title: A Bíróság (első tanács) 2010. november 25-i ítélete.#Európai Bizottság kontra Olasz Köztársaság.#Jogszabályok közelítése - Kakaó- és csokoládétermékek - Címkézés - Egyes termékek címkézésének a »tiszta« szóval vagy a »tiszta csokoládé« kifejezéssel való kiegészítése.#C-47/09. sz. ügy.

text:
      C‑47/09. sz. ügy
      Európai Bizottság
      kontra
      Olasz Köztársaság
      „Jogszabályok közelítése – Kakaó‑ és csokoládétermékek – Címkézés – Egyes termékek címkézésének a »tiszta« szóval vagy a »tiszta csokoládé« kifejezéssel való kiegészítése”
      Az ítélet összefoglalása
      Jogszabályok közelítése – Élelmiszerek címkézése és kiszerelése – 79/112, 2000/13 és 2000/36 irányelvek – Kakaó- és csokoládétermékek

      (2000/13 európai parlamenti és tanácsi irányelv, 2. cikk, (1) bekezdés, a) pont, és 2000/36 európai parlamenti és tanácsi
            irányelv, 3. cikk, (1) és (5) bekezdés; 79/112 tanácsi irányelv)
      Az a tagállam, amely előírja annak lehetőségét, hogy a kakaóvajtól eltérő növényi zsiradékokat nem tartalmazó csokoládétermékek
         címkézését a „tiszta” jelzővel ki lehessen egészíteni, nem teljesíti az emberi fogyasztásra szánt kakaó- és csokoládétermékekről
         szóló 2000/36 irányelv 3. cikke (5) bekezdésének és az élelmiszerek címkézésére, kiszerelésére és reklámozására vonatkozó
         tagállami jogszabályok közelítéséről szóló 2000/13 európai parlamenti és tanácsi irányelv 2. cikke (1) bekezdése a) pontjának
         együttes alkalmazásából, valamint a 2000/36 irányelv 3. cikke (1) bekezdéséből eredő kötelezettségeit.

      A 2000/36 irányelv ugyanis a csokoládétermékek árumegnevezéseit teljes mértékben harmonizálta, amikor a közösségi jogalkotó
         előírta, hogy a helyettesítő növényi zsiradékok hozzáadása nem e termékek eltérő megnevezését vonja maga után, hanem kiegészítő
         információk megjelenítését a címkézésen. Ennek megfelelően a kakaóvajtól eltérő növényi zsiradékoknak a kakaó‑ és csokoládétermékekhez
         történő, olyan hozzáadása, amelynek során tiszteletben tartják az irányelv által előírt kötelező minimális zsiradéktartalmat,
         nem okozhatja e termékek jellegének lényeges módosítását olyan mértékben, hogy azok különböző termékekké váljanak. Olyan semleges
         és objektív jelölés elhelyezése a címke más részén, amely tájékoztatja a fogyasztókat arról, hogy a termék nem tartalmaz kakaóvajtól
         eltérő növényi zsiradékokat, elég a fogyasztók helyes információval való ellátásához.

      (vö. 29., 32., 39., 41., 45., 49. pont és a rendelkező rész)
A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (első tanács)
      2010. november 25.(*)

      „Jogszabályok közelítése – Kakaó- és csokoládétermékek – Címkézés – Egyes termékek címkézésének a »tiszta« szóval vagy a »tiszta csokoládé« kifejezéssel való kiegészítése”
      A C‑47/09. sz. ügyben,
      az EK 226. cikk alapján kötelezettségszegés megállapítása iránt a Bírósághoz 2009. január 30‑án
      az Európai Bizottság (képviselik: F. Clotuche‑Duvieusart és D. Nardi, meghatalmazotti minőségben, kézbesítési cím: Luxembourg)

      felperesnek
      az Olasz Köztársaság (képviseli: G. Palmieri, meghatalmazotti minőségben, segítője: P. Gentili avvocato dello Stato, kézbesítési cím: Luxembourg)

      alperes ellen
      benyújtott keresete tárgyában,
      A BÍRÓSÁG (első tanács),
      tagjai: A. Tizzano tanácselnök, J.‑J. Kasel, M. Ilešič, E. Levits és M. Berger (előadó) bírák,
      főtanácsnok: Y. Bot,
      hivatalvezető: L. Hewlett tanácsos,
      tekintettel az írásbeli szakaszra és a 2010. június 10‑i tárgyalásra,
      tekintettel a főtanácsnok meghallgatását követően hozott határozatra, miszerint az ügy elbírálására a főtanácsnok indítványa
         nélkül kerül sor,

      meghozta a következő
      Ítéletet
      1        Keresetével az Európai Közösségek Bizottsága a Bíróságot annak megállapítására kéri, hogy az Olasz Köztársaság – mivel előírta
         annak lehetőségét, hogy a kakaóvajtól eltérő növényi zsiradékokat nem tartalmazó csokoládétermékek címkézését a „tiszta” jelzővel
         vagy a „tiszta csokoládé” jelöléssel ki lehessen egészíteni – nem teljesítette az egyrészt az emberi fogyasztásra szánt kakaó‑
         és csokoládétermékekről szóló, 2000. június 23‑i 2000/36/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL L 197., 19. o.; magyar
         nyelvű különkiadás 13. fejezet, 25. kötet, 431. o.) 3. cikkének (5) bekezdéséből, másrészt pedig az említett irányelv 3. cikkének
         és az élelmiszerek címkézésére, kiszerelésére és reklámozására vonatkozó tagállami jogszabályok közelítéséről szóló, 2000.
         március 20‑i 2000/13/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL L 109., 29. o.; magyar nyelvű különkiadás 15. fejezet,
         5. kötet, 75. o.) 2. cikke (1) bekezdése a) pontjának az összefüggésben értelmezett rendelkezéseiből eredő kötelezettségeit.

       Jogi háttér
       Az uniós jog
      2        A kakaótermékek és a csokoládétermékek címkézését egy „horizontális” irányelv, nevezetesen a 2000/13 irányelv, valamint egy
         „vertikális” vagy „ágazati” irányelv, azaz a 2000/36 irányelv szabályozza, mely utóbbi a 2000/13 irányelvhez képest lex specialisnak minősül.

       A 2000/36 irányelv
      3        A 2000/36 irányelv célja egyrészt az, hogy a kakaóvajtól eltérő növényi zsíroknak a kakaótermékekhez és a csokoládétermékekhez
         való hozzáadására vonatkozóan közös szabályokat állapítson meg, másrészt pedig az, hogy az árumegnevezéseket harmonizálja.

      4        A kakaóvajtól eltérő növényi zsírok használatára vonatkozóan a 2000/36 irányelv (5), (6), (9) és (10) preambulumbekezdése
         a következőképpen fogalmaz:

      „(5) A kakaóvajtól eltérő növényi zsírok hozzáadása a csokoládétermékekhez bizonyos tagországokban legfeljebb 5%‑os arányig
         megengedett.

      (6) Minden tagországban legfeljebb 5%‑os arányig engedélyezni kell a kakaóvajtól eltérő növényi zsírok csokoládétermékekhez
         való hozzáadását; e növényi zsíroknak a kakaóvajjal egyenértékűeknek kell lenniük és ezért azokat a technikai és a tudományos
         feltételekkel összhangban kell meghatározni.

      […]
      (9) Azon csokoládétermékek esetében, amelyekhez a kakaóvajtól eltérő növényi zsírokat adtak hozzá, a fogyasztók számára az
         összetevők jegyzéke mellett helyes, semleges és tárgyilagos információt kell biztosítani.

      (10) Másrészt a 79/112/EGK irányelv nem zárja ki, hogy a csokoládétermékek címkéje megjelölje, hogy kakaóvajtól eltérő növényi
         zsírokat a termékhez nem adtak hozzá, feltéve hogy az információ helyes, semleges és objektív, és nem vezeti félre a fogyasztót.”

      5        Az árumegnevezéseket érintően a 2000/36 irányelv (7) preambulumbekezdése a következőképpen fogalmaz:

      „A belső piac egységes természetének biztosítása érdekében az ezen irányelvben szabályozott összes csokoládétermék számára
         lehetővé kell tenni az ezen irányelv I. mellékletének rendelkezéseiben megállapított árumegnevezések szerinti, Közösségen
         belüli szabad mozgást.”

      6        Az említett irányelv 2. cikkének (1) és (2) bekezdése a következőképpen rendelkezik:

      „(1)      A II. mellékletben meghatározott és felsorolt, kakaóvajtól eltérő növényi zsírokat az I. melléklet A. 3., 4., 5., 6., 8. és
         9. pontjában meghatározott csokoládétermékekhez lehet hozzáadni. A hozzáadás az I. melléklet B. pontjával összhangban használt
         bármilyen más étkezési anyag összsúlyának kivonása után, a kakaóvaj vagy az összes kakaó‑szárazanyag minimális tartalmának
         csökkentése nélkül nem haladhatja meg a késztermék 5%‑át.

      (2)      Azon csokoládétermékeket, amelyek az (1) bekezdés értelmében kakaóvajtól eltérő növényi zsírokat tartalmaznak, minden tagállamban
         forgalmazni lehet, amennyiben címkéjüket, a 3. cikk előírásának megfelelően, egy szembetűnő és tisztán olvasható: »kakaóvajhoz
         adott növényi zsírokat tartalmaz« kijelentéssel egészítik ki. E kijelentésnek az összetevők jegyzékével azonos látófelületen
         kell lennie, a jegyzéktől tisztán elválasztva, a közelében lévő árumegnevezés betűnagyságával és szélességével legalább azonos
         méretben [helyesen: vastag betűkkel, a közelében lévő árumegnevezés betűnagyságával legalább azonos méretben]; e követelmény
         ellenére [helyesen: e követelmény sérelme nélkül] az árumegnevezés máshol is megjelenhet.”

      7        A 2000/36 irányelv 3. cikke a következőképpen rendelkezik:

      A 79/112/EGK irányelvet az I. mellékletben meghatározott termékekre kell alkalmazni, a következő feltételekre is figyelemmel:
      „1)      Az I. mellékletben felsorolt árumegnevezések csak az ott említett termékekre vonatkoznak, és a kereskedelemben azon termékek
         jelölésére kell őket használni.

      […]
      5)      Az I. mellékletben meghatározott »csokoládé«, »tejcsokoládé«, »bevonócsokoládé« árumegnevezéseket információval vagy a minőségi
         feltételekre vonatkozó leírással lehet kiegészíteni, amennyiben a termék a következőket tartalmazza:

      –        csokoládé esetében legalább 43% összes kakaó‑szárazanyag, beleértve legalább 26% kakaóvajat,
      –        tejcsokoládé esetében legalább 30% összes kakaó‑szárazanyag, és legalább 18% tejszárazanyag, amely szárazanyagot részben vagy
         teljesen dehidrált teljes tejből, félig vagy teljesen fölözött tejből, tejszínből, vagy részben vagy teljesen dehidrált tejszínből,
         vajból vagy tejzsírból nyerték, beleértve legalább 4,5% tejzsírt,

      –        mártócsokoládé esetében legalább 16 % zsírmentes kakaó‑szárazanyag.”
      8        A 2000/36 irányelv 4. cikke a következőképpen rendelkezik:

      „Az I. mellékletben meghatározott termékekre vonatkozóan a tagállamok nem fogadnak el olyan nemzeti rendelkezéseket, amelyeket
         ez az irányelv nem határozott meg.”

       A 2000/13 irányelv
      9        A végső fogyasztók részére értékesítendő élelmiszerek címkézésére, kiszerelésére és reklámozására vonatkozó tagállami jogszabályok
         közelítéséről szóló, 1978. december 18‑i 79/112/EGK tanácsi irányelvet (HL L 33., 1. o.) a 2000/13 irányelv hatályon kívül
         helyezte, és annak helyébe lépett. A hatályon kívül helyezett irányelvre való hivatkozásokat tehát a 2000/13 irányelvre való
         hivatkozásoknak kell tekinteni.

      10      A 2000/13 irányelv 2. cikkének (1) bekezdése a következőképpen rendelkezik:

      „(1)      A címkézés és az alkalmazott módszerek:
      a)      nem lehetnek alkalmasak arra, hogy a vásárlót megtévesszék, különösen:
      i.      az élelmiszer jellemzői és különösen annak természete, azonosítása, tulajdonságai, összetétele, mennyisége, tartóssága, származása
         vagy eredete, gyártásának vagy előállításának módja tekintetében;

      ii.      az élelmiszer olyan hatással vagy tulajdonsággal való felruházása révén, amellyel az nem rendelkezik;
      iii. annak sugallása révén, hogy az élelmiszer különleges jellemzőkkel rendelkezik, holott minden hasonló élelmiszer rendelkezik
         ilyen jellemzőkkel;

      b)      a speciális élelmezési célokra szánt természetes ásványvizekre és élelmiszerekre vonatkozó közösségi rendelkezésekre figyelemmel
         nem ruházhatnak fel élelmiszereket emberi betegségek megelőzésének, kezelésének vagy gyógyításának tulajdonságával, és ilyen
         tulajdonságokra nem is hivatkozhatnak.”

