title: A Bíróság ítélete (hetedik tanács), 2014. szeptember 11.#Ronny Verest és Gaby Gerards kontra Belgische Staat.#A hof van beroep te Antwerpen (Belgium) által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem.#Előzetes döntéshozatal iránti kérelem – Jövedelemadó – A kettős adóztatás elkerülésére irányuló jogszabályok – A lakóhely szerinti tagállamtól eltérő tagállamban szerzett, ingatlanból származó jövedelmek adóztatása – A lakóhely szerinti tagállamban progresszivitási fenntartás mellett alkalmazott mentesítési módszer – A lakóhely szerinti tagállamban és valamely másik tagállamban fekvő ingatlanokra alkalmazott eltérő bánásmód.#C‑489/13. sz. ügy.

text:
               Felek
               Az ítélet indoklása
               Rendelkező rész

            Felek
            A C‑489/13. sz. ügyben,
            az EUMSZ 267. cikk alapján benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában, amelyet a hof van beroep te Antwerpen (Belgium) a Bírósághoz 2013. szeptember 10‑én érkezett, 2013. szeptember 3‑i határozatával terjesztett elő az előtte
            Ronny Verest,
            Gaby Gerards
            és
            a Belgische Staat
            között folyamatban lévő eljárásban,
            A BÍRÓSÁG (hetedik tanács),
            tagjai: J. L. da Cruz Vilaça tanácselnök, J.‑C. Bonichot (előadó) és A. Arabadjiev bírák,
            főtanácsnok: N. Jääskinen,
            hivatalvezető: A. Calot Escobar,
            tekintettel az írásbeli szakaszra,
            figyelembe véve a következők által előterjesztett észrevételeket:
            – a belga kormány képviseletében J.–C. Halleux és M. Jacobs, meghatalmazotti minőségben,
            – a francia kormány képviseletében G. de Bergues és J.‑S. Pilczer, meghatalmazotti minőségben,
            – az Európai Bizottság képviseletében A. Cordewener és W. Roels, meghatalmazotti minőségben,
            tekintettel a főtanácsnok meghallgatását követően hozott határozatra, miszerint az ügy elbírálására a főtanácsnok indítványa nélkül kerül sor,
            meghozta a következő

