title: A Bíróság (első tanács) 2005. június 2-i ítélete. # Az Európai Közösségek Bizottsága kontra Olasz Köztársaság. # Tagállami kötelezettségszegés - EK 56. cikk - Szavazati jogok automatikus felfüggesztése privatizált vállalkozásokban. # C-174/04. sz. ügy

text:
      C‑174/04. sz. ügy
      Az Európai Közösségek Bizottsága
      kontra
      Olasz Köztársaság
      „Tagállami kötelezettségszegés – EK 56. cikk – Szavazati jogok automatikus felfüggesztése privatizált vállalkozásokban”
      J. Kokott főtanácsnok indítványa, az ismertetés napja: 2005. március 3.
      A Bíróság ítélete (első tanács), 2005. június 2.
      Az ítélet összefoglalása
      A tőke szabad mozgása — Korlátozások — Az energiaágazatban tevékenykedő vállalkozások tőkéjében egyes közvállalkozások részesedéseihez
            kapcsolódó szavazati jogokat korlátozó nemzeti szabályozás — Megengedhetetlenség
      (EK 56. cikk)
      Nem teljesíti az EK 56. cikkből eredő kötelezettségeit az a tagállam, amely olyan szabályozást tart hatályban, amely a villamosenergia‑
         és földgázágazatokban tevékenykedő vállalkozásokban a jegyzett tőke 2%‑át meghaladó részesedések esetén az ezekhez kapcsolódó
         szavazati jogok automatikus felfüggesztését írja elő, ha a részesedést olyan közvállalkozások szerzik meg, amelyeket nem jegyeznek
         szabályozott pénzügyi piacokon, és amelyek nemzeti piacukon erőfölényben vannak.

      Ugyanis az ilyen szabályozás a közvállalkozások érintett csoportja számára kizárja a szóban forgó vállalkozások irányításában,
         illetve ellenőrzésében való tényleges részvételt, és azzal a hatással jár, hogy elriasztja különösen a más tagállamokban letelepedett
         közvállalkozásokat ezen vállalkozásokban részvények megszerzésétől.

      (vö. 30., 42. pont és a rendelkező rész)
A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (első tanács)
      2005. június 2.(*)

      „Tagállami kötelezettségszegés – EK 56. cikk – Szavazati jogok automatikus felfüggesztése privatizált vállalkozásokban”
      A C‑174/04. sz. ügyben,
      az EK 226. cikk alapján kötelezettségszegés megállapítása iránt a Bírósághoz 2004. április 13‑án
      az Európai Közösségek Bizottsága (képviselik: E. Traversa és C. Loggi, meghatalmazotti minőségben, kézbesítési cím: Luxembourg)

      felperesnek
      az Olasz Köztársaság (képviseli: I. M. Braguglia, meghatalmazotti minőségben, segítője: P. Gentili avvocato dello Stato, kézbesítési cím: Luxembourg)

      alperes ellen
      benyújtott keresete tárgyában,
      A BÍRÓSÁG (első tanács),
      tagjai: P. Jann tanácselnök (előadó), K. Lenaerts, N. Colneric, K. Schiemann és Juhász E. bírák,
      főtanácsnok: J. Kokott,
      hivatalvezető: R. Grass,
      tekintettel az írásbeli szakaszra,
      a főtanácsnok indítványának a 2005. március 3‑i tárgyaláson történt meghallgatását követően,
      meghozta a következő
      Ítéletet
      1       Keresetében az Európai Közösségek Bizottsága azt kéri, hogy a Bíróság állapítsa meg, hogy „az egyes közszolgáltatási ágazatok
         liberalizálási és privatizációs eljárásai védelmére vonatkozó sürgősségi rendelkezésekről” szóló, 2001. május 25‑i 192. sz.
         törvényrendelet (decreto-legge) (2001. május 25‑i 120. sz. GURI, 4. o.), amely a 2001. július 20‑i 301. sz. törvénnyé vált
         (legge n. 301, recante „disposizioni urgenti per salvaguardare i processi di liberalizzazione e privatizzazione di specifici
         settori dei servizi pubblici”), (2001. július 24‑i 170. sz. GURI, 4. o., a továbbiakban: 192/2001. sz. törvényrendelet) összeegyeztethetetlen
         az EK‑Szerződés 56. cikkével, amennyiben elrendeli a villamosenergia‑ és földgázágazatban működő társaságok jegyzett tőkéjében
         a 2%‑os határt meghaladó mértékű részvénycsomaghoz fűződő szavazati jogok automatikus felfüggesztését.

       Jogi háttér
       Közösségi jog
      2       Az EK 56. cikk a következőképpen rendelkezik:
      „E fejezet rendelkezéseinek keretei között tilos a tagállamok, valamint a tagállamok és harmadik országok közötti tőkemozgásra
         vonatkozó minden korlátozás.”

      3       A Szerződés 67. cikkének végrehajtásáról szóló, 1988. június 24‑i 88/361/EGK tanácsi rendelet (HL L 178., 5. o.; magyar nyelvű
         különkiadás 10. fejezet, 1. kötet, 10. o.) I. melléklete egy, az irányelv 1. cikkében említett tőkemozgásokra vonatkozó nómenklatúrát
         tartalmaz (a továbbiakban: a 88/361 irányelv I. melléklete szerinti nómenklatúra). Ez többek között a tőkemozgások következő
         formáit sorolja fel:

      „I. Közvetlen befektetések
      1.      Fióktelepek alapítása vagy kiterjesztése vagy új vállalkozások létrehozása, amelyek kizárólag a tőkét biztosító személy tulajdonában
         vannak, valamint a meglévő vállalkozások teljes mértékben történő megszerzése.

      2.      Részesedés új vagy meglévő vállalkozásban tartós gazdasági kapcsolatok létrehozása vagy fenntartása céljából.
      […]”
      4       A 88/361 irányelv I. mellékletének végén található magyarázó megjegyzések szerint „közvetlen befektetés”:
      „Természetes személyek vagy kereskedelmi, ipari, illetve pénzügyi vállalkozások által végrehajtott bármely befektetés, amelynek
         célja, hogy a tőkét nyújtó személy és a vállalkozó vagy vállalkozás – amely számára a tőkét gazdasági tevékenység folytatása
         céljából rendelkezésre bocsátották – között tartós és közvetlen kapcsolatot hozzon létre, illetve tartson fenn. Ezt a meghatározást
         a legtágabban kell értelmezni.

      […]
      A nómenklatúra I. 2. pontjában említett, részvénytársasági jogi formájú vállalkozások közvetlen befektetésben való részvételi
         jelleggel rendelkeznek, ha egy részvénycsomag, amely egy természetes személy, vagy egy másik vállalkozás vagy bármely más
         részvénytulajdonos birtokában van, vagy a részvénytársaságokra vonatkozó nemzeti jogszabályok, vagy más rendelkezések alapján
         felhatalmazza a részvényest arra, hogy ténylegesen részt vegyen a vállalat irányításában, illetve ellenőrzésében.

