és ezáltal
         e hatóságok „teljes függetlensége” biztosításának kötelezettségét helytelenül ültette át – nem teljesítette a 95/46/EK irányelv
         28. cikke (1) bekezdésének második albekezdéséből eredő kötelezettségeit.

       A költségekről
      57      Az eljárási szabályzat 69. cikkének 2. §‑a alapján a Bíróság a pervesztes felet kötelezi a költségek viselésére, ha a pernyertes
         fél ezt kérte. A Németországi Szövetségi Köztársaságot, mivel pervesztes lett, a Bizottság kérelmének megfelelően kötelezni
         kell a költségek viselésére.

      58      Az EAB maga viseli saját költségeit.

      A fenti indokok alapján a Bíróság (nagytanács) a következőképpen határozott:
      1)      A Németországi Szövetségi Köztársaság – mivel a személyes adatoknak a nem állami szervek és a piaci versenyben részt vevő
            közjogi vállalkozások általi kezelését ellenőrző hatóságokat egyes tartományokban állami felügyelet alá vonta, és ezáltal
            e hatóságok „teljes függetlensége” biztosításának kötelezettségét helytelenül ültette át – nem teljesítette a személyes adatok
            feldolgozása [helyesen: kezelése] vonatkozásában az egyének védelméről és az ilyen adatok szabad áramlásáról szóló, 1995.
            október 24‑i 95/46/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv 28. cikke (1) bekezdésének második albekezdéséből eredő kötelezettségeit.
      2)      A Bíróság a Németországi Szövetségi Köztársaságot kötelezi az Európai Bizottságnál felmerült költségek viselésére.
      3)      Az európai adatvédelmi biztos maga viseli saját költségeit.
      Aláírások
      * Az eljárás nyelve: német.


title: A Bíróság (ötödik tanács) 2006. november 16-i ítélete. # Az Európai Közösségek Bizottsága kontra Spanyol Királyság. # Tagállami kötelezettségszegés -A 2003/55/EK irányelv - A földgáz belső piaca - Az előírt határidőn belüli átültetés elmulasztása. # C-357/05. sz. ügy

text:
      A Bíróság (ötödik tanács) 2006. november 16‑i ítélete – Bizottság kontra Spanyolország
      (C‑357/05. sz. ügy)
      „Tagállami kötelezettségszegés – 2003/55/EK irányelv – A földgáz belső piaca – Az előírt határidőn belüli átültetés elmulasztása”
      Kötelezettségszegés megállapítása iránti kereset – A megalapozottság Bíróság általi vizsgálata – Figyelembe veendő helyzet – Az indokolással ellátott véleményben meghatározott határidő lejártakor fennálló helyzet (EK 226. cikk) (vö. 6. pont)
      Tárgy

               Tagállami kötelezettségszegés – A földgáz belső piacára vonatkozó közös szabályokról és a 98/30/EK irányelv hatályon kívül
                  helyezéséről szóló, 2003. június 26‑i 2003/55/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvnek (HL L 176., 57. o.; magyar nyelvű
                  különkiadás 12. fejezet, 2. kötet, 230. o.) való megfeleléshez szükséges rendelkezések előírt határidőn belül történő elfogadásának
                  elmulasztása.

            Rendelkező rész

                  1)

                  A Bíróság megállapítja, hogy a Spanyol Királyság – mivel nem fogadta el azokat a törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezéseket,
                     amelyek ahhoz szükségesek, hogy megfeleljen a földgáz belső piacára vonatkozó közös szabályokról és a 98/30/EK irányelv hatályon
                     kívül helyezéséről szóló, 2003. június 26‑i 2003/55/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvnek –nem teljesítette az ezen
                     irányelvből eredő kötelezettségeit.

                  2)

                  A Bíróság a Spanyol Királyságot kötelezi a költségek viselésére.


A Bíróság 1981. május 26-i ítélete. # Siegfried Ewald Rinkau elleni büntetőeljárás. # Előzetes döntéshozatal iránti kérelem: Hoge Raad - Hollandia. # # 157/80. sz. ügy


A Bíróság szeptember 27.-i ítélete: 1988. # Nagy-Britannia és Észak-Írország Egyesült Királysága kontra az Európai Közösségek Bizottsága. # Elfogadhatóság. # 114/86. sz. ügy


title: Az Elsőfokú Bíróság (második tanács) 2004. július 13-i ítélete. # Samar SpA kontra Belső Piaci Harmonizációs Hivatal (védjegyek és formatervezési minták) (OHIM). # Közösségi védjegy - Felszólalási eljárás - GAS STATION közösségi szóvédjegy lajstromozása iránti kérelem - BLUE JEANS GAS korábbi nemzeti ábrás védjegy - A lajstromozás megtagadása. # T-115/03. sz. ügy

