title: A Bíróság (harmadik tanács) 2009. szeptember 10-i ítélete.#Wasser- und Abwasserzweckverband Gotha und Landkreisgemeinden (WAZV Gotha) kontra Eurawasser Aufbereitungs- und Entsorgungsgesellschaft mbH.#Előzetes döntéshozatal iránti kérelem: Thüringer Oberlandesgericht - Németország.#Közbeszerzési szerződések odaítélési eljárásai a vízügyi, energiaipari, közlekedési és postai ágazatokban - Ivóvízellátásra és szennyvízelvezetésre irányuló közszolgáltatás - Szolgáltatási koncesszió - Fogalom - A kérdéses szolgáltatás hasznosításához kapcsolódó kockázatok áthárítása a nyertes ajánlattevőre.#C-206/08. sz. ügy.

text:
      C‑206/08. sz. ügy
      Wasser- und Abwasserzweckverband Gotha und Landkreisgemeinden (WAZV Gotha)
      kontra
      Eurawasser Aufbereitungs- und Entsorgungsgesellschaft mbH
      (a Thüringer Oberlandesgericht [Németország] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)
      „Közbeszerzési szerződések odaítélési eljárásai a vízügyi, energiaipari, közlekedési és postai ágazatokban – Ivóvízellátásra és szennyvízelvezetésre irányuló közszolgáltatás – Szolgáltatási koncesszió – Fogalom – A kérdéses szolgáltatás hasznosításához kapcsolódó kockázatok áthárítása a nyertes ajánlattevőre”
      Az ítélet összefoglalása
      1.        Előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések – A Bíróság hatásköre – Korlátok – A nemzeti bíróság hatásköre – A jogvita
            tényállásának megállapítása és értékelése – Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés szükségessége és a feltett kérdések
            relevanciája – A nemzeti bíróság általi értékelés
      (EK 234. cikk)
      2.        Előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések – A Bíróság hatásköre – Korlátok – Nyilvánvalóan nem releváns kérdések, valamint
            hasznos választ kizáró szövegösszefüggésben feltett, hipotetikus kérdések – Az alapügy tárgyával össze nem függő kérdések
      (EK 234. cikk)
      3.        Jogszabályok közelítése – Közbeszerzési szerződések odaítélési eljárásai a vízügyi, energiaipari, közlekedési és postai ágazatokban
            – 2004/17 irányelv – Hatály – Közszolgáltatási koncesszió
      (2004/17 európai parlamenti és tanácsi irányelv, 1. cikk, (3) bekezdés, b) pont)
      1.        Az EK 234. cikkel létrehozott együttműködés keretében az ügyben eljáró és határozathozatalra hivatott nemzeti bíróság hatáskörébe
         tartozik annak megítélése, hogy – tekintettel az ügy különleges jellemzőire – ítélete meghozatalához szükségesnek tartja‑e
         az előzetes döntéshozatalt, és ha igen, a Bíróságnak feltett kérdései relevánsak‑e. Következésképpen, amennyiben a feltett
         kérdések a közösségi jog értelmezésére vonatkoznak, a Bíróság – főszabály szerint – köteles határozatot hozni.

      (vö. 33. pont)
      2.        Kivételes esetekben a Bíróság jogosult saját hatáskörének megállapítása céljából megvizsgálni azokat a körülményeket, amelyek
         mellett a nemzeti bíróság hozzá fordult. Csak akkor utasítható el a határozathozatal a nemzeti bíróság által előzetes döntéshozatalra
         előterjesztett kérdésről, ha a közösségi jog kért értelmezése nyilvánvalóan nem áll kapcsolatban az alapjogvita tényeivel
         vagy tárgyával, ha a probléma hipotetikus, vagy ha nem állnak a Bíróság rendelkezésére azon ténybeli és jogi körülmények,
         amelyek ahhoz szükségesek, hogy a feltett kérdésekre hasznos módon válaszolhasson.

      (vö. 34. pont)
      3.        Az a tény, hogy szolgáltatásnyújtásra irányuló szerződés esetében az ajánlatkérő szerv közvetlenül nem fizet díjat a nyertes
         ajánlattevő részére, hanem a nyertes ajánlattevő harmadik személyektől jogosult díjat szedni, elegendő ahhoz, hogy az ilyen
         szerződés a vízügyi, energiaipari, közlekedési és postai ágazatban működő ajánlatkérők beszerzési eljárásainak összehangolásáról
         szóló 2004/17 irányelv 1. cikke (3) bekezdésének b) pontja értelmében „szolgáltatási koncessziónak” minősüljön, amennyiben
         a nyertes ajánlattevő az ajánlatkérő szerv által viselt működtetési kockázatot teljes egészében vagy legalább jelentős részben
         átvállalja, még akkor is, ha ez a kockázat a szolgáltatás szervezésének közjogi kialakítása miatt kezdettől fogva jelentősen
         korlátozott.

      Az a tény, hogy a szolgáltató harmadik személyektől származó kifizetés formájában részesül ellenszolgáltatásban, egyik lehetséges
         formája a szolgáltató számára biztosított, a szolgáltatás hasznosítására vonatkozó jognak. E tekintetben nem releváns, hogy
         az ellenszolgáltatásra a magánjog vagy a közjog szabályai irányadók‑e.

      Ha a díjazási mód, amelyben a felek megállapodtak, abban áll, hogy a szolgáltatónak joga van saját szolgáltatásának hasznosítására,
         e díjazási mód magában foglalja azt, hogy a kérdéses szolgáltatás nyújtásához kapcsolódó kockázatokat szintén a szolgáltató
         viseli, amely kockázat így a szolgáltatás gazdasági hasznosításának velejárója. Ha az ajánlatkérő továbbra is a kockázat teljes
         egészét viseli, és ezáltal a szolgáltatót nem teszi ki a piac kiszámíthatatlanságának, a szolgáltatás hasznosításának odaítélése
         – az átláthatóság és a verseny védelme érdekében – a 2004/17 irányelvben előírt eljárási szabályok alkalmazását igényli.

      Amennyiben a szolgáltatás ellátásával járó kockázatot egyáltalán nem ruházzák át a szolgáltatóra, a szóban forgó ügylet szolgáltatásnyújtásra
         irányuló szerződésnek minősül. Ez utóbbi esetben az ellenszolgáltatás nem a szolgáltatás hasznosításának joga lenne. Mindenesetre,
         még ha az ajánlatkérő szerv által viselt kockázat az érintett tevékenységi ágazatra jellemző szabályozás alkalmazásából adódóan
         jelentősen korlátozott is, ahhoz, hogy szolgáltatási koncesszióról lehessen beszélni, az szükséges, hogy az ajánlatkérő szerv
         teljes egészében, vagy legalább jelentős részben a koncessziós jogosultra hárítsa az általa viselt működtetési kockázatot.

      A nemzeti bíróság feladata annak mérlegelése, hogy az ajánlatkérő szerv által viselt kockázat teljes egészének vagy jelentős
         részének áthárítása megtörtént‑e. E célból nem vehetők figyelembe azok az általános kockázatok, amelyek a szerződés teljesítése
         folyamán a szabályozásban bekövetkező módosításokból erednek.

      (vö. 53., 55., 57., 59., 67–69., 77–80. pont és a rendelkező rész)
A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (harmadik tanács)
      2009. szeptember 10.(*)

      „Közbeszerzési szerződések odaítélési eljárásai a vízügyi, energiaipari, közlekedési és postai ágazatokban – Ivóvízellátásra és szennyvízelvezetésre irányuló közszolgáltatás – Szolgáltatási koncesszió – Fogalom – A kérdéses szolgáltatás hasznosításához kapcsolódó kockázatok áthárítása a nyertes ajánlattevőre”
      A C‑206/08. sz. ügyben,
      az EK 234. cikk alapján benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában, amelyet a Thüringer Oberlandesgericht
         (Németország) a Bírósághoz 2008. május 19‑én érkezett, 2008. május 8‑i határozatával terjesztett elő az előtte

      a Wasser‑ und Abwasserzweckverband Gotha und Landkreisgemeinden (WAZV Gotha)
      és
      az Eurawasser Aufbereitungs‑ und Entsorgungsgesellschaft mbH
      között,
      a Stadtwirtschaft Gotha GmbH,
      a Wasserverband Lausitz Betriebsführungs GmbH (WAL)
      részvételével
      folyamatban lévő eljárásban,
      A BÍRÓSÁG (harmadik tanács),
      tagjai: A. Rosas tanácselnök, J. N. Cunha Rodrigues (előadó), J. Klučka, P. Lindh és A. Arabadjiev bírák,
      főtanácsnok: D. Ruiz‑Jarabo Colomer,
      hivatalvezető: C. Strömholm tanácsos,
      tekintettel az írásbeli szakaszra és a 2009. április 23‑i tárgyalásra,
      figyelembe véve a következők által előterjesztett észrevételeket:
      –        a Wasser‑ und Abwasserzweckverband Gotha und Landkreisgemeinden (WAZV Gotha) képviseletében S. Wellmann és P. Hermisson Rechtsanwälte,
      –        az Eurawasser Aufbereitungs‑ und Entsorgungsgesellschaft mbH képviseletében U.‑D. Pape Rechtsanwalt,
      –        a Stadtwirtschaft Gotha GmbH képviseletében E. Glahs Rechtsanwältin,
      –        a Wasserverband Lausitz Betriebsführungs GmbH (WAL) képviseletében S. Gesterkamp és S. Sieme Rechtsanwälte,
      –        a német kormány képviseletében M. Lumma és J. Möller, meghatalmazotti minőségben,
      –        a cseh kormány képviseletében M. Smolek, meghatalmazotti minőségben,
      –        az Európai Közösségek Bizottsága képviseletében P. Oliver, D. Kukovec és C. Zadra, meghatalmazotti minőségben, segítőjük:
         B. Wägenbaur Rechtsanwalt,

      tekintettel a főtanácsnok meghallgatását követően hozott határozatra, miszerint az ügy elbírálására a főtanácsnok indítványa
         nélkül kerül sor,

      meghozta a következő
      Ítéletet
      1        Az előzetes döntéshozatali kérelem a „szolgáltatási koncessziónak” a vízügyi, energiaipari, közlekedési és postai ágazatban
         működő ajánlatkérők beszerzési eljárásainak összehangolásáról szóló, 2004. március 31‑i 2004/17/EK európai parlamenti és tanácsi
         irányelv (HL L 134., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 6. fejezet, 7. kötet, 19. o.) értelmében vett fogalmának értelmezésére
         irányul.