      […]”
      5       A 88/361 irányelv melléklete szerinti nómenklatúra a tőkemozgások következő formáit is magában foglalja:
      „III. Tőkepiaci kereskedésben szokásos értékpapír műveletek […]
      […]
      A.      Értékpapír‑műveletek a tőkepiacon
      1. Értéktőzsdei kereskedésben részt vevő belföldi értékpapírok megszerzése nem honos személyek által. […]
      […]
      3. Értéktőzsdei kereskedésben részt nem vevő belföldi értékpapírok megszerzése nem honos személyek által. […]
      […]”
       A nemzeti jog
      6       A 192/2001. sz. törvényrendelet 1. cikkének (1) és (2) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
      „Amíg az elektromos energia és gáz területén egy, a verseny számára teljes mértékben nyitott piac az Európai Unióban meg nem
         valósul, az elektromos energiáról szóló, 1999. március 16‑i 79. sz. törvényrendelet és a nemzeti földgázpiacról szóló, 2000.
         május 23‑i 164. sz. törvényrendelet szerinti engedélyek vagy koncessziók megadására és átruházására, tekintettel a folyamatban
         lévő liberalizációs és privatizációs folyamatok biztosítására, a (2) bekezdésben meghatározott feltételek az irányadóak, amennyiben
         közvetlenül vagy közvetetten az állam vagy más közszervezet által ellenőrzött jogi személyekről van szó, amelyek saját nemzeti
         piacukon erőfölényben vannak, amelyeket nem jegyeznek szabályozott pénzügyi piacokon, és amelyek közvetlenül, közvetetten
         vagy harmadik személy által, akár határozott vagy halasztott nyilvános ajánlat alapján is, olyan társaság jegyzett tőkéjében
         szereznek több mint 2%‑os részesedést, amely közvetlenül, vagy az általuk ellenőrzött vagy hozzájuk kapcsolt társaságok révén
         a nevezett területeken tevékenykedik. Az általános 2%‑os határ a jogi személyre magára, és arra a csoportra vonatkozik, amelybe
         tartozik, azaz arra a jogi személyre, amely az ellenőrzést gyakorolja az ellenőrzött társaságok és a közösen ellenőrzött,
         valamint a kapcsolt vállalkozások felett, akkor is, ha nem társasági formában működik. Ez a határ azokra a jogi személyekre
         is vonatkozik, amelyek közvetlenül vagy közvetetten, ellenőrzött vagy kapcsolt társaságok, vagyonkezelői társaságok vagy közbeiktatott
         személyek révén is, részesei, harmadik személyek részvételét is beleértve, a szavazati jog gyakorlásáról szóló szerződésnek
         vagy tagi megállapodásnak.

      Ha az (1) bekezdésben nevezett határt túllépik, a határértéket meghaladó részesedéshez kapcsolódó szavazati jog az (1) bekezdés
         szerinti engedély vagy a koncesszió megadásával vagy átruházásával automatikusan szünetel, és döntéshozó szervek szavazatképességénél
         nem veszik figyelembe. A szerzésre és a határidős vagy halasztott jegyzésre vonatkozó jogok sem gyakorolhatóak többé.”

      A pert megelőző eljárás
      7       A Bizottság 2002. október 23‑i levelében közölte az olasz kormánnyal, hogy álláspontja szerint a 192/2001. sz. törvényrendelet
         ellentétes a Szerződés szabad tőkemozgásról szóló rendelkezéseivel, amennyiben elrendeli a társaságok jegyzett tőkéjében a
         2%‑os határt meghaladó mértékű részvényekhez fűződő szavazati jogok automatikus felfüggesztését, ha ezt a részesedést közvállalkozások
         szerzik meg. Felszólította az olasz kormányt, hogy két hónapon belül tegye meg észrevételeit.

      8       Az olasz kormány úgy válaszolt, hogy noha a szóban forgó szabályozás valóban a tőke szabad mozgásának korlátozását jelenti,
         mégis az egyetlen eszköz, amely alkalmas az olasz piacnak az olyan befektetési formáktól való védelmére, amelyek nem tartják
         be a szabad verseny feltételeit.

      9       A Bizottság ezeket az észrevételeket nem tartotta egy ilyen szabályozás igazolására elegendőnek, ezért 2003. július 11‑én
         indokolással ellátott véleményt intézett az Olasz Köztársasághoz, amiben két hónapos határidőt szabott arra, hogy a véleményben
         foglaltaknak eleget tegyen.

      10     Miután az olasz kormány nem válaszolt az indokolással ellátott véleményre, a Bizottság úgy döntött, hogy benyújtja a jelen
         keresetet a Bírósághoz.

       A keresetről
       A felek érvei
      11     A Bizottság, hivatkozással a Bíróság C‑324/98. sz., Bizottság kontra Portugália ügyben (EBHT 2002., I‑4731. o.), a C‑483/99. sz.,
         Bizottság kontra Franciaország ügyben (EBHT 2002., I‑4781. o.) és a C‑503/99. sz., Bizottság kontra Belgium ügyben (EBHT 2002.,
         I‑4809. o.) 2002. június 4‑én hozott ítéleteire, valamint a C‑463/00. sz., Bizottság kontra Spanyolország ügyben (EBHT 2003.,
         I‑4581. o.) és a C‑98/01. sz., Bizottság kontra Egyesült Királyság ügyben (EBHT 2003., I‑4641. o.) 2003. május 13‑án hozott
         ítéleteire, azt állítja, hogy a 192/2001. sz. törvényrendelet a befektetők bizonyos csoportja által eszközölt befektetések
         tekintetében eltérő és korlátozó elbánást vezet be, és ezáltal korlátozza a tőke szabad mozgását a Közösségen belül. A szabályozás
         minden más tagállambeli közvállalkozást elriaszt a villamosenergia‑ és földgázágazatban tevékenykedő társaságokban való részesedésszerzéstől,
         mivel ezen vállalkozások nem tudnak megfelelően részt venni ezen társaságok döntéseiben, és befolyást gyakorolni az ügyvezetésükre.

      12     Az EK 56. cikk sem a megkülönböztető és nem megkülönbözető intézkedések, sem pedig a köz‑ és magánvállalkozások között nem
         tesz különbséget. Noha e cikk a „tőkemozgás” fogalmát sem határozza meg, a határon átnyúló közvetlen befektetések a 88/361
         irányelv melléklete szerinti nómenklatúra alapján e fogalom alá tartoznak. Ezt különösen a vállalkozás ügyvezetésében és ellenőrzésében
         való hatékony részvétel lehetősége jellemzi. A részesedésszerzés, valamint az ezen részesedésekkel együtt járó szavazati jogok
         teljes körű gyakorlása ezért beletartozik a „tőkemozgás” fogalmába.

      13     Az olasz kormány a kereset elutasítását kéri.
      14     A 192/2001. sz. törvényrendelet nem vezet be megkülönböztető elbánást. Ugyanúgy vonatkozik a belföldi közvállalkozások általi
         részesedésszerzésre, mint a más államok közvállalkozásai általi részesedésszerzésre.

      15     Egyébként pedig a szavazati jog korlátozása nem minden esetben befolyásolja hátrányosan a szabad tőkemozgást. Az olasz kormány
         e tekintetben példaként hivatkozik az értékpapírok hivatalos tőzsdei jegyzésre történő bevezetéséről és az ilyen értékpapírokról
         közzéteendő információkról szóló, 2001. május 28‑i 2001/34/EK tanácsi és európai parlamenti irányelv (HL L 184., 1. o.; magyar
         nyelvű különkiadás 6. fejezet, 4. kötet, 24. o.) 85–97. cikkére, a pénzügyi eszközök piacairól, a 85/611/EGK és a 93/6/EGK
         tanácsi irányelv, valamint a 2000/12/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv módosításáról, és a 93/22/EGK tanácsi irányelv
         hatályon kívül helyezéséről szóló, 2004. április 21‑i 2004/39/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL L 145., 44. o.;
         magyar nyelvű különkiadás 6. fejezet, 7. kötet, 273. o.) 10. cikkére, amelyek közvetlenül az EK 56. cikket hajtották végre.
         Ezek a rendelkezések, melyek szintén lehetővé tették a szavazati jog korlátozását megakadályozandó, hogy egy puszta tőkebefektetést
         egy társaság hatékony ellenőrzésének és vezetésének lehetőségévé alakítsanak át, önmagukban szintén nem összeegyeztethetetlenek
         a tőke szabad mozgásának elvével.

      16     A 192/2001. sz. törvényrendelet alapvetően azért egyeztethető össze a tőke szabad mozgásával, mert összhangban áll a Bizottság
         2001. március 13‑i „Az energia belső piacának megvalósítása” című közleményében (COM[2001] 125. végl.) meghatározott célokkal,
         különösen a monopolhelyzetben lévő és a villamosenergia‑ és földgázágazatban tevékenykedő vállalkozások felett ellenőrzést
         szerzett közvállalkozásoknak az érintett piacon kifejtett versenyellenes befolyása korlátozásának céljával.