            Az ítélet indoklása
            Ítéletet
            1. Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem az EUMSZ 63. cikk és az EUMSZ 65. cikk értelmezésére vonatkozik.
            2. E kérelmet az egyfelől R. Verest és G. Gerards, másfelől a Belgische Staat között, egy Franciaországban fekvő ingatlan belgiumi adójogi kezelése tárgyában folyamatban lévő jogvitában terjesztették elő.
            Jogi háttér
            3. A Code des impôts sur les revenus 1992 (a jövedelemadóról szóló 1992. évi törvény; a továbbiakban: CIR 1992) 7. cikkének (1) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
            „(1) Az ingatlanból származó jövedelem a következő:
            1. a bérbe nem adott ingatlanok tekintetében:
            a) a Belgiumban fekvő ingatlanok esetén
            – a kataszteri jövedelem, amennyiben nem beépített ingatlanról, jellege vagy rendeltetése folytán ingatlanjellegű anyagokról és felszerelésről vagy a 12. cikk 3. § szerinti lakóingatlanról van szó;
            – a kataszteri jövedelem 40%‑kal növelt összege, amennyiben más ingatlanról van szó;
            b) a külföldön fekvő ingatlanok esetén a bérleti érték;
            [...]”
            4. A CIR 92 13. cikke szerint:
            „Az ingatlanok bérleti értéke, a bérleti díj és a bérlő által teljesített ráfordítások tekintetében a nettó jövedelem a bruttó jövedelem fenntartási és javítási költségekkel csökkentett összegének felel meg, amely költségek mértéke:
            – 40% beépített ingatlan, valamint jellege vagy rendeltetése folytán ingatlanjellegű anyag és felszerelés esetén […]
            [...]”
            5. A CIR 92 155. cikke szerint:
            „A kettős adóztatás elkerüléséről szóló nemzetközi egyezmények értelmében mentesített jövedelmeket figyelembe kell venni az adó megállapítása során, ám az adót csökkenteni kell a mentesített jövedelmeknek az összjövedelmekhez viszonyított arányában.
            [...]”
            6. A Franciaország és Belgium között Brüsszelben, 1964. március 10‑én aláírt, a jövedelemadók területén a kettős adóztatás elkerüléséről és a kölcsönös igazgatási és jogi segítségnyújtás szabályainak megállapításáról szóló egyezmény (a továbbiakban: a kettős adóztatás elkerüléséről szóló egyezmény) 3. cikke (1) bekezdésének szövege a következő:
            „Az ingatlanból származó jövedelem, beleértve az ingatlan vagyon tartozékait, az állatállományt és a mezőgazdaságban és az erdőgazdálkodásban használatos berendezéseket, kizárólag az ingatlan fekvése szerinti államban adóztatható.”
            7. A kettős adóztatás elkerüléséről szóló egyezmény 19. cikke A. részének (2) és (4) bekezdése kimondja:
            „A kettős adóztatást a következő módon kell elkerülni:
            A. Belgium vonatkozásában:
            [...]
            (2) A fenti (1) bekezdésben foglaltakon kívüli jövedelmek mentesülnek a jelen Egyezmény 2. cikke (3) bekezdésének A. része szerinti belga adók alól, amennyiben ezek a jövedelmek kizárólag Franciaországban adóztathatók.
            [...]
            (4) Tekintet nélkül a fenti rendelkezésekre, a jelen Egyezmény szerinti, az Egyezmény értelmében Belgiumban adóköteles jövedelmeket terhelő belga adókat olyan mértékben lehet megállapítani, amely megfelel a belga jogszabályok szerint adóztatható teljes jövedelemnek.”
            Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés
            8. Az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból kitűnik, hogy az alapügy felpereseinek lakóhelye Belgiumban van, és jövedelmeik ott adókötelesek. 2004 augusztusában ingatlant vásároltak Franciaországban, majd a rá következő évben adóbevallást nyújtottak be, amelyben a belga adóhatóság korrekciókat eszközölt. Ezeket a korrekciókat a felperesek vitatták, és a rechtbank van eerste aanleg te Antwerpenhez (antwerpeni elsőfokú bíróság) fordultak.
            9. Keresetük elutasítását követően a felperesek fellebbezést nyújtottak be a hof van beroep te Antwerpenhez (antwerpeni fellebbviteli bíróság).
            10. Ez utóbbi bíróság álláspontja szerint az előtte folyamatban lévő jogvita egy Franciaországban fekvő ingatlannal kapcsolatos belgiumi adójogi bánásmódra vonatkozik. A bíróság e tekintetben rámutat, hogy a kettős adóztatás elkerüléséről szóló egyezmény értelmében az ingatlanból származó jövedelmek csak az ingatlan fekvése szerinti államban adóztathatók. A Belga Királyságban ehhez a mentességhez progresszivitási fenntartás kapcsolódik, amely alapján a Belgiumban adóköteles jövedelmekre alkalmazandó adómérték megállapítása során figyelembe lehet venni a Franciaországban fekvő ingatlanból származó jövedelmeket.
            11. A hof van beroep te Antwerpen rámutat arra is, hogy a Belgiumban lévő, bérbe nem adott ingatlanból származó jövedelem meghatározásának alapja a kataszteri jövedelem, és hogy Franciaországban hasonló módon állapítják meg az ingatlanból származó fiktív jövedelmet. A CIR 92 7. cikke alapján ugyanakkor a Belgiumtól eltérő államban fekvő, bérbe nem adott ingatlanból származó jövedelmet kizárólag az ingatlan bérleti értéke alapján állapítják meg. A belgiumi és a francia kataszteri jövedelem összehasonlítható, azonban a kataszteri jövedelem általában alacsonyabb, mint a bérleti érték.
            12. E megfontolások alapján a hof van beroep te Antwerpen úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdést terjeszti a Bíróság elé:
            „Ellentétes‑e az EK 56. cikkel valamely tagállamban egy másik tagállamban fekvő, bérbe nem adott ingatlannak a helyi kataszteri jövedelemtől eltérő alapon történő adóztatása, különösen abban az esetben, ha feltételezzük, hogy a helyi kataszteri jövedelem hasonló módon kerül megállapításra, mint a belgiumi ingatlanokra vonatkozó belga kataszteri jövedelem?”
            Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésről
            A kérdés tartalmáról
            13. Emlékeztetni kell arra, hogy a nemzeti bíróságok és a Bíróság között az EUMSZ 267. cikkel bevezetett együttműködési eljárásban a Bíróság kötelessége, hogy a nemzeti bíróság részére olyan hasznos választ adjon, amely annak lehetővé teszi az előtte folyamatban lévő ügy elbírálását. Ennek érdekében adott esetben a Bíróságnak át kell fogalmaznia a feltett kérdéseket (Brey‑ítélet, C‑140/12, EU:C:2013:565, 31. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
            14. Annak érdekében tehát, hogy a kérdést előterjesztő bíróság számára hasznos választ lehessen adni, az alapügyben szereplő nemzeti szabályozást az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból kitűnő ténybeli és jogi összefüggések alapján kell értékelni.
            15. Nem vitatott, hogy az alapügy tárgya a belgiumi illetőségű személyek – vagyis az alapügy felperesei – által Franciaországban szerzett, bérbe nem adott ingatlanból származó jövedelmekkel kapcsolatos adójogi bánásmód. A kettős adóztatás elkerüléséről szóló, e két tagállam között megkötött egyezmény értelmében az ezen ingatlanból származó jövedelmek csak Franciaországban adóztathatók. Ugyanakkor az úgynevezett „progresszivitási fenntartás” kikötése lehetővé teszi, hogy e jövedelmeket a belga hatóságok figyelembe vegyék a kizárólag Belgiumban adóköteles jövedelmekre alkalmazandó adó mértékének megállapítása során.
            16. A kérdést előterjesztő bíróság ezenkívül rámutat, hogy eltérőek a bérbe nem adott ingatlanból származó jövedelmek megállapítására vonatkozó részletszabályok, attól függően, hogy az ingatlan Belgiumban vagy másik tagállamban fekszik‑e. Így az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból az következik, hogy az alapügyben a Franciaországban fekvő, bérbe nem adott ingatlanból származó jövedelem megállapításának alapja a bérleti érték, amelynek összege magasabb, mint egy Belgiumban fekvő, hasonló ingatlan kataszteri jövedelme.
            17. A fentiekre tekintettel azt kell tehát megállapítani, hogy úgy kell‑e értelmezni az EUMSZ 63. cikket, hogy azzal ellentétes az alapügyben szereplőhöz hasonló tagállami szabályozás, amely szerint – valamely kettős adóztatás elkerüléséről szóló egyezményben szereplő progresszivitási kikötés alkalmazása esetén – a jövedelemadó mértékének meghatározása során a másik tagállamban fekvő, bérbe nem adott ingatlanból származó jövedelmeket az ingatlan „bérleti értéke” alapján kell megállapítani, míg az ugyanilyen, ám az első tagállamban fekvő ingatlanból származó jövedelmek megállapításának alapja a „kataszteri jövedelem”, és ez utóbbi jövedelem általában alacsonyabb, mint a „bérleti érték”.
            A tőke szabad mozgását érintő korlátozás fennállásáról
            18. Először is emlékeztetni kell arra, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat értelmében az Európai Unió által elfogadott egységesítési vagy harmonizációs intézkedések hiányában a tagállamok továbbra is hatáskörrel rendelkeznek a jövedelmek és a vagyon adózási követelményeinek meghatározására annak érdekében, hogy adott esetben egyezmények megkötésével elkerüljék a kettős adóztatást. Ilyen körülmények között a tagállamok a kettős adóztatás elkerülésére kötött kétoldalú egyezmények keretében, az adóztatási joghatóság megosztása érdekében szabadon rögzíthetik a kapcsoló elveket (Imfeld és Garcet ítélet, C‑303/12, EU:C:2013:822, 41. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
            19. Mindazonáltal az adóztatási joghatóság e megosztása nem teszi lehetővé a tagállamok számára, hogy az EUM‑Szerződésben biztosított szabadságokkal ellentétes intézkedéseket alkalmazzanak. Ugyanis a kettős adóztatás elkerülésére kötött egyezmények keretében ily módon megosztott adóztatási joghatóság gyakorlása során a tagállamoknak az uniós szabályoknak megfelelően kell eljárniuk (Imfeld és Garcet ítélet, EU:C:2013:822, 42. pont).
            20. Ebből az következik, hogy a tagállamok – feltéve, hogy a Szerződés által biztosított alapszabadságokat tiszteletben tartják – a természetes személyek jövedelmének megadóztatása érdekében szabadon határozhatják meg a bérbe nem adott ingatlanból származó jövedelem mértékének becslésére szolgáló módszereket, amelyek eltérőek lehetnek attól függően, hogy az ingatlan ebben a tagállamban vagy másik tagállamban fekszik‑e.
            21. E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy az EUMSZ 63. cikk (1) bekezdése szerint tiltott, tőkemozgást korlátozó intézkedések azon intézkedéseket foglalják magukban, amelyek alkalmasak arra, hogy eltántorítsák egy tagállam lakosait attól, hogy más tagállamokban hajtsanak végre ingatlanberuházásokat (Libert és társai ítélet, C‑197/11 és C‑203/11, EU:C:2013:288, 44. pont).
            22. Az alapügyben szereplőhöz hasonló helyzetben nem vitatott, hogy a belga illetőségű személyek Belgiumban adóköteles jövedelmeire alkalmazandó adómérték megállapítása során valamennyi ingatlanból származó jövedelmüket figyelembe kell venni. Nem vitatott az sem, hogy a Belgiumban fekvő, bérbe nem adott ingatlanból származó jövedelem meghatározásának alapja a kataszteri jövedelem, amelynek összege alacsonyabb, mint a másik tagállamban fekvő ugyanilyen ingatlanból származó jövedelem meghatározásához figyelembe vett bérleti érték.
            23. A kérdést előterjesztő bíróság feladata annak vizsgálata, hogy ennél a ténynél fogva előfordulhat‑e, hogy egy Belgiumtól eltérő másik tagállamban fekvő, bérbe nem adott ingatlan belga illetőségű tulajdonosainak adóköteles jövedelmeit magasabb mértékű adókötelezettség terheli, mint az olyan belga illetőségű személyek jövedelmeit, akik Belgiumban rendelkeznek összehasonlítható ingatlannal.
            24. Ha ez a helyzet, akkor az alapügyben szereplőhöz hasonló szabályozás olyan eltérő bánásmódot jelent, amely alkalmas arra, hogy eltántorítsa a belga illetőségű személyeket attól, hogy Belgiumtól eltérő más tagállamokban hajtsanak végre ingatlanberuházásokat, és ez jellegénél fogva a tőke szabad mozgásának korlátozásához vezet, amelyet az EUMSZ 63. cikk főszabály szerint tilt.
            A tőke szabad mozgását érintő korlátozás igazolásának fennállásáról
            25. Az EUMSZ 65. cikk (1) bekezdésének a) pontja alapján a 63. cikk rendelkezései nem érintik a tagállamoknak azt a jogát, hogy alkalmazzák adójoguk azon vonatkozó rendelkezéseit, amelyek a lakóhely vagy a tőkebefektetés helye alapján az adózók között különbséget tesznek.
            26. E rendelkezést a tőkemozgás szabadságától való eltérésként szigorúan kell értelmezni. Következésképpen e rendelkezés nem értelmezhető úgy, hogy minden olyan szabályozás, amely az adózók között a lakóhely vagy a tőkebefektetés tagállama alapján különbséget tesz, automatikusan összeegyeztethető a Szerződéssel (lásd: Emerging Markets Series of DFA Investment Trust Company ítélet, C‑190/12, EU:C:2014:249, 55. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
            27. Ugyanis az említett rendelkezésben előírt eltérést maga az EUMSZ 65. cikk (3) bekezdése korlátozza, amely szerint az e cikk (1) bekezdésében említett nemzeti rendelkezések „nem szolgálhatnak a 63. cikkben meghatározott szabad tőkemozgásra és fizetési műveletekre vonatkozó önkényes megkülönböztetés vagy rejtett korlátozás eszközéül” (lásd: Emerging Markets Series of DFA Investment Trust Company ítélet, EU:C:2014:249, 56. pont).
            28. Az EUMSZ 65. cikk (1) bekezdésének a) pontja által engedélyezett eltérő bánásmódot ily módon meg kell különböztetni az ugyanezen cikk (3) bekezdésében tiltott hátrányos megkülönböztetéstől. Márpedig a Bíróság ítélkezési gyakorlatából kitűnik, hogy ahhoz, hogy a nemzeti adójogi szabályozást összeegyeztethetőnek lehessen tekintetni a Szerződésnek a tőke szabad mozgására vonatkozó rendelkezéseivel, az szükséges, hogy az általa előírt eltérő bánásmód objektíve össze nem hasonlítható helyzetekre vonatkozzon, vagy közérdeken alapuló nyomós indok alapján igazolható legyen (lásd: Emerging Markets Series of DFA Investment Trust Company ítélet, EU:C:2014:249, 57. pont).
            29. Egyrészt az alapügyben nem vitatott, hogy a kettős adóztatás elkerüléséről szóló egyezmény belgiumi alkalmazása alapján a Franciaországban fekvő ingatlanból származó jövedelmeket Belgiumban nem adóztatják, míg az utóbbi tagállamban fekvő ingatlanból származó jövedelmek az adóalapba tartoznak. Ugyanakkor ez az egyezmény lehetővé teszi, hogy a belga hatóságok a Franciaországban fekvő ingatlanból származó jövedelmeket az említett egyezményben foglalt „progresszivitási fenntartás” alkalmazásával figyelembe vegyék a Belgiumban adóköteles jövedelmekre alkalmazandó adó mértékének megállapítása során.
            30. Rá kell mutatni, hogy a Bíróság ítélkezési gyakorlatából az következik, hogy a „progresszivitási fenntartás” mellett alkalmazott mentesítési módszer azt biztosítja, hogy az adóalany lakóhelye szerinti tagállamban mentesített jövedelmeket e tagállam ennek ellenére az adó progresszivitására vonatkozó szabály alkalmazása céljából figyelembe vegye az adóalany egyéb jövedelme után fizetendő adó összegének megállapítása során (lásd ebben az értelemben: Asscher‑ítélet, C‑107/94, EU:C:1996:251, 47. pont).
            31. Az ilyen szabályozás célja annak elkerülése, hogy a lakóhely szerinti tagállamban alacsonyabb mértékű adó terhelje egy másik tagállamban fekvő ingatlantulajdonnal rendelkező adóalany adóköteles jövedelmeit, mint az olyan adóalanyokét, akik a lakóhely szerinti tagállamban rendelkeznek összehasonlítható ingatlantulajdonnal.
            32. E célra tekintettel a lakóhely szerinti tagállamban ingatlantulajdont szerző adóalanyok összehasonlítható helyzetben vannak a más tagállamban ilyen tulajdont szerző adóalanyokkal.
            33. Másrészt meg kell állapítani, hogy a belga kormány egyetlen olyan közérdekű célra sem hivatkozott, amely igazolásul szolgálhat.
            34. A fenti megfontolások összességére tekintettel az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésre azt a választ kell adni, hogy az EUMSZ 63. cikket úgy kell értelmezni, hogy azzal ellentétes az alapügyben szereplőhöz hasonló tagállami szabályozás, amennyiben az – valamely kettős adóztatás elkerüléséről szóló egyezményben szereplő progresszivitási kikötés alkalmazása esetén – magasabb jövedelemadó‑mérték alkalmazásához vezethet önmagában azért, mert az ingatlanból származó jövedelmek meghatározásának módszere azt eredményezi, hogy a másik tagállamban fekvő, bérbe nem adott ingatlanból származó jövedelmek összegét magasabbra becsülik az első tagállamban fekvő ugyanilyen ingatlanból származó jövedelmeknél. A kérdést előterjesztő bíróság feladata annak vizsgálata, hogy az alapügyben szereplő szabályozás ténylegesen ilyen hatással jár‑e.
            A költségekről
            35. Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.