text:
          AZ ELSŐFOKÚ BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (második tanács)
      2004. július 13. (
            *1
         )
      A T-115/03. sz. ügyben,
      a Samar SpA (székhelye: Mottalciata [Olaszország], képviseli: A. Ruo ügyvéd)
      felperesnek
      a Belső Piaci Harmonizációs Hivatal (védjegyek és formatervezési minták) (OHIM) (képviselik: O. Montalto és L. Capostagno, meghatalmazotti minőségben)
      alperes ellen,
      a másik fél az OHIM fellebbezési tanácsa előtti eljárásban, beavatkozó az Elsőfokú Bíróság előtt:
      a Grotto SpA (székhelye: Vicenza [Olaszország], képviselik: M. Bosshard és S. Verea ügyvédek)
      beavatkozó,
      a Belső Piaci Harmonizációs Hivatal harmadik fellebbezési tanácsának (az R 340/2002-3. sz. ügyben) 2003. január 30-án, a BLUE JEANS GAS nemzeti ábrás védjegy jogosultjának a GAS STATION közösségi szóvédjegy lajstromozása elleni felszólalása ügyében hozott határozata ellen benyújtott keresete tárgyában,
      AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK ELSŐFOKÚ BÍRÓSÁGA (második tanács),
      tagjai: J. Pirrung elnök, A. W. H. Meij és N. J. Forwood bírák,
      hivatalvezető: J. Palacio González tanácsos,
      tekintettel az Elsőfokú Bíróság Hivatalához 2003. április 7-én benyújtott keresetlevélre,
      tekintettel a beavatkozónak az Elsőfokú Bíróság Hivatalához 2003. július 21-én benyújtott válaszbeadványára,
      tekintettel az OHIM-nak az Elsőfokú Bíróság Hivatalához 2003. július 25-én benyújtott válaszbeadványára,
      a 2004. február 4-i tárgyalást követően,
      meghozta a következő
      ítéletet
      Előzmények

               1

               A felperes 1998. január 12-én a közösségi védjegyről szóló, 1993. december 20-i 40/94/EK módosított tanácsi rendelet (HL 1994. L 11., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 17. fejezet, 1. kötet, 146. o.) alapján közösségi védjegybejelentési kérelmet nyújtott be a Belső Piaci Harmonizációs Hivatalhoz (védjegyek és formatervezési minták) (a továbbiakban: OHIM).

               2

               A lajstromoztatni kívánt védjegy a GAS STATION szómegjelölés volt.

               3

               A bejelentést a védjegyekkel ellátható termékek és szolgáltatások nemzetközi osztályozására vonatkozó, felülvizsgált és módosított, 1957. június 15-i Nizzai Megállapodás szerinti 25. osztályba tartozó árukkal kapcsolatban tették, az alábbi leírással: „ruházat, lábbeli és fejfedők”.

               4

               A védjegybejelentést a Közösségi Védjegyértesítő1999. március 22-i 22/99. számában hirdették meg.

               5

               1999. június 21-én a beavatkozó a 40/94 rendelet 42. cikke alapján felszólalt a védjegy lajstromozásával szemben a védjegy-bejelentési kérelemben megjelölt összes áru vonatkozásában, felszólalását a 677288. sz., alább megjelölt, korábbi nemzeti ábrás védjegyére alapozva, amelyet többek között a 25. áruosztályba tartozó alábbi áruk vonatkozásában lajstromoztak: „nadrágok, kabátok, farmerek, ingek, szoknyák, rövidkabátok, kötöttáruk, melegítők, sálak, zoknik, cipők, csizmák, papucsok”:

               6

               Az OHIM felszólalási osztálya 2002. február 28-i határozatával helyt adott a felszólalásnak, tekintettel „az összetéveszthetőség értékelésekor a megjelölések közötti hangsúlyos hasonlóságra és a megjelölések és áruk közötti kapcsolatra”.

               7

               2002. április 16-án a felperes a 40/94 rendelet 59. cikke alapján fellebbezést nyújtott be a felszólalási osztály határozata ellen az OHIM-hoz.

               8

               A fellebbezési tanács 2003. január 30-i határozatában (a továbbiakban: a megtámadott határozat), amelyet a felperes részére 2003. február 10-én kézbesítettek, elutasította a fellebbezést arra hivatkozással, hogy fennáll az összetévesztés veszélye, tekintettel a beavatkozó védjegyének önmagában vett természetére, a védjegyek között fennálló nagyfokú hasonlóságra, továbbá az érintett áruk között fennálló azonosságra vagy hasonlóságra, és arra a pillanatra, amikor a fogyasztók a szóban forgó védjegyet észlelik.

         Az eljárás és a felek kérelmei

               9

               A felperes azt kéri, hogy az Elsőfokú Bíróság:

                        —

                        állapítsa meg, hogy jelen esetben nem áll fenn az összetévesztés veszélye, és helyezze hatályon kívül a megtámadott határozatot;

                        —

                        másodlagosan, állapítsa meg, hogy nem áll fenn az összetévesztés veszélye a védjegybejelentésben megjelölt áruk tekintetében, a farmerek kivételével, vagy legalábbis azon áruk tekintetében, amelyek tekintetében az Elsőfokú Bíróság azt megfelelőnek találja, és helyezze hatályon kívül a megtámadott határozatot a fentiek tekintetében;

                        —

                        kötelezze az OHIM-ot a költségek viselésére.

               10

               Az OHIM és a beavatkozó azt kéri, hogy az Elsőfokú Bíróság:

                        —

                        utasítsa el a keresetet;

                        —

                        kötelezze a felperest a költségek viselésére.