      17     Helytálló ugyanakkor, hogy a villamosenergia‑ és földgázágazatban a tagállamok piacainak megnyitása terén jelentős előrelépés
         történt a közösségi szabályozás, különösen a villamos energia belső piacára vonatkozó közös szabályokról szóló, 1996. december
         19‑i 96/92/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL L 27., 20. o.; magyar nyelvű különkiadás 12. fejezet, 2. kötet, 3. o.)
         és a földgáz belső piacára vonatkozó közös szabályokról szóló, 1998. június 22‑i 98/30/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv
         (HL L 184., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 12. fejezet, 2. kötet, 28. o.) alapján.

      18     Mindazonáltal ezen irányelveknek a tagállamok nemzeti jogába történt átültetése a különböző nemzeti piacok egyenlőtlen megnyitásához
         vezetett. Bizonyos államok úgy döntöttek, hogy piacukat az irányelvekben előírtnál jobban megnyitják, mások piacaiknak szigorúan
         az irányelvek által előírt terjedelemben történő megnyitására szorítkoztak. A közösségi szinten ezen egyensúlyhiány kiküszöbölése
         érdekében végrehajtott intézkedések nem bizonyultak kielégítőnek. Ezért nemcsak a közösségi intézmények kötelezettsége az
         érintett piacok versenystruktúrájában fennálló egyenlőtlenségek és a visszaélésekből adódó versenytorzítások elleni fellépés,
         hanem a tagállamoké is.

      19     Így tehát a a 192/2001. sz. törvényrendelet volt az egyetlen eszköz, amely lehetővé tette annak megakadályozását, hogy az
         olasz piac olyan közvállalkozások versenyellenes spekulatív támadásainak célpontja legyen, amelyek más tagállamokban ugyanazon
         ágazatban tevékenykednek, és nemzeti szabályozásuk előnyben részesíti őket.

      20     A jelen ügyben felvetett probléma különbözik a fent hivatkozott Bizottság kontra Portugália, Bizottság kontra Franciaország,
         Bizottság kontra Belgium, Bizottság kontra Spanyolország és Bizottság kontra Egyesült Királyság ügyekben felmerülttől. Ezekben
         az esetekben a vitatott nemzeti intézkedések minden esetben arra szolgáltak, hogy biztosítsák az állam befolyását, és akadályozzák
         a liberalizációt. Ezzel szemben a 192/2001. sz. törvényrendelet, egy olyan intézkedéssel, amely csak a közvállalkozásokra
         vonatkozott, az állam befolyását ki akarja zárni. Ezért az említett ítéletekben felállított ismérvek a jelen ügyben nem alkalmazhatók.

      21     Egyebekben pedig az említett törvényrendeletnek átmeneti jellege van. Csak a villamosenergia‑ és földgázágazat teljesen liberalizált
         belső piaca megvalósulásáig alkalmazandó.

      22     Végül szigorúan a legszükségesebb és arányos intézkedésekre korlátozódik, amennyiben csak olyan közvállakozásokat érint, amelyek
         saját nemzeti piacukon erőfölényben vannak.

      23     A Bizottság álláspontja szerint ezen érvek egyike sem helytálló.
      24     A tagállamok nem bitorolhatják a Közösség hatáskörét e területen. Nem a tagállamok, hanem a Bizottság kötelessége a szerződések
         őreként fellépni, az idevágó közösségi jog szabályszerű alkalmazásáról gondoskodni és a szabad verseny megsértésével szemben
         eljárni. Azok az egyoldalú intézkedések, melyek egy tagállam által azzal az ürüggyel kerülnének bevezetésre, hogy a saját
         piacukon megakadályozzák a torzulásokat, éppen ellenkezőleg, a Közösség közös piacán idéznének elő ilyen torzulásokat, ami
         nem megengedhető. A szóban forgó nemzeti intézkedések erősen protekcionisták.

      25     Egyebekben pedig nem állítható, hogy a közösségi szabályozás elégtelen lenne. Sőt, ezt a szabályozást nemrég számos intézkedés
         erősítette meg, különösen a villamos energia belső piacára vonatkozó közös szabályokról és a 96/92/EK irányelv hatályon kívül
         helyezéséről – különnyilatkozatok az üzemleállításokra és a hulladékgazdálkodási tevékenységekről szóló, 2003 június 26‑i
         2003/54/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL L 176., 37. o.; magyar nyelvű különkiadás 12. fejezet, 2. kötet, 211. o.),
         és a földgáz belső piacára vonatkozó közös szabályokról és a 98/30/EK irányelv hatályon kívül helyezéséről szóló, 2003. június
         26‑i 2003/55/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL L 176., 57. o.; magyar nyelvű különkiadás 12. fejezet, 2. kötet,
         230. o.).

       A Bíróság álláspontja
      26     Mindenekelőtt arra kell utalni, hogy az EK 56. cikk (1) bekezdése szerint a szabad tőkemozgás mind a tagállamok, mind pedig
         a tagállamok és harmadik országok között megvalósul. E célból állapítja meg a Szerződés „Tőke‑ és fizetési műveletek” című
         fejezetének rendelkezései között, hogy tilos minden, a tagállamok, valamint a tagállamok és harmadik országok közötti tőkemozgásra
         vonatkozó korlátozás.

      27     Noha a Szerződés nem határozza meg a tőke‑ és fizetési mozgásokat, a 88/361 irányelvnek a melléklete szerinti nómenklatúrával
         együtt a „tőkemozgások” fogalom meghatározása tekintetében vitathatatlanul jelzésértéke van (lásd a fent hivatkozott Bizottság
         kontra Egyesült Királyság ítélet 39. pontját és a C‑222/97. sz. Trummer és Mayer ügyben hozott ítélet [EBHT 1999., I‑1661. o.]
         20. és 21. pontját).

      28     A 88/361 irányelv I. mellékletének I. és III. pontja és az ottani fogalommeghatározások mutatják, hogy közvetlen beruházás
         esetén egy vállalkozásban részvényszerzés által, valamint a tőkepiacon történő értékpapírszerzés esetén az EK 56. cikk szerinti
         tőkemozgásról van szó. A fogalommeghatározások szerint a közvetlen befektetést többek között a vállalat irányításában, illetve
         ellenőrzésében való tényleges részvétel lehetősége jellemzi.

      29     A fenti megfontolások tükrében azt kell megvizsgálni, hogy a 192/2001. sz. törvényrendelet szerinti szavazati jog felfüggesztés,
         amely azon társaságoknak a földgáz‑ és villamosenergia‑piacon tevékenykedő társaságok tőkéjében 2%‑ot meghaladó részesedésszerzéséhez
         kapcsolódik, amelyek saját nemzeti piacukon erőfölényben vannak, és amelyeket nem jegyeznek szabályozott pénzügyi piacokon,
         megvalósítja‑e a tőkemozgások tagállamok közötti korlátozását.

      30     E tekintetben az említett törvényrendelet szerinti szavazati jog felfüggesztés a közvállalkozások érintett csoportja számára
         kizárja a villamosenergia‑ és földgázpiacon tevékenykedő olasz vállalkozások irányításában, illetve ellenőrzésében való tényleges
         részvételt. Mivel a 192/2001. sz. törvényrendelet célja abban áll, hogy megakadályozza „a másik tagállamban ugyanebben az
         ágazatban tevékenykedő közvállalkozások általi versenyellenes támadásokat”, azzal a hatással jár, hogy különösen a más tagállamokban
         honos közvállalkozásokat elriasztja az energiaágazatban tevékenykedő olasz vállalkozások részvényeinek megszerzésétől.

      31     Ebből következőleg a 192/2001. sz. törvényrendelet által előírt szavazatijog‑felfüggesztés a szabad tőkemozgás korlátozását
         valósítja meg, melyet az EK 56. cikk alapvetően megtilt.