      2        Ezt a kérelmet a Wasser‑ und Abwasserzweckverband Gotha und Landeskreisgemeinden (Gotha városa és a közigazgatási egységéhez
         tartozó települések vízellátási és szennyvízelvezetési társulása, a továbbiakban: WAZV Gotha) és az Eurawasser Aufbereitungs‑
         und Entsorgungsgesellschaft mbH (szennyvízkezelő vállalkozás, a továbbiakban: Eurawasser) között folyamatban lévő eljárásban
         terjesztették elő, amelynek tárgyát ivóvíz‑ellátási és szennyvíz‑elvezetési közszolgáltatás odaítélése képezi.

       Jogi háttér
      3        A 2004/17 irányelv 1. cikke (2) bekezdésének a) és d) pontja a következőképpen rendelkezik:

      „(2)      a)     »Árubeszerzésre, építési beruházásra és szolgáltatásnyújtásra irányuló szerződés«: a 2. cikk (2) bekezdésében meghatározott,
         egy vagy több ajánlatkérő és egy vagy több vállalkozó, szállító, vagy szolgáltató által írásban megkötött visszterhes szerződés;

      […]
      d)      »szolgáltatásnyújtásra irányuló szerződés«: olyan, az építési beruházásra és az árubeszerzésre irányuló szerződéstől eltérő
         szerződés, amelynek tárgya a XVII. mellékletben említett szolgáltatások nyújtása.

      […]”
      4        Ezen irányelv 1. cikke (3) bekezdésének b) pontja a következőképpen rendelkezik:

      „»szolgáltatási koncesszió«: a szolgáltatásnyújtásra irányuló szerződéssel azonos típusú szerződés, kivéve azt a jellemzőjét,
         hogy a szolgáltatás ellenszolgáltatása vagy kizárólag a szolgáltatás hasznosításának joga, vagy e jog pénzbeli ellenszolgáltatással
         együtt.”

      5        Az említett irányelv 2. cikke értelmében:

      „(1)      Ezen irányelv alkalmazásában:
      a)      »ajánlatkérő szerv« az állam, a területi vagy a települési önkormányzat, a közjogi intézmény, továbbá az egy vagy több ilyen szerv, illetve közjogi
         intézmény által létrehozott társulás.

      […]
      (2)      Ezt az irányelvet olyan ajánlatkérőkre kell alkalmazni,
      a)      amelyek ajánlatkérő szervek vagy közvállalkozások, és a 3–7. cikkben említett tevékenységek valamelyikét folytatják;
      […]”
      6        A 2004/17 irányelv 4. cikke a következőképpen rendelkezik:

      „(1)      Ezt az irányelvet alkalmazni kell a következő tevékenységekre:
      a)      olyan rögzített hálózatok rendelkezésre bocsátása vagy üzemeltetése, amelyek rendeltetése a fogyasztók számára szolgáltatás
         teljesítése az ivóvíz előállítása, szállítása vagy elosztása terén; vagy

      b)      ivóvíz szállítása ilyen hálózatok számára.
      (2)      Ezt az irányelvet azokra a szerződésekre, illetve tervpályázatokra is alkalmazni kell, amelyeket az (1) bekezdésben említett
         tevékenységet folytató szervezet ítél oda, illetve szervez, és amelyek:

      […]
      b)      szennyvízelvezetéssel vagy ‑kezeléssel kapcsolatosak.
      […]”
      7        Ezen irányelv 18. cikkének rendelkezése szerint:

      „Ez az irányelv nem alkalmazható olyan, építési és szolgáltatási koncessziókra, amelyeket a 3–7. cikkben említett egy vagy
         több tevékenységet folytató ajánlatkérők ítélnek oda, amennyiben az ilyen koncesszió megadása e tevékenységek végzésére irányul.”

      8        Az említett irányelv 31. cikkének értelmében:

      „A XVIIA. mellékletben felsorolt szolgáltatásokra irányuló szerződéseket a 34–59. cikkel összhangban kell odaítélni.”
      9        Ugyanezen irányelv 32. cikke megállapítja:

      „A XVIIB. mellékletben felsorolt szolgáltatásokra irányuló szerződések odaítélésére kizárólag a 34. és a 43. cikket kell alkalmazni.”
      10      A 2004/17 irányelv 71. cikkének megfelelően a tagállamoknak 2006. január 31‑ig kellett hatályba léptetniük azon rendelkezéseket,
         amelyek szükségesek ahhoz, hogy ennek az irányelvnek megfeleljenek.

       Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
      11      Az ügy irataiból kiderül, hogy a WAZV Gotha települések olyan társulása, amelyet a német jog egyes rendelkezéseiből eredő
         azon kötelezettség terhel, hogy a területén élő lakosok számára gondoskodjon az ivóvízellátásról és a szennyvízelvezetésről.

      12      Egy 1994‑ben kötött ügyviteli szerződés keretében a WAZV Gotha a Stadtwirtschaft Gotha GmbH‑t (Gotha város önkormányzati vállalkozása,
         a továbbiakban: Stadtwirtschaft) bízta meg a vízellátás terén felmerülő valamennyi műszaki, kereskedelmi és adminisztratív
         szolgáltatás ellátásával. Mivel e szerződés időtartama a 2008‑as év folyamán lejárt volna, a WAZV Gotha azt tervezte, hogy
         felveszi a Stadtwirtschaftot a tagjai sorába, hogy ezáltal továbbra is rábízhassa az ügyvitelt. Azonban a felügyeleti hatóságok
         a közbeszerzést szabályozó rendelkezésekre hivatkozva nem engedélyezték, hogy a Stadtwirtschaft a WAZV Gotha tagjává váljon.

      13      Annak érdekében, hogy továbbra is harmadik személyt bízzon meg az ügyvitellel, a WAZV Gotha úgy döntött, hogy koncesszióba
         adja az ivóvíz‑ellátási és szennyvíz‑elvezetési szolgáltatást. Ezért 2007 szeptemberében nem alakszerű odaítélési eljárást
         indított, ahelyett, hogy a versenykorlátozás elleni törvény (Gesetz gegen Wettbewerbsbeschränkungen, a továbbiakban: GWB)
         97. és azt követő §‑aiban említett, formális közbeszerzési eljárást alkalmazta volna. Mindazonáltal a WAZV Gotha 2007/S 180‑220518.
         hivatkozási szám alatt közzétett egy hirdetményt az Európai Unió Hivatalos Lapjának 2007. szeptember 19‑i számában.

      14      A hirdetmény azt tartalmazta, hogy 20 éves időtartamra a vízellátásra és a szennyvízelvezetésre vonatkozó szolgáltatási koncesszió
         odaítélésére kerül sor a WAZV Gotha illetékességébe tartozó területen, és felhívta az érdekelt vállalkozásokat, hogy nyújtsák
         be jelentkezésüket.

      15      A hirdetmény és az ahhoz kapcsolódó szerződéstervezetek úgy rendelkeztek, hogy a koncessziós jogosult saját nevében és saját
         költségére kötött magánjogi szerződések keretében fogja nyújtani az említett szolgáltatásokat a WAZV Gotha illetékességi területén
         lakó fogyasztóknak, és ellenszolgáltatásként e fogyasztóktól díjat fog szedni.

      16      A rendelkezések szerint a koncessziós jogosultnak hatásköre van arra, hogy méltányos módon maga állapítsa meg a nyújtott szolgáltatásokért
         járó díjakat, és, hogy azok összegének megállapításáért is kizárólagos felelősséget viseljen. Ez a hatáskör azonban korlátozott
         annyiban, amennyiben a koncessziós jogosultnak 2009. december 31‑ig a hirdetmény közzététele idején hatályos tarifákat kell
         alkalmaznia, azt követően pedig a tarifáknak meg kell felelniük a kommunális adókról szóló thüringiai tartományi törvény (Thüringer
         Kommunalabgabengesetz) rendelkezéseinek.

      17      A hirdetmény és a szerződéstervezetek továbbá arról is rendelkeztek, hogy a vízellátás és a szennyvízelvezetés műszaki létesítményei
         a WAZV Gotha tulajdonában maradnak, és azokat a koncessziós jogosult bérli, miközben jogosult arra, hogy a megfelelő bérleti
         díjat a fogyasztóktól a nyújtott szolgáltatásért kért díjban figyelembe vegye. Az említett létesítmények karbantartása a koncessziós
         jogosult kötelessége.

      18      A WAZV Gotha vállalta, hogy rendelettel teszi kötelezővé a vízellátási és szennyvíz‑elvezetési közhálózatokra történő csatlakozást
         és e hálózatok igénybevételét. A koncessziós jogosult ugyanakkor nem tudta minden egyes esetben megkövetelni e kötelezettség
         tiszteletben tartását.

      19      Végül a WAZV Gotha vállalta, hogy a részére nyújtott állami támogatásokat a törvényi lehetőségek keretei között a koncessziós
         jogosult rendelkezésére bocsátja.

      20      A hirdetmény szerint 2007. október 8‑a volt a részvételi jelentkezések beérkezésének határideje. 2007. október 4‑i levelében
         az Eurawasser kifogásolta, hogy a WAZV Gotha a fent említett szolgáltatásokat nem a szolgáltatásnyújtásra irányuló szerződések
         odaítélésére vonatkozó alakszerű odaítélési eljárás keretében, hanem szolgáltatási koncesszió révén kívánja odaítélni.

      21      Az Eurawasser 2007. október 8‑án nyújtotta be részvételi jelentkezését. A Stadtwirtschaft és a Wasserverband Lausitz Betriebsführungs
         GmbH (Lausitz régió településközi vízgazdálkodási társulásának alárendelt üzemeltetési vállalkozás, a továbbiakban: WAL) szintén
         részt vett a pályázati eljárásban, és a WAZV Gotha ajánlattételre hívta fel őket. A hirdetményben megszabott határidő lejártáig
         összesen nyolc részvételi jelentkezést nyújtottak be.

      22      A WAZV Gotha 2007. október 9‑i levelében elutasította az Eurawasser panaszát. Az Eurawasser, miután eredménytelenül terjesztett
         elő további panaszokat 2007. október 19‑én és november 23‑án, keresetet nyújtott be az illetékes Vergabekammerhez (közbeszerzési
         tanács), arra hivatkozva, hogy a WAZV Gotha nem a megfelelő szerződés‑odaítélési eljárást választotta.