         Indokolás

               11

               A felperes keresetének alátámasztására két jogalapra hivatkozik: egyrészről a megtámadott határozat indokolási kötelezettségének megsértésére, másrészről az összetéveszthetőség vizsgálata során történt értékelési hibára. A felperes a tárgyaláson előadta, hogy az első kereseti kérelmében előadott „állapítsa meg, hogy nem áll fenn az összetévesztés veszélye”, illetve az OHIM elé már korábban előterjesztett érveire való hivatkozás csupán állandó jellegű hivatkozás volt, amiről az Elsőfokú Bíróság tudomást vett.

               12

               A tárgyaláson a felperes becsatolt egy okiratot, amely azt volt hivatott bizonyítani, hogy számos olyan olasz védjegy létezik a ruhaiparban, amely a „gas” szót magában foglalja; a felperes az Elsőfokú Bíróság eljárási szabályzatának 48. cikkére hivatkozott, és - azt követően, hogy az Elsőfokú Bíróság megtagadta a második beadványváltást —, ragaszkodott azon tényhez, miszerint jogosult érveit a tárgyaláson előadni. A Bíróság biztosítási intézkedésként elfogadta az iratot azzal, hogy csak a későbbiekben dönt annak elfogadhatóságáról.

         A tárgyaláson csatolt iratok elfogadhatóságáról

               13

               Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint, a 40/94 rendelet 63. cikke alapján az Elsőfokú Bíróság előtt indult eljárások célja a fellebbezési tanács által hozott határozatok jogszerűségének a vizsgálata. Olyan tények, amelyekre anélkül hivatkoznak az Elsőfokú Bíróság előtt, hogy azt korábban felhozták volna az OHIM előtti eljárás során, csak abban az esetben befolyásolhatják a határozat jogszerűségét, ha ezen tényeket az OHIM-nak hivatalból figyelembe kellett volna vennie. A 74. cikk (1) bekezdésének utolsó fordulatából - amely szerint a lajstromozás viszonylagos kizáró okaival összefüggő eljárásban az OHIM a vizsgálat során a felek által előterjesztett tényálláshoz, bizonyítékokhoz és érvekhez, valamint a kérelem szerinti igényekhez kötve van - következik, hogy az OHIM nem köteles hivatalból olyan tényeket figyelembe venni, amelyre a felek nem hivatkoztak az eljárás során. Tehát az ilyen tények nem befolyásolhatják a fellebbezési tanács határozatának jogszerűségét.

               14

               Általánosan elfogadott tény, hogy az OHIM előtti eljárás során nem került benyújtásra a tárgyaláson becsatolt okirat, amelynek célja annak bizonyítása, hogy számos olasz védjegy létezik a ruhaiparban, amely a „gas” szót magában foglalja. Ennek megfelelően, az Elsőfokú Bíróság az okiratot nem veheti figyelembe.

               15

               A felperes továbbá nem hivatkozhat, az okirat késedelmes benyújtása miatt, az eljárási szabályzat 48. cikkének 1. és 2. §ára. Először is a felperes egyetlen olyan okra sem hivatkozott, amely - annak elfogadhatósága esetén - igazolta volna új bizonyíték benyújtását a válaszban. Másodszor, a kontradiktórius eljárás elve nem igazolhatja az okirat késedelmes benyújtását jelen esetben, mivel azt nem lehet csupán az OHIM és a beavatkozó által előterjesztett beadványokra adott válasznak tekinteni. Az OHIM és a beavatkozó kizárólag a „gas” szó önmagában vett megkülönböztetőképességének voltát kívánta bizonyítani, anélkül hogy bármikor is hivatkoztak volna a korábbi védjegy megkülönböztetőképességére az olasz ruházati kereskedelem vonatkozásában.

               16

               A fentiekre tekintettel a felperes által a tárgyaláson benyújtott iratot figyelmen kívül kell hagyni, bizonyító erejének vizsgálata, illetve az eljárásban részt vevő többi fél arra vonatkozó érveinek meghallgatása nélkül.

         Indokolási kötelezettség megsértése

               17

               A felperes arra hivatkozik, hogy a fellebbezési tanács megsértette indokolási kötelezettségét azzal, hogy a megtámadott határozat 20. pontjában minden további magyarázat nélkül azt állítja, hogy a szóban forgó megjelölések fogalmi képzettársítása áll fenn. A felperes arra hivatkozik, hogy a fentiekre tekintettel nincs olyan helyzetben, hogy a fenti állítás alapjául szolgáló okot vitatni tudja.

               18

               Az Elsőfokú Bíróság álláspontja szerint felperes megállapításai a megtámadott határozat részleges olvasatán alapulnak. A határozat 20. pontjában a fellebbezési tanács kifejezetten átvette a felszólalási osztály megállapítását, amely szerint a szóban forgó megjelöléseknél fennáll a „fogalmi képzettársítás lehetősége”. A felperesnek így csupán a felszólalási osztály határozatának megállapítására kellett volna szorítkoznia, amelyet részére kézbesítettek, és amennyiben annak helye lett volna, az abban előterjesztett indokokat kellett volna vitatnia az Elsőfokú Bíróság előtt.