            Rendelkező rész
            A fenti indokok alapján a Bíróság (hetedik tanács) a következőképpen határozott:
            Az EUMSZ 63. cikket úgy kell értelmezni, hogy azzal ellentétes az alapügyben szereplőhöz hasonló tagállami szabályozás, amennyiben az – valamely kettős adóztatás elkerüléséről szóló egyezményben szereplő progresszivitási kikötés alkalmazása esetén – magasabb jövedelemadó‑mérték alkalmazásához vezethet önmagában azért, mert az ingatlanból származó jövedelmek meghatározásának módszere azt eredményezi, hogy a másik tagállamban fekvő, bérbe nem adott ingatlanból származó jövedelmek összegét magasabbra becsülik az első tagállamban fekvő ugyanilyen ingatlanból származó jövedelmeknél. A kérdést előterjesztő bíróság feladata annak vizsgálata, hogy az alapügyben szereplő szabályozás ténylegesen ilyen hatással jár‑e.


title: A Törvényszék (harmadik tanács) 2011. május 25-i ítélete. # São Paulo Alpargatas, SA kontra Belső Piaci Harmonizációs Hivatal (védjegyek és formatervezési minták) (OHIM). # Közösségi védjegy - Felszólalási eljárás - A BAHIANAS LAS ORIGINALES közösségi ábrás védjegy bejelentése - A havaianas korábbi közösségi és nemzeti ábrás védjegyek, valamint a HAVAIANAS korábbi nemzeti szóvédjegy - Viszonylagos kizáró ok - Összetéveszthetőség - A megjelölések hasonlósága - A 207/2009/EK rendelet 8. cikke (1) bekezdésének b) pontja. # T-422/09. sz. ügy

text:
      A Törvényszék (harmadik tanács) 2011. május 25‑i ítélete – São Paulo Alpargatas kontra OHIM – Fischer (BAHIANAS LAS ORIGINALES)
      (T‑422/09. sz. ügy)
      „Közösségi védjegy – Felszólalási eljárás – A BAHIANAS LAS ORIGINALES közösségi ábrás védjegy bejelentése – A havaianas korábbi közösségi és nemzeti ábrás védjegyek, valamint a HAVAIANAS korábbi nemzeti szóvédjegy – Viszonylagos kizáró ok – Összetéveszthetőség – A megjelölések hasonlósága – A 207/2009/EK rendelet 8. cikke (1) bekezdésének b) pontja”
      Közösségi védjegy – A közösségi védjegy meghatározása és megszerzése – Viszonylagos kizáró okok – Azonos vagy hasonló áruk, illetve szolgáltatások vonatkozásában lajstromozott azonos vagy hasonló korábbi védjegy jogosultja
         általi felszólalás – A korábbi védjeggyel való összetéveszthetőség (207/2009 tanácsi rendelet, 8. cikk, (1) bekezdés, b) pont) (vö. 19., 41.,
         42. pont)

      Tárgy

               Az OHIM második fellebbezési tanácsának a São Paulo Alpargatas, SA és Enrique Fischer közötti felszólalási eljárással kapcsolatban
                  2009. augusztus 17‑én hozott határozata (R 1477/2008‑2. sz. ügy) ellen benyújtott kereset.

            Az ügy adatai

               A közösségi védjegy bejelentője:

               Enrique Fischer.

               Az érintett közösségi védjegy:

               A BAHIANAS LAS ORIGINALES szóelemet tartalmazó ábrás védjegy a 25. osztályba tartozó áruk vonatkozásában (5024591. sz. védjegybejelentés).

               A felszólalási eljárásban hivatkozott védjegy vagy megjelölés jogosultja:

               São Paulo Alpargatas, SA.

               A hivatkozott védjegy vagy megjelölés:

               A havaianas szóelemet tartalmazó 3772431. sz. közösségi ábrás védjegy, a havaianas szóelemet tartalmazó M2341904. sz. spanyol
                  ábrás védjegy és az M2341905. sz. HAVAIANAS spanyol szóvédjegy, valamennyi a 25. osztályba tartozó áruk vonatkozásában.

               A felszólalási osztály határozata:

               A felszólalási osztály a közösségi védjegybejelentést teljes egészében elutasította.

               A fellebbezési tanács határozata:

               A fellebbezési tanács a megtámadott határozatot hatályon kívül helyezte.

         Rendelkező rész

                  1)

                  	A Törvényszék a Belső Piaci Harmonizációs Hivatal (védjegyek és formatervezési minták) (OHIM) második fellebbezési tanácsának
                     2009. augusztus 17‑én hozott határozatát (R 1477/2008‑2. sz. ügy) hatályon kívül helyezi.

                  2)

                  	Az OHIM maga viseli saját költségeit, valamint a São Paulo Alpargatas, SA részéről felmerült költségeket.

                  3)

                  	Enrique Fischer maga viseli saját költségeit.