       A nemzeti jog
      11      Az Olaszországnak az Európai Közösségekben fennálló tagságából származó kötelezettségeinek a teljesítésére vonatkozó rendelkezésekről
         szóló, 2002. március 1‑jei 39. sz. törvény – 2001. évi közösségi törvény (a GURI 2002. március 26‑i 72. számának rendes melléklete,
         a továbbiakban: 39/2002. sz. törvény) 28. cikkének (1) bekezdése a következőket írja elő:

      „Az emberi fogyasztásra szánt kakaó‑ és csokoládétermékekről szóló 2000/36/EK irányelv végrehajtása
      Az emberi fogyasztásra szánt kakaó‑ és csokoládétermékekről szóló, 2000. június 23‑i 2000/36/EK európai parlamenti és tanácsi
         irányelv végrehajtása során a következő elveknek és irányadó szempontoknak kell megfelelni:

      a)      biztosítani kell, hogy a kakaó‑ és csokoládétermékek címkézése során garantált legyen nem csak az átláthatóság, hanem az is,
         hogy a címkézés eltérő jelzést tartalmazzon aszerint, hogy a terméket kakaóvajtól eltérő növényi zsiradék hozzáadásával gyártották‑e,
         vagy csak kakaóvaj felhasználásával; az előbbi esetben a címkézésnek a »csokoládé« jelölést kell tartalmaznia, míg az utóbbi
         esetben használható a »tiszta csokoládé« jelölés;

      b)      a minőséget tanúsító mechanizmusokat kell meghatározni azon tipikus termékekre vonatkozóan, amelyek a csokoládé gyártásához
         kizárólag kakaóvajat használnak.”

      12      A emberi fogyasztásra szánt kakaó‑ és csokoládétermékekről szóló 2000/36/EK irányelv végrehajtásáról szóló, 2003. június 12‑i
         178. sz. törvényerejű rendelet (a GURI 2003. július 18‑i 165. száma; a továbbiakban: 178/2003. sz. törvényerejű rendelet)
         6. cikkének (1) bekezdése a következőképpen rendelkezik:

      „A „tiszta csokoládé” jelölés használata
      (1)      Az I. melléklet 3., 4., 5., 6., 7., 8. és 9. és 10. pontjában felsorolt csokoládétermékek esetében, amelyek nem tartalmaznak
         a kakaóvajtól eltérő növényi zsiradékot – a nem kakaó‑ vagy csokoládétermékből készült tölteléket kivéve – a címkézésen az
         I. mellékletben előírt árumegnevezés mellett vagy annak részeként a »csokoládé« szóhoz kapcsolva feltüntethető a »tiszta«
         szó, vagy a címkézésen máshol feltüntethető a »tiszta csokoládé« felirat.”

      13      Az említett törvényerejű rendelet 7. cikkének (8) bekezdése a következőképpen rendelkezik:

      „Pénzbírság
      […]
      (8)      Minden olyan személy, aki az I. melléklet 3., 4., 5., 6., 7., 8. és 9. és 10. pontjában felsorolt, olyan csokoládétermékek
         címkézésén tünteti fel a »csokoládé« szóhoz kapcsolt »tiszta« szót, amelyek a kakaóvajtól eltérő növényi zsiradékokat tartalmaznak
         – a nem kakaó‑ vagy csokoládétermékből készült tölteléket kivéve –, 3000 eurótól 8000 euróig terjedő közigazgatási pénzbírsággal
         büntethető.”

       A pert megelőző eljárás
      14      A Bizottság a 2004. március 22‑i levelében felhívta az olasz hatóságok figyelmét a 39/2002. sz. törvénynek és a 178/2003. sz. törvényerejű
         rendeletnek a 2000/13 irányelvvel és a 2000/36 irányelvvel való összeegyeztethetetlenségére. Az olasz hatóságok a termelési
         minisztérium által kiadott 2004. április 23‑i feljegyzésben válaszoltak.

      15      A Bizottság, mivel e választ nem találta kielégítőnek, megindította az EK 226. cikkben előírt kötelezettségszegés megállapítása
         iránti eljárást, így 2004. október 13‑án az Olasz Köztársaságnak felszólító levelet küldött.

      16      Mivel az olasz hatóságok nem adtak választ, a Bizottság 2005. július 5‑i levelében indokolással ellátott véleményt adott ki,
         amelyben felszólította e tagállamot, hogy a kézhezvételtől számított két hónapon belül tegye meg a véleményben foglaltak teljesítéséhez
         szükséges intézkedéseket.

      17      Az olasz hatóságok a 2005. október 21‑i és november 4‑i levelekben jelezték azon szándékukat, hogy a 178/203. sz. törvényerejű
         rendelet 6. és 7. cikkét módosítani kívánják, és ennek alapján a jelen eljárás befejezését kérték.

      18      A Bizottság, mivel azt állapította meg, hogy a helyzet a későbbi levélváltások ellenére változatlan maradt, úgy határozott,
         hogy benyújtja a jelen keresetet.

       A keresetről
       A felek érvei
      19      A Bizottság azzal érvel, hogy az olasz szabályozás – azáltal, hogy a 39/2002. sz. törvény 28. cikkének (1) bekezdése és a
         178/2003. sz. törvényerejű rendelet 6. cikke értelmében bevezette annak a lehetőségét, hogy a csokoládétermékek címkézését,
         pontosabban a rendelet I. mellékletében előírt, a kakaóvajtól eltérő növényi zsiradékokat nem tartalmazó termékeket érintő
         árumegnevezéseket kiegészíthessék a „tiszta” jelzővel vagy a „tiszta csokoládé” jelöléssel – a csokoládétermékekre vonatkozóan
         olyan kiegészítő árumegnevezést vezetett be, amely alapján e termékek „tisztának” vagy „nem tisztának” tekinthetők. Ez a megkülönböztetés
         lényegében a 2000/36 irányelv 3. cikkének (1) és (5) bekezdése megsértésének minősül, és ellentétes a Bíróság ítélkezési gyakorlatával,
         amely kimondta a bizonyos növényi zsiradékokat legfeljebb 5%‑ban tartalmazó csokoládétermékek azonos jellegét (a C‑14/00. sz.,
         Bizottság kontra Olaszország ügyben 2003. január 16‑án hozott ítélet [EBHT 2003., I‑513. o.] 87. pontja).

      20      A Bizottság emlékeztet arra, hogy a kakaóvajtól eltérő növényi zsiradékok használata szigorú szabályozás tárgyát képezi. Nem
         csak a használat van a 2000/36 irányelv II. mellékletében foglalt kimerítő listán szereplő hat anyagra korlátozva, hanem ezenfelül
         e zsiradékok hozzáadása sem haladhatja meg a késztermék 5%‑át. Ezenfelül, amint azt az említett irányelv (9) preambulumbekezdése
         megköveteli, a növényi zsiradékok hozzáadására vonatkozó információnak helyesnek, semlegesnek és tárgyilagosnak kell lennie,
         és az nem vezetheti félre a fogyasztót. Következésképpen az említett irányelv 2. cikkének (2) bekezdése előírja, hogy a „kakaóvajhoz
         adott növényi zsírokat tartalmaz” feliratot az árumegnevezés „közelében”, és nem magában az árumegnevezésben kell elhelyezni.
         A közösségi jogalkotó azt írta elő, hogy arról, hogy a csokoládétermék a kakaóvajtól eltérő növényi zsiradékot tartalmaz‑e,
         vagy sem, a fogyasztót a címkézés útján kell tájékoztatni, és nem külön árumegnevezés útján.

      21      A Bizottság megállapítja, hogy az olasz szabályozás által alkalmazott különbségtétel az átlagos fogyasztó számára kétszeresen
         megtévesztő. Álláspontja szerint ugyanis a „tiszta” jelző alkalmazása nem helyes, nem semleges, és nem objektív, ezért önmagában
         félrevezető.

      22      Először is a „tiszta” szó automatikusan negatív benyomást kelt azokat a termékeket illetően, amelyek ezt a jelzést nem viselik.

      23      Továbbá az, hogy a csokoládétermékek területén két kategória jött létre, holott a törvény csak egy kategóriát ír elő, megtéveszti
         a fogyasztót azáltal, hogy azt sugallja a számára, hogy a csokoládénak két kategóriája létezik.

      24      Végezetül a „tiszta csokoládé” jelölés nem elég kifejező ahhoz, hogy a fogyasztót tájékoztassa arról, hogy a kérdéses csokoládé
         csak kakaóvajat tartalmaz, és más növényi zsiradék hozzáadására nem került sor.

      25      Az Olasz Köztársaság nem vitatja azt, hogy a 2000/36 irányelv I. mellékletében foglalt árumegnevezések kötelezőek, és felsorolásuk
         kimerítő jellegű. Azzal érvel azonban, hogy a címkézés nem csak az árumegnevezést tartalmazza. Egyértelmű, hogy a tagállamok
         a címkézésen más jelöléseket is feltüntethetnek, különösen abból a célból, hogy a fogyasztókat tájékoztassák arról, hogy a
         kakaóvajon kívül más növényi zsiradék használatára nem került sor. A címkézésen tehát minden olyan jelzés feltüntethető, amely
         nem teremt összetéveszthetőséget az árumegnevezéssel, amelynek az említett I. mellékletben előírt megnevezésnek kell lennie.

      26      Az olasz jogalkotónak nem állt szándékában, hogy új árumegnevezést vagy a minőségi kritérium olyan új jelölését vezesse be,
         amely nem az előírt minimumnál magasabb kakaótartalmon alapul, hanem a kakaóvaj kizárólagos használatán. A „tiszta” jelzőhöz
         nem kapcsolódik minőségi képzettársítás, hanem az csupán leíró jellegű. A jelző tehát csak a kérdéses termék összetételének
         a jelzésére szolgál, anélkül, hogy a jobb minőségre vonatkozó információt tartalmazna. Az Olasz Köztársaság álláspontja szerint
         a 178/2003. sz. törvényerejű rendelet 6. cikke megfelel a 2000/36 irányelv 3. cikke (1) és (5) bekezdésének.

      27      Az Olasz Köztársaság érvelése szerint a „tiszta” jelzőnek a hozzáadása annak jelzésére szolgál, hogy a használt növényi zsiradék
         kizárólag kakaóvaj, és minden más növényi zsiradék használata kizárt. Ez magyarázatot ad arra, hogy a „tiszta” jelzőnek az
         árumegnevezéshez való hozzáadása miért nem jelenti az árumegnevezés módosítását, amely változatlan marad. Ezért nem állítható,
         hogy olyan új árumegnevezés került bevezetésre, amelyet a 2000/36 irányelv I. melléklete nem foglal magában.

      28      Az Olasz Köztársaság érvelése szerint a „tiszta csokoládé” felirat csupán leíró jellegű, mivel csupán egy információnak a
         fogyasztóval való közlésére korlátozódik, amely információhoz a fogyasztónak a 2000/36 irányelv és a 2000/13 irányelv (10) preambulumbekezdése
         értelmében joga van. Ezen információ alapján a fogyasztó ezt követően szabadon eldöntheti, hogy melyik terméket kívánja megvásárolni.
         Olyan kontextusban, amelyben a fogyasztó tökéletesen informált arról, hogy a csokoládétermékek összetételében a kakaóvajtól
         eltérő növényi zsiradékok is jelen lehetnek, az ilyen típusú jelöléseket pontosan az említett növényi zsiradékoknak a jelenlétére
         vagy a hiányára vonatkozó információknak tekintik.

       A Bíróság álláspontja
       A 2000/36 irányelv 3. cikkének (1) bekezdéséből és a 2000/13 irányelv 2. cikke (1) bekezdésének a) pontjából eredő kötelezettségek
         megsértésére alapított kifogásról

      29      A 2000/36 irányelv 3. cikkének (1) bekezdéséből és a 2000/13 irányelv 2. cikke (1) bekezdésének a) pontjából eredő kötelezettségek
         megsértését érintően először is meg kell állapítani, hogy – amint azt a Bizottság megjegyezte – a 2000/36 irányelv 3. cikke
         a belső piac egységességének a biztosítása céljából az emberi fogyasztásra szánt kakaó‑ és csokoládétermékek árumegnevezéseit
         teljes mértékben harmonizálta. A 2000/36 irányelv I. mellékletében előírt árumegnevezések az irányelv 3. cikkének (1) bekezdése
         értelmében kötelezőek, és csak az említett mellékletben szereplő termékekre alkalmazhatóak. A minőségre vonatkozó jelzők hozzáadása
         során be kell tartani a 2000/36 irányelv 3. cikkének (5) bekezdésében meghatározott különleges feltételeket. Ezenfelül az
         említett irányelv 4. cikke előírja, hogy az I. mellékletben meghatározott termékekre vonatkozóan a tagállamok nem fogadhatnak
         el olyan nemzeti rendelkezéseket, amelyeket a 2000/36 irányelv nem határozott meg. Következésképpen az irányelv 3. cikke a
         csokoládétermékek árumegnevezéseit teljes mértékben harmonizálta, az Olasz Köztársaság egyébként soha nem is vitatta az irányelv
         kötelező jellegét.

      30      Ezt az értelmezést ráadásul megerősíti az említett irányelv története is. Az emberi fogyasztásra szánt kakaó‑ és csokoládétermékekre
         vonatkozó tagállami jogszabályok közelítéséről szóló, 1973. július 24‑i 73/241/EGK tanácsi irányelv (HL L 228., 23. o.) a
         (7) preambulumbekezdésében a következőket foglalja magában: „mivel a kakaóvajtól eltérő növényi zsiradéknak a csokoládétermékekben
         való alkalmazása egyes tagállamokban megengedett, és ezt a lehetőséget széles körben ki is használják; mivel azonban jelenleg
         nem hozható döntés az ezen növényi zsiradékok használatának a teljes Közösségre való kiterjesztésére vonatkozó lehetőségeket
         és módozatokat illetően, mivel a jelenleg rendelkezésre álló gazdasági és technikai információk nem teszik lehetővé a végleges
         álláspont kialakítását, és mivel következésképpen a helyzetet a jövőbeli fejlemények alapján felül kell majd vizsgálni [nem
         hivatalos fordítás]”.