               19

               A teljesség kedvéért, amennyiben a fellebbezési tanács által utalt fogalmi képzettársítás a „gas” elemen alapul, amelyre a 20. pont folytatásából lehet következtetni, mely a fenti szótagot domináns elemként értékeli, az Elsőfokú Bíróság megállapítja először is, hogy a felperesnek a fellebbezési tanács határozata elleni azon bírálata, miszerint ellentmondásos azt állítani, hogy a „gas” szó belső égésű motorba való üzemanyagot jelent, de ugyanakkor kiemelni, hogy az nem jelent benzint, a megtámadott határozat 6. pontjának első fordulatában került kifejtésre. Másodszor, a fellebbezési tanács a megtámadott határozat 24. pontjában arra a következtetésre jutott, hogy a „gas” szónak határozott jelentése van, és az, hogy az „olasz anyanyelvű fogyasztók számára milyen tényleges jelentéssel bír (‘gáz’, illetve‘motorüzemanyag’), végső soron irreleváns”. Így a felperesnek egyszerű lett volna a megtámadott határozat 20. pontjában található megállapításokat az említett határozat 24. pontjában hivatkozott megállapításokkal összeolvasni, és adott esetben, az Elsőfokú Bíróság előtt a fellebbezési tanács azon véleményét vitatni, amely szerint a kérdéses megjelölések fogalmi hasonlóságot mutatnak függetlenül attól, hogy a „gas” szó mely jelentését fogadjuk el.

               20

               A fentiekre tekintettel a jelen jogalapot el kell utasítani.

         Az összetéveszthetőségre vonatkozó vizsgálat során elkövetett mérlegelési hibáról
      A felek érvei

               21

               A felperes úgy véli, hogy helytelen a szóban forgó megjelöléseket, illetve az általuk megjelölt árukat külön-külön összehasonlítani. Előadja, hogy a fellebbezési tanács a jelen esetben úgy vélte, hogy a „blue jeans” kifejezés leíró jellegű, és ebből arra a következtetésre jutott, hogy a „gas” szó a domináns elem a beavatkozó javára lajstromozott védjegyben. Felperes álláspontja szerint azonban a fenti megállapítás csak a farmer esetében igaz, pontosabban amennyiben a ruhát denim anyagból készítik, de abban az esetben nem igaz, ha az egyéb árukra, például pulóverekre, papucsokra és csizmákra vonatkozik. Továbbá, a fellebbezési tanács vizsgálata során indokolatlanul figyelmen kívül hagyta a „station” szót, amely szintén szerepel a bejelentett védjegyben.

               22

               A kérdéses védjegyek vizuális összehasonlítására vonatkozóan a felperes előadja, hogy a farmerek kivételével, az összes áru tekintetében a beavatkozó javára bejegyzett védjegy domináns eleme a „BLUE JEANS” szó, amely erős meg-különböztetőképességgel bír. A bejelentett védjegy domináns jellegét a „gas” és „station” szavak adják. Ezért nem áll fenn a védjegyek között hasonlóság. Amenynyiben a védjegyek farmerre vonatkoznak, a „blue jeans” kifejezések leíró jellegűek, és következésképpen a beavatkozó védjegyének domináns eleme a „gas” szó. A bejelentett kérelemben megjelölt védjegy domináns eleme a továbbiakban is a „gas station”. Tekintettel arra, hogy a beavatkozó védjegye erősen megkülönbözető, grafikus jelleggel bír, a „gas” szó, amely mindkét védjegyben előfordul, nem elegendő annak megállapítására, hogy a védjegyek között fennáll az összetévesztés veszélye. A fenti elemzést felperes szerint megerősíti az Elsőfokú Bíróságnak a TI 10/01. sz., Vedial kontra OHIM-France Distribution [HUBERT] ügyben 2002. december 12-én hozott ítéletének 54. pontjában található megközelítés (EBHT 2002., II-5275. o.).

               23

               A hangzásbeli összehasonlítás vonatkozásában a felperes előadja, hogy a kérdéses védjegyek teljesen különbözőek, különösen a farmeren kívüli egyéb áruk tekintetében. Ez különösen igaz abban az esetben, ha a védjegyek első felének a vonatkozó ítélkezési gyakorlatnak megfelelően nagyobb jelentőséget tulajdonítunk.

               24

               A fogalmi összehasonlítás tekintetében a szóban forgó védjegyek teljességgel különbözőek a farmeren kívüli egyéb áruk tekintetében, mivel az egyik esetben a „blue jeans” kifejezés a domináns elem, míg a másiknál a „gas station”, ami üzemanyag-tárolót jelent. Még amennyiben el is fogadnánk azt, hogy a „blue jeans” kifejezés leíró jellegű, a beavatkozó javára lajstromozott védjegy az üzemanyag képzetét kelti, míg a felperes védjegye egy tárolóét - amelyet jelen esetben üzemanyag tárolására használnak.

               25

               A felperes szerint a fellebbezési tanács nem vonta le a megfelelő következtetést az érintett közönség definíciójából, amely szokásosan tájékozott és ésszerűen körültekintő fogyasztókból áll. A felperes ugyanakkor a tárgyaláson pontosította, hogy nem vitatja a meghatározás helyességét.