A Bíróság november 17.-i ítélete: 1993. # Bundesanstalt für den Güterfernverkehr kontra Gebrüder Reiff GmbH & Co. KG. # Előzetes döntéshozatal iránti kérelem: Landgericht Koblenz - Németország. # C-185/91. sz. ügy


A Bíróság december 10.-i ítélete: 1991. # Merci convenzionali porto di Genova SpA kontra Siderurgica Gabrielli SpA. # Előzetes döntéshozatal iránti kérelem: Tribunale di Genova - Olaszország. # Áruk szabad mozgása. # C-179/90. sz. ügy


A Bíróság január 17.-i ítélete: 1984. # Vereniging ter Bevordering van het Vlaamse Boekwezen, VBVB, és Vereniging ter Bevordering van de Belangen des Boekhandels, VBBB, kontra az Európai Közösségek Bizottsága. # # 43/82. és 63/82. sz. egyesített ügyek


title: A Bíróság (hatodik tanács) november 27.-i ítélete: 2003.#Shield Mark BV kontra Joost Kist h.o.d.n. Memex.#Előzetes döntéshozatal iránti kérelem: Hoge Raad der Nederlanden - Hollandia.#Jogszabályok közelítése - 89/104/EGK irányelv -2. cikk.#C-283/01. sz. ügy.

text:
      A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (hatodik tanács)
      2003. november 27.(*)

      „Védjegyek – Jogszabályok közelítése – 89/104/EGK irányelv – 2. cikk – Védjegyoltalomban részesíthető megjelölések – Grafikailag ábrázolható megjelölések – Hangmegjelölések – Hangjegyírás – Szöveges leírás – Hangutánzó szó”
      A C‑283/01. sz. ügyben,
      a Bírósághoz a Hoge Raad der Nederlanden (Hollandia) által az EK 234. cikk értelmében benyújtott, az e bíróság előtt
      a Shield Mark BV
      és
      a Joost Kist h.o.d.n. Memex
      között folyamatban lévő eljárásban a védjegyekre vonatkozó tagállami jogszabályok közelítéséről szóló, 1988. december 21‑i
         89/104/EGK első tanácsi irányelv (HL L 40., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 17. fejezet, 1. kötet, 92. o.) 2. cikkének értelmezésére
         vonatkozó előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában

      A BÍRÓSÁG (hatodik tanács),
      tagjai: V. Skouris, a hatodik tanács elnökeként eljárva, J. N. Cunha Rodrigues, J.‑P. Puissochet, R. Schintgen és F. Macken
         (előadó) bírák,

      főtanácsnok: D. Ruiz‑Jarabo Colomer,
      hivatalvezető: M.‑F. Contet főtanácsos,
      figyelembe véve a következők által előterjesztett írásbeli észrevételeket:
      –        a Shield Mark BV képviseletében T. Cohen Jehoram és E. J. Morée advocaten,
      –        a holland kormány képviseletében H. G. Sevenster, meghatalmazotti minőségben,
      –        a francia kormány képviseletében G. de Bergues és A. Maitrepierre, meghatalmazotti minőségben,
      –        az olasz kormány képviseletében U. Leanza, meghatalmazotti minőségben, segítője: O. Fiumara avvocato dello Stato,
      –        az osztrák kormány képviseletében C. Pesendorfer, meghatalmazotti minőségben,
      –        az Egyesült Királyság Kormánya képviseletében J. E. Collins, meghatalmazotti minőségben, segítője: D. Alexander barrister,
      –        az Európai Közösségek Bizottsága képviseletében N. B. Rasmussen és H. H. Speyart, meghatalmazotti minőségben,
      tekintettel a tárgyalásra készített jelentésre,
      a Shield Mark BV (képviseli: T. Cohen Jehoram), a holland kormány (képviseli: N. A. J. Bel, meghatalmazotti minőségben) és
         a Bizottság (képviselik: N. B. Rasmussen és H. van Vliet, meghatalmazotti minőségben) szóbeli észrevételeinek a 2003. február
         27‑i tárgyaláson történt meghallgatását követően,

      a főtanácsnok indítványának a 2003. április 3‑i tárgyaláson történt meghallgatását követően,
      meghozta a következő
      Ítéletet
      1        A Hoge Raad der Nederlanden (Hollandia) 2001. július 13‑i, a Bírósához 2001. július 18‑án érkezett ítéletében az EK 234. cikk
         alapján két előzetes döntéshozatal iránti kérdést terjesztett a Bíróság elé a védjegyekre vonatkozó tagállami jogszabályok
         közelítéséről szóló, 1988. december 21‑i 89/104/EGK első tanácsi irányelv (HL L 40., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 17. fejezet,
         1. kötet, 92. o.; a továbbiakban: irányelv) 2. cikkének értelmezése tárgyában.

      2        E kérdéseket a Shield Mark BV (a továbbiakban: Shield Mark) és a tevékenységet „Memex” név alatt folytató J. Kist között,
         a Shield Mark által a Benelux Védjegyhivatalnál (a továbbiakban: BVH) korábban hangvédjegyként bejegyzett hangjelzéseknek
         a J. Kist által tevékenysége során történő használata tárgyában folyamatban lévő eljárásban terjesztették elő.

       Jogi háttér
       A közösségi szabályozás
      3        Az irányelv célja első preambulumbekezdése értelmében a védjegyekről szóló tagállami jogszabályok közelítése és a tagállamokban
         jelenleg alkalmazandó védjegyjogszabályok közötti eltérések megszüntetése, amelyek gátolhatják az áruk és a szolgáltatások
         szabad mozgását, valamint torzíthatják a közös piacon belüli versenyt. Ahogyan azonban a harmadik preambulumbekezdéséből következik,
         az irányelvnek nem célja az említett jogszabályok teljes körű közelítése.

      4        Az irányelv hetedik preambulumbekezdése kimondja, hogy „a jogszabályok közelítésével elérni kívánt célkitűzések megvalósítása
         megkívánja, hogy a lajstromozott védjegy megszerzésének és a védjegyoltalom fenntartásának feltételei valamennyi tagállamban
         általában azonosak legyenek”, és „ennek érdekében szükség van a védjegyoltalomban részesíthető megjelölések példálózó felsorolására,
         feltéve, hogy az ilyen megjelölések alkalmasak arra, hogy valamely vállalkozás áruit vagy szolgáltatásait más vállalkozások
         áruitól vagy szolgáltatásaitól megkülönböztessék”.

      5        Az irányelvnek „A védjegyoltalomban részesíthető megjelölés” című 2. cikke tartalmazza a hetedik preambulumbekezdésben említett
         példálózó felsorolást. E cikk az alábbiak szerint rendelkezik:

      „Védjegyoltalomban részesülhet minden grafikailag ábrázolható megjelölés, így különösen szó – beleértve a személyneveket –,
         ábra, kép, alakzat, betű, szám, továbbá az áru vagy a csomagolás formája, ha e megjelölés alkalmas arra, hogy valamely vállalkozás
         áruit vagy szolgáltatásait megkülönböztessen [helyesen: megkülönböztesse] más vállalkozások áruitól vagy szolgáltatásaitól.”

      6        Az irányelv „Kizáró, illetve törlési okok” című 3. cikke (1) bekezdésének a) és b) pontja kimondja:

      „A megjelölés nem részesülhet védjegyoltalomban, illetve a védjegy törlésének van helye, ha a megjelölés
      a)      nem képezheti védjegy részét;
      b)      nem alkalmas a megkülönböztetésre”.
       A Benelux államokban alkalmazandó szabályozás
      7        A Belga Királyság, a Luxemburgi Nagyhercegség és a Holland Királyság védjegyjogukat közös törvénybe, a védjegyekről szóló
         egységes Benelux-törvénybe (Trb. 1962., 58. o. és Trb. 1983., 187. o.; a továbbiakban: BVT) foglalták, amelynek végrehajtását
         egy közös szervezetre a BVH‑ra bízták.

      8        A BVT‑t 1996. január 1‑jei hatállyal módosította az említett törvény módosításáról szóló, 1992. december 2‑i jegyzőkönyv (Trb. 1993.,
         12. o.; a továbbiakban: jegyzőkönyv) abból a célból, hogy az irányelvet átültesse az említett három tagállam jogrendjébe.

      9        Az irányelv 2. és 3. cikkének átültetése céljából azonban nem tartották szükségesnek a BVT módosítását. E vonatkozásban a
         jegyzőkönyv indokolása I.2. pontjának hatodik és hetedik bekezdése pontosítja az alábbiakat:

      „Az irányelv 2. cikke, amely a védjegyoltalomban részesíthető megjelölésekre vonatkozik, nem kívánja meg a BVT kiigazítását.
         Az említett cikk szövege szinte pontosan megfelel a BVT 1. cikkének. Bár igaz, hogy az irányelv 2. cikkétől eltérően a BVT
         1. cikke nem követeli meg, hogy a megjelölések grafikailag ábrázolhatóak legyenek, a megjelöléseknek a gyakorlatban teljesíteniük
         kell e követelményt annak érdekében, hogy védjegyoltalmat élvezhessenek.