      31      A közösségi jogalkotó tehát a 73/241 irányelv esetében a tagállami szabályozások eltéréseire tekintettel az irányelv elfogadásakor
         nem volt abban a helyzetben, hogy végleges álláspontot fogadjon el a kakaóvajtól eltérő növényi zsiradékok csokoládétermékekben
         való alkalmazásának az árumegnevezések tekintetében adódó következményeiről. Az Európai Unió Tanácsa következésképpen a kakaóvajtól
         eltérő növényi zsiradékok használata tekintetében olyan átmeneti rendszer bevezetésére szorítkozott, amelyet az említett irányelv
         14. cikke (2) bekezdésének a) pontja értelmében egy hároméves időszakon belül felül kell vizsgálni.

      32      A 2000/36 irányelvben a közösségi jogalkotó előírta, hogy a helyettesítő növényi zsiradékok hozzáadása nem e termékek eltérő
         megnevezését vonja maga után, hanem kiegészítő információk megjelenítését a címkézésen. A 2000/36 irányelv 2. cikke – az olyan
         csokoládétermékeket érintően, amelyekhez a kakaóvajtól eltérő növényi zsiradékokat adtak hozzá – az irányelv (9) preambulumbekezdésével
         összefüggésben értelmezve az összetevők jegyzéke mellett az érintett termékre vonatkozóan a „kakaóvajhoz adott növényi zsírokat
         tartalmaz” felirat alkalmazásával biztosítja a fogyasztó helyes, semleges és tárgyilagos informálását.

      33      E tekintetben a 2000/36 irányelv (10) preambulumbekezdése – anélkül, hogy bármilyen különleges jelölést kötelezővé tenne –
         előírja, hogy a címkézés megjelölheti, hogy kakaóvajtól eltérő növényi zsírokat a termékhez nem adtak hozzá, feltéve hogy
         az információ helyes, semleges és objektív, és nem vezeti félre a fogyasztót.

      34      Az olasz szabályozásnak a 2000/36 irányelvben foglalt, a fentiekben felidézett és kontextusba helyezett rendelkezésekkel való
         összeegyeztethetőségét illetően először is meg kell állapítani, hogy a 178/2003. sz. törvényerejű rendelet 6. cikke előírja,
         hogy egyes olyan csokoládétermékek esetében, amelyek nem tartalmaznak a kakaóvajtól eltérő növényi zsiradékot, a címkézésen
         az árumegnevezés mellett vagy annak részeként a „csokoládé” szóhoz kapcsolva feltüntethető a „tiszta” szó. Márpedig ha a „tej”‑,
         vagy a „fehér”, vagy a „töltött” szavaknak a csokoládé szóhoz való hozzáadása ugyanilyen számú új árumegnevezésnek tekintendő,
         akkor ugyanez fennáll a „tiszta” szó hozzáadása esetén is.

      35      Meg kell azonban állapítani, hogy a 2000/36 irányelv nem írja elő sem a „tiszta csokoládé” árumegnevezést, sem pedig e megnevezésnek
         a nemzeti jogalkotó általi bevezetését.

      36      E körülmények között az árumegnevezések e módosításának a lehetővé tételével a 178/2003. sz. törvényerejű rendelet 6. cikke
         ellentétes az árumegnevezéseknek a 2000/36 irányelv 3. cikkének (1) bekezdése által létrehozott, és az irányelv 4. cikke által
         korlátozott, kötelező és kimerítő jellegű szabályozásával.

      37      Másodszor azt is meg kell állapítani, hogy – amint a Bizottság érvel – az olasz jogalkotó által bevezetett, kettős megnevezést
         előíró szabályozás nem felel meg a 2000/13 irányelv 2. cikke (1) bekezdésének a) pontjában előírt követelményeknek sem, mely
         rendelkezés szerint a fogyasztót helyes, semleges és objektív információval kell ellátni, amely nem félrevezető.

      38      Még ha az Olasz Köztársaság jogosan is hangsúlyozta a fogyasztónak a helyes információhoz való jogát, továbbra is igaz, hogy
         az árumegnevezéseknek az e célból eszközölt, a jelen ügyben alkalmazotthoz hasonló módosítása nem megfelelő módszer.

      39      Emlékeztetni kell ugyanis arra, hogy a Bíróság megállapította, hogy a kakaóvajtól eltérő növényi zsiradékoknak a kakaó‑ és
         csokoládétermékekhez történő, olyan hozzáadása, amelynek során tiszteletben tartják azt az előírt kötelező minimális zsiradéktartalmat,
         amelyet a 73/241 irányelv írt elő, melynek a 2000/36 irányelv lépett a helyébe, nem okozhatja e termékek jellegének lényeges
         módosítását olyan mértékben, hogy azok különböző termékekké váljanak (lásd a C‑12/00. sz., Bizottság kontra Spanyolország
         ügyben 2003. január 16‑án hozott ítélet [EBHT 2003., I‑459. o.] 92. pontját, valamint a fent hivatkozott Bizottság kontra
         Olaszország ügyben hozott ítélet 87. pontját).

      40      Ezen ítélkezési gyakorlatból következik, hogy a kakaóvajtól eltérő növényi zsiradékoknak a 2000/36 irányelv 2. cikkének (1) bekezdésében
         meghatározott korlátokon belüli használata önmagában nem minősül e termékek olyan lényeges módosításának, amely lehetővé teszi
         az árumegnevezéseik megkülönböztetésének az igazolását.

      41      Ezzel szemben a címkézés más részén olyan semleges és objektív jelölés elhelyezése, amely tájékoztatja a fogyasztókat arról,
         hogy a termék nem tartalmaz kakaóvajtól eltérő növényi zsiradékokat, elég a fogyasztók helyes információval való ellátásához
         (lásd ebben az értelemben a fent hivatkozott Bizottság kontra Spanyolország ügyben hozott ítélet 93. pontját és a fent hivatkozott
         Bizottság kontra Olaszország ügyben hozott ítélet 88. pontját).

      42      Következésképpen, még ha az olasz szabályozás szerint a „tiszta” jelző használata nem is kötelező, a 2000/36 irányelvben meghatározottaktól
         eltérő árumegnevezések bevezetésének az engedélyezése azt sugallja, hogy az érintett termékek alapvető jellemzői között különbség
         van..

      43      Emiatt a 178/2003. sz. törvényerejű rendelet 6 cikke – mivel lehetővé teszi az árumegnevezések két olyan különböző kategóriájának
         a fenntartását, amelyek alapvetően ugyanazt a terméket jelölik – megtévesztheti a fogyasztókat, és ezért sértheti a fogyasztóknak
         a helyes, semleges és objektív információhoz való jogát.

      44      A fentiekből következően e 6. cikk tévesen alkalmazza a 2000/36 irányelv 3. cikkének (1) bekezdésében és a 2000/13 irányelv
         2. cikke (1) bekezdésének a) pontjában foglalt követelményeket. Az első kifogás tehát megalapozott.

       A 2000/36 irányelv 3. cikkének (5) bekezdéséből eredő kötelezettségek megsértésére alapított kifogásról
      45      A Bizottság által előterjesztett jelen kifogás elbírálásához fontos annak megállapítása, hogy amint a jelen ítélet 29–36. pontja
         azt felidézte, a 2000/36 irányelvnek az irányelv 4. cikke által korlátozott 3. cikke a csokoládétermékek árumegnevezéseit
         teljes mértékben harmonizálta. E kötelező és kimerítő jellegű szabályozás keretében a minőségre vonatkozó jelzők hozzáadása
         során tiszteletben kell tartani az említett irányelv 3. cikkének (5) bekezdésében felsorolt különleges feltételeket.

      46      Meg kell azonban állapítani, hogy a 178/2003. sz. törvényerejű rendelet 6. cikke az említett feltételeket távolról sem követve
         előírja annak a lehetőségét, hogy egyes csokoládétermékek esetében – többek közt a 2000/36 irányelv 3. cikkének (5) bekezdésében
         felsorolt termékeket ideértve – az árumegnevezésekben a „csokoládé” szóhoz hozzá lehessen adni, vagy annak részévé lehessen
         tenni a „tiszta” jelzőt abban az esetben, ha e termékek nem tartalmaznak kakaóvajtól eltérő növényi zsiradékokat.

      47      Következésképpen a 178/2003. sz. törvényerejű rendelet 6. cikke – mivel lehetővé teszi, hogy a 2000/36 irányelv 3. cikkének
         (5) bekezdésében felsorolt árumegnevezéseket ki lehessen egészíteni ilyen, minőségi kritériumra vonatkozó jelöléssel – nem
         tűnik az említett rendelkezésben foglalt követelményekkel összeegyeztethetőnek.

      48      A második kifogásnak következésképpen helyt kell adni.

      49      A fenti megfontolásokra tekintettel meg kell állapítani, hogy az Olasz Köztársaság, mivel előírta annak lehetőségét, hogy
         a kakaóvajtól eltérő növényi zsiradékokat nem tartalmazó csokoládétermékek árumegnevezését a „tiszta” jelzővel ki lehessen
         egészíteni, nem teljesítette az egyrészt a 2000/36 irányelv 3. cikkének (5) bekezdéséből, másrészt pedig a 2000/36 irányelv
         3. cikke (1) bekezdésének és a 2000/13 irányelv 2. cikke (1) bekezdése a) pontjának az összefüggésben értelmezett rendelkezéseiből
         eredő kötelezettségeit.

       A költségekről
      50      Az eljárási szabályzat 69. cikkének 2. §‑a alapján a Bíróság a pervesztes felet kötelezi a költségek viselésére, ha a pernyertes
         fél ezt kérte. Az Olasz Köztársaságot, mivel pervesztes lett, a Bizottság kérelmének megfelelően kötelezni kell a költségek
         viselésére.

      A fenti indokok alapján a Bíróság (első tanács) a következőképpen határozott:
      1)      Az Olasz Köztársaság, mivel előírta annak lehetőségét, hogy a kakaóvajtól eltérő növényi zsiradékokat nem tartalmazó csokoládétermékek
            árumegnevezését a „tiszta” jelzővel ki lehessen egészíteni, nem teljesítette az egyrészt az emberi fogyasztásra szánt kakaó‑
            és csokoládétermékekről szóló, 2000. június 23‑i 2000/36/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv 3. cikkének (5) bekezdéséből,
            másrészt pedig az említett irányelv 3. cikke (1) bekezdésének és az élelmiszerek címkézésére, kiszerelésére és reklámozására
            vonatkozó tagállami jogszabályok közelítéséről szóló, 2000. március 20‑i 2000/13/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv
            2. cikke (1) bekezdése a) pontjának az összefüggésben értelmezett rendelkezéseiből eredő kötelezettségeit.
      2)      A Bíróság az Olasz Köztársaságot kötelezi a költségek viselésére.
      Aláírások
      * Az eljárás nyelve: olasz.


title: A Bíróság 1979. február 20-i ítélete. # Rewe-Zentral AG kontra Bundesmonopolverwaltung für Branntwein. # Előzetes döntéshozatal iránti kérelem: Hessisches Finanzgericht - Németország. # Mennyiségi korlátozásokkal azonos hatású intézkedések. # 120/78. sz. ügy