      23      2008. január 24‑i határozatában a Vergabekammer megállapította, hogy a szóban forgó ügylet ténylegesen szolgáltatásnyújtásra
         irányuló szerződésnek minősül, hogy a WAZV Gothának alakszerű szerződés‑odaítélési eljárást kellett volna lefolytatnia, valamint
         hogy az eljárást a hirdetmény közzététele előtti állapotába kell visszaállítani.

      24      A WAZV Gotha e határozat ellen fellebbezést nyújtott be a Thüringer Oberlandesgerichthez.

      25      A Stadtwirtschaft és a WAL számára engedélyezték a szóban forgó eljárásban a beavatkozást.

      26      E körülmények között a Thüringer Oberlandesgericht úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal
         céljából a következő kérdéseket terjesztette a Bíróság elé:

      „1)      Az olyan szolgáltatásnyújtásra (itt: vízellátási és szennyvíz‑elvezetési szolgáltatásokra) irányuló szerződést, amelynek tartalma
         alapján az ajánlatkérő közvetlenül nem fizet díjat a nyertes ajánlattevő részére, hanem biztosítja számára magánjogi díjak
         harmadik felektől történő beszedésének jogát, pusztán ebből az okból a [2004/17] irányelv 1. cikke (3) bekezdésének b) pontja
         értelmében vett „szolgáltatási koncesszióként” kell‑e besorolni, elhatárolva az irányelv 1. cikke (2) bekezdésének a) és d) pontja
         értelmében vett, szolgáltatásnyújtásra irányuló visszterhes szerződéstől?

      2)      Ha az előzetes döntéshozatalra előterjesztett első kérdésre nemleges válasz adandó, az előzetes döntéshozatalra előterjesztett
         első kérdésben leírt jellegű szerződések esetében egyfajta szolgáltatási koncesszióról van‑e szó, ha a szolgáltatás szervezésének
         közjogi kialakítása miatt (csatlakozási és igénybevételi kényszer; költségmegtérülés elve alapján történő árkalkuláció) a
         kérdéses szolgáltatással összefüggő működtetési kockázat kezdettől fogva jelentősen korlátozott, tehát akkor is az lenne,
         ha az ajánlatkérő maga nyújtaná a szolgáltatást, a nyertes ajánlattevő azonban ezt a korlátozott kockázatot teljes mértékben,
         vagy legalábbis túlnyomó részben átvállalja?

      3)      Ha az előzetes döntéshozatalra előterjesztett második kérdésre is nemleges válasz adandó, úgy kell‑e értelmezni a [2004/17]
         irányelv 1. cikke (3) bekezdésének b) pontját, hogy a szolgáltatásnyújtással összefüggő működtetési kockázatnak, különösen
         az üzleti kockázatnak, minőségileg ahhoz a kockázathoz kell közelítenie, mint amely a több versengő szolgáltató részvételével
         működő szabad piac feltételei mellett áll fenn?”

       Az elfogadhatóságról
      27      A WAZV Gotha szerint az előzetes döntéshozatali kérelem elfogadhatatlan, mert az első kérdésre adandó válasz nyilvánvalóan
         következik a 2004/17 irányelv 1. cikke (3) bekezdésének b) pontjában szereplő szolgáltatási koncesszió fogalommeghatározásából,
         valamint a Bíróság ítélkezési gyakorlatából. Ennélfogva a kért értelmezésre nincs szükség. A WAL lényegében hasonló érveket
         terjeszt elő.

      28      A Stadtwirtschaft azzal érvel, hogy az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések a kérdést előterjesztő bíróság által
         meghozandó határozat szempontjából nem relevánsak, mivel az alapjogvita e kérdések megválaszolása nélkül is megoldható. A
         WAZV Gotha ugyanis olyan szerződés‑odaítélési eljárást alkalmazott, amely akkor is szabályos, ha bebizonyosodik, hogy az alapügyben
         érintett szerződéseket a 2004/17 irányelv alkalmazási körébe tartozó, szolgáltatásnyújtásra irányuló szerződéseknek kell minősíteni.

      29      Ezzel szemben az Európai Közösségek Bizottsága úgy ítéli meg, hogy az előzetes döntéshozatali kérelem elfogadható. A Bizottság
         szerint, amint az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból kitűnik, a nemzeti bíróság úgy véli, hogy a szolgáltatásnyújtásra
         irányuló szerződés fogalmának és a szolgáltatási koncesszió fogalmának elhatárolására vonatkozó előzetes döntéshozatalra előterjesztett
         kérdések feltétlenül szükségesek számára ahhoz, hogy az elé terjesztett fellebbezés elfogadhatósága tárgyában dönteni tudjon.

      30      Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem benyújtását követően a WAZV Gotha 2008. szeptember 4‑én úgy döntött, hogy megszünteti
         az alapjogvita tárgyát képező pályázati eljárást.

      31      E megszüntetést követően az Eurawasser nem állt el a keresetétől, de módosította azt. Most az Eurawasser kérelme arra irányul,
         hogy olyan döntés szülessen, amely megállapítja, hogy a megszüntetett eljárás eredményeként sérülnek az Eurawassernek a GWB
         97. és azt követő §‑aiból eredő, a szerződés‑odaítélési eljárási szabályok betartásához fűződő jogai.

      32      2008. december 24‑i levelében a kérdést előterjesztő bíróság arról tájékoztatta a Bíróságot, hogy fenntartja előzetes döntéshozatal
         iránti kérelmét. E bíróság ugyanis úgy ítéli meg, hogy a módosított kereset elbírálásához továbbra is szüksége van a feltett
         kérdések megválaszolására, ha másért nem, azért, mert a szolgáltatási koncessziók eleve nem tartoznak a GWB 97. és azt követő
         §‑ai alkalmazási körébe, továbbá azért, mert emiatt az alapügyben előterjesztett kereset módosításának semmilyen hatása nincs
         arra a tényre, hogy a közbeszerzési szerződések tárgyában alkalmazandó eljárások tiszteletben tartásának felülvizsgálatára
         hatáskörrel rendelkező bíróságok – nevezetesen a Vergabekammer és a Vergabesenat – előtti keresetindítás elfogadhatatlan lenne
         abban az esetben, ha az alapügyben érintett szerződés szolgáltatási koncessziónak minősülne.

      33      E tekintetben a Bíróság kimondta, hogy a közte és a nemzeti bíróságok közötti, az EK 234. cikkel létrehozott együttműködés
         keretében az ügyben eljáró és határozathozatalra hivatott nemzeti bíróság hatáskörébe tartozik annak megítélése, hogy – tekintettel
         az ügy különleges jellemzőire – ítélete meghozatalához szükségesnek tartja‑e az előzetes döntéshozatalt, és ha igen, a Bíróságnak
         feltett kérdései relevánsak‑e. Következésképpen, amennyiben a feltett kérdések a közösségi jog értelmezésére vonatkoznak,
         a Bíróság – főszabály szerint – köteles határozatot hozni (lásd különösen a C‑544/07. sz. Rüffler‑ügyben 2009. április 23‑án
         hozott ítélet [az EBHT‑ban még nem tették közzé] 36. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).

      34      A Bíróság azt is kimondta, hogy kivételes esetekben jogosult saját hatáskörének megállapítása céljából megvizsgálni azokat
         a körülményeket, amelyek mellett a nemzeti bíróság hozzá fordult. Csak akkor utasítható el a határozathozatal a nemzeti bíróság
         által előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésről, ha a közösségi jog kért értelmezése nyilvánvalóan nem áll kapcsolatban
         az alapjogvita tényeivel vagy tárgyával, ha a probléma hipotetikus, vagy ha nem állnak a Bíróság rendelkezésére azon ténybeli
         és jogi körülmények, amelyek ahhoz szükségesek, hogy a feltett kérdésekre hasznos módon válaszolhasson (lásd különösen a fent
         hivatkozott Rüffler‑ügyben hozott ítélet 37. és 38. pontját, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).

      35      Előzetes döntéshozatalra utaló határozatában, valamint 2008. december 24‑én kelt levelében a kérdést előterjesztő bíróság
         egyértelműen megfogalmazta azokat az okokat, amelyek miatt úgy ítéli meg, hogy az általa feltett kérdések relevánsak, és hogy
         az előtte folyamatban lévő ügy eldöntéséhez ezek megválaszolása szükséges. E magyarázatokra tekintettel a feltett kérdések
         nem tűnnek hipotetikusnak, és nem tűnik úgy, hogy ne állnának kapcsolatban az alapjogvita tárgyával.

      36      Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések így elfogadhatók.

       Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekről
       Előzetes megjegyzések
      37      Elöljáróban rögzíteni kell, hogy az ügy irataiban szereplő körülmények szerint a WAZV Gotha a 2004/17 irányelv 2. cikke (1) bekezdésének
         a) pontjában szereplő ajánlatkérő szerv fogalommeghatározásának körébe tartozik, az ajánlatkérő szerv pedig azon ajánlatkérők
         egyik kategóriája, amelyekre ezt az irányelvet, 2. cikke (2) bekezdésének a) pontja értelmében, alkalmazni kell.

      38      Ezenkívül az alapügy a 2004/17 irányelv hatálya alá tartozik, annak 4. cikkével összhangban, annyiban, amennyiben az érintett
         ajánlatkérő szerv, nevezetesen a WAZV Gotha, tevékenységét az ivóvízszállítás és szennyvízelvezetés terén végzi.

      39      A 2004/17 irányelv időbeli szempontból is alkalmazható az alapügyre, tekintve hogy – miközben az irányelv végrehajtására annak
         71. cikkében megállapított határidő 2006. január 31‑én lejárt – az alapügyben érintett pályázati eljárás megindítására 2007
         szeptemberében került sor.

      40      Emlékeztetni kell arra, hogy a szolgáltatási koncesszió fogalommeghatározását a közösségi jogszabályrendszerbe a 2004/17 irányelv
         1. cikke (2) bekezdésének a) pontja vezette be. Ez a fogalom a tárgybeli korábbi irányelvekben, különösen a vízügyi, energiaipari,
         szállítási és távközlési ágazatokban működő vállalkozások beszerzési eljárásainak összehangolásáról szóló, 1993. június 14‑i
         93/38/EGK tanácsi irányelvben (HL L 199., 84. o.; magyar nyelvű különkiadás 6. fejezet, 2. kötet, 194. o.), nem szerepelt.