      Az irányelv 3. cikke sem eredményezte a BVT kiigazítását. Az említett cikk (1) bekezdésében szereplő kizáró vagy feltétlen
         törlési okok a BVT 14. cikke A. pontjának 1. alpontjával együttesen értelmezett 1. cikkében és 4. cikkének 1. és 2. pontjában
         találhatók. […]”

      10      A BVT 1. cikke, amelyet tehát a jegyzőkönyv nem módosított, első bekezdésében az alábbiak szerint rendelkezik:

      „Egyedi védjegynek minősülnek az elnevezések, rajzok, lenyomatok, bélyegzők, betűk, számok, áru- vagy csomagolásformák és
         a vállalkozások áruinak megkülönböztetésére szolgáló valamennyi más megjelölés.”

      11      A BVT végrehajtási rendelete 1. cikkének b) pontja úgy rendelkezik, hogy „a Benelux államokban a védjegyet francia vagy holland
         nyelven a védjegyet ábrázoló […] irat benyújtásával kell bejelenteni”.

      12      Bár a jegyzőkönyv 1996. január 1‑jei hatálybalépését megelőzően a BVH nem végezte el védjegybejelentések érdemi vizsgálatát,
         és e vizsgálatra adott esetben utólag, törlési eljárás során vagy a védjegyjogosult jogainak megsértése tárgyában folyamatban
         lévő ügyben előterjesztett viszontkereset keretében került sor, a fenti időponttól a BVH a védjegybejelentéseket a BVT által
         előírt feltétlen kizáró okok alapján vizsgálja.

      13      A hangvédjegyeket illetően a BVH kezdetben úgy vélte, hogy azok védjegyoltalom tárgyai lehetnek. Mindazonáltal a Gerechtshof
         te ‘s Gravenhage (Hollandia) által az alapügy felei között folyó eljárásban hozott 1999. május 27‑i ítélet óta a BVH általában
         megtagadja a hangvédjegyek lajstromozását.

       Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
      14      A Shield Mark tizennégy, a BVH‑nál lajstromozott védjegy jogosultja, amelyek közül az első 1992. június 5‑én, míg a többi
         1999. február 2‑án került lajstromozásra a védjegyekkel ellátható termékek és szolgáltatások nemzetközi osztályozására vonatkozó,
         felülvizsgált és módosított, 1957. június 15‑i Nizzai Megállapodás szerinti 9. (rögzített számítógépprogramok [szoftverek]
         stb.], 16. (magazinok, újságok stb.), 35. (reklámozás, kereskedelmi ügyletek stb.), 41. (nevelés; szakmai képzés; reklámozás,
         marketing, ipari tulajdon és kereskedelmi kommunikáció tárgyú tanfolyamok szervezése stb.) és 42. (jogi szolgáltatások) osztályba
         tartozó különböző áruk és szolgáltatások vonatkozásában.

      15      A fenti védjegyek közül négy L. van Beethoven „Für Elise” című zeneművének első kilenc hangjegyéből áll. A négy közül kettőnél
         megjelölésre került, hogy „hangvédjegy, a védjegy a kottán (grafikailag) feltüntetett hangjegyek által alkotott dallam ábrázolásából
         áll”. Az egyik védjegy esetében az is megjelölésre került, hogy azt „zongorán szólaltatják meg”.

      16      További négy védjegyet a „»Für Elise« első kilenc hangjegye” alkot. Kettőnél megjelölésre került, hogy „hangvédjegy, a védjegyet
         a leírt dallam alkotja”. Egyikük esetében az is szerepel, hogy azt „zongorán szólaltatják meg”.

      17      Három további védjegy az „E, D#, E, D#, E, B, D, C, A” hangjelek sorozatából áll. Kettőnél feltüntetésre került, hogy „hangvédjegy,
         a leírt hangjelek sorozata által alkotott dallamból áll”. Egyikük esetében az is szerepel, hogy azt „zongorán szólaltatják
         meg”.

      18      A Shield Mark által lajstromoztatott védjegyek közül kettő a „Kukelekuuuuu” (holland nyelvű hangutánzó szó utalva a kakas
         kukorékolására) megjelölésből áll. Egyikük esetében szerepel az a megjegyzés, hogy „hangvédjegy, a védjegy a kakaskukorékolást
         utánzó hangutánzó szóból áll”.

      19      Végül az egyik védjegy a „kakas kukorékolásából” áll annak feltüntetésével, hogy „hangvédjegy, a védjegy a leírt kukorékolásból
         áll”.

      20      A Shield Mark 1992 októberében rádiós reklámkampányt indított, és minden hirdetését a „Für Elise” dallamának első kilenc hangjából
         álló szignállal (jingle) kezdte. Ezenkívül 1993 februárjától információs brosúrát jelentetett meg az általa a piacon kínált
         szolgáltatásokról. E brosúrák a könyvtárakban és a hírlapárusoknál állványon helyezkednek el, és a szignál mindannyiszor felcsendül,
         ahányszor valaki levesz egy brosúrát az állványról. Végül a Shield Mark jogászoknak és marketing szakembereknek szánt számítógépes
         programcsomagokat is gyárt, és az említett szoftvereket tartalmazó lemez minden egyes használata esetén hallatszik a kakas
         kukorékolása.

      21      J. Kist kommunikációs tanácsadói tevékenységet folytat különösen a reklámjog és a védjegyjog területén, tanfolyamokat szervez
         a szellemi alkotásokkal és a marketinggel kapcsolatosan, továbbá az említett kérdéseket érintő folyóiratot szerkeszt.

      22      J. Kist 1995. január 1‑jén induló reklámkampánya során a „Für Elise” dallamának első kilenc hangját használta, illetve szintén
         értékesített olyan számítógépprogramot, amelynek elindításakor felhangzik a kakas kukorékolása.

      23      A Shield Mark védjegybitorlás és tisztességtelen verseny megállapítása iránti keresetet nyújtott be J. Kist ellen.

      24      A Gerechtshof te ‘s Gravenhage 1999. május 27‑i ítéletével helyt adott a Shield Mark kérelmének a polgári jogi felelősség
         vonatkozásában, azonban elutasította annyiban, amennyiben a védjegyjogon alapult, azzal az indokkal, hogy a Benelux államok
         kormányainak szándéka a hangok védjegyként történő lajstromozásának megtagadása.

      25      Azt követően, hogy a Shield Mark fellebbezést nyújtott be a Hoge Raad der Nederlanden előtt, az utóbbi úgy határozott, hogy
         az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé:

      „1)      a)     Az irányelv 2. cikkét úgy kell‑e értelmezni, hogy azzal ellentétes, hogy hangok vagy zörejek védjegyoltalom tárgyai legyenek?
               b)     Amennyiben a fenti a) pontban szereplő kérdésre adott válasz nemleges, az irányelv által létrehozott rendszerből következik‑e,
         hogy a hangok vagy a zörejek védjegyoltalom tárgyai lehetnek?

      2)      a)     Amennyiben az 1) kérdés a) részére adott válasz nemleges, mely feltételek mellett tekinti úgy az irányelv, hogy valamely hangvédjegy
         az irányelv 2. cikke értelmében grafikailag ábrázolható, és ennek kapcsán milyen módon kell elvégezni az ilyen védjegy bejelentését?

               b)     Különösen teljesíti‑e az irányelvnek a fenti a) pontban említett követelményeit, ha a hang vagy zörej bejelentésére az alábbi
         formák egyike szerint kerül sor:

      –        hangjegyek;
      –        hangutánzó szó formájában szereplő szöveges leírás;
      –        más formában szereplő szöveges leírás;
      –        szonogramhoz hasonló grafikai ábrázolás;
      –        a védjegybejelentési kérelemhez mellékelt hangfelvétel;
      –        az internetes hálózaton meghallgatható digitális felvétel;
      –        a fenti módszerek kombinációja;
      –        egyéb forma, ebben az esetben melyik?”
       Az első kérdésről
      26      Az 1. kérdés a) részében a kérdést előterjesztő bíróság azt kérdezi, hogy az irányelv 2. cikkét úgy kell‑e értelmezni, hogy
         azzal ellentétes, hogy a hangmegjelöléseket védjegyeknek lehessen tekinteni. Nemleges válasz esetén 1. kérdésének b) részében
         azt kérdezi, hogy e cikkből következik‑e, hogy a hangmegjelöléseket védjegyeknek lehet tekinteni.