text:
A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE1979. február 20. (*)„Mennyiségi korlátozásokkal azonos hatású intézkedések”A 120/78. sz. ügyben,a
 Bírósághoz a Hessisches Finanzgericht (hesseni tartományi pénzügyi
bíróság) által az EGK‑Szerződés 177. cikke értelmében benyújtott, az e
bíróság előtta Rewe-Zentral Ag (székhelye: Köln)ésa Bundesmonopolverwaltung Für Branntwein (szeszes italok szövetségi monopóliumhivatala)között
 folyamatban lévő eljárásban az EGK‑Szerződés 30. és 37. cikkének a
szeszes italokra vonatkozó monopóliumról szóló német törvény 100.
cikkének (3) bekezdésével kapcsolatban történő értelmezésére vonatkozó
előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában,A BÍRÓSÁG,tagjai:
 H. Kutscher elnök, J. Mertens de Wilmars és Mackenzie Stuart
tanácselnökök, A. M. Donner, P. Pescatore, M. Sørensen, A. O’Keeffe, G.
Bosco és A. Touffait bírák,főtanácsnok: F. Capotorti,hivatalvezető: A. Van Houtte,meghozta a következőÍtéletet1        Az
 1978. április 28-i végzéssel, amely 1978. május 22-én érkezett a
Bírósághoz, a Hessisches Finanzgericht az EGK-Szerződés 177. cikke
alapján előzetes döntéshozatal céljából két, az EGK-Szerződés 30. és 37.
 cikkének értelmezésére vonatkozó kérdést terjesztett a Bíróság elé
annak eldöntése érdekében, hogy a szeszes italok kereskedelmére
vonatkozó német szabályozásnak a szeszes italok különböző fajtáira
vonatkozóan minimális alkoholtartalmat meghatározó rendelkezése
összeegyeztethető-e a közösségi joggal.2        Az
 előzetes döntéshozatalra utaló végzésből következik, hogy az
alapeljárás felperesének szándékában állt egy rakomány Franciaországból
származó „cassis de Dijon”-t importálni a Németországi Szövetségi
Köztársaságban történő forgalomba hozatal céljából.Amikor
 a felperes a szeszes italok szövetségi monopóliumhivatalához
(Bundesmonopolverwaltung) fordult annak érdekében, hogy megszerezze a
kérdéses termékre vonatkozó behozatali engedélyt, e hivatal
tájékoztatta, hogy elégtelen alkoholtartalma miatt a termék nem
rendelkezik a Németországi Szövetségi Köztársaságban történő forgalomba
hozatalhoz megkívánt tulajdonságokkal.3        A
 hivatal ezen álláspontja a „Branntweinmonopolgesetz” 100. cikkén és a
monopóliumhivatal által e rendelkezés alapján elfogadott szabályokon
alapul, amelyek a likőrök és más szeszes italok meghatározott fajtáira
minimális alkoholtartalmat határoznak meg (1958. február 28-i Verordnung
 über den Mindestweingeistgehalt von Trinkbranntweinen, Bundesanzeiger,
1958. március 11., 48. szám.).A fenti
rendelkezésekből következik, hogy a gyümölcslikőrök – mint amilyen a
„cassis de Dijon” is – forgalomba hozatalának feltétele a 25
térfogatszázalék minimális alkoholtartalom, míg a kérdéses,
Franciaországban szabad forgalomban lévő termék alkoholtartalma 15–20
térfogatszázalék között van.4        A
 felperes szerint a minimális alkoholtartalom német jogszabályok által
történő meghatározásának az a következménye, hogy a Közösség más
tagállamaiból származó, ismert szeszes italok nem hozhatók fogalomba a
Németországi Szövetségi Köztársaságban, és hogy ezért e rendelkezés az
áruk tagállamok közötti szabad mozgásának korlátozását jelenti, túllépve
 a tagállamoknak fenntartott kereskedelmi szabályozás keretein.A
 felperes szerint a behozatalra vonatkozó mennyiségi korlátozással
azonos hatású intézkedésről van szó, amely ellentétes az EGK-Szerződés
30. cikkével.Mivel ráadásul a szeszes
italokra vonatkozó monopólium igazgatásának keretében hozott
intézkedésről van szó, a felperes azon az állásponton van, hogy a 37.
cikket is megsértették, amely szerint a tagállamok fokozatosan minden
kereskedelmi jellegű állami monopóliumot kiigazítanak oly módon, hogy az
 átmeneti időszak végére az áruk beszerzési és értékesítési feltételeire
 vonatkozóan a tagállamok állampolgárai között kizárjanak minden
hátrányos megkülönböztetést.5        E
 jogvita eldöntése érdekében a Hessisches Finanzgericht két kérdést
terjesztett a Bíróság elé, melyek megfogalmazása a következő:a)      Az
 EGK-Szerződés 30. cikke szerinti behozatalra vonatkozó mennyiségi
korlátozásokkal azonos hatású intézkedések fogalmát úgy kell-e
értelmezni, hogy az alkalmazandó az emberi fogyasztásra szánt szeszes
italok minimális szesztartalmának meghatározására is, amelyet a szeszes
italokra vonatkozó monopóliumról szóló német törvény ír elő, és amely
megakadályozza a Németországi Szövetségi Köztársaságban más tagállamok
olyan hagyományos termékeinek a forgalomba hozatalát, amelyek
szesztartalma alacsonyabb, mint a rögzített határérték?b)      Ilyen
 minimális szesztartalom előírása az EGK-Szerződés 37. cikke szerinti, a
 tagállamok állampolgárai közötti, az áruk beszerzési és értékesítési
feltételei terén történő hátrányos megkülönböztetése fogalmába
tartozik-e?6        A
 nemzeti bíróság így az értelmezés azon elemeit kéri, amelyek lehetővé
teszik annak eldöntését, hogy a minimális alkoholtartalom követelménye a
 Szerződés 30. cikke szerinti, a tagállamok közötti kereskedelemben
minden mennyiségi korlátozással azonos hatású intézkedés tilalmának,
vagy a 37. cikk szerinti, az áruk beszerzési és értékesítési feltételei
terén történő minden, a tagállamok állampolgárai közötti hátrányos
megkülönböztetés tilalmának hatálya alá tartozik-e.7        Meg
 kell jegyezni erre vonatkozóan, hogy a 37. cikk a kereskedelmi jellegű
állami monopóliumokra vonatkozó különös rendelkezés.E
 rendelkezés következésképpen nem irányadó azon nemzeti rendelkezések
tekintetében, amelyek nem valamely állami monopólium különleges
funkciójának – azaz kizárólagossági jogának – ezen állami monopólium
általi gyakorlására, hanem általában a szeszes italok előállítására és
forgalmazására vonatkoznak, és nincs jelentősége annak, hogy ez utóbbiak
 a kérdéses monopólium körébe tartoznak-e.Ilyen
 körülmények között a nemzeti bíróság által említett intézkedés
Közösségen belüli kereskedelemre való hatását kizárólag az első
kérdéssel érintett 30. cikkből eredő követelmények szempontjából kell
vizsgálni.8        Az
 alkohol előállítására és forgalmazására vonatkozó közös szabályozás
hiányában – 1976. december 7-én a Bizottság egy rendelettervezetet (HL C
 309., 2. o.) nyújtott be a Tanácshoz, amellyel kapcsolatban ez utóbbi
még nem intézkedett – a tagállamok feladata, hogy szabályozzák a saját
területükön az alkohol és az alkoholtartalmú italok előállítását és
forgalmazását.El kell fogadni a Közösségen
belüli mozgásnak a kérdéses termékek forgalmazására vonatkozó nemzeti
jogszabályok különbségeiből eredő akadályait, amennyiben elismerhető,
hogy ezek az előírások olyan feltétlenül érvényesítendő követelményeknek
 való megfelelés érdekében szükségesek, mint amilyen különösen az
adóellenőrzés hatékonysága, a közegészség védelme, a kereskedelmi
ügyletek tisztességessége vagy a fogyasztóvédelem.9        Az
 eljárásba beavatkozó Németországi Szövetségi Köztársaság kormánya
különböző érveket hozott fel, amelyek szerinte igazolják a szeszes
italok minimális alkoholtartalmára vonatkozó rendelkezések alkalmazását,
 kiemelve egyrészt a közegészség védelmére, másrészt a fogyasztók
tisztességtelen kereskedelmi gyakorlat elleni védelmére vonatkozó
megfontolásokat.10      Ami
 a közegészség védelmét illeti, a német kormány szerint a minimális
alkoholtartalom nemzeti jogszabályok általi meghatározásának a célja
annak elkerülése, hogy a szeszes italok, különösen az alacsony
alkoholtartalmú italok elterjedjenek a nemzeti piacon, mivel az ilyen
termékek szerinte könnyebben idézhetnek elő függőséget, mint a magasabb
alkoholtartalmú italok.11      Az
 ilyen megfontolások nem döntőek, hiszen a fogyasztó a piacon gyenge
vagy közepes alkoholtartalmú termékek rendkívül változatos skáláját
szerezheti be, és ráadásul a német piacon szabad forgalomban lévő, magas
 alkoholtartalmú italok nagy részét általában higított formában
fogyasztják.12      A
 német kormány kiemeli még, hogy az alacsonyabb alkoholtartalomra
vonatkozó határérték meghatározása bizonyos likőrök esetében a
fogyasztók védelmét szolgálja a szeszes italok előállítóinak vagy
forgalmazóinak tisztességtelen gyakorlatával szemben.Ez
 az érvelés azon a megfontoláson alapul, hogy az alkoholtartalom
csökkentése versenyelőnyt jelentene a magasabb alkoholtartalmú italokkal
 szemben, mivel az alkohol az italok összetételében messze a legdrágább
alkotóelem, az arra kivetett jelentős adóteher miatt.Ezenfelül
 a német kormány szerint az alkoholtartalmú termékek szabad mozgásának
elfogadása – amennyiben e termékek alkoholtartalmukat tekintve
megfelelnek az előállító országok szabályainak – azzal a hatással járna,
 hogy a Közösségben a tagállamok bármelyikében elfogadott legalacsonyabb
 alkoholtartalom lenne a közös szabvány, sőt, az hatástalanná tenne a
tárgyra vonatkozó minden előírást, mivel több tagállam szabályozása nem
szab meg semmiféle ilyen jellegű alsó határértékeket.13      A
 Bizottság megfelelő indokoltan mutatott rá arra, hogy az italok
alkoholtartalmára vonatkozó határértékek meghatározása a kereskedelmi
ügyletek és a fogyasztóknak szóló ajánlatok nagyobb átláthatóságának
érdekében a forgalmazott termékek és azok elnevezésének szabványosítását
 szolgálhatja.Mindazonáltal a minimális
alkoholtartalom kötelező előírása nem tekinthető a kereskedelmi ügyletek
 tisztességessége alapvető garanciájának, mivel könnyen biztosítható a
vevő megfelelő tájékoztatása a származásnak és az alkoholtartalomnak a
termékek csomagolásán való megjelölésének előírásával.14      Az
 előbbiekből következik, hogy a szeszes italok minimális
alkoholtartalmára vonatkozó előírások nem szolgálnak olyan közérdekű
célt, amelynek elsőbbsége lenne az áruk szabad mozgásának
követelményével szemben, amely a Közösség egyik alapvető szabályát
jelenti.Az ilyen jellegű előírások
gyakorlati hatása elsősorban a magasabb alkoholtartalmú italok előnyben
részesítése az ezen előírásnak meg nem felelő, más tagállamokból
származó termékeknek a nemzeti piactól való távoltartásával.Következésképpen
 a minimális alkoholtartalomra vonatkozó egyoldalú követelmény, amelyet
egy tagállami szabályozás a szeszes italok forgalmazására vonatkozóan
előír, a kereskedelemnek a Szerződés 30. cikkének rendelkezéseivel össze
 nem egyeztethető akadályát jelenti.Nincs
tehát olyan elfogadható indok, amely alapján meg lehetne akadályozni,
hogy a tagállamok bármelyikében jogszerűen előállított és forgalmazott
szeszes italokat bármely másik tagállam piacára bevezessék anélkül, hogy
 e termékek mozgását a nemzeti jogszabályok által meghatározott
határértéknél alacsonyabb alkoholtartalmú italok forgalmazásának
törvényi tilalmával megakadályoznák.15      Következésképpen
 az első kérdésre adandó válasz az, hogy a Szerződés 30. cikkében
szereplő „behozatalra vonatkozó mennyiségi korlátozásokkal azonos hatású
 intézkedések” fogalmát úgy kell érteni, hogy az e rendelkezésben előírt
 tilalom hatálya alá tartozik az emberi fogyasztásra szánt szeszes
italokra vonatkozó minimális alkoholtartalom megállapítása, amelyet egy
tagállam jogszabályai írnak elő, ha másik tagállamban jogszerűen
előállított és forgalmazott szeszes italok behozataláról van szó. A költségekről16      A
 Bíróságnál észrevételt előterjesztő Dán Királyság kormánya, a
Németországi Szövetségi Köztársaság kormánya, valamint az Európai
Közösségek Bizottsága részéről felmerült költségek nem téríthetők meg.Mivel
 ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a nemzeti
bíróság előtt folyamatban lévő eljárás egy szakaszát képezi, ez a
bíróság dönt a költségekről.A fenti indokok alapjánA BÍRÓSÁGa Hessisches Finanzgericht 1978. április 28-i végzésével hozzá intézett kérdésekre válaszolva a következőképpen határozott:A
 Szerződés 30. cikkében szereplő „behozatalra vonatkozó mennyiségi
korlátozásokkal azonos hatású intézkedések” fogalmát úgy kell érteni,
hogy az e rendelkezésben előírt tilalom hatálya alá tartozik az emberi
fogyasztásra szánt szeszes italokra vonatkozó minimális alkoholtartalom
megállapítása, amelyet egy tagállam jogszabályai írnak elő, ha másik
tagállamban jogszerűen előállított és forgalmazott szeszes italok
behozataláról van szó.KutscherMertens de WilmarsMackenzie StuartDonnerPescatoreSørensenO’KeeffeBoscoTouffaitKihirdetve Luxembourgban, az 1979. február 20‑i nyilvános ülésen.A. Van Houtte       H. Kutscherhivatalvezető       elnök** Az eljárás nyelve: német.


title: A Törvényszék (első tanács) 2011. július 13-i ítélete. # Trade-Stomil sp. z o.o. kontra Európai Bizottság. # Verseny - Kartellek - A butadién gumi és emulziós butadién-sztirol gumi piaca - Az EK 81. cikk megsértését megállapító határozat - A kartellben való részvétel - A jogsértő magatartás betudhatósága - Bírságok - A jogsértés súlya és időtartama - Enyhítő körülmények. # T-53/07. sz. ügy

text:
      T‑53/07. sz. ügy
      Trade‑Stomil sp. z o.o.
      kontra
      Európai Bizottság
      „Verseny – Kartellek – A butadién gumi és a polimerizációs emulzióval előállított butadién‑sztirol gumi piaca – Az EK 81. cikk megsértését megállapító határozat – Kartellben való részvétel – A jogsértő magatartás betudhatósága – Bírságok – A jogsértés súlya és időtartama – Enyhítő körülmények”
      Az ítélet összefoglalása
      Verseny – Közigazgatási eljárás – Jogsértést megállapító bizottsági határozat – Összegyűjtendő bizonyítékok
      (EK 81. cikk, (1) bekezdés)
      Az EK 81. cikk (1) bekezdésének megsértésével kapcsolatos bizonyításfelvételt illetően a Bizottság kötelezettsége bizonyítani
         az általa megállapított jogsértést, és olyan bizonyítékokat előterjeszteni, amelyek a jogilag megkövetelt módon igazolják
         a jogsértést megvalósító körülmények fennállását. Így a Bizottságnak pontos és egybevágó bizonyítékokat kell szolgáltatnia
         azon szilárd meggyőződésének alátámasztására, hogy a jogsértés megtörtént.