      41      A 2004/17 irányelv 18. cikkében a közösségi jogalkotó kimondta, hogy ez az irányelv nem alkalmazható azokra a szolgáltatási
         koncessziókra, amelyeket többek között a vízügyi ágazatban tevékenykedő ajánlatkérők ítélnek oda.

      42      Emellett emlékeztetni kell arra, hogy az építési beruházásra, az árubeszerzésre és a szolgáltatásnyújtásra irányuló közbeszerzési
         szerződések odaítélési eljárásainak összehangolásáról szóló, 2004. március 31‑i 2004/18/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv
         (HL L 134., 114. o.; magyar nyelvű különkiadás 6. fejezet, 7. kötet, 132. o.) a saját alkalmazási körét illetően, az 1. cikke
         (2) bekezdésének a) pontjában és (4) bekezdésében a „közbeszerzési szerződés” és a „szolgáltatási koncesszió” olyan fogalommeghatározásait
         tartalmazza, amelyek tartalmukban hasonlóak a 2004/17 irányelv 1. cikke (2) bekezdésének a) pontjában és (3) bekezdésének
         b) pontjában szereplő megfelelő fogalommeghatározásokhoz.

      43      Ebből a hasonlóságból az következik, hogy a két fent említett irányelv alkalmazási körében ugyanazon szempontok szerint kell
         értelmezni a szolgáltatásnyújtásra irányuló szerződés, illetve a szolgáltatási koncesszió fogalmát.

      44      Következésképpen, ha az alapügyben érintett ügylet a 2004/17 irányelv értelmében „szolgáltatásnyújtásra irányuló szerződésnek”
         minősül, az ilyen szerződést elvben az irányelv 31. és 32. cikkében előírt eljárásnak megfelelően kell odaítélni. Ezzel szemben,
         ha ez az ügylet szolgáltatási koncessziónak minősül, az említett irányelv – a 18. cikke alapján – nem alkalmazandó rá. Ebben
         az esetben a koncesszió odaítélésére továbbra is általában az EK‑Szerződés alapvető szabályai fognak vonatkozni, és különösen
         az egyenlő bánásmód elve és az állampolgárságon alapuló hátrányos megkülönböztetés tilalma, valamint az abból fakadó átláthatóság
         követelménye (lásd ebben az értelemben a C‑324/98. sz., Telaustria és Telefonadress ügyben 2000. december 7‑én hozott ítélet
         [EBHT 2000., I‑10745. o.] 60–62. pontját; a C‑231/03. sz. Coname‑ügyben 2005. július 21‑én hozott ítélet [EBHT 2005., I‑7287. o.]
         16–19. pontját; a C‑458/03. sz. Parking Brixen ügyben 2005. október 13‑án hozott ítélet [EBHT 2005., I‑8585. o.] 46–49. pontját,
         valamint a C‑324/07. sz. Coditel Brabant ügyben 2008. november 13‑án hozott ítélet [az EBHT‑ban még nem tették közzé] 25. pontját).

      45      A kérdést előterjesztő bíróság e körülmények alapján igyekszik pontosíttatni azokat a kritériumokat, amelyek segítségével
         a szolgáltatásnyújtásra irányuló szerződés és a szolgáltatási koncesszió egymástól elhatárolható.

       Az első és a második kérdésről
      46      A kérdést előterjesztő bíróság az együtt vizsgálandó első és második kérdésével lényegében arra vár választ, hogy egy szolgáltatásnyújtásra
         irányuló szerződés esetében az a körülmény, hogy az ajánlatkérő szerv közvetlenül nem fizet díjat a nyertes ajánlattevő részére,
         hanem ez utóbbi arra jogosult, hogy harmadik személyektől magánjogi díjat szedjen, önmagában elegendő‑e ahhoz, hogy a kérdéses
         szerződés a 2004/17 irányelv 1. cikke (3) bekezdésének b) pontja értelmében szolgáltatási koncessziónak minősüljön. Ha erre
         a kérdésre nemleges válasz adandó, a nemzeti bíróság azt kérdezi, hogy az ilyen szerződés szolgáltatási koncessziónak minősítendő‑e
         akkor, ha a nyertes ajánlattevő az ajánlatkérő szerv által viselt működtetési kockázatot teljes mértékben, vagy legalábbis
         túlnyomó részben átvállalja, még akkor is, ha ez a kockázat a szolgáltatás szervezésének közjogi kialakítása miatt kezdettől
         fogva jelentősen korlátozott.

      47      Az első kérdésre igenlő választ javasló WAZV Gotha, a Stadtwirtschaft és a WAL, valamint a német és a cseh kormány, azt állítják,
         hogy az a körülmény, hogy a nyertes ajánlattevő részére az ellenszolgáltatás abban nyilvánul meg, hogy az érintett szolgáltatás
         igénybevevőitől díjat szed, elegendő ahhoz, hogy szolgáltatási koncesszióról legyen szó.

      48      Ezzel szemben az Eurawasser és a Bizottság úgy ítélik meg, hogy emellett az is szükséges, hogy a nyertes ajánlattevő viselje
         a kérdéses szolgáltatás üzemeltetésének gazdasági kockázatát.

      49      E tekintetben meg kell jegyezni, hogy a 2004/17 irányelv 1. cikke (2) bekezdésének a) pontja úgy rendelkezik, hogy az „árubeszerzésre,
         építési beruházásra és szolgáltatásnyújtásra irányuló szerződés” az ezen irányelv 2. cikkének (2) bekezdésében meghatározott,
         egy vagy több ajánlatkérő és egy vagy több vállalkozó, szállító vagy szolgáltató által írásban megkötött visszterhes szerződés.

      50      Az említett irányelv 1. cikke (3) bekezdésének b) pontja szerint, a „szolgáltatási koncesszió” a szolgáltatásnyújtásra irányuló
         szerződéssel azonos típusú szerződés, kivéve azt a jellemzőjét, hogy a szolgáltatás ellenszolgáltatása vagy kizárólag a szolgáltatás
         hasznosításának joga, vagy e jog pénzbeli ellenszolgáltatással együtt.

      51      E két fogalommeghatározás összehasonlításából az tűnik ki, hogy a szolgáltatásnyújtásra irányuló szerződés és a szolgáltatási
         koncesszió közötti különbség a szolgáltatás ellenszolgáltatásában van. A szolgáltatásnyújtásra irányuló szerződés olyan ellenszolgáltatást
         tartalmaz, amelyet az ajánlatkérő szerv közvetlenül fizet a szolgáltatónak (lásd ebben az értelemben a fent hivatkozott Parking
         Brixen ügyben hozott ítélet 39. pontját), míg a szolgáltatási koncesszió esetében a szolgáltatás ellenszolgáltatása a szolgáltatás
         hasznosításának joga, vagy önmagában, vagy pénzbeli ellenszolgáltatással együtt.

      52      A feltett kérdések kifejezetten abból indulnak ki, hogy a szóban forgó szerződés alapján a nyertes ajánlattevő nem közvetlenül
         az ajánlatkérő szervtől részesül ellenszolgáltatásban, hanem magánjogi díjazás útján, amely díjat az ajánlatkérő szerv felhatalmazása
         alapján jogosult beszedni harmadik személyektől.

      53      A jelen ítélet 51. pontjában megfogalmazott kritérium fényében, az a tény, hogy a szolgáltató harmadik személyektől, jelen
         esetben az érintett szolgáltatás igénybevevőitől származó kifizetés formájában részesül ellenszolgáltatásban, egyik lehetséges
         formája a szolgáltató számára biztosított, a szolgáltatás hasznosítására vonatkozó jognak.

      54      Ez a kritérium már a Bíróságnak a 2004/17 irányelv hatálybalépését megelőző ítélkezési gyakorlatából is következett. Ezen
         ítélkezési gyakorlat szerint szolgáltatási koncesszióról van szó abban az esetben, ha a díjazási mód, amelyben a felek megállapodtak,
         abban áll, hogy a szolgáltatónak joga van saját szolgáltatásának hasznosítására (lásd ebben az értelemben a fent hivatkozott
         Telaustria és Telefonadress ügyben hozott ítélet 58. pontját, a C‑358/00. sz. Buchhändler‑Vereinigung ügyben 2002. május 30‑án
         hozott végzés [EBHT 2002., I‑4685. o.] 27. és 28. pontját, valamint a C‑382/05. sz., Bizottság kontra Olaszország ügyben 2007.
         július 18‑án hozott ítélet [EBHT 2007., I‑6657. o.] 34. pontját és a C‑437/07. sz., Bizottság kontra Olaszország ügyben 2008.
         november 13‑án hozott ítélet 29. pontját).

      55      E tekintetben nem releváns, hogy az ellenszolgáltatásra a magánjog vagy a közjog szabályai irányadóak‑e.

      56      A Bíróság elismerte a szolgáltatási koncesszió fennállását különösen olyan esetekben, amikor a szolgáltató részére nyújtott
         ellenszolgáltatás egy nyilvános parkoló, egy tömegközlekedési szolgáltatás, illetve egy műsorelosztó hálózat igénybevevői
         által fizetett díj formájában jelent meg (lásd a fent hivatkozott Parking Brixen ügyben hozott ítélet 40. pontját; a C‑410/04. sz.
         ANAV‑ügyben 2006. április 6‑án hozott ítélet [EBHT 2006., I‑3303. o.] 16. pontját, valamint a fent hivatkozott Coditel Brabant
         ügyben hozott ítélet 24. pontját).

      57      Következésképpen a szolgáltatásnyújtásra irányuló szerződések esetében az a körülmény, hogy az ajánlatkérő közvetlenül nem
         fizet díjat a nyertes ajánlattevő részére, hanem ez utóbbi harmadik személyektől jogosult díjat szedni, megfelel a 2004/17
         irányelv 1. cikke (3) bekezdésének b) pontjában foglalt ellenszolgáltatás követelményének.

      58      Ez a következtetés ugyanakkor szükségessé teszi az említett rendelkezésben szereplő „hasznosítási jog” ‑ mint „a szolgáltatás
         ellenszolgáltatása” ‑ fogalmának pontos meghatározását.