       A Bírósághoz benyújtott észrevételek
      27      A Shield Mark szerint az irányelv hetedik preambulumbekezdéséből következik, hogy annak 2. cikke nem tartalmazza a védjegyoltalomban
         részesíthető megjelölések kimerítő felsorolását. Következésképpen főszabály szerint valamennyi olyan megjelölés védjegyoltalom
         tárgya lehet, amely alkalmas arra, hogy valamely vállalkozás áruit vagy szolgáltatásait más vállalkozások áruitól vagy szolgáltatásaitól
         megkülönböztesse. Álláspontja szerint ebből az következik, hogy mivel a hangmegjelölések egyértelműen alkalmasak erre, betölthetik
         a védjegy szerepét.

      28      Ezen értelmezést különösen megerősíti Ruiz-Jarabo Colomer főtanácsnoknak a C‑273/00. sz. Sieckmann‑ügyre vonatkozó (2002.
         december 12‑i ítélet, EBHT 2002., I‑11737. o.) indítványa, az irányelv jogszabály‑előkészítő munkálatai és a közösségi védjegyről
         szóló, 1993. december 20‑i 40/94/EK tanácsi rendelet (HL L 11., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 17. fejezet, 1. kötet, 146. o.),
         illetve az irányelv elfogadását érintő, a nyilvánosság számára hozzáférhető tanácsi dokumentumok, valamint a Belső Piaci Harmonizációs
         Hivatal (védjegyek és formatervezései minták) (OHIM) vizsgálati iránymutatásai.

      29      A holland, a francia, az olasz és az osztrák kormány, illetve az Egyesült Királyság Kormánya úgy vélik, hogy a hangok alkalmasak
         arra, hogy valamely vállalkozás áruit vagy szolgáltatásait megkülönböztessék más vállalkozások áruitól vagy szolgáltatásaitól.
         Mivel az említett kormányok szerint a védjegyoltalomban részesíthető megjelöléseknek az irányelv 2. cikkében szereplő felsorolása
         csupán iránymutatásul szolgál, a hangok védjegyoltalomban részesíthetők.

      30      A francia és az osztrák kormány hozzáteszi, hogy mivel az irányelv célja a védjegyekről szóló tagállami jogszabályok közelítése,
         a hangok védjegyoltalomban részesülhetnek, amennyiben grafikailag ábrázolhatók.

      31      A Bizottság emlékeztet arra, hogy az irányelv 2. cikke előírja, hogy ahhoz, hogy valamely megjelölés védjegyoltalomban részesüljön,
         grafikailag ábrázolhatónak kell lennie, és alkalmasnak kell lennie arra, hogy valamely vállalkozás áruit vagy szolgáltatásait
         más vállalkozások áruitól vagy szolgáltatásaitól megkülönböztesse. Álláspontja szerint az irányelv 2. és 3. cikke által létrehozott
         rendszerből következik, hogy a 2. cikk értelmében vett megkülönböztető képesség a 3. cikkben foglaltaktól eltérően nem arra
         vonatkozik, hogy valamely megjelölés konkrétan megkülönböztető képességgel rendelkezhet‑e azon áruk és szolgáltatások vonatkozásában,
         amelyek tekintetében a védjegyként történő lajstromozását kérték, hanem inkább arra, hogy a szóban forgó megjelölés rendelkezik‑e
         általánosan vett megkülönböztető képességgel függetlenül az áruk és szolgáltatások különböző kategóriáitól.

      32      Márpedig a hangok és a zörejek az ember által érzékelhetők, aki képes azokat megjegyezni, és azok lehetővé teszik számára,
         hogy valamely vállalkozás áruit vagy szolgáltatásait megkülönböztesse más vállalkozások áruitól vagy szolgáltatásaitól. Ráadásul
         grafikailag ábrázolhatóak.

      33      Mivel a védjegyoltalomban részesíthető megjelöléseknek az irányelv 2. cikkében szereplő felsorolása nem kimerítő, a Bizottság
         ebből azt a következtetést vonja le, hogy a hangokból vagy zörejekből álló megjelölések főszabály szerint védjegyoltalomban
         részesíthetők azzal a feltétellel, hogy az összetévesztés veszélye nélkül képesek áruk vagy szolgáltatások megkülönböztetésére,
         és világos, pontos és tartós grafikai ábrázolás tárgyai lehetnek, amely lehetővé teszi harmadik személyek számára annak könnyű
         megértését, hogy mely védjegy képezi az oltalom tárgyát.

       A Bíróság válasza
      34      Az első kérdés a) pontjára vonatkozóan, az irányelv 2. cikkének célja a védjegyoltalomban részesíthető megjelölések típusainak
         meghatározása. E rendelkezés előírja, hogy védjegyoltalom tárgya lehet „különösen szó – beleértve a személyneveket –, ábra,
         kép, alakzat, betű, szám, az áru vagy a csomagolás formája […]”. Kétségtelen, hogy e rendelkezés kizárólag olyan megjelöléseket
         említ, amelyek vizuálisan, akár két‑ akár háromdimenziós formában érzékelhetők, tehát betűk, írott jelek vagy ábra segítségével
         ábrázolhatók (a fent hivatkozott Sieckmann‑ügyben hozott ítélet 43. pontja).

      35      Mindazonáltal az irányelv fent említett 2. cikkének, valamint hetedik preambulmbekezdésének szövegéből, amely a védjegyoltalomban
         részesíthető megjelölések „példálózó felsorolását” említi, következik, hogy e felsorolás nem kimerítő jellegű. Következésképpen,
         noha az említett rendelkezés nem említ olyan megjelöléseket, amelyek önmagukban vizuálisan nem érzékelhetők, mint amilyenek
         a hangok, ezeket nem zárja ki kifejezetten (lásd ebben az értelemben az illatmegjelölések vonatkozásában a fent hivatkozott
         Sieckmann-ügyben hozott ítélet 44. pontját).

      36      Ezenkívül, ahogyan azt a Shield Mark, a beavatkozó kormányok és a Bizottság hangsúlyozták, a hangmegjelölések nem jellegükből
         eredően alkalmatlanok arra, hogy valamely vállalkozás áruit vagy szolgáltatásait megkülönböztessék más vállalkozások áruitól
         vagy szolgáltatásaitól.

      37      E feltételek mellett az irányelv 2. cikkét úgy kell értelmezni, hogy a hangok védjegyoltalom tárgyai lehetnek azzal a további
         feltétellel, hogy grafikailag ábrázolhatóak, mely utóbbi kérdés tárgyalására a második kérdés vizsgálata keretében kerül sor.

      38      Az első kérdés b) pontja vonatkozásában meg kell állapítani, hogy az irányelv 2. cikkével nem ellentétes a hangok védjegyként
         történő lajstromozása. Következésképpen a tagállamok az ilyen lajstromozást főszabályszerűen nem zárhatják ki.

      39      Ugyanis – még ha az irányelv nem irányul is a védjegyekre vonatkozó tagállami jogszabályok teljes körű közelítésére – az irányelv
         hetedik preambulumbekezdéséből egyértelműen következik, hogy a védjegy megszerzésének és a védjegyoltalom fenntartásának feltételei
         valamennyi tagállamban azonosak.

      40      E vonatkozásban – ahogyan arra a francia kormány is utalt – nem állhatnak fenn különbségek az egyes tagállamok között azon
         megjelölések jellege tekintetében, amelyek védjegyoltalom tárgyát képezhetik.

      41      Az első kérdésre tehát azt a választ kell adni, hogy az irányelv 2. cikkét úgy kell értelmezni, hogy a hangmegjelölések védjegyoltalom
         tárgyai lehetnek, amennyiben alkalmasak arra, hogy valamely vállalkozás áruit vagy szolgáltatásait megkülönböztessék más vállalkozások
         áruitól vagy szolgáltatásaitól, és grafikailag ábrázolhatóak.

       A második kérdésről
      42      Második kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság azt kéri a Bíróságtól, hogy pontosítsa, mely feltételek mellett ábrázolható
         grafikailag valamely hangmegjelölés az irányelv 2. cikke értelmében, és különösen azt, hogy a hangjegyek, a hangutánzó szóval
         történő leírás, más formában történő szöveges leírás, az olyan grafikai ábrázolás, mint a szonogram, a védjegybejelentéshez
         mellékelt hangfelvétel, az internetes hálózaton hallgatható digitális felvétel, e módszerek kombinációja vagy bármely más
         forma megfelel‑e a grafikai ábrázolhatóság követelményének.

       A Bírósághoz benyújtott észrevételek
      43      Elsőként a Shield Mark, a beavatkozó kormányok és a Bizottság egyetértenek annak megállapításában, hogy valamely hangmegjelölés
         grafikai ábrázolásának különböző követelményeknek kell megfelelnie annak érdekében, hogy e megjelölés védjegyoltalomban részesülhessen.