               26

               A felperes a fentiekből azt a következtetést vonta le, hogy a védjegyek közötti különbségek kizárják az összetéveszthetőséget.

               27

               Az OHIM és a beavatkozó először is megállapítják, hogy a felperes nem vitatja az érintett áruk azonosságát, illetve hasonlóságát. Előadják továbbá, hogy az ütköző védjegyekben a domináns elem kétséget kizáróan a „gas” szó. Álláspontjuk szerint mind a fellebbezési tanács által követett megközelítés, mind a végkövetkeztetés helyes.

         Az Elsőfokú Bíróság álláspontja

               28

               A 40/94 rendelet 8. cikk (1) bekezdés b) pontja szerint a korábbi védjegy jogosultjának felszólalása alapján a megjelölés nem részesülhet védjegyoltalomban, ha azt azon a területen, ahol a korábbi védjegy oltalom alatt áll, a fogyasztók összetéveszthetik a korábbi védjeggyel való azonossága vagy hasonlósága, valamint az érintett áruk, illetve szolgáltatások azonossága vagy hasonlósága miatt.

               29

               Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint, az áruk és szolgáltatások származásának tekintetében az összetéveszthetőséget átfogóan kell értékelni az alapján, milyen képet alkot az érintett vásárlóközönség a megjelölésről és a szóban forgó árukról vagy szolgáltatásokról, és figyelembe kell venni valamennyi, a jelen ügyre jellemző tényezőt, különösen a megjelölések és a megjelölt áruk vagy szolgáltatások hasonlósága közötti kölcsönös függőséget (az Elsőfokú Bíróságnak a T-162/01. sz., Laboratorios RTB kontra OHIM - Giorgio Beverly Hills (GIORGIO BEVERLY HILLS) ügyben 2003. július 9-én hozott ítéletének [EBHT 2003., II-2821. o.] 29-33. pontja, valamint az idézett ítélkezési gyakorlat).

               30

               Meg kell állapítani először is, hogy a fellebbezési tanács helyesen jutott arra a következtetésre, hogy az érintett közönség jelen ügyben az olasz fogyasztók, figyelembe véve, hogy a jelen esetben a korábbi védjegy egy olasz nemzeti védjegy (a megtámadott határozat 13. pontja), és másodszor, hogy az érintett közönség szokásosan tájékozott, ésszerűen figyelmes és körültekintő, átlagos fogyasztókból áll (a megtámadott határozat 30. pontja), mivel a szóban forgó védjegyek által érintett áruk átlagos fogyasztási cikkek.

               31

               A fellebbezési tanács helyesen állapította meg azt is, hogy a szóban forgó védjegyekkel érintett áruk azonosak vagy hasonlóak (a megtámadott határozat 12. pontja).

               32

               Az ütköző megjelölések összehasonlítása tekintetében, az állandó ítélkezési gyakorlatnak megfelelően az összetéveszthetőség átfogó mérlegelésénél az ütköző megjelölések vizuális, hangzásbeli és fogalmi hasonlóságát illetően a megjelölések által keltett együttes benyomást kell alapul venni, különösen a megkülönböztető és domináns jegyeik figyelembevételével (lásd az Elsőfokú Bíróság T-292/01. sz., Phillips-Van Heusen kontra OHIM - Pash Textilvertrieb und Einzelhandel (BASS) ügyben 2003. október 14-én hozott ítéletének [EBHT 2003., II-4335. o.] 47. pontját, valamint az idézettítélkezési gyakorlatot).

               33

               A felperes azon kifogása, mely szerint a fellebbezési tanács az ütköző megjelöléseket absztrakt módon hasonlította össze, figyelmen kívül hagyva a szóban forgó védjegyek által érintett árukat, nem megalapozott. A fellebbezési tanács ugyanis a Bíróság C-39/97. sz., Canon-ügyben 1998. szeptember 29-én hozott ítéletére (EBHT 1998., I-5507. o.) hivatkozva kifejezetten kimondta, hogy „az összetéveszthetőség megállapítása a megjelölések közötti kifejezett hasonlóság és a megjelölések, illetve az áruk közötti kapcsolat elemzésén nyugszik” (a megtámadott határozat 12. pontja). A fellebbezési tanács továbbá megállapította, hogy „azt, hogy a megjelölés betöltheti-e a védjegy rendeltetését, a védjegy-bejelentési kérelemben megjelölt áruk tekintetében kell vizsgálni” (a megtámadott határozat 21. pontja).

               34

               A fellebbezési tanács vizsgálata során helyesen állapította meg, hogy a korábbi védjegy domináns eleme a „gas” szó (a megtámadott határozat 20. és 28. pontja). A „blue jeans” kifejezés pusztán leíró jellegű olyan ruházati áruk tekintetében, amelyeket denimből vagy ahhoz hasonló anyagból állítanak elő. Egyéb ruházati cikkek esetében ez a kifejezés nem bír olyan jelentős megkülönböztetőképességgel, mint a „gas” szó, amely nem áll kapcsolatban a ruházati cikkekkel (a megtámadott határozat 24. pontja). Másodsorban a szóban forgó ábrás védjegy esetén a „BLUE JEANS” grafikai elem kisebb jelentőséggel bír, hiszen sokkal kisebb betűkkel írják, és így a „gas” szó toldatának tekinthető csupán.