      59      A Bíróság ítélkezési gyakorlatából következik, hogy ha a díjazási mód, amelyben a felek megállapodtak, abban áll, hogy a szolgáltatónak
         joga van saját szolgáltatásának hasznosítására, e díjazási mód magában foglalja azt, hogy a kérdéses szolgáltatás nyújtásához
         kapcsolódó kockázatokat szintén a szolgáltató viseli (lásd ebben az értelemben a fent hivatkozott Parking Brixen ügyben hozott
         ítélet 40. pontját, a fent hivatkozott Bizottság kontra Olaszország ügyben 2007. július 18‑án hozott ítélet 34. pontját és
         a fent hivatkozott Bizottság kontra Olaszország ügyben 2008. november 13‑án hozott ítélet 29. pontját).

      60      Ezzel kapcsolatban az észrevételeket benyújtó érdekeltek – elsődlegesen vagy másodlagosan – eltérő álláspontot képviseltek.

      61      A WAZV Gotha állítása szerint az, hogy a nyertes ajánlattevő viseli a hasznosítással járó kockázatot, az alapügy körülményei
         között elegendő ahhoz, hogy szolgáltatási koncesszióról legyen szó.

      62      A Stadtwirtschaft, a WAL és a cseh kormány szerint a nyertes ajánlattevőnek nem kell teljes egészében viselnie ezt a kockázatot.
         Szerintük elegendő, ha a kockázatot túlnyomó részben viseli.

      63      A német kormány úgy ítéli meg, hogy akkor lehet szó szolgáltatási koncesszióról, ha a nyertes ajánlattevő a hasznosítással
         járó olyan mértékű kockázatot vállal, amely nem teljesen jelentéktelen.

      64      Az Eurawasser álláspontja szerint az alapügyben érintett ügyletben nincs olyan jelentős kockázat, amelyet az ajánlatkérő szerv
         a nyertes ajánlattevőre háríthatna. Ennélfogva ezt az ügyletet szerinte szerződésnek, és nem koncessziónak kell minősíteni.

      65      A Bizottság megjegyzi, hogy a hasznosításnak jelentős kockázattal kell járnia, amelynek azonban nem feltétlenül kell azonosnak
         lennie azzal a gazdasági kockázattal, amely a szabad piacot szokásosan jellemzi. A Bizottság szerint nem lehet szolgáltatási
         koncessziónak minősíteni egy olyan szolgáltatásnyújtásra irányuló szerződést, amely esetében a gazdasági kockázatot a közigazgatási
         szervek a minimálisra csökkentik.

      66      E tekintetben meg kell jegyezni, hogy a kockázat a szolgáltatás gazdasági hasznosításának velejárója.

      67      Ha az ajánlatkérő továbbra is a kockázat teljes egészét viseli, és ezáltal a szolgáltatót nem teszi ki a piac kiszámíthatatlanságának,
         a szolgáltatás hasznosításának odaítélése – az átláthatóság és a verseny védelme érdekében – a 2004/17 irányelvben előírt
         eljárási szabályok alkalmazását igényli.

      68      Amennyiben a szolgáltatás ellátásával járó kockázatot egyáltalán nem ruházzák át a szolgáltatóra, a szóban forgó ügylet szolgáltatásnyújtásra
         irányuló szerződésnek minősül (lásd ebben az értelemben a C‑234/03. sz., Contse és társai ügyben 2005. október 27‑én hozott
         ítélet [EBHT 2005., I‑9315. o.] 22. pontját és a fent hivatkozott Bizottság kontra Olaszország ügyben 2007. július 18‑án hozott
         ítélet 35–37. pontját, valamint analógia útján, az építési koncessziót illetően, a fent hivatkozott Bizottság kontra Olaszország
         ügyben 2008. november 13‑án hozott ítélet 30. és 32–35. pontját). Amint a jelen ítélet 51. pontjából is kitűnik, ez utóbbi
         esetben az ellenszolgáltatás nem a szolgáltatás hasznosításának joga lenne.

      69      A feltett kérdések abból az előfeltevésből indulnak ki, hogy az alapügyben érintett szolgáltatás nyújtása jelentősen korlátozott
         gazdasági kockázatokkal jár még abban az esetben is, ha a szóban forgó szolgáltatást az ajánlatkérő nyújtaná, ami az érintett
         tevékenységi ágazatra jellemző szabályozás alkalmazásából adódik.

      70      Márpedig a Bíróság elé terjesztett bizonyos érvek szerint ahhoz, hogy ilyen körülmények között a szóban forgó ügylet koncessziónak
         minősüljön, az szükséges, hogy jelentős legyen az a kockázat, amelyet a koncesszióba adó a koncessziós jogosultra hárít.

      71      Ezeket az érveket általánosságban el kell utasítani.

      72      Gyakori, hogy egyes tevékenységi ágazatokra, különösen a közhasznú tevékenységekhez – így a vízellátáshoz és a szennyvízelvezetéshez –
         kapcsolódó ágazatokra, olyan szabályozás vonatkozik, amely a felmerülő gazdasági kockázatok korlátozottságát eredményezheti.

      73      Egyrészt, a szolgáltatás gazdasági és pénzügyi hasznosításának közjogi kialakítása megkönnyíti e szolgáltatás hasznosításának
         ellenőrzését, és csökkenti azokat a tényezőket, amelyek alkalmasak lehetnek az átláthatóság megsértésére és a verseny torzítására.

      74      Másrészt, a jóhiszeműen eljáró ajánlatkérő szervek számára továbbra is lehetővé kell tenni, hogy a szolgáltatásnyújtásról
         koncesszió útján gondoskodjanak, ha úgy ítélik meg, hogy az az érintett közszolgáltatásról való gondoskodás legjobb módja,
         és ezt akkor is megtehessék, ha a hasznosítással járó kockázat jelentősen korlátozott.

      75      Egyébként sem lenne ésszerű azt követelni a koncessziót odaítélő közigazgatási szervtől, hogy olyan versenyfeltételeket és
         gazdasági kockázati körülményeket teremtsen, amelyek nagyobb mértékűek, mint amilyenek az érintett ágazatban a vonatkozó szabályozás
         miatt egyébként jellemzőek.

      76      Ilyen helyzetben az ajánlatkérő szerv, amelynek semmilyen befolyása nincs a szolgáltatás szervezésének közjogi kialakítására,
         nem tud olyan kockázati tényezőket teremteni és következésképpen ilyeneket áthárítani, amelyeket e közjogi formák kizárnak.

      77      Mindenesetre, még ha az ajánlatkérő szerv által viselt kockázat jelentősen korlátozott is, ahhoz hogy szolgáltatási koncesszióról
         lehessen beszélni, az szükséges, hogy az ajánlatkérő szerv teljes egészében, vagy legalább jelentős részben a koncessziós
         jogosultra hárítsa az általa viselt működtetési kockázatot.

      78      A nemzeti bíróság feladata annak mérlegelése, hogy az ajánlatkérő szerv által viselt kockázat teljes egészének vagy jelentős
         részének áthárítása megtörtént‑e.

      79      E célból nem vehetők figyelembe azok az általános kockázatok, amelyek a szerződés teljesítése folyamán a szabályozásban bekövetkező
         módosításokból erednek.

      80      Következésképpen az első és a második kérdésre azt a választ kell adni, hogy az a tény, hogy egy szolgáltatásnyújtásra irányuló
         szerződés esetében az ajánlatkérő szerv közvetlenül nem fizet díjat a nyertes ajánlattevőnek, hanem a nyertes ajánlattevő
         harmadik személyektől jogosult díjat szedni, elegendő ahhoz, hogy az ilyen szerződés a 2004/17 irányelv 1. cikke (3) bekezdésének
         b) pontja értelmében „szolgáltatási koncessziónak” minősüljön, amennyiben a nyertes ajánlattevő az ajánlatkérő szerv által
         viselt működtetési kockázatot teljes egészében vagy legalább jelentős részben átvállalja, még akkor is, ha ez a kockázat a
         szolgáltatás szervezésének közjogi kialakítása miatt kezdettől fogva jelentősen korlátozott.

       A harmadik kérdésről
      81      Az első és a második kérdésre adott válaszra tekintettel a harmadik kérdést nem szükséges megválaszolni.

       A költségekről
      82      Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás
         egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült
         költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.

      A fenti indokok alapján a Bíróság (harmadik tanács) a következőképpen határozott:
      Az a tény, hogy egy szolgáltatásnyújtásra irányuló szerződés esetében az ajánlatkérő szerv közvetlenül nem fizet díjat a nyertes
            ajánlattevő részére, hanem a nyertes ajánlattevő harmadik személyektől jogosult díjat szedni, elegendő ahhoz, hogy az ilyen
            szerződés a vízügyi, energiaipari, közlekedési és postai ágazatban működő ajánlatkérők beszerzési eljárásainak összehangolásáról
            szóló, 2004. március 31‑i 2004/17/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv 1. cikke (3) bekezdésének b) pontja értelmében
            „szolgáltatási koncessziónak” minősüljön, amennyiben a nyertes ajánlattevő az ajánlatkérő szerv által viselt működtetési kockázatot
            teljes egészében vagy legalább jelentős részben átvállalja, még akkor is, ha ez a kockázat a szolgáltatás szervezésének közjogi
            kialakítása miatt kezdettől fogva jelentősen korlátozott.
      Aláírások
      * Az eljárás nyelve: német.