      44      Ennek megfelelően a Shield Mark szerint a grafikai ábrázolásnak világosnak, pontosnak és harmadik személyek számára különösebb
         erőfeszítés nélkül érthetőnek kell lennie. A holland kormány szerint teljesnek, világosnak és pontosnak kell lennie annak
         megismerése érdekében, hogy mi képezi a védjegyjogosultat megillető kizárólagosság tárgyát, és érthetőnek azok számára, akik
         meg kívánják tekinteni a védjegylajstromot. A francia kormány arra hivatkozik, hogy a grafikai ábrázolásnak világosnak és
         pontosnak kell lennie, ha nem is kell azonnal felismerhetőnek lennie; ezenfelül az oltalom alatt álló megjelölésnek érthetőnek
         kell lennie a vásárlóközönség számára. Az olasz kormány szerint e megjelenítésnek alkalmasnak kell lennie a hang kifejezésére,
         érthetővé tételére és megkülönböztetésére. Az osztrák kormány úgy véli, hogy a hangmegjelölést alkotó hangnak világosan következnie
         kell a grafikai ábrázolásból, vagy abból kellően világosan levezethetőnek kell lennie oly módon, hogy a védjegyoltalom terjedelme
         adott esetben kellő pontossággal felismerhető legyen. Az Egyesült Királyság Kormánya szerint a grafikai ábrázolásnak önmagában
         kellően teljesnek, világosnak, pontosnak és a védjegylajstromot megtekintők számára különösebb nehézség nélkül érthetőnek
         kell lennie. Végül a Bizottság azt állítja, hogy az ilyen ábrázolásnak világosnak, pontosnak és állandónak kell lennie, valamint
         lehetővé kell tennie harmadik személyek számára annak megértését, hogy mi az oltalom tárgya.

      45      Ami másodsorban a hangmegjelölések grafikai ábrázolásának elfogadható formáit illeti, a Shield Mark, a francia és az osztrák
         kormány, az Egyesült Királyság Kormánya, valamint a Bizottság úgy vélik, hogy a zenei kotta az irányelv 2. cikkének értelmében
         grafikai ábrázolásnak minősül.

      46      A Shield Mark és a francia kormány úgy vélik, hogy a valamely ismert műre történő olyan utalás, mint például „a »Für Elise«
         első kilenc hangja” grafikai ábrázolásnak minősül. Az Egyesült Királyság Kormánya és a Bizottság ellenkező állásponton vannak.

      47      A francia kormánnyal ellentétben a Shield Mark és a Bizottság úgy vélik, hogy a valamely dallamnak az azt alkotó zenei hangok
         – úgy mint „E, D#, E, D#, E, B, D, C, A” ‑ lekottázásával történő leírását az érintett dallam grafikai ábrázolásának kell
         tekinteni.

      48      A Shield Mark, valamint a francia és az osztrák kormány lényegében elismerik, hogy a szonogram grafikai ábrázolásnak minősül,
         az osztrák kormány ehhez hozzáteszi, hogy az ilyen bejelentés elfogadható azzal a feltétellel, hogy azt adathordozón rögzített
         hang is kíséri, a francia kormány pedig azt, hogy az említett megjelenítési módhoz hangfelvétel vagy digitális felvétel mellékelhető.
         Ezzel szemben az Egyesült Királyság Kormánya azt állítja, hogy a grafikai ábrázolás e formája általánosan elfogadhatatlan,
         a Bizottság pedig elutasítja, hogy a technika jelenlegi állása mellett a szonogram a grafikai ábrázolás egyik formája lehessen
         valamely megjelölés védjegyként történő bejelentése esetén.

      49      A francia és az osztrák kormánnyal ellentétben a Shield Mark és bizonyos körülmények között (világos és egyértelmű leírás)
         az Egyesült Királyság Kormánya, valamint a Bizottság is úgy vélik, hogy hangutánzó szó is lajstromozható.

      50      A védjegybejelentési kérelemhez mellékelt hangfelvételt illetően a francia kormány úgy véli, hogy az szonogramot vagy spektrogramot
         kísérhet, az osztrák kormány pedig megkívánja, hogy azt a szonogramhoz mellékeljék. Ezzel szemben a Shield Mark és az Egyesült
         Királyság Kormánya vitatják, hogy a „grafikai ábrázolás” ezen állítólagos módja valamely megjelölés védjegyként történő lajstromozásra
         történő bejelentésének módja lehetne.

       A Bíróság válasza
      51      Mindenekelőtt emlékeztetni kell arra, hogy az EK 234. cikk által létrehozott, a Bíróság és a nemzeti bíróságok közötti együttműködés
         keretében egyedül az ügyben eljáró és határozathozatalra hivatott nemzeti bíróság hatáskörébe tartozik annak megítélése, hogy
         – tekintettel az ügy különleges jellemzőire – ítélete meghozatalához szükségesnek tartja‑e az előzetes döntéshozatalt, és
         ha igen, a Bíróságnak feltett kérdései relevánsak‑e. Következésképpen, amennyiben a feltett kérdések a közösségi jog értelmezésére
         vonatkoznak, a Bíróság – főszabály szerint – köteles határozatot hozni (lásd különösen C‑415/93. sz. Bosman‑ügyben 1995. december
         15‑én hozott ítélet [EBHT 1995., I‑4921. o.] 59. pontját).

      52      Mindazonáltal a Bíróság úgy vélte, hogy feladata az, hogy saját hatásköre fennállásának vizsgálata végett megvizsgálja azokat
         a feltételeket, amelyek mellett a nemzeti bíróság a Bíróság elé terjesztette az ügyet. Az az együttműködési szellem ugyanis,
         amelynek az előzetes döntéshozatalra utalás működését jellemeznie kell, megköveteli azt, hogy a nemzeti bíróság tekintettel
         legyen a Bíróságra bízott feladatra, amely nem más, mint a tagállamok igazságszolgáltatásához való hozzájárulás, és nem pedig
         az általános vagy hipotetikus kérdésekkel kapcsolatos tanácsadó vélemények megfogalmazása (lásd különösen a fent hivatkozott
         Bosman‑ügyben hozott ítélet 60. pontját).

      53      Ily módon a nemzeti bíróság előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdéséről való határozathozatal többek között megtagadható,
         ha a probléma hipotetikus jellegű (lásd különösen a C‑111/01. sz. Gantner Electronic ügyben 2003. május 8‑án hozott ítélet
         [EBHT 2003., I‑4207. o.] 36. pontját).

      54      A jelen esetben meg kell állapítani, hogy a Shield Mark nem szonogram, hangfelvételt hordozó eszköz, digitális felvétel vagy
         az említett módszerek kombinációja útján nyújtotta be lajstromozási kérelmét, mivel – amennyiben a feltett kérdés ilyen megjelenítési
         eszközökre vonatkozna – arra relevancia hiányában nem lehetne választ adni.

      55      Elsőként a grafikai ábrázolásokra vonatkozó követelményeket illetően a Bíróság az illatmegjelölésekre vonatkozó, fent hivatkozott
         Sieckmann‑ügyben kimondta, hogy az irányelv 2. cikkét úgy kell értelmezni, hogy védjegyoltalom tárgya lehet minden, önmagában
         vizuálisan nem érzékelhető megjelölés, ha grafikailag világosan, pontosan, önmagában teljesen, könnyen hozzáférhetően, érthetően,
         tartósan és objektíven – különösen ábrával, vonalakkal vagy írásjelekkel – ábrázolható.

      56      E feltételek vonatkoznak a hangmegjelölésekre is, amelyek az illatmegjelölésekhez hasonlóan önmagukban nem érzékelhetőek vizuálisan.

      57      Másodsorban a grafikai ábrázolás elfogadható formáit illetően – jóllehet a kérdést előterjesztő bíróság feladata az elé terjesztett
         egyes konkrét esetekben eldönteni, hogy a megjelölés védjegyet alkothat‑e és ily módon érvényesen lajstromozható‑e – a Bíróság
         hatáskörrel rendelkezik arra, hogy tájékoztatást nyújtson abban a kérdésben, hogy a hangjegyek segítségével vagy az írott
         szöveggel történő ábrázolás a hangmegjelölésnek az irányelv 2. cikke értelmében vett grafikai ábrázolásának minősül‑e.