      32     Ezt a megállapítást nem tompítja az sem, hogy a szóban forgó szabályozás a közvállalkozások csak egy olyan csoportjára vonatkozik,
         amely nemzeti piacán erőfölényben van. A Szerződés szabad tőkemozgásról szóló rendelkezései ugyanis sem a magán‑, sem a közvállalkozások,
         sem pedig az erőfölényben lévő, illetve az ilyen helyzettel nem rendelkező vállalkozások között nem tesznek különbséget.

      33     Egyebekben pedig az olasz kormány nem állíthatja, hogy mivel a 2004/39 irányelv rendelkezései, amelyek bizonyos feltételek
         mellett lehetővé teszik egyes meghatározott részvényekhez kapcsolódó szavazati jogok korlátozását, összeegyeztethetőek a Szerződés
         szabad tőkemozgásról szóló rendelkezéseivel, ugyanez érvényesül a 192/2001. sz. törvényrendelet esetében is. Ez az irányelv,
         melyet a letelepedés szabadsága keretében, és ellentétben az olasz kormány állításaival nem az EK 56. cikk keretein belül
         bocsátottak ki, egy más, egészes speciális összefüggésben, nevezetesen az értépapírok hivatalos tőzsdei jegyzésre történő
         bevezetésének összefüggésében született. A szavazati jog korlátozásait ott csak a jogszabályok figyelmen kívül hagyásának
         szankciójaként írják elő. Ezek a korlátozások tehát a 192/2001. sz. törvényrendelettel ellentétben nem alkalmasak a más tagállamokból
         származó vállalkozások bizonyos belföldi vállakozásokba történő befektetésektől történő elriasztására. Ami pedig a 2001/34
         irányelv 85–97. cikkét illeti, ezek csak tájékoztatási kötelezettséget írnak elő a tőzsdén jegyzett társaság jelentős tulajdonrészének
         megszerzésekor vagy elidegenítésekor, valamint a tagállamok arra vonatkozó kötelezettségét, hogy megfelelő szankciókat alkalmazzanak,
         ha ezt a kötelezettséget nem teljesítik. A tagállamok által e területen kibocsátott  intézkedéseknek a jelen ügy összefüggéseiben
         nincs jelentőségük.

      34     Még annak vizsgálata maradt hátra, hogy a Szerződés rendelkezései igazolhatják‑e a szabad tőkemozgás korlátozását.
      35     Ebben az összefüggésben arra kell emlékeztetni, hogy a szabad tőkemozgást mint a Szerződés alapvető elvét egy nemzeti szabályozás
         csak akkor korlátozhatja, ha ez az EK 58. cikk (1) bekezdésében felsorolt okokból vagy a kényszerítő közérdek miatt indokolt.
         Ezenfelül a nemzeti szabályozás csak akkor indokolt, ha alkalmas az általa követett cél megvalósítására, és nem haladja meg
         az e cél eléréséhez szükséges mértéket, azaz megfelel az arányosság követelményének (lásd a fent hivatkozott Bizottság kontra
         Belgium ítélet 45. pontját és a C‑319/02. sz. Manninen‑ügyben 2004. szeptember 7‑én hozott ítélet [EBHT 2004., I‑7498. o.]
         29. pontját).

      36     Az olasz kormány azt állítja, hogy az olaszországi energiapiacok a liberalizáció és a privatizáció folytán megnyíltak a verseny
         számára. A 192/2001. sz. törvényrendelet e piacok egészséges és méltányos versenyfeltételeit hivatott védeni. Lehetővé teszi
         annak megakadályozását, hogy az európai energiaágazat tényleges liberalizálásáig az olasz piac versenyellenes támadások célpontja
         legyen azon közvállalkozások részéről, amelyek más tagállamokban ugyanebben az ágazatban tevékenykednek, és amelyeket a nemzeti
         szabályozás előnyben részesít, amennyiben fenntartja kivételezett helyzetüket. Az ilyen közvállalkozások irányításszerzése
         az olasz villamosenergia‑ és földgázpiacon tevékenykedő vállalkozások felett meghiúsíthatja az olasz hatóságoknak az energiaágazat
         verseny számára történő megnyitására vonatkozó törekvéseit.

      37     E tekintetben, mint ahogy korábban a Bíróság is kimondta, pusztán a kérdéses piac versenystruktúrájának erősítésében álló
         érdek nem jelent elfogadható indokot a szabad tőkemozgás korlátozására (lásd a Bizottság kontra Portugália ítélet 52. pontját).

      38     A vállalkozások közötti összefonódások ellenőrzéséről szóló, 2004. január 20‑i 139/2004/EK tanácsi rendelet (HL L 24., 1. o.;
         magyar nyelvű különkiadás 8. fejezet, 3. kötet, 88. o.) rendelkezései mindenképpen alkalmazandók. E tekintetben arra kell
         emlékeztetni, hogy a szóban forgó nemzeti szabályozás csak azokra a közvállalkozásokra alkalmazandó, amelyek nemzeti piacukon
         erőfölényben vannak. A 139/2004 rendelet 2. cikkének (3) bekezdése szerint mindazonáltal a Bizottság megtiltja azt a közösségi
         jelentőségű összefonódást, amely a közös piacon vagy annak egy jelentős részén a hatékony versenyt jelentősen akadályozná,
         különösen egy már fennálló erőfölény megerősítése által.

      39     Az olasz kormány továbbá az olaszországi energiaellátás szükségességére hivatkozik.
      40     Még ha bizonyos körülmények között az energiaellátás biztosításának szükségessége igazolhatja is a Szerződés alapszabadságainak
         korlátozását (lásd a 72/83. sz., Campus Oil és társai ügyben 1984. július 10‑én hozott ítélet [EBHT 1984., I‑2727. o.] 34.
         és 35. pontját és a fent hivatkozott Bizottság kontra Belgium ítélet 46. pontját), az olasz kormány nem tudta bebizonyítani,
         hogy a szavazati jogok korlátozása, amely kizárólag a közvállalkozások egy pontosan meghatározott kategóriájára vonatkozik,
         elengedhetetlen a szóban forgó cél elérésére. Különösen azt nem fejtette ki, hogy miért van szükség arra, hogy magánrészvényesek
         vagy szabályozott pénzügyi piacokon jegyzett közrészvényesek rendelkezzenek az Olaszországban az energiaágazatban tevékenykedő
         vállalkozások részvényeivel, ahhoz, hogy az érintett vállalkozások kielégítő és megszakítás nélküli villamosenergia‑ és földgázellátást
         tudjanak biztosítani az olasz piacon.

      41     Ily módon az olasz kormány nem bizonyította, hogy a 192/2001. sz. törvényrendelet elengedhetetlen a belföldi energiaellátás
         biztosításához.

      42     Következésképpen meg kell állapítani, hogy mivel hatályban tartotta a 192/2001. sz. törvényrendeletet, amely a villamosenergia‑
         és földgázágazatokban tevékenykedő vállalkozásokban történő, a jegyzett tőke 2%‑át meghaladó részesedések esetén az ezekhez
         kapcsolódó szavazati jogok automatikus felfüggesztését írja elő, ha a részesedést olyan közvállalkozások szerzik meg, amelyeket
         nem jegyeznek szabályozott pénzügyi piacokon, és amelyek nemzeti piacukon erőfölényben vannak, az Olasz Köztársaság nem teljesítette
         az EK 56. cikkből eredő kötelezettségeit.

       A költségekről
      43     Az eljárási szabályzat 69. cikkének 2. §‑a alapján a Bíróság a pervesztes felet kötelezi a költségek viselésére, ha a pernyertes
         fél ezt kérte. Mivel az olasz kormány pervesztes lett, a Bizottság kérlemének megfelelően kötelezni kell a költségek viselésére.