title: A Bíróság (hetedik tanács) 2009. október 29-i ítélete. # Az Európai Közösségek Bizottsága kontra Olasz Köztársaság. # Tagállami kötelezettségszegés - Közös halászati politika - Az erőforrások védelme - Ellenőrző rendszer a halászati ágazatban - 894/97/EK rendelet - 11. cikk - 2241/87/EGK rendelet - Az 1. cikk (1) és (2) bekezdése - 2847/93/EGK rendelet - A 2. cikk (1) bekezdése, valamint a 31. cikk (1) és (2) bekezdése - Eresztőhálók használatának tilalma - Az e tilalom betartásának biztosítása érdekében alkalmazott hatékony ellenőrzési rendszer hiánya. # C-249/08. sz. ügy

text:
      A Bíróság (hetedik tanács) 2009. október 29‑i ítélete – Bizottság kontra Olaszország
      (C‑249/08. sz. ügy)
      „Tagállami kötelezettségszegés – Közös halászati politika – Az erőforrások védelme – Ellenőrző rendszer a halászati ágazatban – 894/97/EK rendelet – 11. cikk – 2241/87/EGK rendelet – Az 1. cikk (1) és (2) bekezdése – 2847/93/EGK rendelet – A 2. cikk (1) bekezdése, valamint a 31. cikk (1) és (2) bekezdése – Eresztőhálók használatának tilalma – Az e tilalom betartásának biztosítása érdekében alkalmazott hatékony ellenőrzési rendszer hiánya”
      1.                     Kötelezettségszegés megállapítása iránti kereset – A megalapozottság Bíróság általi vizsgálata – Figyelembe veendő helyzet
            – Az indokolással ellátott véleményben meghatározott határidő lejártakor fennálló helyzet (EK 226. cikk) (vö. 28. pont)
      2.                     Halászat – A tengeri erőforrások védelme – Ellenőrző intézkedések – A tagállamok kötelezettségei (EK 10. cikk; 2241/87 tanácsi
            rendelet, 1. cikk, (1) bekezdés és 2847/93 tanácsi rendelet, 1. és 2. cikk, valamint 31. cikk, (1) és (2) bekezdés) (vö. 30–33. cikk)
      3.                     Kötelezettségszegés megállapítása iránti kereset – A kötelezettségszegés bizonyítása – A Bizottságra háruló teher – A kötelezettségszegést
            valószínűsítő bizonyítékok előterjesztése – Az eljárás alá vont tagállamot terhelő ellenbizonyítási kötelezettség (EK 226. cikk)
            (vö. 45., 46. pont)
      4.                     Halászat – A tengeri erőforrások védelme – Ellenőrző intézkedések – A tagállamok büntetési kötelezettsége (2241/87 tanácsi
            rendelet, 1. cikk, (2) bekezdés és 2847/93 tanácsi rendelet, 31. cikk, (1) és (2) bekezdés) (vö. 59–64., 70–72., 77. pont)
      Tárgy

               Tagállami kötelezettségszegés – A halászati tevékenységre vonatkozó egyes ellenőrzési intézkedések megállapításáról szóló,
                  1987. július 23‑i 2241/87/EGK tanácsi rendelet (HL L 207., 1. o.) 1. cikke (1) bekezdésének és a közös halászati politika
                  ellenőrző rendszerének létrehozataláról szóló, 1993. október 12‑i 2847/93/EGK tanácsi rendelet (HL L 261., 1. o.; magyar nyelvű
                  különkiadás 4. fejezet, 2. kötet, 70. o.) 2. cikkének, valamint 31. cikke (1) és (2) bekezdésének megsértése − Halászhajók
                  és tevékenységük vizsgálata és ellenőrzése − A hatályos szabályozás be nem tartása esetén alkalmazandó intézkedések − Az eresztőhálók
                  hajó fedélzetén történő tartására vagy használatára vonatkozó rendelkezések.

            Rendelkező rész
      1)         Az Olasz Köztársaság – mivel nem ellenőrizte, nem vizsgálta és nem felügyelte megfelelő módon a saját területén, valamint
         a felségterületéhez vagy joghatósága alá tartozó tengeri vizeken a halászati tevékenység gyakorlását, különös tekintettel
         az eresztőhálóknak a hajó fedélzetén való tartására és használatára vonatkozó rendelkezések betartására, illetve mivel nem
         biztosította kellő módon, hogy megfelelő intézkedések kerüljenek elfogadásra az eresztőhálóknak a hajó fedélzetén való tartására
         és használatára vonatkozó közösségi szabályozás megsértéséért felelős személyekkel szemben, különös tekintettel a fent említett
         személyekkel szembeni visszatartó erejű szankciók alkalmazására – nem teljesítette a halászati tevékenységre vonatkozó egyes
         ellenőrzési intézkedések megállapításáról szóló, 1987. július 23‑i 2241/87/EGK tanácsi rendelet 1. cikkének (1) bekezdéséből
         és az 1998. december 17‑i 2846/98/EK tanácsi rendelettel módosított, a közös halászati politika ellenőrző rendszerének létrehozataláról
         szóló, 1993. október 12‑i 2847/93/EGK tanácsi rendelet 2. cikkének (1) bekezdéséből, valamint 31. cikkének (1) és (2) bekezdéséből
         eredő kötelezettségeit.

      2)         A Bíróság az Olasz Köztársaságot kötelezi a költségek viselésére.


A Bíróság (ötödik tanács) november 6.-i ítélete: 2003. # Holland Királyság kontra az Európai Közösségek Bizottsága. # C-501/01. sz. ügy


A Bíróság január 19.-i ítélete: 1993. # Az Európai Közösségek Bizottsága kontra Portugál Köztársaság. # Tagállami kötelezettségszegés - Átmeneti intézkedések. # C-361/90. sz. ügy


A Törvényszék (fellebbezési tanács) 2012. június 19-i ítélete. # Oscar Orlando Arango Jaramillo és társai kontra Európai Beruházási Bank (EBB). # Fellebbezés - Közszolgálat - Az EBB személyi állománya - Nyugdíjak - Nyugdíjjárulék - Az első fokú eljárásban benyújtott kereset mint nyilvánvalóan elfogadhatatlan elutasítása - Keresetindítási határidő - Elkésettség - Ésszerű határidő. # T-234/11 P. sz. ügy


A Bíróság augusztus 2.-i ítélete: 1993. # Klaus Kuhn kontra Landwirtschaftskammer Rheinland-Pfalz. # Előzetes döntéshozatal iránti kérelem: Verwaltungsgericht Neustadt an der Weinstraße - Németország. # C-289/91. sz. ügy


title: A Bíróság ítélete (harmadik tanács), 2012. április 19.#Pro‑Braine ASBL és társai kontra Commune de Braine‑le‑Château, a Veolia es treatment SA részvételével.#A Conseil d’État (Belgium) által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem.#1999/31/EK irányelv – Hulladéklerakás – 85/337/EGK irányelv – Egyes köz‑ és magánprojektek környezetre gyakorolt hatásainak vizsgálata – Valamely engedélyezett lerakó működésének folytatására vonatkozó határozat, környezeti hatásvizsgálat hiányában – Az „engedély” fogalma.#C‑121/11. sz. ügy.

text:
         A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (harmadik tanács)
      2012. április 19. (
            *1
         )
      „1999/31/EK irányelv — Hulladéklerakás — 85/337/EGK irányelv — Egyes köz- és magánprojektek környezetre gyakorolt hatásainak vizsgálata — Valamely engedélyezett lerakó működésének folytatására vonatkozó határozat, környezeti hatásvizsgálat hiányában — Az »engedély« fogalma”
      A C-121/11. sz. ügyben,
      az EUMSZ 267. cikk alapján benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában, amelyet a Conseil d’État (Belgium) a Bírósághoz 2011. március 8-án érkezett, 2011. február 24-i határozatával terjesztett elő az előtte
      a Pro-Braine ASBL és társai

      és
      a Commune de Braine-le-Château

      között,
      a Veolia es treatment SA

      részvételével
      folyamatban lévő eljárásban,
      A BÍRÓSÁG (harmadik tanács),
      tagjai: K. Lenaerts tanácselnök, Juhász E. (előadó), G. Arestis, T. von Danwitz és D. Šváby bírák,
      főtanácsnok: J. Kokott,
      hivatalvezető: A. Impellizzeri tanácsos,
      tekintettel az írásbeli szakaszra és a 2011. december 15-i tárgyalásra,
      figyelembe véve a következők által előterjesztett észrevételeket:

               —

               a Pro-Braine ASBL és társai képviseletében J. Sambon ügyvéd,

               —

               a Veolia es treatment SA képviseletében B. Deltour ügyvéd,

               —

               a belga kormány képviseletében T. Materne és C. Pochet, meghatalmazotti minőségben,

               —

               az osztrák kormány képviseletében A. Posch és G. Holley, meghatalmazotti minőségben,

               —

               az Európai Bizottság képviseletében P. Oliver, A. Marghelis és M. Verheij, meghatalmazotti minőségben,

         tekintettel a főtanácsnok meghallgatását követően hozott határozatra, miszerint az ügy elbírálására a főtanácsnok indítványa nélkül kerül sor,
      meghozta a következő

         Ítéletet

               1

               Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem a hulladéklerakókról szóló, 1999. április 26-i 1999/31/EK tanácsi irányelv (HL L 182., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 15. fejezet, 4. kötet, 228. o.) 14. cikke b) pontjának, valamint a 2003. május 26-i 2003/35/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvvel (HL L 156., 17. o.; magyar nyelvű különkiadás 15. fejezet, 7. kötet, 466. o.) módosított, az egyes köz- és magánprojektek környezetre gyakorolt hatásainak vizsgálatáról szóló, 1985. június 27-i 85/337/EGK tanácsi irányelv (HL L 175., 40. o.; magyar nyelvű különkiadás 15. fejezet, 1. kötet, 248. o.; a továbbiakban: 85/337 irányelv) 1. cikke (2) bekezdésének értelmezésére irányul.

               2

               E kérelmet a Pro-Braine ASBL és társai (a továbbiakban: Pro-Braine egyesület) valamint a collège communal de Braine-le-Château (Braine-le-Château települési kollégiuma) közötti, a Pro-Braine egyesület által a „Cour-au-Bois Nord” nevű hulladéklerakó működésének a fennálló engedély lejártáig, vagyis 2009. december 27-ig való folytatását engedélyező, egyben a korábbi működési feltételeket hatályon kívül helyező és új működési feltételeket megállapító határozat megsemmisítésére irányuló kérelem tárgyában folyamatban lévő jogvitában terjesztették elő.

         Jogi háttér

         Az uniós szabályozás

               3

               A 85/337 irányelv 1. cikke kimondja:
               „(1)   Ez az irányelv azoknak a köz- és magánprojekteknek a környezeti hatásvizsgálatára vonatkozik, amelyek várhatóan jelentős hatást gyakorolnak a környezetre.
               (2)   Jelen irányelv alkalmazásában:
               »projekt«:

                        —

                        épületek vagy egyéb létesítmények kivitelezése,

                        —

                        egyéb beavatkozások a természetes környezetbe és tájba, beleértve az ásványkincsek kiaknázását is,

                  […]
               »engedély«:
               a hatáskörrel rendelkező hatóság vagy hatóságok olyan döntése, amely feljogosítja a projektgazdát a projekt elvégzésére;
               […]”

               4

               A 85/337 irányelv 4. cikkének (2) bekezdése értelmében:
               „A 2. cikk (3) bekezdésre is figyelemmel a II. mellékletben felsorolt projektekre, a tagállamok határozzák meg:

                        a)

                        esetenkénti vizsgálattal,

                  vagy

                        b)

                        a tagállamok által megállapított küszöbértékek vagy szempontrendszer alapján,

                  hogy a projektet alá kell-e vetni az 5–10. cikknek megfelelő vizsgálatnak.
               A tagállamok dönthetnek úgy is, hogy az a) vagy a b) pontnak megfelelő mindkét eljárást alkalmazzák.”