               35

               A fellebbezési tanács arra a következtetésre jutott, hogy a védjegy-bejelentési kérelemben szereplő védjegy esetén szintén a „gas” szó a domináns elem, tekintettel arra, hogy a „station” szó, még ha rendelkezik is egyfajta önmagában rejlő jelentőséggel, nem változtatja meg a „gas” szó jelentését (a megtámadott határozat 27. pontja). A „station” szó számos különféle helyre utalhat, így például közúti közlekedés esetén megállóhely, vagy olyan hely, ahol üzemanyagot tárolnak, illetve árusítanak, és csak abban az esetben nyer határozott jelentést, ha jelző társul hozzá. A fentiekből következően a „station” szó megerősíti a „gas” szó jelentését, anélkül hogy alternatív jelentést adna neki.

               36

               Következésképpen, a domináns elemük tekintetében a szóban forgó megjelölések vizuálisan, hangzásukban és fogalmilag is azonosak.

               37

               Az ütköző megjelöléseket teljességükben vizsgálva, a fellebbezési tanács mérlegelési hiba elkövetése nélkül arra a következtetésre jutott, hogy az érintett közönség a két megjelölés közti különbségre, egyrészről a másodlagos „BLUE JEANS” ábrás elemre, másrészről a másodlagos „station” szóelemre nem emlékezne, csupán a „gas” elemre (a megtámadott határozat 27-29. pontja). Meg kell jegyezni továbbá, hogy az átlagos fogyasztónak ritkán adódik arra lehetősége, hogy a különböző védjegyeket közvetlenül összehasonlítsa, így kénytelen az azokról alkotott tökéletlen emlékképre hagyatkozni (a Bíróság C-342/97. sz., Lloyd Schuhfabrik Meyer & Co. GmbH kontra Klüsen Handel BV ügyben 1999. június 22-én hozott ítéletének [EBHT 1999., I-3819. o.] 26. pontja).

               38

               Ezt a következtetést nem kérdőjelezi meg a felperes által hivatkozott, az Elsőfokú Bíróság által a HUBERT-ügyben (lásd a fenti 22. pont) elfogadott érvelés sem. Az említett ügyben az Elsőfokú Bíróság döntő súlyt tulajdonított egy grafikai és több szóból álló elemnek, amelyek alkalmasak voltak az ütköző védjegyekben közös, a „Hubert” szóból álló elemtől való megkülönböztetésre. Ugyanakkor, a jelen esettől eltérően, a fent idézett esetben az ábrás elem különösen fontos jelentőséggel bírt. A fentiekben kifejtettek szerint a „BLUE JEANS” elem csupán másodlagos, a „gas” elemnek mindössze a toldata.

               39

               Következésképpen, a szóban forgó védjegyek által érintett áruk azonossága és hasonlósága, valamint az ütköző védjegyek hasonlósága miatt helye van megerősíteni a fellebbezési tanács azon megállapítását, amely szerint a fogyasztók összetéveszthetik a szóban forgó megjelöléseket.

               40

               Tekintettel arra, hogy az összetévesztés veszélye minden érintett áru esetén - bár a denim anyagból készült cikkek esetében fokozottabban - fennáll, a megtámadott határozatot nem kell hatályon kívül helyezni annyiban, amennyiben az a denim anyagból készült áruktól eltérő árukra vagy a 25. áruosztályba tartozó más árucsoportokra vonatkozik.

               41

               A fentiekre tekintettel jelen keresetet el kell utasítani.

         A költségekről

               42

               Az eljárási szabályzat 87. cikkének 2. §a alapján az Elsőfokú Bíróság a pervesztes felet kötelezi a költségek viselésére, ha a pernyertes fél ezt kérte. Mivel a felperes pervesztes lett, az OHIM és a beavatkozó kérelmének megfelelően kötelezni kell a költségek viselésére.

               A fenti indokok alapján,
               AZ ELSŐFOKÚ BÍRÓSÁG (második tanács)
               a következőképpen határozott:

                        1)

                        A keresetet elutasítja.

                        2)

                        A felperest kötelezi a költségek viselésére.

                     Pirrung
                     Meij
                     Forwood
                     Kihirdetve Luxembourgban, a 2004. július 13-i nyilvános ülésen.

                           H. Jung
                           hivatalvezető

                           J. Pirrung
                           elnök

            (
            *1
         )	Az eljáfás nyelve: olasz.