      A bíróságban felmerülő bárminemű kételynek annak a vállalkozásnak a javát kell szolgálnia, amely a jogsértést megállapító
         határozat címzettje. A bíróság tehát nem állapíthatja meg, hogy a Bizottság jogilag megkövetelt módon bizonyította a kérdéses
         jogsértés fennállását, amennyiben a bíróságnak még bármiféle kételye van e kérdéssel kapcsolatosan.

      Egyébiránt azok a tevékenységek, amelyek a versenyellenes magatartásokkal és megállapodásokkal függenek össze, általában titkosan
         folynak le, a találkozókat titkosan tartják, továbbá az erre vonatkozó dokumentáció a legminimálisabbra szorítkozik. Ebből
         következik, hogy még ha a Bizottság fel is fedez olyan iratokat, amelyek kifejezetten tanúsítják a piaci szereplők közötti
         jogellenes kapcsolatfelvételt, e dokumentumok általában töredékesek és szórványosak, és ezért gyakran következtetésekkel kell
         bizonyos részleteket rekonstruálni. Ezért az esetek nagy részében a versenyellenes magatartás vagy megállapodás létezését
         bizonyos egybeesésekből és ténykörülményekből kell kikövetkeztetni, amelyek együtt figyelembe véve, más összefüggő magyarázat
         hiányában a versenyszabályok megsértésének bizonyítékául szolgálhatnak.

      Amennyiben a Bizottság által felhozott bizonyítékok, még ha van is némi bizonyító erejük, nem elegendőek ahhoz, hogy igazolják
         azt az állítást, hogy az érintett vállalkozás jogsértést követett el, különös tekintettel a kartelltalálkozók vonatkozásában
         a bizottsági határozatban szereplő ellentmondásokra, és arra, hogy a kétely az érintett vállalkozás javára szól, meg kell
         semmisíteni a bizottsági határozatot.

      (vö. 63–64., 76., 78. pont)
A TÖRVÉNYSZÉK ÍTÉLETE (első tanács)
      2011. július 13.(*)

      „Verseny – Kartellek – A butadién gumi és a polimerizációs emulzióval előállított butadién-sztirol gumi piaca – Az EK 81. cikk megsértését megállapító határozat – Kartellben való részvétel – A jogsértő magatartás betudhatósága – Bírságok – A jogsértés súlya és időtartama – Enyhítő körülmények ”
      A T‑53/07. sz. ügyben,
      a Trade‑Stomil sp. z o.o. (székhelye: Łódź [Lengyelország], képviselik: F. Carlin barrister és E. Batchelor solicitor)

      felperesnek
      az Európai Bizottság (képviselik kezdetben: X. Lewis és Bottka V., később: Bottka V. és V. Di Bucci, meghatalmazotti minőségben)

      alperes ellen
      az EK 81. cikk és az EGT‑Megállapodás 53. cikke alkalmazására vonatkozó eljárásban (COMP/F/38.638 – „butadién gumi és polimerizációs
         emulzióval előállított butadién‑sztirol gumi”‑ügy) 2006. november 29‑én hozott C (2006) 5700 végleges bizottsági határozatnak
         a Trade‑Stomil sp. z o.o. tekintetében való megsemmisítésére, illetve másodlagosan a Trade‑Stomillal szemben kiszabott bírság
         törlésére vagy csökkentésére irányuló keresete tárgyában,

      A TÖRVÉNYSZÉK (első tanács),
      tagjai: F. Dehousse elnökként eljárva (előadó), I. Wiszniewska‑Białecka és N. Wahl bírák,
      hivatalvezető: K. Pocheć tanácsos,
      tekintettel az írásbeli szakaszra és a 2009. október 20‑i tárgyalásra,
      meghozta a következő
      Ítéletet
       A jogvita előzményei
      1        Az Európai Közösségek Bizottsága a (COMP/F/38.638 – „butadién gumi és polimerizációs emulzióval előállított butadién‑sztirol
         gumi”‑ügy) 2006. november 29‑én hozott C (2006) 5700 végleges határozatban (a továbbiakban: megtámadott határozat) megállapította,
         hogy számos vállalkozás megsértette az EK 81. cikk (1) bekezdését és az Európai Gazdasági Térségről (EGT) szóló megállapodás
         53. cikkét, amikor a fent említett termékek piacán kartellben vett részt.

      2        A megtámadott határozatnak az alábbi vállalkozások a címzettjei:

      –        a Bayer AG, székhelye: Leverkusen (Németország);
      –        a The Dow Chemical Company, székhelye: Midland, Michigan (Egyesült Államok) (a továbbiakban: Dow Chemical);
      –        a Dow Deutschland Inc., székhelye: Schwalbach (Németország);
      –        a Dow Deutschland Anlagengesellschaft mbH (korábban Dow Deutschland GmbH & Co. OHG), székhelye: Schwalbach;
      –        a Dow Europe, székhelye: Horgen (Svájc);
      –        az Eni SpA, székhelye: Róma (Olaszország);
      –        a Polimeri Europa SpA, székhelye: Brindisi (Olaszország) (a továbbiakban: Polimeri);
      –        a Shell Petroleum NV, székhelye: Hága (Hollandia);
      –        a Shell Nederland BV, székhelye: Hága;
      –        a Shell Nederland Chemie BV, székhelye: Rotterdam (Hollandia);
      –        az Unipetrol a.s., székhelye: Prága (Cseh Köztársaság);
      –        a Kaučuk a.s., székhelye: Kralupy nad Vltavou (Cseh Köztársaság);
      –        a Trade‑Stomil sp. z o.o., székhelye: Łódź (Lengyelország) (a továbbiakban: Stomil).
      3        A Dow Deutschland, a Dow Deutschland Anlagengesellschaft és a Dow Europe társaságokat – közvetlenül vagy közvetetten – teljes
         egészében a Dow Chemical irányítja (a továbbiakban együttesen: Dow) (a megtámadott határozat (16)–(21) preambulumbekezdése).

      4        Az Eni tevékenységét az érintett termékek tekintetében kezdetben az Eni által közvetetten, az EniChem SpA leányvállalatán
         keresztül (a továbbiakban: EniChem SpA) irányított EniChem Elastomeri Srl biztosította. 1997. november 1‑jén az EniChem Elastomeri
         egyesült az EniChem SpA‑val. Az Eni 99,97%‑os ellenőrzést gyakorolt az EniChem SpA felett. 2002. január 1‑jén az EniChem SpA
         átruházta a stratégiai vegyipari tevékenységét (beleértve a butadién gumihoz és a polimerizációs emulzióval előállított butadién‑sztirol
         gumihoz kapcsolódó tevékenységet) a 100%‑os tulajdonában álló leányvállalatára, a Polimerire. Az Eni 2002. október 21. óta
         közvetlenül és teljes mértékben ellenőrzi a Polimerit. 2003. május 1‑jén az EniChem SpA a nevét Syndial SpA‑ra változtatta
         (a megtámadott határozat (26)–(32) preambulumbekezdése). A Bizottság a megtámadott határozatban az „EniChem” megnevezést használja
         az Eni tulajdonában álló valamennyi társaság vonatkozásában (a továbbiakban: EniChem) (a megtámadott határozat (36) preambulumbekezdése).

      5        A Shell Nederland Chemie a Shell Nederland leányvállalata, amely utóbbit magát teljes egészében a Shell Petroleum irányítja
         (a továbbiakban együttesen: Shell) (a megtámadott határozat (38)–(40) preambulumbekezdése).

      6        A Kaučukot 1997‑ben hozták létre, a Kaučuk Group a.s. és a Chemopetrol Group a.s. egyesülését követően. 1997. július 21‑én
         az Unipetrol megszerezte az egyesült vállalkozások valamennyi eszközét, jogát és kötelezettségét. A Kaučuk az Unipetrol 100%‑os
         tulajdonában áll (a megtámadott határozat (45) és (46) preambulumbekezdése). A megtámadott határozat szerint egyébként a Cseh
         Köztársaságban székhellyel rendelkező Tavorex s.r.o.(a továbbiakban: Tavorex) képviselte 1991 és 2003. február 28. között
         az export tekintetében a Kaučukot (és elődjét a Kaučuk Groupot). A megtámadott határozat szerint továbbá a Tavorex 1996 óta
         képviselte a Kaučukot a Szintetikus Gumi Európai Szövetségének találkozói során (a megtámadott határozat (49) preambulumbekezdése).

      7        A megtámadott határozat szerint a Stomil közel 30 éven keresztül, legalább 2001‑ig képviselte a Chemical Company Dwory S.A.
         (a továbbiakban: Dwory) lengyel gyártót az exporttevékenységei során. A megtámadott határozat szerint továbbá a Stomil képviselte
         a Dworyt 1997 és 2000 között a Szintetikus Gumi Európai Szövetségének találkozói során (a megtámadott határozat (51) preambulumbekezdése).

      8        A jogsértés időtartama (a Bayer, az Eni és a Polimeri esetében) 1996. május 20. és 2002. november 28. között, (a Shell Petroleum,
         a Shell Nederland és a Shell Nederland Chemie esetében) 1996. május 20. és 1999. május 31. között, (a Dow Chemical esetében)
         1996. július 1‑je és 2002. november 28. között, (a Dow Deutschland esetében) 1996. július 1‑je és 2001. november 27. között,
         (az Unipetrol és a Kaučuk esetében) 1999. november 16. és 2002. november 28. között, (a Stomil esetében) 1999. november 16.
         és 2000. február 22. között, (a Dow Deutschland Anlagengesellschaft esetében) 2001. február 22. és 2002. február 28. között,
         illetve (a Dow Europe esetében) 2001. november 26. és 2002. november 28. között került megállapításra (a megtámadott határozat
         (476)–(485) preambulumbekezdése és rendelkező részének 1. cikke).

      9        Mind a butadién gumi (a továbbiakban: BR), mind a polimerizációs emulzióból előállított sztirol‑butadién gumi (a továbbiakban:
         ESBR) szintetikus gumi, amelyet elsősorban a gumiabroncsgyártásban használnak. E két termék egymással, más szintetikus gumikkal,
         illetve természetes gumival helyettesíthető (a megtámadott határozat (3)–(6) preambulumbekezdése).

      10      A megtámadott határozat által érintett gyártókon kívül más, ázsiai és kelet‑európai székhelyű gyártók is értékesítettek korlátozott
         mennyiségben BR‑t és ESBR‑t az EGT területén. Egyébként a BR jelentős részét közvetlenül a nagy gumiabroncsgyártók gyártják
         (a megtámadott határozat (54) preambulumbekezdése).

      11      2002. december 20‑án a Bayer kapcsolatba lépett a Bizottság szervezeti egységeivel, és kifejezte a BR‑re és az ESBR‑re vonatkozóan
         az együttműködésre irányuló szándékát a kartellügyek esetében a bírságok alóli mentességről és a bírságok csökkentéséről szóló
         bizottsági közlemény (HL 2002. C 45., 3. o.; magyar nyelvű különkiadás 8. fejezet, 2. kötet, 155. o.; a továbbiakban: engedékenységi
         közlemény) alapján. Az ESBR‑t illetően a Bayer szóbeli nyilatkozatot tett, amelyben ismertette a kartell tevékenységeit. E
         szóbeli nyilatkozatot kazettán rögzítették (a megtámadott határozat (67) preambulumbekezdése).

      12      2003. január 14‑én a Bayer szóbeli nyilatkozatot tett, amelyben kifejtette a kartell BR‑rel kapcsolatos tevékenységeit. E
         szóbeli nyilatkozatot kazettán rögzítették. A Bayer a Szintetikus Gumi Európai Szövetsége BR‑bizottságának ülésein készült
         jegyzőkönyveket is benyújtott (a megtámadott határozat (68) preambulumbekezdése).

      13      2003. február 5‑én a Bizottság azon döntéséről értesítette a Bayert, hogy bírság alóli feltételes mentességet nyújt számára
         (a megtámadott határozat (69) preambulumbekezdése).

      14      2003. március 27‑én a Bizottság az [EK 81. cikk] és [EK 82. cikk] végrehajtásáról szóló első, 1962. február 6‑i 17. tanácsi
         rendelet (HL 1962. 13., 204. o.; magyar nyelvű különkiadás 8. fejezet, 1. kötet, 3 o.) 14. cikkének (3) bekezdése alapján
         vizsgálatot folytatott a Dow Deutschland & Co. helyiségeiben (a megtámadott határozat (70) preambulumbekezdése).