      A fenti indokok alapján a Bíróság (első tanács) a következőképpen határozott:
      1)      Az Olasz Köztársaság – mivel hatályban tartja az egyes közszolgáltatási ágazatok liberalizálási és privatizációs eljárásai
            védelmére vonatkozó sürgősségi rendelkezésekről szóló, 2001. május 25‑i 192. sz. törvényrendeletet (decreto-legge), amely
            a 2001. július 20‑i 301. sz. törvénnyé vált (legge n. 301, recante disposizioni urgenti per salvaguardare i processi di liberalizzazione
            e privatizzazione di specifici settori dei servizi pubblici), amely a villamosenergia‑ és földgázágazatokban tevékenykedő
            vállalkozásokban történő, az a jegyzett tőke 2%‑át meghaladó részesedések esetén az ezekhez kapcsolódó szavazati jogok automatikus
            felfüggesztését írja elő, ha a részesedést olyan közvállalkozások szerzik meg, amelyeket nem jegyeznek szabályozott pénzügyi
            piacokon, és amelyek nemzeti piacukon erőfölényben vannak – nem teljesítette az EK 56. cikkből eredő kötelezettségeit.
      2)      A Bíróság az Olasz Köztársaságot kötelezi a költségek viselésére.
      Aláírások
      * Az eljárás nyelve: olasz.


A Bíróság 1963. július 4-i ítélete. # Németországi Szövetségi Köztársaság kontra az Európai Gazdasági Közösség Bizottsága. # 24-62. sz. ügy


A Bíróság (ötödik tanács) február 29.-i ítélete: 1996. # Belga Királyság kontra az Európai Közösségek Bizottsága. # Állami támogatások. # C-56/93. sz. ügy


title: Az Elsőfokú Bíróság (negyedik tanács) 2005. május 4-i ítélete. # Chum Ltd kontra Belső Piaci Harmonizációs Hivatal (védjegyek és formatervezési minták) (OHIM). # Közösségi védjegy - STAR TV szóvédjegy-A STAR TV nemzetközi ábrás védjegy jogosultjának felszólalása - A lajstromozás megtagadása. # T-359/02. sz. ügy

text:
      T‑359/02. sz. ügy
      Chum Ltd
      kontra
      Belső Piaci Harmonizációs Hivatal (védjegyek és formatervezési minták) (OHIM)
      „Közösségi védjegy – STAR TV szóvédjegy – A STAR TV nemzetközi ábrás védjegy jogosultjának felszólalása – A lajstromozás megtagadása”
      Az Elsőfokú Bíróság ítélete (negyedik tanács), 2005. május 4.
      Az ítélet összefoglalása
      1.     Közösségi védjegy – A közösségi védjegy meghatározása és megszerzése – Viszonylagos kizáró okok – Azonos vagy hasonló termékek,
            illetve szolgáltatások vonatkozásában lajstromozott azonos vagy hasonló korábbi védjegy jogosultja általi felszólalás – Az
            érintett védjegyek hasonlósága – Ábrás védjegy és szóvédjegy közötti hasonlóság lehetősége
      (40/94 tanácsi rendelet, 8. cikk,(1) bekezdés, b) pont)
      2.     Közösségi védjegy – A közösségi védjegy meghatározása és megszerzése – Viszonylagos kizáró okok – Azonos vagy hasonló termékek,
            illetve szolgáltatások vonatkozásában lajstromozott azonos vagy hasonló korábbi védjegy jogosultja általi felszólalás – Az
            érintett védjegyek hasonlósága – Értékelési szempontok – Összetett védjegy
      (40/94 tanácsi rendelet, 8. cikk,(1) bekezdés, b) pont)
      3.     Közösségi védjegy – A közösségi védjegy meghatározása és megszerzése – Viszonylagos kizáró okok – Azonos vagy hasonló termékek,
            illetve szolgáltatások vonatkozásában lajstromozott azonos vagy hasonló korábbi védjegy jogosultja általi felszólalás – A
            korábbi védjeggyel való összetéveszthetőség – A STAR TV szóvédjegy és a „star TV” szóelemet magában foglaló ábrás védjegy
      (40/94 tanácsi rendelet, 8. cikk,(1) bekezdés, b) pont)
      1.     A közösségi védjegyről szóló 40/94 rendelet 8. cikke (1) bekezdésének b) pontja alapján egy korábbi védjegyjogosult felszólalásának
         vizsgálata keretében semmi sem akadályozza annak vizsgálatát, hogy fennáll‑e vizuális hasonlóság valamely szóvédjegy és valamely
         ábrás védjegy között, figyelemmel arra, hogy a két típusú védjegy grafikus megjelenítése alkalmas a vizuális érzékelésre.

      (vö. 43. pont)
      2.     A közösségi védjegyről szóló 40/94 rendelet 8. cikke (1) bekezdésének b) pontja alapján egy korábbi védjegyjogosult felszólalásának
         vizsgálata keretében valamely összetett – szó‑ vagy ábrás – védjegy, amelynek egy vagy több alkotóeleme megegyezik egy másik
         védjegyével, vagy hasonlít ahhoz, csak akkor tekinthető ehhez a védjegyhez hasonlónak, ha ez az alkotóelem az összetett védjegy
         által keltett összbenyomás meghatározó eleme. Ez az eset akkor áll fenn, ha ez az alkotóelem már önmagában alkalmas arra,
         hogy meghatározza az érintett vásárlóközönségben a védjegyről kialakult képet, és ezáltal valamennyi többi elemnek elhanyagolható
         szerep jut a védjegy által keltett összbenyomásban.

      (vö. 44. pont)
      3.     A német, osztrák, Benelux, francia és olasz átlagfogyasztók részéről fennáll az összetévesztés veszélye a közösségi védjegyként
         a Nizzai Megállapodás szerinti 38. és 41. osztályba tartozó „televízióműsorok sugárzását biztosító szolgáltatások, interaktív
         elektronikus televíziós műsorsugárzás, különösen a televízió, elektronikus posta, a világháló és más elektronikus eszköz közvetítésével”,
         és „televízióműsorok, videó, szalagok, CD‑k, CD‑ROM‑ok és számítógéplemezek gyártása vagy készítése, terjesztése, felvétele
         és fejlesztése” szolgáltatások tekintetében lajstromoztatni kívánt STAR TV szómegjelölés, és a korábban nemzetközi védjegyként,
         Németországra, Ausztriára, Benelux államokra, Franciaországra és Olaszországra kiterjedő hatállyal, ugyanezen áruosztályokba
         tartozó szolgáltatások tekintetében, „televíziós műsorsugárzással, vagyis a moziról és filmekről szóló tájékoztatóműsorok
         és dokumentumfilmek sugárzását biztosító szolgáltatásokkal” és egy olyan, „televíziós szakműsorok, különösen a moziról és
         filmekről szóló tájékoztatóműsorok és dokumentumfilmek készítésével” kapcsolatban lajstromozott ábrás megjelölésből és egy
         szó összetételéből álló védjegy között, amelynek közepén egy balra döntött ötágú csillag helyezkedik el, rajta a két sorba
         írt piros színű, nagybetűs „star TV” felirattal, amelynek bal felső sarkában, a központi csillag két ága között egy hold jelenik
         meg három kis csillaggal körülvéve, amennyiben egyrészről a rendeltetésük közötti különbségek ellenére a lajstromoztatni kívánt
         védjeggyel oltalomban részesítendő szolgáltatások részben azonosak, részben pedig hasonlóak a korábbi védjeggyel oltalomban
         részesített szolgáltatásokkal, és másrészről vizuális, hangzásbeli és fogalmi szinten a kérelmezett védjegy és a korábbi védjegy
         nagyon hasonló, és bizonyos szempontból azonos is, oly módon, hogy fennáll annak nyilvánvaló veszélye, hogy ez megtévesztheti
         az érintett vásárlóközönséget ezen szolgáltatások kereskedelmi származását illetően.