               5

               A 85/337 irányelv II. melléklete felsorolja az ezen irányelv 4. cikke (2) bekezdésének hatálya alá tartozó projekteket. E melléklet „Egyéb projektek” című 11. pontja megemlíti többek között a „[h]ulladék ártalmatlanítására szolgáló létesítményeket (az I. mellékletben nem szereplő projektek)”.

               6

               Ahogyan az ennek a mellékletnek a 13. pontjából kitűnik, az e melléklet hatálya alá tartozó projektek között szerepel továbbá „[a]z I. és II. mellékletben felsorolt már engedélyezett, kivitelezett vagy kivitelezés alatt lévő projektek bármely olyan megváltoztatása vagy bővítése, amelynek jelentős ártalmas hatása van a környezetre (az I. mellékletben nem szereplő megváltoztatás vagy bővítés)”.

               7

               Az 1999/31 irányelv „Az engedély megadásának feltételei” című 8. cikke kimondja:
               „A tagállamok intézkedéseket tesznek annak elérésére, hogy:

                        a)

                        az illetékes hatóság csak akkor adjon ki engedélyt hulladéklerakó létesítésére, ha az alábbi feltételek teljesülnek:

                                 i.

                                 A 3. cikk (4) és (5) bekezdésének sérelme nélkül a hulladéklerakó projekt megfelel az ezen irányelvben foglalt, rá vonatkozó követelményeknek, beleértve a mellékletekben foglalt követelményeket is;

                                 ii.

                                 a hulladéklerakó telep vezetését olyan természetes személy látja el, akinek műszaki felkészültsége megfelelő a telep vezetésére; a hulladéklerakó üzemeltetői és dolgozói számára a szakmai és műszaki fejlődés és képzés biztosított;

                                 iii.

                                 a hulladéklerakót úgy üzemeltetik, hogy a balesetek megelőzésére és azok következményeinek mérséklésére a szükséges intézkedéseket megteszik;

                                 iv.

                                 a kérelmező az ártalmatlanítás megkezdése előtt pénzügyi biztosíték letételével vagy a tagállamok által meghatározandó más, egyenértékű módon megfelelően gondoskodott, vagy gondoskodni fog annak biztosításáról, hogy teljesíti az ezen irányelv rendelkezései szerint kiadott engedélyből következő kötelezettségeit, beleértve az utógondozást, és követi a 13. cikkben előírt lezárási eljárást. Ezt a biztosítékot vagy egyenértékű megfelelőjét mindaddig visszatartják, amíg azt a telepnek a 13. cikk d) bekezdése szerinti fenntartása és utógondozási műveletei azt megkívánják. A tagállamok saját döntésük szerint kimondhatják, hogy ezt az albekezdést az inerthulladék-lerakókra nem kell alkalmazni;

                        b)

                        a hulladéklerakó projekt legyen összhangban a 75/442/EGK irányelv 7. cikkében meghatározott vonatkozó hulladékkezelési tervvel vagy tervekkel;

                        c)

                        a hulladéklerakó üzemeltetésének megkezdése előtt az illetékes hatóság ellenőrzi a telepet annak biztosítására, hogy az megfeleljen az engedélyben rögzített vonatkozó feltételeknek. Ez semmilyen módon nem csökkenti az engedélyben megnevezett üzemeltető felelősségét.”

               8

               Az 1999/31 irányelv „Meglévő hulladéklerakók” című 14. cikke értelmében:
               „A tagállamok intézkedéseket tesznek annak biztosítására, hogy az ezen irányelv átvételekor engedéllyel rendelkező vagy működő hulladéklerakók működésüket csak akkor folytathassák, ha az alább leírt lépéseket a lehető leghamarabb, de legkésőbb a 18. cikk (1) bekezdésében meghatározott időponttól számított nyolc éven belül megteszik:

                        a)

                        a 18. cikk (1) bekezdésében meghatározott időponttól számított egyéves időtartamon belül a hulladéklerakó üzemeltetője elkészíti, és az illetékes hatóságnak jóváhagyás végett benyújtja a telep felülvizsgálati tervét, amely tartalmazza a 8. cikkben felsorolt adatokat, és minden olyan korrekciós intézkedést, amely az üzemeltető megítélése szerint szükséges az ezen irányelvben foglalt követelmények betartásához, kivéve az I. melléklet 1. pontja szerinti követelményeket;

                        b)

                        a fejlesztési terv bemutatását követően az illetékes hatóságok a bemutatott terv és ezen irányelv alapján végleges határozatot hoznak arról, hogy a működés folytatható-e. A tagállamok megteszik a szükséges intézkedéseket ahhoz, hogy azokat a lerakókat, amelyek a működés folytatásához szükséges engedélyt a 8. cikk szerint nem kapták meg, a 7. cikk g) pontjának és a 13. cikknek megfelelően a lehető legrövidebb időn belül lezárják;

                        c)

                        az illetékes hatóság a jóváhagyott fejlesztési terv alapján engedélyezi a szükséges munkálatokat, és megszab egy átmeneti időszakot, amely alatt a tervet meg kell valósítani. A 18. cikk (1) bekezdésében megadott időpontot követő nyolc éven belül valamennyi meglévő hulladéklerakónak meg kell felelnie az ezen irányelvben foglalt követelményeknek, kivéve az I. melléklet 1. pontjának követelményeit;

                  […]”

         A nemzeti szabályozás

               9

               A környezetvédelmi engedélyről szóló, a 2002. szeptember 19-i rendelettel (Moniteur belge, 2002. szeptember 27.) módosított 1999. március 11-i rendelet (Moniteur belge, 1999. június 8.) 180. cikkének negyedik és azt követő bekezdései a következőképpen rendelkeznek:
               „[…] a jelen rendelet hatálybalépése előtt hulladéklerakó működésére kiadott engedélyek az engedélyben meghatározott ideig érvényesek maradnak a következő feltételeknek való megfelelés esetén.
               A jelen rendelet hatálybalépését megelőzően engedéllyel rendelkező hulladéklerakó üzemeltetője e rendelet hatálybalépésétől számított három hónapon belül köteles az illetékes hatóságnak bemutatni a teleppel kapcsolatos fejlesztési tervet, amelynek különösen az alábbi információkat kell tartalmaznia:

                        1.

                        a hulladéklerakó és a hozzá kapcsolódó épületek megfelelése az alkalmazandó szabályozásnak, és adott esetben a szükséges korrekciós intézkedések leírása;

                        2.

                        a hulladéklerakó működésének folytatásához, valamint a működtetést követő kötelezettségek teljesítéséhez szükséges szakmai, technikai és pénzügyi alkalmasságára vonatkozó információk.

                  Az illetékes hatóság az üzemeltető által benyújtott fejlesztési terv alapján:

                        1.

                        a hulladéklerakó működésének folytatásáról határoz, adott esetben a működés feltételeinek módosítása vagy kiegészítése mellett;

                        2.

                        meghatározza az 59a. cikk szerinti, a működtetést követő kötelezettségeket;

                        3.

                        meghatározza annak a hulladéklerakónak a lehető legrövidebb időn belüli lezárásához szükséges intézkedéseket, amely nem kapott engedélyt a működés folytatására.

                  […]”

         Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés

               10

               A Braine-le-Château község területén található Cour-au-Bois Nord hulladéklerakó működését az 1979. december 27-i királyi rendelettel módosított, 1979. március 7-i királyi rendelet engedélyezte nem mérgező ipari hulladék lerakása céljából harminc évre.

               11

               E működési engedélyt 1988. szeptember 29-én ismét módosították, annak érdekében, hogy a lerakó más típusú – háztartási és inert – hulladékot is fogadhasson, amely a létesítmény 2. és 3. osztályú hulladéklerakóvá való átsorolásával járt. A hulladéklerakó módosított működési engedélyét a későbbi üzemeltetők átvették.

               12

               2002. október 30-án az Office wallon des déchets (vallon hulladékhivatal) felhívta a Cour-au-Bois Nord akkori üzemeltetőjét, a Biffa Waste Services SA-t (a továbbiakban: Biffa Waste Services), hogy az 1999. március 11-i rendelet 180. cikkének megfelelően nyújtsa be a telepre vonatkozó fejlesztési tervet.

               13

               2006-ban a Veolia es treatment SA csoport megvásárolta a Biffa Waste Services vállalkozást.

               14

               A Biffa Waste Services által benyújtott fejlesztési terv alapján a collège communal de Braine-le-Château 2008. május 14-i határozatával 2009. december 27-ig engedélyt adott az említett létesítmény működésének folytatására, egyben hatályon kívül helyezte a korábbi működési feltételeket, és új működési feltételeket állapított meg.

               15

               2008. július 18-án a Pro-Braine egyesület megsemmisítés iránti keresetet indított a Conseil d’État (államtanács) előtt az említett 2008. május 14-i határozattal szemben.

               16

               Keresetében az alapeljárás felperese lényegében azt kifogásolja, hogy a collège communal de Braine-le-Château anélkül fogadta el az említett határozatot, hogy az e létesítmény működtetése iránti kérelemre előzetesen alkalmazta volna a környezeti hatásvizsgálati rendszert, valamint különösen anélkül, hogy megkövetelte volna a környezeti hatásvizsgálat elvégzését, továbbá nem tartotta be a határozat meghozatalához kapcsolódó anyagi jogi és eljárásjogi követelményeket.

               17

               Az alapeljárás felperese szerint a 2008. május 14-i határozat szabálytalan, mivel a működés folytatásáról szóló, az 1999. március 11-i rendelet 180. cikke alapján hozott határozat a 85/337 irányelv 1. cikkének (2) bekezdése értelmében „engedélynek” minősül, és a 2. osztályba tartozó hulladéklerakók a 85/337 irányelv II. melléklete 11. pontjának b) pontja értelmében vett létesítménynek minősülnek, amelyek jogszabály erejénél fogva környezeti hatásvizsgálatnak vannak alávetve, a vallon kormány hatásvizsgálat alá tartozó projektek, valamint a minősített létesítmények és tevékenységek listáját létrehozó 2002. július 4-i rendelete értelmében.