A Bíróság (negyedik tanács) március 28.-i ítélete: 1984. # Officine fratelli Bertoli SpA kontra az Európai Közösségek Bizottsága. # Bírság. # 8/83. sz. ügy


title: A Közszolgálati Törvényszék (második tanács) 2008. szeptember 4-i ítélete. # Paul Lafili kontra az Európai Közösségek Bizottsága. # Közszolgálat - Tisztviselők. # F-22/07. sz. ügy

text:
      A KÖZSZOLGÁLATI TÖRVÉNYSZÉK ÍTÉLETE(második tanács)

      2008. szeptember 4.
      F‑22/07. sz. ügy
      Paul Lafili
      kontra
      az Európai Közösségek Bizottsága
      „Közszolgálat – Tisztviselők – A 723/2004/EK, Euratom rendelet hatálybalépése – A személyzeti szabályzat 44. és 46. cikke – A személyzeti szabályzat XIII. mellékletének 7. cikke – Előléptetés – Besorolás – Szorzótényező”
      Tárgy: Az EK 236. cikk és az EA 152. cikk alapján benyújtott kereset, amelyben P. Lafili a következőket kéri: az adminisztráció által
         hozott, a felperes 2006. júniusi és azt követő illetményelszámolásaiban szereplő, a felperesnek az AD 13‑as besorolási fokozat
         5. fizetési fokozatába történő besorolásáról szóló 2006. május 11‑i határozat megsemmisítését, ebből következően a felperes
         visszahelyezését 2006. május 1‑jei hatállyal az AD 13‑as besorolási fokozat 2. fizetési fokozatába, megtartva az 1,1172071‑es
         szorzótényezőt, valamint 2006. május 1‑jére visszaható hatállyal a felperes szakmai előmenetelének teljes körű helyreállítását
         az így kiigazított besorolási fokozatba és fizetési fokozatba való besorolásáig (beleértve a kiigazított besorolási fokozatban
         szerzett szakmai tapasztalatának beszámítását, szakmai előmenetelhez való jogát és nyugdíjjogosultságát), valamint az említett
         időszakra vonatkozóan az Európai Központi Bank által a főbb refinanszírozási műveletekre megállapított kamat két százalékponttal
         növelt mértékének megfelelő késedelmi kamat megfizetését a felperes besorolásának megfelelő illetménye és azon besorolásnak
         megfelelő illetmény közötti különbségre vonatkozóan, amelyre a szabályos besorolását megállapító majdani határozat időpontjáig
         volna jogosult.

      Határozat: A Közszolgálati Törvényszék megsemmisíti a Bizottság Személyzeti és Igazgatási Főigazgatóságának A 6, Előmeneteli rendszer,
         értékelés és előléptetés egysége vezetőjének 2006. május 11‑i határozatát. A felperes maga viseli saját költségeinek felét.
         A Bizottság maga viseli saját költségeit, és a Közszolgálati Törvényszék kötelezi a Bizottságot a felperesnél felmerült költségek
         felének viselésére.

      Összefoglaló
      1.      Tisztviselők – Kereset – Sérelmet okozó aktus – Fogalom
      (Személyzeti szabályzat, 90. és 91. cikk)
      2.      Tisztviselők – Díjazás – A 723/2004 rendelet hatálybalépése után alkalmazandó átmeneti szabályok
      (Személyzeti szabályzat, XIII. melléklet, 7. cikk, (7) bekezdés)
      3.      Tisztviselők – Díjazás – A 723/2004 rendelet hatálybalépése után alkalmazandó átmeneti szabályok
      (Személyzeti szabályzat, 66. cikk; XIII. melléklet, 2. cikk, (1) bekezdés, 7. cikk, (6) és (7) bekezdés; 723/2004 tanácsi
            rendelet)
      1.      Csak az érdekeltek jogi helyzetét közvetlenül és azonnal érintő, kötelező joghatásokat kiváltó aktusok tekinthetők az érdekeltek
         számára sérelmet okozó aktusnak, és csak ezek az aktusok alkalmasak a személyzeti szabályzat 90. és 91. cikke alapján a panasz
         benyújtására és a keresetindításra nyitva álló határidők megindítására.

      Ez a helyzet az adminisztráció azon közleménye esetén, amely arról tájékoztatja a tisztviselőt, hogy tévesen állapították
         meg a fizetési fokozatba történő besorolását, valamint a díjazására alkalmazandó szorzótényezőt, következésképpen azt ki fogják
         javítani.

      (lásd a 30–32. pontot)
      Hivatkozás:
      a Bíróság C‑237/06. P. sz., Strack kontra Bizottság ügyben 2007. március 8‑án hozott végzésének (az EBHT‑ban nem tették közzé)
         62. pontja;

      az Elsőfokú Bíróság T‑562/93. sz., Obst kontra Bizottság ügyben 1995. október 19‑én hozott ítéletének (EBHT‑KSZ 1995., I‑A‑247. o.
         és II‑737. o.) 23. pontja; T‑4/05. sz., Strack kontra Bizottság ügyben 2006. március 22‑én hozott végzésének (EBHT‑KSZ 2006.,
         I‑A‑2‑83. o. és II‑A‑2‑361. o.) 35. pontja.

      2.      A tisztviselő fizetési fokozatba történő besorolását valamint a díjazására a személyzeti szabályzat XIII. melléklete 7. cikkének
         (7) bekezdése alapján alkalmazandó szorzótényezőt megállapító határozat, amelyet olyan hatóság írt alá, amelynek az érintett
         intézménynél hatályos, a személyzeti szabályzat által a kinevezésre jogosult hatóságra ruházott jogkörök gyakorlására vonatkozó
         rendelkezések szerint erre nem volt felhatalmazása, az említett rendelkezésekben található, hatáskörmegosztásra vonatkozó
         szempontoktól való eltérést igazoló hatáskör‑továbbruházás hiányában olyan határozatnak minősül, amelyet kibocsátója arra
         vonatkozó hatáskör nélkül fogadott el; e rendelkezések célja ugyanis pontosan annak biztosítása, hogy a meghozandó határozatot
         főszabály szerint az a hatóság fogadja el, amely arra a személyzeti politikára vonatkozó gondos ügyintézés elvére tekintettel
         a legmegfelelőbb helyzetben van.