      15      2003 szeptembere és 2006 júliusa között a Bizottság a megtámadott határozat által érintett vállalkozásokhoz számos információkérést
         intézett a 17. rendelet 11. cikke és az [EK] 81. cikkben és [EK] 82. cikkben meghatározott versenyszabályok végrehajtásáról
         szóló, 2002. december 16‑i 1/2003/EK tanácsi rendelet (HL 2003. L 1., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 8. fejezet, 2. kötet,
         205. o.) 18. cikke alapján (a megtámadott határozat (71) preambulumbekezdése).

      16      2003. október 16‑án a Dow Deutschland és a Dow Deutschland & Co. találkozott a Bizottság szervezeti egységeivel, és kifejezte
         az együttműködésre irányuló szándékát az engedékenységi közlemény alapján. E találkozó során sor került a kartell BR‑rel és
         ESBR‑rel kapcsolatos tevékenységének szóbeli bemutatására. E szóbeli előadást rögzítették. Egy, a kartellel kapcsolatos dokumentumokat
         tartalmazó akta is benyújtásra került (a megtámadott határozat (72) preambulumbekezdése).

      17      2005. március 4‑én a Dow Deutschlandot értesítették arról, hogy a Bizottság 30% és 50% közötti bírságcsökkentésben szándékozik
         őt részesíteni (a megtámadott határozat (73) preambulumbekezdése).

      18      2005. június 7‑én a Bizottság eljárást indított, és a megtámadott határozatban címzettként szereplő vállalkozásoknak – az
         Unipetrol kivételével –, valamint a Dworynak megküldte az első kifogásközlést. Az első kifogásközlést a Tavorexszel szemben
         is elfogadták, azonban vele nem közölték, mivel a Tavorex 2004 októbere óta felszámolás alatt áll. Az eljárást a Tavorex tekintetében
         így befejezték (a megtámadott határozat (49) és (74) preambulumbekezdése).

      19      Az érintett vállalkozások írásbeli észrevételeket nyújtottak be ezen első kifogásközléssel kapcsolatban (a megtámadott határozat
         (75) preambulumbekezdése). A Bizottság betekintést biztosított számukra az iratokba CD‑ROM formájában, illetve a szóbeli nyilatkozatokba
         és kapcsolódó iratokba a Bizottság helyiségeiben (a megtámadott határozat (76) preambulumbekezdése).

      20      2005. november 3‑án a Manufacture française des pneumatiques Michelin (a továbbiakban: Michelin) beavatkozási kérelmet terjesztett
         elő. 2006. január 13‑án írásbeli beadványt nyújtott be (a megtámadott határozat (78) preambulumbekezdése).

      21      2006. április 6‑án a Bizottság elfogadta a második kifogásközlést a megtámadott határozat címzett vállalkozásaival szemben.
         Az érintett vállalkozások erre vonatkozóan írásbeli észrevételeket nyújtottak be (a megtámadott határozat (84) preambulumbekezdése).

      22      2006. május 12‑én a Michelin panaszt terjesztett elő az [EK] 81. és [EK] 82. cikk alapján folytatott eljárásokról szóló, 2004.
         április 7‑i 773/2004/EK bizottsági rendelet (HL L 123., 18. o.; magyar nyelvű különkiadás 8. fejezet, 3. kötet, 81. o.) 5. cikke
         alapján (a megtámadott határozat (85) preambulumbekezdése).

      23      2006. június 22‑én a megtámadott határozat címzett vállalkozásai – a Stomil kivételével –, valamint a Michelin részt vettek
         a Bizottság előtti szóbeli meghallgatáson (a megtámadott határozat (86) preambulumbekezdése).

      24      A Dwory kartellben való részvételére vonatkozó megfelelő bizonyítékok hiányában a Bizottság úgy határozott, hogy a Dwory vonatkozásában
         befejezi az eljárást (a megtámadott határozat (88) preambulumbekezdése). A Bizottság úgy határozott továbbá, hogy a Syndial
         vonatkozásában is befejezi az eljárást (a megtámadott határozat (89) preambulumbekezdése).

      25      Egyébként, jóllehet a Bizottság kezdetben két különböző ügyszámot használt (egyet a BR, és egy másikat az ESBR tekintetében)
         (COMP/E‑1/38.637 és COMP/E‑1/38.638), az első kifogásközlést követően már csak egyetlen ügyszámot használt (COMP/F/38.638)
         (a megtámadott határozat (90) és (91) preambulumbekezdése).

      26      A közigazgatási eljárás 2006. november 29‑én a megtámadott határozat Bizottság általi meghozatalával végződött.

      27      A megtámadott határozat rendelkező részének 1. cikke értelmében a következő vállalkozások megsértették az EK 81. cikket és
         az EGT 53. cikket, amikor a lent megjelölt időszakok során egységes és folyamatos megállapodásban vettek részt, amelynek keretében
         a BR és az ESBR ágazatában árcélok rögzítésében, ügyfelek nem agresszív megállapodások alapján történő felosztásában, valamint
         árra, versenytársakra és ügyfelekre vonatkozó érzékeny információk cseréjében állapodtak meg:

      a)      a Bayer 1996. május 20. és 2002. november 28. között;
      b)      a Dow Chemical 1996. július 1‑je és 2002. november 28. között; a Dow Deutschland 1996. július 1‑je és 2001. november 27. között;
         a Dow Deutschland Anlagengesellschaft 2001. február 22. és 2002. február 28. között; a Dow Europe 2001. november 26. és 2002.
         november 28. között;

      c)      az Eni 1996. május 20. és 2002. november 28. között; a Polimeri 1996. május 20. és 2002. november 28. között;
      d)      a Shell Petroleum 1996. május 20. és 1999. május 31. között; a Shell Nederland 1996. május 20. és 1999. május 31. között;
         a Shell Nederland Chemie 1996. május 20. és 1999. május 31. között;

      e)      az Unipetrol 1999. november 16. és 2002. november 28. között; a Kaučuk 1999. november 16. és 2002. november 28. között;
      f)      a Stomil 1999. november 16. és 2000. február 22. között.
      28      A Bizottság a megtámadott határozatban megállapított tények és jogi értékelés alapján bírságot szabott ki az érintett vállalkozásokra,
         melynek összegét a 17. rendelet 15. cikkének (2) bekezdése és az ESZAK‑Szerződés 65. cikkének (5) bekezdése alapján kiszabott
         bírság megállapításának módszeréről szóló iránymutatásban (HL 1998. C 9, 3. o., a továbbiakban: iránymutatás), valamint az
         engedékenységi közleményben foglalt módszernek megfelelően számította ki.

      29      A megtámadott határozat rendelkező részének 2. cikke az alábbi bírságokat állapítja meg:

      a)      a Bayer esetében: 0 euró;
      b)      a Dow Chemical esetében: 64,575 millió euró, amelyből:
      i)      60,27 millió euró tekintetében egyetemlegesen felelős a Dow Deutschlanddal;
      ii)      47,355 millió euró tekintetében egyetemlegesen felelős a Dow Deutschland Anlagengesellschafttal és a Dow Europe‑pal;
      c)      az Eni és a Polimeri esetében egyetemlegesen: 272,25 millió euró;
      d)      a Shell Petroleum, a Shell Nederland és a Shell Nederland Chemie esetében egyetemlegesen: 160,875 millió euró;
      e)      az Unipetrol és a Kaučuk esetében egyetemlegesen: 17,55 millió euró;
      f)      a Stomil esetében: 3,8 millió euró.
      30      A megtámadott határozat rendelkező részének 3. cikke úgy rendelkezik, hogy az 1. cikkben felsorolt vállalkozások haladéktalanul
         szüntessék meg az ugyanebben a cikkben meghatározott jogsértéseket, amennyiben ezt eddig nem tették meg, és ezentúl tartózkodjanak
         az 1. cikkben megállapított jogsértéssel azonos, illetve minden hasonló tárgyú vagy hatású magatartástól vagy gyakorlattól.

       Az eljárás és a felek kérelmei
      31      A Törvényszék Hivatalához 2007. február 19‑én benyújtott keresetlevelével a Stomil előterjesztette a jelen keresetet.

      32      A Törvényszék elnöke 2009. április 2‑i határozatában a tanács egyik tagjának akadályoztatása miatt a tanács kiegészítése céljából
         N. Wahlt jelölte ki.

      33      Az előadó bíró jelentése alapján a Törvényszék (első tanács) a szóbeli szakasz megnyitása mellett döntött.

      34      A Törvényszék az eljárási szabályzatának 64. cikkében előírt pervezető intézkedések keretében felhívta a feleket, hogy nyújtsanak
         be bizonyos iratokat, és válaszoljanak bizonyos kérdésekre. A felek e felszólításoknak a kitűzött határidőn belül eleget tettek.

      35      A Törvényszék a 2009. október 20‑i tárgyaláson meghallgatta a felek szóbeli előterjesztéseit és a Törvényszék szóbeli kérdéseire
         adott válaszaikat.

      36      A Stomil azt kéri, hogy a Törvényszék:

      –        elsődlegesen semmisítse meg a megtámadott határozatot, különösen annak 1–4. cikkét a neki címzett részében;
      –        másodlagosan:
      –        semmisítse meg a megtámadott határozat 2. cikkét a neki címzett részében;
      –        illetve úgy módosítsa a megtámadott határozat 2. cikkét a neki címzett részében, hogy törölje vagy jelentősen csökkentse a
         bírság összegét;

      –        a Bizottságot kötelezze a költségek viselésére.
      37      A Bizottság azt kéri, hogy a Törvényszék:

      –        utasítsa el a keresetet;
      –        a Stomilt kötelezze a költségek viselésére.
       A jogkérdésről
      38      A Stomil keresete tizennégy jogalapon nyugszik. E jogalapok lényegében vitatják a Stomil kartellben való részvételét, azt,
         hogy a Bizottság megállapíthatta a Stomil felelősségét, amikor a Stomil a Dwory közvetítőjeként járt el, valamint vitatják
         a jogsértés időtartamát és a bírság összegét. Továbbá a Stomil azt kéri, hogy a Törvényszék pervezető intézkedések keretében
         kötelezze a Bizottságot arra, hogy engedjen számára betekintést az engedékenységi közlemény keretében tett vállalati nyilatkozatokba.

      39      Mindenekelőtt a Stomil által felhozott első jogalapot kell megvizsgálni, amely azon alapul, hogy nem bizonyították a Stomil
         kartellben való részvételét.

       Az első jogalapról, amely azon alapul, hogy nem bizonyították a Stomil kartellben való részvételét
       A felek érvei
      –       A Stomil érvei
      40      A Stomil úgy véli, hogy a Bizottság megsértette az EK 81. cikket, mivel nem a jogilag megkövetelt módon bizonyította a kartellben
         való részvételét.

      41      A Bizottság azt állítja, hogy a Stomil két kartelltalálkozón vett részt, mégpedig az 1999. november 16‑án Frankfurtban (Németország),
         illetve a 2000. február 22‑én Wermelskirchenben (Németország) tartott találkozón. A Stomil megalapozatlannak tartja a Bizottság
         megállapításait. Úgy érvel továbbá, hogy semmilyen más bizonyíték nem támasztja alá a szóban forgó kartellben való részvételét.

      –       A Stomil 1999. november 16‑i frankfurti találkozón való részvételéről
      42      A Stomil szerint a Bizottság által hivatkozott bizonyítékok nem igazolják, hogy a Stomil jelen volt 1999. november 16‑án este
         a Méridien Hotelben, a Szintetikus Gumi Európai Szövetségének keretein kívül tartott félhivatalos találkozón.

      43      A Stomil egész pontosan azt állítja, hogy L. (Stomil) nem szállt meg a Méridien Hotelben, és távozott a Szintetikus Gumi Európai
         Szövetségének találkozója után, amely 1999. november 16‑án 11 órakor fejeződött be. A Stomil ezzel kapcsolatban L. (Stomil)
         két nyilatkozatát, valamint egy szállodai számlát nyújtott be. A Stomil előadja, hogy nem változtatta meg az eseményekre vonatkozó
         álláspontját, amint azt a Bizottság a beadványaiban állította. A Stomil végig tagadta, hogy részt vett a szóban forgó jogellenes
         találkozón. Azt állítja, hogy az általa szolgáltatott bizonyítékok elfogadhatók, és a Bizottság tévesen hivatkozik a Törvényszék
         T‑339/04. sz., France Télécom kontra Bizottság ügyben 2007. március 8‑án hozott ítéletére (EBHT 2007., II‑521. o.).

      44      A Stomil szerint a Dow nyilatkozata, amely a megtámadott határozat (202) preambulumbekezdésében szerepel, nem megbízható,
         mivel azt csak P. (Bayer) erősíti meg, aki 1999. november 16‑án este nem is volt jelen Frankfurtban. A Stomil ezzel kapcsolatban
         a vizsgálati akta több iratára hivatkozik. Ezért a Stomil szerint, az ítélkezési gyakorlatnak megfelelően, a Dow megalapozatlan
         állítása, amelyet a Stomil és más alperesek is vitattak a közigazgatási eljárás során, nem megfelelő bizonyíték arra, hogy
         a Stomil részt vett ezen a találkozón. A Stomil azt is hangsúlyozza, hogy L. (EniChem) nem lehetett jelen 1999. november 16‑án
         este Frankfurtban.