               18

               A fenti megfontolások alapján a Conseil d’État úgy határozott, hogy felfüggeszti az eljárást, és az alábbi kérdést terjeszti előzetes döntéshozatalra a Bíróság elé:
               „»Engedélynek« minősül-e a […] 85/337[…] irányelv 1. cikkének (2) bekezdése értelmében az engedéllyel rendelkező vagy már működő hulladéklerakó működésének folytatását lehetővé tévő, a[z] […] 1999/31[…] irányelv 14. cikkének b) pontja alapján meghozott végleges határozat?”

         Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésről

               19

               Kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság azt kívánja megtudni, hogy a 85/337 irányelv 1. cikkének (2) bekezdése értelmében vett „engedélynek” minősül-e a már meglévő hulladéklerakó működésének folytatását lehetővé tévő, az üzemeltető által javasolt fejlesztési terv alapján az 1999/31 irányelv 14. cikkének b) pontja értelmében hozott végleges határozat.

               20

               Az 1999/31 irányelv „Meglévő hulladéklerakók” című 14. cikkének szövegéből kitűnik, hogy az engedéllyel rendelkező vagy már működő hulladéklerakók esetében a tagállamoknak az említett irányelv átültetésekor intézkedéseket kellett tenniük annak érdekében, hogy e hulladéklerakók csak akkor folytathassák működésüket, ha azok üzemeltetői megfelelnek az említett irányelv rendelkezéseinek.

               21

               Ennek érdekében e hulladéklerakók üzemeltetői elkészítik, és az illetékes hatóságnak jóváhagyás végett benyújtják a telep felülvizsgálati tervét, amelyen feltüntetnek minden egyes lerakót, és amely tartalmazza az 1999/31 irányelv 8. cikkében felsorolt adatokat, és minden olyan korrekciós intézkedést, amely az üzemeltető megítélése szerint szükséges az ezen irányelvben foglalt követelmények betartásához, kivéve az I. melléklet 1. pontja szerinti követelményeket.

               22

               Az 1999/31 irányelv 14. cikkének b) pontja szerint az illetékes hatóság a felülvizsgálati terv benyújtását követően az említett felülvizsgálati terv és ezen irányelv alapján hoz végleges határozatot a működés folytatásáról.

               23

               Az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból kitűnik, hogy a Cour-au-Bois Nord nevű hulladéklerakó működését az 1979. december 27-i királyi rendelettel módosított, 1979. március 7-i királyi rendelet engedélyezte harminc évre, vagyis 2009. december 27-ig. Az iratokból az is kitűnik, hogy az alapügyben szereplő jogvita időpontjában e hulladéklerakót az eredeti engedély megadása óta folyamatosan használták, és a működési engedély még nem járt le.

               24

               Az említett hulladéklerakót üzemeltető vállalkozás, a Biffa Waste Services 2003. május 23-án nyújtotta be felülvizsgálati tervét a Braine-le-Château-i polgármesteri hivatalnak, az 1999. március 11-i rendelet 180. cikke alapján, az 1999/31 irányelv 14. cikke előírásainak megfelelően.

               25

               E felülvizsgálati terv alapján a collège communal de Braine-le-Château 2008. május 14-én engedélyezte a Cour-au-Bois Nord hulladéklerakó működésének folytatását a fennálló engedély lejártáig, vagyis 2009. december 27-ig, hatályon kívül helyezte a korábbi működési feltételeket, és új működési feltételeket állapított meg.

               26

               Azt kell tehát megvizsgálni, hogy az ilyen határozat a 85/337 irányelv 1. cikkének (2) bekezdése értelmében vett „engedélynek” minősül-e.

               27

               E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy az „engedély” fogalmát a 85/337 irányelv 1. cikke (2) bekezdése úgy határozza meg, mint „a hatáskörrel rendelkező hatóság vagy hatóságok olyan döntése, amely feljogosítja a projektgazdát a projekt elvégzésére”. Ennélfogva csak akkor lehet ezen irányelv értelmében vett „engedélyről” beszélni, ha valamely „projektet” kell megvalósítani.

               28

               A „projekt” fogalmának a 85/337 irányelv 1. cikke (2) bekezdésében szereplő meghatározása nem pontosítja, hogy a meglévő projekt megváltoztatása vagy bővítése maga is „projektnek” tekinthető-e.

               29

               Mindazonáltal a 85/337 irányelv értelmében vett „projektnek” minősülnek többek között az ezen irányelv II. mellékletében felsorolt létesítmények, amely mellékletre ezen irányelv 4. cikkének (2) bekezdése hivatkozik. Az említett II. melléklet „Egyéb projektek” című 11. pontja többek között megemlíti a „[h]ulladék ártalmatlanítására szolgáló létesítményeket (az I. mellékletben nem szereplő projektek)”, amely csoportba a hulladéklerakók is tartoznak. Ugyanezen melléklet 13. pontja magában foglalja „[a]z I. és II. mellékletben felsorolt már engedélyezett, kivitelezett vagy kivitelezés alatt lévő projektek bármely olyan megváltoztatását vagy bővítését, amelynek jelentős ártalmas hatása van a környezetre […]”.

               30

               E rendelkezésekből az következik, hogy az alapügyben szereplőhöz hasonló hulladéklerakó telep megváltoztatása vagy bővítése a 85/337 irányelv értelmében vett „projektnek” minősül, amennyiben annak jelentős ártalmas hatása lehet a környezetre.

               31

               Ahogyan azt a Bíróság már kimondta, a „projekt” kifejezés a létesítményt fizikailag érintő munkálatokra vagy beavatkozásokra vonatkozik (a C-275/09. sz., Brussels Hoofdstedelijk Gewest és társai ügyben 2011. március 17-én hozott ítélet [EBHT 2011., I-1753. o.] 20., 24. és 38. pontja).

               32

               A hulladéklerakó üzemeltetésére kiadott engedély egyszerű meghosszabbítását tehát – a létesítményt fizikailag érintő munkálatok vagy beavatkozások hiányában – nem lehet a 85/337 irányelv 1. cikke (2) bekezdésének értelmében vett „projektnek” minősíteni.

               33

               Következésképpen, mivel az 1999/31 irányelv 14. cikke b) pontjának megfelelően elfogadott „végleges határozat” tárgyát képező „felülvizsgálati terv” az ilyen hulladéklerakónak az azt fizikailag érintő munkálatok vagy beavatkozások útján történő megváltoztatására vagy bővítésére vonatkozik, amelynek jelentős ártalmas hatása lehet a környezetre, az említett határozatot a 85/337 irányelv 1. cikkének (2) bekezdése értelmében vett „engedélynek” lehet minősíteni.

               34

               Az alapügyet illetően a Bíróságnak nem áll rendelkezésére elegendő adat, amely lehetővé tenné a collège communal de Braine-le-Château 2008. május 14-i, a „Cour-au-Bois Nord” nevű hulladéklerakóra vonatkozó határozata következményeinek értékelését, amely értékelés elvégzése mindenképpen a kérdést előterjesztő bíróság feladata.

               35

               Így a kérdést előterjesztő bíróságnak kell megvizsgálnia, hogy az alapügyben szereplő üzemeltető által az 1999/31 irányelv 14. cikke b) pontjának megfelelően benyújtott felülvizsgálati tervre vonatkozó végleges határozat engedélyezi-e a szóban forgó létesítménynek vagy telepnek az azt fizikailag érintő munkálatok vagy beavatkozások útján történő olyan megváltoztatását vagy bővítését, amelynek jelentős ártalmas hatása lehet a környezetre, és ebből következően a 85/337 irányelv 1. cikke (2) bekezdésének és ezen irányelv II. melléklete 13. pontjának első francia bekezdése értelmében vett „projektnek” minősül.

               36

               Ezen vizsgálat során a környezetre gyakorolt jelentős ártalmas hatás fennállásának értékelésekor figyelembe kell venni azt a tényt, hogy az ilyen végleges határozattal jóváhagyott felülvizsgálati terv célja – az 1999/31 irányelv (26) preambulumbekezdése értelmében – az, hogy elfogadják azokat az intézkedéseket, amelyek a meglévő hulladéklerakónak az ezen irányelv rendelkezéseinek való megfeleléséhez szükségesek, és ezért e határozat a környezetvédelmi politika keretébe illeszkedik.

               37

               A feltett kérdésre tehát azt a választ kell adni, hogy a felülvizsgálati terv alapján az 1999/31 irányelv 14. cikke b) pontjának megfelelően hozott, a meglévő hulladéklerakó működésének folytatására vonatkozó végleges határozat csak akkor minősül a 85/337 irányelv 1. cikkének (2) bekezdése értelmében vett „engedélynek”, ha e határozat a 85/337 irányelv II. mellékletének 13. pontja értelmében a létesítménynek vagy a telepnek az azt fizikailag érintő munkálatok vagy beavatkozások útján történő olyan megváltoztatását vagy bővítését engedélyezi, amelynek jelentős ártalmas hatása lehet a környezetre, és így ez utóbbi irányelv 1. cikkének (2) bekezdése értelmében vett „projektnek” minősül.

         A költségekről

               38

               Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.

               A fenti indokok alapján a Bíróság (harmadik tanács) a következőképpen határozott:

                     A felülvizsgálati terv alapján a hulladéklerakókról szóló, 1999. április 26-i 1999/31/EK tanácsi irányelv 14. cikke b) pontjának megfelelően hozott, a meglévő hulladéklerakó működésének folytatására vonatkozó végleges határozat csak akkor minősül a 2003. május 26-i 2003/35/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvvel módosított, az egyes köz- és magánprojektek környezetre gyakorolt hatásainak vizsgálatáról szóló, 1985. június 27-i 85/337/EGK tanácsi irányelv 1. cikkének (2) bekezdése értelmében vett „engedélynek”, ha e határozat az említett 85/337 irányelv II. mellékletének 13. pontja értelmében a létesítménynek vagy a telepnek az azt fizikailag érintő munkálatok vagy beavatkozások útján történő olyan megváltoztatását vagy bővítését engedélyezi, amelynek jelentős ártalmas hatása lehet a környezetre, és így ez utóbbi irányelv 1. cikkének (2) bekezdése értelmében vett „projektnek” minősül.

                     Aláírások

            (
            *1
         )	Az eljárás nyelve: francia.


A Bíróság 1979. február 1-i ítélete. # Giuseppe Bardi kontra Azienda Agricola Paradiso. # Előzetes döntéshozatal iránti kérelem: Pretura di Cecina - Olaszország. # # 121/78. sz. ügy