      Ez a következtetés vonható le a lajstromozás iránti kérelemmel érintett televízióműsorok terjesztését biztosító tevékenységhez
         kapcsolódó szolgáltatások vonatkozásában is, amelyeknél az érintett célközönség a hivatásszerűen ezzel foglalkozó audiovizuális
         szakemberekből áll, következésképpen az ütköző védjegyek közötti vizuális, hangzásbeli és fogalmi hasonlóság olyan mértékű,
         hogy még a különösen figyelmes vásárlóközönség is azt hiheti, hogy a szóban forgó áruk vagy szolgáltatások ugyanattól a vállalkozástól
         vagy gazdaságilag egymással kapcsolatban álló vállalkozásoktól származnak.

      (vö. 40., 53–56. pont)

      AZ ELSŐFOKÚ BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (negyedik tanács)
      2005. május 4.(*)

      „Közösségi védjegy – STAR TV szóvédjegy – A STAR TV nemzetközi ábrás védjegy jogosultjának felszólalása – A lajstromozás megtagadása”
      A T‑359/02. sz. ügyben,
      a Chum Ltd (székhelye: Toronto [Kanada], képviseli: M. J. Gilbert ügyvéd)

      felperesnek
      a Belső Piaci Harmonizációs Hivatal (védjegyek és formatervezési minták) (OHIM) (képviselik: P. Bullock és S. Laitinen, meghatalmazotti minőségben)

      alperes ellen,
      másik fél az OHIM fellebbezési tanácsa előtti eljárásban:
      a Star TV AG  (székhelye: Schlieren [Svájc]),

      az OHIM második fellebbezési tanácsának 2002. szeptember 17-i (R 1146/2000‑2. sz. ügy) a Chum Ltd és Star TV AG közötti felszólalási
         eljárásra vonatkozó határozata ellen benyújtott kereset tárgyában,

      AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK ELSŐFOKÚ BÍRÓSÁGA
      (negyedik tanács),
      tagjai: H. Legal elnök, P. Mengozzi és I. Wiszniewska‑Białecka bírák,
      hivatalvezető: H. Jung,
      tekintettel az Elsőfokú Bíróság Hivatalához 2002. december 3-án benyújtott keresetlevélre,
      tekintettel az Elsőfokú Bíróság Hivatalához 2003. április 9-én benyújtott válaszbeadványra,
      a 2004. november 17-i tárgyalást követően,
      meghozta a következő
      Ítéletet
       A jogvita előzményei
      1       1998. július 28-án a felperes a közösségi védjegyről szóló, 1993. december 20-i 40/94/EK módosított tanácsi rendelet (HL 1994. L 11.,
         1. o.; magyar nyelvű különkiadás 17. fejezet, 1. kötet, 92. o.) alapján közösségi védjegybejelentést nyújtott be a Belső Piaci
         Harmonizációs Hivatalhoz (védjegyek és formatervezési minták) (a továbbiakban: OHIM).

      2       A lajstromoztatni kívánt védjegy a STAR TV szómegjelölés volt.
      3       A bejelentést a védjegyekkel ellátható termékek és szolgáltatások nemzetközi osztályozására vonatkozó, felülvizsgált és módosított,
         1957. július 15-i Nizzai Megállapodás szerinti 38. és 41. osztályba tartozó szolgáltatások vonatkozásában tették, az alábbi
         leírással:

      –       38. osztály: „televízióműsorok sugárzását biztosító szolgáltatások, interaktív elektronikus televíziós műsorsugárzás, különösen
         a televízió, elektronikus posta, a világháló és más elektronikus eszköz közvetítésével”;

      –       41. osztály: „televízióműsorok, videó, szalagok, CD-k, CD-ROM-ok és számítógép lemezek gyártása vagy készítése, terjesztése,
         felvétele és fejlesztése”

      4       A védjegybejelentést a Közösségi Védjegyértesítő 1999. május 31-i 43/99. számában hirdették meg.

      5       1999. augusztus 30-án a Star TV AG felszólalt a 40/94 rendelet 42. cikke alapján a felperes lajstromozás iránti kérelmével
         szemben arra hivatkozással, hogy fennáll az ugyanezen rendelet 8. cikke (1) bekezdésének a) és b) pontja szerint az összetévesztés
         veszélye. A felszólalást a következőképpen megjeleníthető nemzetközi ábrás védjegyre alapították:

      6       Ez a védjegyoltalom Németországban, Ausztriában, a Benelux államokban, Franciaországban valamint Olaszországban a 38. osztályba
         tartozó „televíziós műsorsugárzással, vagyis a moziról és filmekről szóló tájékoztatóműsorok és dokumentumfilmek sugárzását
         biztosító szolgáltatásokkal” kapcsolatban valamint a 41. osztályba tartozó „televíziós szakműsorok, különösen a moziról és
         filmekről szóló tájékoztatóműsorok és dokumentumfilmek készítésével” kapcsolatban állt fenn.

      7       A felszólalási osztály 2000. december 28-i határozatával, miután megállapította az ütköző megjelölések között az összetévesztés
         veszélyének fennállását, helyt adott a felszólalásnak, és elutasította a felperes lajstromozás iránti kérelmét.

      8       A felperes 2000. november 28-án fellebbezést nyújtott be a felszólalási osztály határozata ellen.
      9       Az OHIM második fellebbezési tanácsa 2002. szeptember 17-i határozatával (a továbbiakban: megtámadott határozat) elutasította
         a fellebbezést és helybenhagyta a felszólalási osztály határozatát. Különösen a szolgáltatások hasonlósága kapcsán állapította
         meg a fellebbezési tanács, először is, hogy a televízióműsorok sugárzását biztosító szolgáltatások, interaktív elektronikus
         televíziós műsorsugárzás, különösen a televízió, elektronikus posta, a világháló és más elektronikus eszköz közvetítésével
         kapcsolatos a lajstromozás iránti kérelemben szereplő 38. osztályba tartozó szolgáltatások, továbbá a 41. osztályba tartozó
         televízióműsorok készítése magában foglalja a felszólaló ugyanebbe az osztályba tartozó szolgáltatásait, és lefedi azokat;
         másrészről a „televízióműsorok, videók, szalagok, CD-k, CD-ROM-ok és számítógéplemezek terjesztését, felvételét és fejlesztését
         biztosító” a lajstromozás iránti kérelemben szereplő szolgáltatások kiegészítik a felszólaló védjegyével érintett szolgáltatásokat,
         vagy ehhez elektronikus segítséget nyújtanak. Az ütköző megjelölések összehasonlítása vonatkozásában a fellebbezési tanács
         megállapította elsősorban, hogy vizuális téren a megjelölések között jelentős hasonlóság áll fenn, mivel a korábbi védjegy
         szóeleme megegyezik a kérelmezett védjeggyel; másodsorban hangzásuk szempontjából a kérelmezett védjegy hangzásában azonos
         a korábbi védjegy szóelemével; végül fogalmi szinten mindkét védjegy ugyanarra a gondolati képzettársításon – azaz a csillagon
         – alapul.

       A felek kérelmei
      10     A felperes keresetében azt kéri, hogy az Elsőfokú Bíróság:
      –       helyezze hatályon kívül a megtámadott határozatot;
      –       utasítsa az OHIM-ot, hogy adjon helyt a lajstromozási kérelmének;
      –       rendelje el a fellebbezési tanács előtti, valamint az OHIM felszólalási osztálya előtti eljárásban felmerült költségek megtérítését;
      –       az OHIM-ot kötelezze a költségek viselésére
      11     Az OHIM azt kéri, hogy az Elsőfokú Bíróság:
      –       utasítsa el a keresetet;
      –       a felperest kötelezze a költségek viselésére.
       Indokolás
      12     Először is emlékeztetni kell arra, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat szerint az Elsőfokú Bíróság nem utasíthatja az OHIM-ot
         (az Elsőfokú Bíróság T‑331/99. sz., Mitsubishi HiTec Paper Bielefeld kontra OHIM [Giroform] ügyben 2001. január 31-én hozott
         ítéletének [EBHT 2001., II‑433. o.] 33. pontja és a T‑106/00. sz., Streamserve kontra OHIM [STREAMSERVE] ügyben 2002. február
         27-én hozott ítéletének [EBHT 2002., II‑723. o.] 18. pontja). A fentiekből következően a felperes keresetének azon része,
         amelyben kérte az Elsőfokú Bíróságot, hogy utasítsa az OHIM-ot a védjegy lajstromozására, elfogadhatatlan.