      45      Semmilyen bizonyíték nem támasztja alá, hogy L. (Stomil) jelen volt. F. (Dow) költségszámlája nem tartalmazza sem a kifizetés
         jogcímét, sem pedig a találkozó esetleges résztvevőit. N. (Dow) kézzel írott feljegyzései nem említik sem L.‑t (Stomil), sem
         a Stomilt. Nagyon valószínű, hogy ezek a feljegyzések valójában emlékeztetőül szolgáltak N. számára. Bizonyos, hogy a Dwory
         említésre került e feljegyzésekben (az „OS” megjegyzés alatt). Ugyanakkor a Stomil által felhozott számos körülmény igazolja,
         hogy ő nem lehetett a szóban forgó feljegyzésekben szereplő információk forrása. E kézzel írott feljegyzések tehát vagy N.
         személyes becslései voltak, vagy nyilvános forrásokból származtak. A Stomil a Michelinnel kapcsolatban azt állítja, hogy 1998
         második felétől, amikor is a Dwory arról tájékoztatta, hogy ezen ügyfél vonatkozásában átveszi az ESBR‑értékesítéseket, semmilyen
         kapcsolata nem volt ezzel az ügyféllel. Ami a Goodyear társaságot illeti, a Stomil nem szállított ennek az ügyfélnek sem 1999‑ben,
         sem pedig 2000‑ben. Ami a „TGA” társaságot illeti, a Stomil nem ismeri ezt az ügyfelet. Végül a Stomil nem tudhatott a Dwory
         ESBR‑re vonatkozó „belföldi” kapacitásáról, mivel utóbbi pusztán exportőr volt. Ezenkívül a Stomil fő ügyfelei közül hármat
         kihagytak a listáról, mégpedig a Vredestein, a Nokian és a Pegasus társaságokat. A Stomil egyebekben megemlíti, hogy a kartell
         tagjai rendszeres és ismétlődő jelleggel összetévesztették a Stomilt és a Dworyt.

      46      A Stomil hozzáteszi, hogy a Bizottság ellenkérelmében elismeri, hogy a megtámadott határozatban általa említett 1999. november
         16‑i találkozóra valójában nem került sor. A Bizottság így arra törekszik, hogy a megtámadott határozatban szereplő tényállításait
         azzal a feltételezéssel váltsa fel, hogy 1999. november 15‑én került sor a jogellenes találkozóra. A Stomil hangsúlyozza,
         hogy ezt a feltételezést semmilyen bizonyíték nem támasztja alá. Az egyetlen bizonyíték, amelyet a Bizottság felhoz, egy ugyanezen
         napra szóló nyugta, amely azt igazolja, hogy a bárban 89,50 német márka (DEM) összegben italokat szolgáltak fel. A Stomil
         szerint ez a nyugta nem bizonyítja, hogy miről folytattak megbeszélést, vagy hogy a megbeszélés esetleg jogsértő magatartást
         valósított meg. Egyébiránt a megtámadott határozatból kitűnik, hogy a bárban kiállított számlát F. (Dow), nem pedig P. (Bayer)
         fizette ki, és azt 1999. november 16‑án rendezték. Végül a Stomil hangsúlyozza, hogy a Bizottság azt állítja, hogy T. (Kralupy)
         részt vett a jogellenes megbeszéléseken, noha P. költségszámlájából kitűnik, hogy T. nem is volt jelen.

      47      A Stomil szerint a Bizottság azzal, hogy erre az állítólagos új találkozóra hivatkozott, megsértette a Stomil védelemhez való
         jogát, valamint a vele szembeni indokolási kötelezettségét, mivel a Stomilnak egyáltalán nem volt lehetősége arra, hogy a
         közigazgatási eljárás során ezen állításokról kifejtse az álláspontját.

      48      Továbbá a Stomil szerint a Bizottság tévedése következtében jogellenes a megtámadott határozat 1. cikke, amely megállapítja,
         hogy a Stomil 1999. november 16‑ától részt vett a szóban forgó jogsértésben. A Törvényszék T‑59/99. sz., Ventouris kontra
         Bizottság ügyben 2003. december 11‑én hozott ítéletének (EBHT 2003., II‑5257. o.) 31–33. pontjára hivatkozva a Stomil hozzáteszi,
         hogy a határozat rendelkező része csak abban az esetben értelmezhető a határozat indokolása alapján, ha a rendelkező rész
         megfogalmazása nem egyértelmű. A jelen esetben a Stomil azt állítja, hogy a megtámadott határozat rendelkező része egyértelmű.

      –       A Stomil 2000. február 22‑i wermelskircheni találkozón való részvételéről
      49      A Stomil előadja, hogy nincs bizonyíték arra, hogy a Szintetikus Gumi Európai Szövetsége egyik albizottsági ülésének résztvevői
         2000. február 22‑én Wermelskirchenben jogsértő magatartást tanúsítottak.

      50      A Bizottság ugyanakkor a megtámadott határozat (446) preambulumbekezdésében azt állítja, hogy e találkozóval fejeződött be
         a Stomil kartellben való részvétele.

      –       A Stomil kartellben való részvételét igazoló más bizonyíték hiányáról
      51      A Stomil úgy véli, mivel a Bizottság által felhozott egyetlen bizonyíték nem igazolja a kartellben való részvételét, a megtámadott
         határozatban szereplő többi általános kijelentésnek sincs bizonyító ereje.

      52      Így különösen a Stomil először is azt hangsúlyozza, hogy nincs bizonyíték arra, hogy akár a legcsekélyebb árrögzítő megállapodásban
         is részt vett volna. A Stomil ezzel kapcsolatban megemlíti, hogy a megtámadott határozat (114) preambulumbekezdésében szereplő
         nyilatkozatában a Bayer valójában a Dworyra, nem pedig a Stomilra utalt, mint a Bizottság állítja. A Stomil kijelenti, hogy
         a Dworyval együtt részt vett a Szintetikus Gumi Európai Szövetségének találkozóin az 1999‑et követő időszakban. A Dow egyáltalán
         nem állította a Stomilról, hogy ármegbeszéléseken vett részt. E tekintetben a Stomil a megtámadott határozat (115) preambulumbekezdésére
         hivatkozik. Ugyanez a helyzet a Shell bizonyítékaival is, amelyek az 1995. augusztus 30‑ától 1999. május 31‑ig terjedő időszakra
         vonatkoznak (a megtámadott határozat (119), (120) és (123) preambulumbekezdése).

      53      Másodszor a Stomil előadja, hogy nincs bizonyíték arra, hogy piacfelosztásban vett volna részt. A Dow nyilatkozata, amely
         a megtámadott határozat (125) preambulumbekezdésében szerepel, nem határozza meg sem a megállapodás tárgyát, sem pedig annak
         időpontját, sőt azt sem, hogy a Stomil vagy a Dwory érintett‑e. Semmilyen alapja nincs a Bizottság által levont azon következtetésnek,
         amely szerint a Dow a Stomilra utalt.

      54      Harmadszor az érzékeny kereskedelmi információk cseréjével kapcsolatban a Stomil kifejti, hogy az egyetlen érintett találkozó
         az 1999. november 16‑án Frankfurtban tartott megbeszélés. Továbbá a Stomilra vonatkozó időszak szempontjából nem bír jelentőséggel
         a Shell megerősítése, amely a megtámadott határozat (133) preambulumbekezdésében szerepel. Ezenkívül a Stomil azt állítja,
         hogy a megtámadott határozatban megjelölt időszakban – mint már korábban is igazolta – nem voltak érzékeny információi a Dwory
         ESBR‑re vonatkozó értékesítéseiről.

      55      Továbbá a megtámadott határozatban szereplő többi általános kijelentés is elégtelen annak bizonyítására, hogy a Stomil részt
         vett a kartellben. Azt állítja, hogy a megtámadott határozat (155), (156), (158) és (159) preambulumbekezdése vagy a Dworyra
         utal, vagy pedig nem bizonyítja, hogy a Stomil jogsértő magatartást tanúsított.

       A Bizottság érvei
      –       A Stomil 1999. november 16‑i frankfurti találkozón való részvételéről
      56      A Bizottság mindenekelőtt kifejti, hogy a tényállásnak a megtámadott határozatban szereplő ismertetéséből (a megtámadott határozat
         (199)–(212) preambulumbekezdése) kitűnik, hogy 1999. november 16‑án a korai órákban félhivatalos találkozó zajlott le, melynek
         során ármegállapodások megkötésére és a fő ügyfelekre vonatkozó információk cseréjére került sor.

      57      A Bizottság előadja, hogy a Stomil a keresetlevelében megváltoztatta az eseményekre vonatkozó álláspontját. A Stomil jelenleg
         tagadja, hogy részt vett volna a szóban forgó jogellenes találkozón azon a helyszínen, ahol L. (Stomil) 1999. november 16‑án
         este tartózkodott. Márpedig a Stomil nem hivatkozott erre a körülményre a közigazgatási eljárásban. Következésképpen az ítélkezési
         gyakorlatnak megfelelően a Törvényszéknek elfogadhatatlannak kell tekintenie azokat a bizonyítékokat, amelyeket érvelése alátámasztására
         a Stomil felhozott (azaz L. [Stomil] két nyilatkozatát és szállodai számláját). A Bizottság hozzáteszi, hogy ezek a dokumentumok
         valójában nem relevánsak. Ezenkívül a Bizottság azt állítja, hogy bizonyítékai vannak arról, hogy félhivatalos találkozó zajlott
         1999. november 15‑én este, valamint hogy L. (Stomil) részt vett e találkozón. A Bizottság különösen a vizsgálati aktában szereplő
         szállodai számlára és P. költségszámlájára hivatkozik.

      58      A Stomil állításaival szemben a Bizottság kijelenti, hogy a Dow nyilatkozata, amely a megtámadott határozat (204) preambulumbekezdésében
         szerepel, egyértelműen említést tesz arról, hogy L. (Stomil) jelen volt a kartellmegbeszéléseken. Ezt a nyilatkozatot megerősítette
         a Bayer is (a megtámadott határozat (205) preambulumbekezdése). N. (Dow) kézzel írott feljegyzéseivel kapcsolatban a Bizottság
         megjegyzi, hogy annak első része az ESBR‑piacnál nagyobb piacra utal, amelyhez a Stomilnak jelentős érdeke fűződött. Ezenkívül
         a Bizottság megemlíti, hogy csak nemrég, részlegesen és fokozatosan szakadtak meg a Stomil és a Dwory közötti kapcsolatok,
         ennélfogva a közölt információk nagy valószínűséggel fontosak és jelentősek voltak a Stomil számára. A Bizottság azt állítja,
         hogy elegendő bizonyítéka van arról, hogy a Stomil jelen volt és részt vett az 1999. november 15‑i és 16‑i kartelltalálkozón.

      59      A Bizottság hozzáteszi, hogy a megtámadott határozat 4.3.8 pontjában az „1999. november 15–16‑án” tartott találkozóra vonatkozó
         bizonyítékra hivatkozott. Az 1999. november 15‑i találkozó tehát nem lehet „új”. Továbbá a Stomil összetéveszt két költségszámlát.
         P. rendezte a Casablanca bár számláját. F. pedig a tárgyalóterem bérleti díját fizette ki. Az események időbeli sorrendjét
         tehát nem módosították. A Bizottság szerint nem igaz, hogy inkoherensek az általa felhozott bizonyítékok.

      60      Végül a Bizottság előadja, hogy a megtámadott határozat rendelkező része, különösen az 1. cikke nem említi kifejezetten, hogy
         a Stomil részt vett az 1999. november 15‑i találkozón. A megtámadott határozatban az áll, hogy a Stomil 1999. november 16.
         és 2000. február 22. között részt vett az EK 81. cikk megsértésében. A Bizottság megjegyzi, hogy soha nem állította, hogy
         az e találkozó során, 1999. november 15‑én este kötött megegyezések azonnal hatályosultak. Mindenestre a találkozó 1999. november
         16‑án a korai órákig tartott.

      –       A Stomil 2000. február 22‑i wermelskircheni találkozón való részvételéről
      61      A Bizottság kifejti: amint a megtámadott határozat (213)–(215) preambulumbekezdéséből is következik, nem állítja, hogy jogellenes
         tevékenység zajlott a 2000. február 22‑én Wermelskirchenben tartott találkozón. Következésképpen a Stomil által felhozott
         érvek hatástalanok e tekintetben.

      –       A Stomil kartellben való részvételét igazoló más bizonyíték hiányáról
      62      A Bizottság kifejti, hogy nem állította a megtámadott határozatban, hogy az 1999. november 15‑i és 16‑i találkozó konkrét
         piacfelosztó megállapodást eredményezett. A Bizottság ugyanakkor megjegyzi, hogy olyan bizonyítékkal rendelkezik, amely igazolja,
         hogy a Stomil jelen volt és részt vett e találkozón, az ármegbeszéléseken, valamint az információk cseréjében. A Stomil részvételét
         a Dow kézzel írott feljegyzései és nyilatkozatai igazolják (a megtámadott határozat (201) és (202) preambulumbekezdése). L.
         (Stomil) részvételét és azt, hogy a Stomil alkalmazásában állt, a Dow, és a hivatalos találkozó jegyzőkönyve erősíti meg,
         amelyet a Bizottság hozott fel. Hasonlóképpen L. (Stomil) részvételét igazolják a Bayer bizonyítékai is, amelyeket a megtámadott
         határozat (155) és (156) preambulumbekezdése említett.