      (lásd a 34., 38. és 39. pontot)
      Hivatkozás:
      a Bíróság 46/72. sz., De Greef kontra Bizottság ügyben 1973. május 30‑án hozott ítéletének (EBHT 1973., 543. o.) 18. pontja;
      az Elsőfokú Bíróság T‑118/04. és T‑134/04. sz., Caló kontra Bizottság egyesített ügyekben 2007. február 7‑én hozott ítéletének
         (az EBHT‑ban még nem tették közzé) 67. és 68. pontja.

      3.      Ha a tisztviselők személyzeti szabályzatának, valamint az egyéb alkalmazottak alkalmazási feltételeinek módosításáról szóló
         723/2004 rendelet hatálybalépése előtt felvett tisztviselő díjazására alkalmazandó szorzótényező az említett rendelet hatálybalépésének
         időpontja utáni első előléptetést követően nagyobb, mint egy, azt a személyzeti szabályzat XIII. melléklete 7. cikkének (7) bekezdésében
         foglaltak szerint a fizetési fokozatban eltöltött szolgálati időre kell átváltani. Ebben a vonatkozásban nem lehet elfogadni
         azt az értelmezést, amely szerint ez a rendelkezés csak abban az esetben alkalmazandó, amelyben az egynél nagyobb szorzótényező
         az előléptetés utáni magasabb fizetési fokozatba lépésből – de nem magából az előléptetésből – következik, ezért az utóbbi
         esetben kizárólag a XIII. melléklet 7. cikkének (6) bekezdését kell alkalmazni, és új szorzótényezőt kell meghatározni.

      Ugyanis a személyzeti szabályzat XIII. melléklete 7. cikke (6) és (7) bekezdésének megfogalmazása kellően kétértelmű ahhoz,
         hogy olyan, nem kizárólag szó szerinti értelmezés keresését tegye indokolttá, amely megfelel a szóban forgó átmeneti rendelkezések
         rendszerének és céljának. Ebben a tekintetben az elvetett értelmezés azzal a hatással járhat, hogy a szorzótényezők alkalmazása
         korlátlan ideig – az érdekelt egész szakmai pályafutása során, sőt azon túl, a nyugdíjazása után is – fennmarad, jóllehet
         az átmeneti intézkedésnek minősülő szorzótényező‑alkalmazásnak az a célja, hogy garantálja a 2004. május 1‑je előtt felvett
         tisztviselőknek fizetett alapilletmény szintjét, amely illetmény a személyzeti szabályzat XIII. melléklete 7. cikke (1) bekezdésének
         megfelelően nem változhat a besorolási fokozatoknak az említett melléklet 2. cikkének (1) bekezdése szerinti átnevezése miatt.
         Amint a szorzótényező eléri az egyet, az említett melléklet 7. cikke (7) bekezdésének negyedik mondata ebben a megfogalmazásában
         nem lehet akadálya a személyzeti szabályzat új 66. cikke alkalmazásának, amely az új szakmai előmeneteli struktúra alapján
         minden egyes besorolási fokozat és fizetési fokozat vonatkozásában meghatározza a tisztviselők alapilletményét. Az említett
         66. cikkbe foglalt fizetési táblázat ilyen figyelmen kívül hagyása – azzal az elvvel, hogy az új szabályozás azonnal alkalmazandó –
         az erre vonatkozó világos és egyértelmű jogalkotói rendelkezés hiányában nem fogadható el.

      Ezenkívül az elvetett értelmezés azt eredményezheti, hogy a jövőben a díjazás terén megszűnik az egyenlő bánásmód a 2004.
         május 1‑je előtt és az ezt követően felvett tisztviselők között, jóllehet az átmeneti rendelkezések céljának a jellegüknél
         fogva annak kellene lennie, hogy a szerzett jogok védelme mellett megkönnyítse az átmenetet a korábbi szabályozásból az új
         szabályozásba, anélkül hogy az a tisztviselők valamely kategóriája számára fenntartaná a korábbi szabályozás hatályát a jövőben
         létrejövő olyan helyzetekre, mint az új szakmai előmeneteli struktúrában a magasabb fizetési fokozatba lépés.

      (lásd a 73., 75., 78., 80., 81., 83., 86. és 88. pontot)


A Bíróság (ötödik tanács) március 26.-i ítélete: 1992. # Mario Reichert, Hans-Heinz Reichert és Ingeborg Kockler kontra Dresdner Bank AG. # Előzetes döntéshozatal iránti kérelem: Cour d'appel d'Aix-en-Provence - Franciaország. # C-261/90. sz. ügy


A Törvényszék (harmadik tanács) 2013. október 16-i ítélete. # Daniela Singer kontra Belső Piaci Harmonizációs Hivatal (védjegyek és formatervezési minták) (OHIM). # T-388/12. sz. ügy