      13     A felperes a megsemmisítés iránti kérelmének alátámasztására egyetlen jogalapra, a 40/94 rendelet 8. cikke (1) bekezdésének
         b) pontja megsértésére hivatkozik.

       A felek érvei
      14     A felperes vitatja a fellebbezési tanács értékelését, egyrészről a szóban forgó szolgáltatások közötti jelentős hasonlóság
         fennállását vagy azonosságát illetően, másrészről pedig az ütköző megjelölések fogalmi és vizuális megjelenítésének állítólagos
         hasonló jellegét, valamint a megjelölések hangzásbeli azonosságát illetően.

      15     Az érintett szolgáltatások hasonlóságát illetően, a felperes mindenekelőtt arra hivatkozik, hogy a lajstromozás iránti kérelmében
         szereplő a 38. és 41. osztályba tartozó szolgáltatások skálája sokkal szélesebb, mint a korábbi védjegy által lefedett szolgáltatások
         összessége. Valójában a 38. osztály vonatkozásában a korábbi védjegy kizárólag a televíziós műsorsugárzással, vagyis a moziról
         és filmekről szóló tájékoztató műsorok és dokumentumfilmek sugárzását biztosító szolgáltatásokkal kapcsolatban áll fenn, míg
         a védjegybejelentés az interaktív elektronikus televíziós műsorsugárzás, különösen a televízió, elektronikus posta, a világháló
         és más elektronikus eszköz közvetítésével történő műsorsugárzást biztosító szolgáltatásokat is tartalmazza. Ugyanez igaz a
         41. osztályba tartozó szolgáltatásokra, a korábbi védjegyoltalom csak a televíziós szakműsorok, különösen a moziról és filmekről
         szóló tájékoztatóműsorok és dokumentumfilmek készítésével kapcsolatban állt fenn, míg a lajstromozás iránti kérelemben megjelölt
         szolgáltatások magukban foglalják a televízióműsorok, videók, szalagok, CD-ket, CD-ROM-ok és számítógép lemezek gyártását
         vagy készítését éppúgy, mint azok terjesztését, felvételét és fejlesztését.

      16     A felperes ezt követően észrevételezte, hogy a védjegybejelentésben hivatkozott szolgáltatások tömegközönséget, míg a korábbi
         védjegy egy sokkal szűkebb, szakosodott, mozirajongókból álló közönséget céloz meg.

      17     Végül a felperes kiemeli, hogy a 41. osztályba tartozó lajstromozás iránti kérelemben szereplő szolgáltatások nem korlátozódnak
         a televízióműsorok készítésére és sugárzására, hanem magukban foglalják azok harmadik személyek részére történő terjesztését
         is. Így a 41. osztályba tartozó szolgáltatások tekintetében jelentős különbség van a felperes és a felszólaló tevékenysége
         között, olyan különbség, amely nem enged arra következtetni, hogy a lajstromozás iránti kérelemben szereplő szolgáltatások
         kiegészítik a felszólaló védjegyével megjelölt szolgáltatásokat.

      18     Másodsorban az ütköző megjelölések közötti hasonlóság értékelése kapcsán a felperes észrevételezi mindenekelőtt, hogy a korábbi
         védjegy lényegében egy különböző elemekből álló ábrás védjegy, míg a kérelmezett védjegy kizárólag egy szóvédjegy. Ez az alapvető
         különbség megakadályozza a két védjegy vizuális téren történő bármilyen összehasonlítását.

      19     Továbbá az adott védjegyek hangzása között semmilyen hasonlóság nem állapítható meg. A korábbi védjegyet, mint ábrás védjegyet,
         kizárólag grafikai megjelenítése alapján kell megítélni. Ezzel szemben a kérelmezett védjegy vonatkozásában ennek hangzása
         a meghatározó.

      20     Végül, a felperes szerint, a két ütköző védjegy fogalmi szinten is különböző. Ebből a szempontból a kérelmezett védjegy a
         jellegéből fakadóan a „mozicsillagokra, illetve a hírességekre és szórakozásra általában, valamint az ilyen témájú televízióműsorokra”
         utal, míg a korábbi védjegy inkább a „csillagászatra […] és az ilyen témájú műsorokra vonatkozik.”

      21     Másfelől a felperes észrevételezte, hogy a mindkét ütköző megjelölésben szereplő „star” szóelemet gyakran alkalmazzák a 38.
         és 41. osztályba tartozó szolgáltatások kapcsán. Ebből álláspontja szerint az következik, hogy a korábbi védjegy oltalmának
         terjedelme nem jogosíthatja fel ezen védjegy jogosultját az adott szó kizárólagos használatára.

      22     A fentiekben foglaltakon túl a felperes kiemeli többek között, hogy a 38. és 41. osztályba tartozó szolgáltatások vonatkozásában
         jogosultja a STAR TELEVISION közösségi védjegynek, valamint további nemzetközi szó- és ábrás védjegyek jogosultja, amelyek
         a „star” szóelemből és/vagy csillag ábrából állnak. E tekintetben a felperes elsősorban rámutat, hogy a felszólaló nem szólalt
         fel a STAR TELEVISION védjegy lajstromozása ellen. Továbbá fenntartotta, hogy nyilvánvalóan ellentmondásos lenne megakadályozni
         a STAR TV védjegy lajstromozását, míg az alapvetően azonos STAR TELEVISION védjegy lajstromozható. Végül megállapítja, hogy
         a kérelmezett védjegy egyértelműen megkülönbözteti az ő szolgáltatásait más vállalkozások szolgáltatásaitól, hiszen ez a védjegy
         egy védjegysorozat részét képezi, amelyeknek ő a jogosultja, és amely védjegyek a „star” szóelemből és/vagy csillag ábrából
         állnak.

      23     Az OHIM egyetért a fellebbezési tanács vizsgálatával.
       Az Elsőfokú Bíróság álláspontja
      24     A 49/94 rendelet 8. cikke (1) bekezdésének b) pontja kimondja, hogy „a korábbi védjegy jogosultjának felszólalása alapján
         a megjelölés nem részesülhet védjegyoltalomban, ha azt azon a területen, ahol a korábbi védjegy oltalom alatt áll, a fogyasztók
         összetéveszthetik a korábbi védjeggyel való azonossága vagy hasonlósága, valamint az érintett áruk, illetve szolgáltatások
         azonossága vagy hasonlósága miatt; az összetéveszthetőség magában foglalja azt az esetet is, ha a fogyasztók a megjelölést
         gondolati képzettársítás (asszociáció) útján kapcsolhatják a korábbi védjegyhez.”

      25     Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint fennáll az összetévesztés veszélye, ha a vásárlóközönség azt hiheti, hogy a szóban
         forgó áruk vagy szolgáltatások ugyanattól a vállalkozástól vagy adott esetben gazdaságilag egymással kapcsolatban álló vállalkozásoktól
         származnak.

      26     Ezen ítélkezési gyakorlat értelmében az összetéveszthetőséget átfogóan kell értékelni az alapján, hogy az érintett vásárlóközönség
         milyen képet alkot a megjelölésről és a szóban forgó árukról vagy szolgáltatásokról, és figyelembe kell venni valamennyi,
         a jelen ügyre jellemző tényezőt, különösen a megjelölések és a megjelölt áruk vagy szolgáltatások hasonlósága közötti kölcsönös
         függőséget (lásd az Elsőfokú Bíróság T‑162/01. sz., Laboratorios RTB kontra OHIM ‑ Giorgio Beverly Hills [GIORGIO BEVERLY
         HILLS] ügyben 2003. július 9-én hozott ítéletének [EBHT 2003., II‑2821. o.] 31-33. pontját, valamint a hivatkozott ítélkezési
         gyakorlatot).