       A Törvényszék álláspontja
      63      Az EK 81. cikk (1) bekezdésének megsértésével kapcsolatos bizonyításfelvételt illetően emlékeztetni kell arra, hogy a Bizottság
         kötelezettsége bizonyítani az általa megállapított jogsértést, és olyan bizonyítékokat előterjeszteni, amelyek a jogilag megkövetelt
         módon igazolják a jogsértést megvalósító körülmények fennállását (a Bíróság C‑185/95. P. sz., Baustahlgewebe kontra Bizottság
         ügyben 1998. december 17‑én hozott ítéletének [EBHT 1998., I‑8417. o.] 58. pontja, valamint a C‑49/92. P. sz., Bizottság kontra
         Anic Partecipazioni ügyben 1999. július 8‑án hozott ítéletének [EBHT 1999., I‑4125. o.] 86. pontja). Így a Bizottságnak pontos
         és egybevágó bizonyítékot kell szolgáltatnia azon szilárd meggyőződésének alátámasztására, hogy az állítólagos jogsértés megtörtént
         (lásd a Törvényszék T‑62/98. sz., Volkswagen kontra Bizottság ügyben 2000. július 6‑án hozott ítélet [EBHT 2000., II‑2707. o.]
         43. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot). Arra is emlékeztetni kell, hogy az EK 81. cikk (1) bekezdése értelmében
         vett megállapodás létezéséhez elég az, hogy az érintett vállalkozások kifejezzék az arra irányuló közös akaratukat, hogy meghatározott
         piaci magatartást tanúsítanak (a Bíróság 41/69. sz., ACF Chemiefarma kontra Bizottság ügyben 1970. július 15‑én hozott ítéletének
         [EBHT 1970., 661. o.] 112. pontja, a 209/78–215/78. és 218/78. sz., Van Landewyck és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben
         1980. október 29‑én hozott ítéletének [EBHT 1980., 3125. o.] 86. pontja, valamint a Törvényszék T‑7/89. sz., Hercules Chemicals
         kontra Bizottság ügyben 1991. december 17‑én hozott ítéletének [EBHT 1991., II‑1711. o.] 256. pontja). A bíróságban felmerülő
         bárminemű kételynek annak a vállalkozásnak a javát kell szolgálnia, amely a jogsértést megállapító határozat címzettje. A
         bíróság tehát nem állapíthatja meg, hogy a Bizottság jogilag megkövetelt módon bizonyította a kérdéses jogsértés fennállását,
         amennyiben a bíróságnak még bármiféle kételye van e kérdéssel kapcsolatosan (a Törvényszék a T‑38/02. sz., Groupe Danone kontra
         Bizottság ügyben 2005. október 25‑én hozott ítéletének [EBHT 2005., II‑4407. o.] 215. pontja).

      64      Továbbá azok a tevékenységek, amelyekre a versenyellenes magatartások és megállapodások irányulnak, általában titkosan folynak
         le, a találkozókat titkosan tartják, továbbá az erre vonatkozó dokumentáció a legminimálisabbra szorítkozik. Ebből következik,
         hogy még ha a Bizottság fel is fedez olyan iratokat, amelyek kifejezetten tanúsítják a piaci szereplők közötti jogellenes
         kapcsolatfelvételt, e dokumentumok általában töredékesek és szórványosak, és ezért gyakran következtetésekkel kell bizonyos
         részleteket rekonstruálni. Ezért az esetek nagy részében a versenyellenes magatartás vagy megállapodás létezését bizonyos
         egybeesésekből és ténykörülményekből kell kikövetkeztetni, amelyek együtt figyelembe véve, más összefüggő magyarázat hiányában
         a versenyszabályok megsértésének bizonyítékául szolgálhatnak (a Bíróság C‑204/00. P., C‑205/00. P., C‑211/00. P., C‑213/00. P.,
         C‑217/00. P. és C‑219/00. P. sz., Aalborg Portland és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben 2004. január 7‑én hozott
         ítéletének [EBHT 2004., I‑123. o.] 55–57. pontja, valamint a C‑403/04. P. és C‑405/04. P. sz., Sumitomo Metal Industries és
         Nippon Steel kontra Bizottság egyesített ügyekben 2007. január 25‑én hozott ítéletének [EBHT 2007., I‑729. o.] 51. pontja).

      65      A jelen esetben rögzíteni kell, hogy a Bizottság a Stomil érintett kartellben való részvételét kizárólag a Frankfurtban 1999.
         november 15‑én és 16‑án tartott jogellenes találkozó miatt állapította meg.

      66      Pontosabban a Bizottság e vonatkozásban azt állítja, hogy a Szintetikus Gumi Európai Szövetségének hivatalos találkozója mellett
         kartelltalálkozóra került sor „1999. november 16‑án este és éjszaka” (a megtámadott határozat (212) preambulumbekezdése).
         E jogellenes találkozón P. (Bayer), F., N., V. (Dow), L. (Stomil), L. (EniChem) és T. (Tavorex) vett részt. Az érintett személyek
         először egy szálloda bárjában találkoztak, majd egy tárgyalótermet béreltek (a megtámadott határozat (202) preambulumbekezdése).

      67      Előzetesen el kell utasítani a Bizottság azon érveit, amelyek szerint elfogadhatatlan a Stomil azon kifogása, amely L. (Stomil)
         november 16‑i frankfurti tartózkodására vonatkozik, valamint el kell utasítani az ügy irataihoz csatolt ezzel kapcsolatos
         dokumentumokat. Ugyanis úgy kell tekinteni, hogy a Stomil nem tesz mást, mint vitatja a Törvényszék előtt azt, amit vele szemben
         a megtámadott határozatban felróttak. Ezenkívül az ügy irataihoz csatolt bizonyítékokból kitűnik, hogy a Stomil a közigazgatási
         eljárás során végig vitatta a jogellenes találkozón való részvételét. Mindenesetre a következőkben kifejtett okok miatt meg
         kell állapítani, hogy az érintett dokumentumok nem bírnak jelentőséggel a jogvita eldöntése szempontjából, szemben azzal,
         amit egyébként a Bizottság a beadványaiban állít.

      68      Érdemben először is az ügy irataihoz csatolt bizonyítékok arra utalnak, amint azt a Stomil is állítja, hogy P. (Bayer) nem
         volt jelen 1999. november 16‑án este Frankfurtban. A Bizottság elismeri ezt a tényt.

      69      Másodszor meg kell állapítani, hogy a megtámadott határozat számos ellentmondást tartalmaz a szóban forgó jogellenes találkozó
         pontos időpontjával kapcsolatban. Így a Bizottság a megtámadott határozat (212) preambulumbekezdésében a Dow nyilatkozata
         alapján azt írja, hogy „1999. november 16‑án este és éjszaka”. A Bizottság a megtámadott határozat (297) preambulumbekezdésében
         azt is állítja, hogy a szóban forgó jogellenes találkozót „az 1999. november 15‑ről 16‑ra virradó éjszaka” tartották. Továbbá
         a megtámadott határozat 4.3.8 pontjában 1999. november 15‑e és 16‑a szerepel. Végül a határozat rendelkező része 1999. november
         16‑át határozza meg a Stomil jogsértésének kezdő időpontjaként.

      70      Harmadszor több tárgyi bizonyíték is ellentmondást mutat a szóban forgó jogellenes találkozó feltételezett időpontjával és
         a Bizottság által adott egyéb lehetséges magyarázatokkal kapcsolatban. Így többek között 1999. november 15‑e szerepel P. (Bayer)
         költségszámláján, amely a szálloda bárjában kifizetett 84,5 DEM összegre vonatkozik. Ellenben a tárgyalóterem bérleti díjának
         kifizetése 436 DEM összegben 1999. november 16‑án lett rögzítve. Továbbá N. (Dow) kézzel írott feljegyzései kizárólag 1999.
         november 16‑át említik. Végül a Dow nyilatkozata, amely a megtámadott határozat (202) preambulumbekezdésében szerepel, kimondja,
         hogy a jogellenes találkozóra a Szintetikus Gumi Európai Szövetségének november 16‑án délelőtt tartott hivatalos találkozója
         után került sor.

      71      Negyedszer a Dow nyilatkozata, amely a megtámadott határozat (202) preambulumbekezdésében szerepel, azt állítja, hogy P. (Bayer),
         F., N., V. (Dow), L. (Stomil), L. (EniChem) és T. (Tavorex) a szálloda bárjában találkoztak, mielőtt egy tárgyalótermet béreltek.
         Márpedig P.‑nek az említett bárban fizetett fogyasztásról szóló költségszámlája, amelyet a Bizottság az írásbeli beadványaiban
         kiemel, megemlíti azt is, hogy jelen volt a Szintetikus Gumi Európai Szövetségének akkori főtitkára (C.) is. Ugyanakkor a
         megtámadott határozat (95) és (115) preambulumbekezdéséből kitűnik, hogy az említett főtitkár soha nem vett részt a kartelltalálkozókon.
         Ezért önmagában abból, hogy L. (Stomil) részt vett a szálloda bárjában lezajlott összejövetelen, nem lehet azt a következtetést
         levonni, hogy jogellenes találkozón vett részt.

      72      Ötödször pedig, ami N. (Dow) kézzel írott feljegyzéseit illeti, bizonyos, hogy a Bizottság nem állapította meg a Stomil felelősségét
         a BR‑re vonatkozó kartell kapcsán. Ezért N. kézzel írott feljegyzéseinek BR‑re vonatkozó része nem lehet bizonyító erejű a
         Stomillal szemben. N. kézzel írott feljegyzéseinek azon részét illetően, amely az ESBR‑re vonatkozik, meg kell állapítani,
         hogy ott a kartell résztvevői mellett más, a kartellben nem részes gyártók is említésre kerültek mint egyes ügyfelek beszállítói.
         E sajátos körülmények között, különös tekintettel a szóban forgó jogellenes találkozó feltételezett időpontjával kapcsolatban
         felmerült ellentmondásokra, nem zárható ki, hogy az értékesítésekre vonatkozó becslések csupán egyes gyártók között valósultak
         meg, anélkül hogy pontosan meg lehetne állapítani, hogy részt vett‑e ebben a Stomil.

      73      A jelen eset valamennyi sajátos körülményének együttes figyelembevételével a Törvényszék úgy ítéli meg, hogy kétely merül
         fel azzal kapcsolatban, hogy a Stomil részt vett‑e az 1999. november 15‑i és 16‑i jogellenes találkozón Frankfurtban. E kétely
         a Stomil javára szól.

      74      E feltételek mellett a Törvényszék úgy ítéli meg, hogy a megtámadott határozat kartelltalálkozókról szóló részében szereplő
         bizonyítékok a Stomil tekintetében nem elegendőek ahhoz, hogy azokból arra lehessen következtetni, hogy e vállalkozás részt
         vett a szóban forgó jogellenes megállapodásokban.

      75      A megtámadott határozatnak a kartell ismertetésére vonatkozó részében (a megtámadott határozat 4.2 pontja) említett bizonyítékok
         sem vonhatják kétségbe e következtetést.

      76      E tekintetben a Törvényszék úgy ítéli meg, hogy még ha van is némi bizonyító erejük a megtámadott határozat 4.2 pontjában
         szereplő egyes bizonyítékoknak, mint például a Bayer általános nyilatkozatának a megtámadott határozat (156) preambulumbekezdésében,
         ezek nem elegendőek ahhoz, hogy – a kartelltalálkozókra vonatkozó előzetesen említett sajátos körülményekre és arra a kételyre
         tekintettel, amely a felperes javára szól – igazolják azt az állítást, hogy a Stomil jogsértést követett el.

      77      E körülmények összességére tekintettel, azok átfogó értékelése alapján a Törvényszék úgy ítéli meg, hogy a Bizottság tévesen
         állapította meg, hogy a Stomil kartellben vett részt.

      78      Következésképpen a Stomilra vonatkozó részében meg kell semmisíteni a megtámadott határozatot, anélkül hogy meg kellene vizsgálni
         a kereset alátámasztására felhozott többi jogalapot, különösképpen a versenyszabályok megsértése körében a megbízók és közvetítők
         közötti jogviszony kérdését, illetve a felperes által pervezető intézkedések iránt benyújtott kérelmet.

       A költségekről
      79      Az eljárási szabályzat 87. cikkének 2. §‑a alapján a Törvényszék a pervesztes felet kötelezi a költségek viselésére, ha a
         pernyertes fél ezt kérte. Mivel a Bizottság pervesztes lett, a Stomil kérelmének megfelelően kötelezni kell a költségek viselésére.

      A fenti indokok alapján
      A TÖRVÉNYSZÉK (első tanács)
      a következőképpen határozott:
      1)      A Törvényszék az EK 81. cikk és az EGT‑Megállapodás 53. cikke alkalmazására vonatkozó eljárásban (COMP/F/38.638 – „butadién
            gumi és polimerizációs emulzióval előállított butadién‑sztirol gumi”‑ügy) 2006. november 29‑én hozott C (2006) 5700 végleges
            bizottsági határozatot megsemmisíti abban a részében, amelyben az a Trade‑Stomil sp. z o.o.‑t érinti.
      2)      A Törvényszék az Európai Bizottságot kötelezi a költségek viselésére.

               Dehousse

               Wiszniewska‑Białecka

               Wahl

         Kihirdetve Luxembourgban, a 2011. július 13‑i nyilvános ülésen.
      Aláírások
      * Az eljárás nyelve: angol.