      58      Előzetesen hangsúlyozni kell, hogy valamely megjelölést nem lehet hangvédjegyként lajstromozni, ha a bejelentő a védjegybejelentési
         kérelmében elmulasztotta megjelölni, hogy a bejelentett megjelölést hangvédjegyként kell érteni. Ilyen esetben ugyanis a védjegylajstromozás
         területén illetékes hatóság és a vásárlóközönség, különösen a gazdasági szereplők, alappal vélik úgy, hogy a védjegybejelentési
         kérelemben szereplő grafikai ábrázolásnak megfelelő szóvédjegyről vagy ábrás védjegyről van szó.

      59      Ami először is a hangmegjelölés szöveges körülírását érinti, alapvetően nem zárható ki, hogy az ilyen grafikai ábrázolás teljesítse
         a jelen ítélet 55. pontjában szereplő követelményeket. Az alapügyben szóban forgókhoz hasonló megjelölések esetében azonban
         az olyan grafikai ábrázolás, mint „a »Für Elise« első kilenc hangja” vagy a „kakaskukorékolás” legalábbis nélkülözi a pontosságot
         és a világosságot, tehát nem teszi lehetővé a kért oltalom terjedelmének meghatározását. Következésképpen nem képezheti az
         említett megjelölés grafikai ábrázolását az irányelv 2. cikkének értelmében.

      60      A hangutánzó szavakra rátérve meg kell állapítani, hogy maga a kiejtett hangutánzó szó és a fonetikusan utánozni kívánt valódi
         zörejek vagy hangok és zörejek vagy hangok sorozata között eltolódás tapasztalható. Ily módon abban az esetben, ha valamely
         hangmegjelölés grafikai ábrázolása egy egyszerű hangutánzó szóból áll, az illetékes hatóságok és a vásárlóközönség, különösen
         a gazdasági szereplők számára nem lehetséges annak meghatározása, hogy az oltalom tárgyát képező megjelölés maga a kiejtett
         hangutánzó szó vagy pedig a valódi hangok, illetve zörejek. Ráadásul a hangutánzó szavak érzékelése az egyes egyénektől vagy
         tagállamoktól is függhet. Ugyanez érvényes a holland „Kukelekuuuuu” hangutánzó szó esetében is, amely a kakaskukorékolást
         próbálja szövegesen átírni, és amely jelentősen eltér a Benelux államokban használt más nyelvekben szereplő hangutánzó szavaktól.
         Következésképpen az egyéb pontosítást nélkülöző, puszta hangutánzó szó nem képezheti azon hang vagy zörej grafikai ábrázolását,
         amelynek a fonetikus átirata kíván lenni.

      61      Végül a hangjegyeket illetően, amelyek szokásosan hangok ábrázolására szolgálnak, a hangjelek minden más pontosítást nélkülöző
         sorozata ‑ mint például az „E, D#, E, D#, E, B, D, C, A” – sem minősül grafikai ábrázolásnak az irányelv 2. cikke értelmében.
         Az ilyen leírás ugyanis, amely se nem pontos, se nem világos, se nem önmagában teljes, többek között nem teszi lehetővé a
         lajstromoztatni kért dallamot alkotó hangok magasságának és időtartamának meghatározását, amelyek alapvető paraméterek lennének
         a dallam megismerése és a védjegy meghatározása érdekében.

      62      Ezzel szemben az ütemekre osztott kotta, amelyen szerepel különösen valamelyik kulcs (G-kulcs, F-kulcs vagy C-kulcs), a hangjegyek
         és szünetjelek (a hangjegyek esetében: egész hangjegy, fél hangjegy, negyed hangjegy, nyolcad hangjegy, tizenhatod hangjegy
         stb.; a szünetjelek esetében: szünetjel, fél szünetjel, negyed szünetjel, nyolcad szünetjel stb.), jelzi a relatív értékeket
         és adott esetben a módosításokat (kereszt, b-jel, feloldójel), és mivel az említett jelek összessége meghatározza a hangok
         magasságát és időtartamát, a lajstromoztatni kért dallamot alkotó hangok sorozatának hiteles ábrázolását képezheti. A hangok
         e grafikai ábrázolásmódja megfelel a Bíróság ítélkezési gyakorlatából eredő azon követelményeknek, amelyek szerint az említett
         ábrázolásnak világosnak, pontosnak, önmagában teljesnek, könnyen hozzáférhetőnek, érthetőnek, tartósnak és objektívnek kell
         lennie.

      63      Még ha az ilyen megjelenítés nem is azonnal, de könnyen érthető, lehetővé teszi az illetékes hatóságok és a vásárlóközönség
         – különösen a gazdasági szereplők – számára, hogy pontosan megismerjék a védjegyként lajstromoztatni kívánt megjelölést.

      64      A második kérdésre a következő választ kell adni:

      –        az irányelv 2. cikkét úgy kell értelmezni, hogy védjegyoltalom tárgya lehet valamely önmagában vizuálisan nem érzékelhető
         megjelölés, ha grafikailag világosan, pontosan, önmagában teljesen, könnyen hozzáférhetően, érthetően, tartósan és objektíven
         – különösen ábrával, vonalakkal vagy írásjelekkel – ábrázolható,

      –        hangmegjelölés esetén az említett követelmények nem teljesülnek, ha a megjelölés grafikai ábrázolása szöveges körülírással
         történik, például annak megjelölésével, hogy a megjelölést valamely ismert zenemű hangjai alkotják, vagy arra való utalással,
         hogy a megjelölés valamely állat hangjából áll, vagy pedig minden más pontosítást nélkülöző egyszerű hangutánzó szó vagy hangjegyek
         segítségével. Ezzel szemben a fent említett követelmények teljesülnek, amennyiben a megjelölést zenei ütemekre osztott kotta
         segítségével ábrázolják, amelyen szerepel többek között valamelyik kulcs, a hangjegyek és a szünetjelek a relatív értéküket
         és az időtartamukat jelölő formában, és adott esetben a módosítások.

       A költségekről
      65      A Bíróságnál észrevételt előterjesztő holland, francia, olasz és osztrák kormány, az Egyesült Királyság Kormánya, valamint
         a Bizottság részéről felmerült költségek nem téríthetők meg.

      A fenti indokok alapján
      A BÍRÓSÁG (hatodik tanács),
      a Hoge Raad der Nederlanden 2001. július 13‑i ítéletével hozzá intézett kérdésére válaszolva a következőképpen határozott:
      1)      A védjegyekre vonatkozó tagállami jogszabályok közelítéséről szóló, 1988. december 21‑i 89/104/EGK első tanácsi irányelv 2. cikkét
            úgy kell értelmezni, hogy a hangmegjelölések védjegyoltalom tárgyai lehetnek, amennyiben alkalmasak arra, hogy valamely vállalkozás
            áruit vagy szolgáltatásait megkülönböztessék más vállalkozások áruitól vagy szolgáltatásaitól, és grafikailag ábrázolhatóak.
      2)      A 89/104 irányelv 2. cikkét úgy kell értelmezni, hogy védjegyoltalom tárgya lehet valamely önmagában vizuálisan nem érzékelhető
            megjelölés, ha grafikailag világosan, pontosan, önmagában teljesen, könnyen hozzáférhetően, érthetően, tartósan és objektíven
            – különösen ábrával, vonalakkal vagy írásjelekkel – ábrázolható.
      Hangmegjelölés esetén az említett követelmények nem teljesülnek, ha a megjelölés grafikai ábrázolása szöveges körülírással
            történik, például annak megjelölésével, hogy a megjelölést valamely ismert zenemű hangjai alkotják, vagy arra való utalással,
            hogy a megjelölés valamely állat hangjából áll, vagy pedig minden más pontosítást nélkülöző egyszerű hangutánzó szó vagy hangjegyek
            segítségével. Ezzel szemben a fent említett követelmények teljesülnek, amennyiben a megjelölést zenei ütemekre osztott kotta
            segítségével ábrázolják, amelyen szerepel többek között valamelyik kulcs, a hangjegyek és a szünetjelek a relatív értéküket
            és az időtartamukat jelölő formában, és adott esetben a módosítások.

               Skouris

               Cunha Rodrigues

               Puissochet

               Schintgen

               Macken

         Kihirdetve Luxembourgban, a 2003. november 27‑i nyilvános ülésen.

               R. Grass

                     V. Skouris

               hivatalvezető

                     elnök

         * Az eljárás nyelve: holland.


A Bíróság (harmadik tanács) 1998. június 11-i ítélete. # Belgische Staat kontra Foodic BV és Peter Nyssen, Internationaal Expeditiebedrijf Verhaert NV, A. Maas & Co. NV és Jozef Picavet. # Előzetes döntéshozatal iránti kérelem: Hof van Beroep Antwerpen - Belgium. # C-41/97. sz. ügy