      27     Jelen esetben, figyelemmel a 3. és 6. pontban leírt és érintett szolgáltatások természetére, az összetéveszthetőség szempontjából
         vizsgálandó célközönség azon tagállamok átlagos fogyasztóiból áll, amelyekben a felszólaló nemzetközi védjegye oltalomban
         részesült, vagyis Németország, Ausztria, Benelux államok, Franciaország és Olaszország minden a védjegybejelentésben érintett
         szolgáltatás, kivéve a televíziós műsorsugárzás vonatkozásában.

      28     Bár igaz, hogy a felperes által kínált, a 38. és a 41. osztályba tartozó egyes szolgáltatások célközönségének informatikai
         ismeretekkel kell rendelkeznie, és ismernie kell az elektronikus eszközök használatát, azonban a jelen esetben az audiovizuális
         áruk valamint szolgáltatások kínálata és igénybevétele és ezeknek egy széles, főleg fiatalokból álló közönség részére történő
         sugározása nem tekinthető úgy, hogy ezen áruk és szolgáltatások egy korlátozott és szakosodott vásárlóközönség részére lennének
         fenntartva. Másrészről, a felperes állításával ellentétben, a korábbi védjegy által oltalomban részesített a 38. és a 41. osztályba
         tartozó szolgáltatások, annak ellenére, hogy a mozira és a filmgyártásra vonatkoznak, nem tekinthetőek úgy, hogy a televíziós
         szórakoztatás iránt általában érdeklődő közönségtől eltérő közönséget céloznának meg.

      29     Ezzel ellentétben meg kell állapítani, hogy a lajstromozás iránti kérelemben szereplő a 41. osztályba tartozó, televízióműsorok
         terjesztésével kapcsolatos szolgáltatások nemcsak az átlagos vásárlóközönséget célozzák, hanem az audiovizuális és televíziós
         műsorsugárzás ágazatában egy az ezzel hivatásszerűen foglalkozó szakemberekből álló közönséget, akik különösen nagy érdeklődést
         és figyelmet fordítanak a szállítók megválasztására.

      30     A 40/94 rendelet 8. cikke (1) bekezdésének b) pontja alkalmazásában és az előbbi megállapítások alapján össze kell tehát hasonlítani
         egyrészről az adott szolgáltatásokat, másrészről az ütköző megjelöléseket.

       A szóban forgó szolgáltatásokról
      31     Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint az érintett áruk vagy szolgáltatások hasonlóságának értékelésénél figyelembe kell
         venni az áruk vagy szolgáltatások kapcsolatát jellemző összes releváns tényezőt. E tényezők magukban foglalják különösképpen
         az áruk vagy szolgáltatások természetét, rendeltetését, használatát, valamint versengő vagy kiegészítő voltukat (az Elsőfokú
         Bíróság T‑338/00. sz., Institut für Lernsysteme kontra OHIM – Educational Services (ELS) ügyben 2002. október 23-án hozott
         ítéletének [EBHT 2002., II‑4301. o.] 51. pontja).

      32     Jelen esetben a 38. és a 41. osztályba tartozó szolgáltatásokra vonatkozó korábbi védjegyre alapított felszólalás egy ugyanezen
         osztályokba tartozó szolgáltatások kapcsán lajstromozni kívánt védjegy lajstromozása ellen irányul.

      33     A fellebbezési tanács megállapította, hogy a lajstromozás iránti kérelemben szereplő a 38. és a 41. osztályba tartozó szolgáltatások
         egyrészről a televízióműsorok sugárzását biztosító szolgáltatások, interaktív elektronikus televíziós műsorsugárzás, különösen
         a televízió, elektronikus posta, a világháló és más elektronikus eszköz közvetítésével, másrészről pedig a televízióműsorok
         készítése magában foglalja és lefedi a korábbi védjegy által érintett, ugyanebbe az osztályba tartozó szolgáltatásokat. A
         lajstromozás iránti kérelemben szereplő, a 41. osztályba tartozó többi szolgáltatás (televízióműsorok, videó, szalagok, CD-k,
         CD-ROM-ok és számítógéplemezek terjesztése, felvétele és fejlesztése) vonatkozásában a fellebbezési tanács megállapította,
         hogy ezek a szolgáltatások kiegészítik a korábbi védjeggyel érintett, ugyanebbe az osztályba tartozó szolgáltatásokat, vagy
         ezekhez segítséget nyújtanak.

      34     A 38. osztályba tartozó, a 3. pont első franciabekezdésében és a 6. pontban ismertetett szolgáltatások leírásának összehasonlítása
         alapján megállapítható egyrészről, hogy a korábbi védjeggyel érintett televízióműsorok sugárzását biztosító szolgáltatások
         egy különös ágazatra – a mozi és filmgyártásról szóló televízióműsorok sugárzására – korlátozódnak, míg a lajstromoztatni
         kívánt védjegy leírása sokkal tágabb megfogalmazású, másrészt ez utóbbi kifejezetten tartalmazza az „interaktív elektronikus
         televíziós műsorsugárzást biztosító szolgáltatásokat”, ezzel szemben ilyen részletesség nem szerepel a felszólaló által igényelt
         szolgáltatásokban.

      35     E tekintetben meg kell állapítani, hogy a 38. osztályba tartozó, a védjegybejelentés iránti kérelemben említett szolgáltatások
         leírása között fennálló különbségek ellenére ezek részben azonosak és részben hasonlóak a korábbi védjeggyel megjelölt, ugyanebbe
         az osztályba tartozó szolgáltatásokkal.

      36     Egyrészről, mint ahogyan azt a fellebbezési tanács megtámadott határozatában és az OHIM válaszbeadványában helyesen megállapította,
         a felperes és a felszólaló által nyújtott szolgáltatás, vagyis a televíziós műsorsugárzás, ugyanolyan jellegű, függetlenül
         a felszólaló által sugárzott speciális műsoroktól. Ennek megfelelően a védjegybejelentés iránti kérelemben szereplő szolgáltatások
         magukban foglalják a korábbi védjeggyel oltalomban részesített szolgáltatásokat

      37     Másrészről az olyan elektronikus eszközök útján, mint az Internet vagy a digitális televízió útján történő interaktív televíziós
         műsorsugárzás, amely lehetővé teszi a tévénézőknek az egyszerű vizuális tartalom passzív érzékelését meghaladó szolgáltatás
         igénybevételét, a televíziós műsorsugárzás különleges fajtájának kell tekinteni. Ebben az értelemben nem tekinthető kizártnak
         a korábbi védjeggyel megjelölt szolgáltatások közül, annak ellenére, hogy ott kifejezetten nem említették. A fentieknek megfelelően
         a lajstromozás iránti kérelemben foglalt „interaktív elektronikus televíziós műsorsugárzást biztosító szolgáltatások” és a
         korábbi védjeggyel oltalomban részesített televíziós műsorsugárzás mindenképpen hasonlónak tekintendő.

      38     Hasonló következtetést vonhatunk le a 41. osztályba tartozó „televízióműsorok készítését biztosító szolgáltatásokra” vonatkozóan,
         amely éppúgy szerepel a lajstromozás iránti kérelemmel érintett szolgáltatások között, mint a korábbi védjeggyel oltalomban
         részesítettek között. Ugyanis ebben az esetben a felperes által használt tágabb fogalmazás szintén lefedi a korábbi védjegy
         által oltalomban részesített, a mozival foglalkozó televíziós szakműsorokat biztosító szolgáltatásokat.

      39     Végül, a felperes által nyújtott, a 41. osztályba tartozó többi szolgáltatást illetően, úgy mint a „televízióműsorok, videók,
         szalagok, CD-k, CD-ROM-ok és számítógéplemezek gyártása vagy készítése, terjesztése, felvétele és fejlesztése”, emlékeztetni
         kell arra, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat szerint az áruk vagy szolgáltatások hasonlóságának vizsgálata során figyelembe
         kell venni azok rendeltetését, versengő vagy kiegészítő voltát (lásd az ítélkezési gyakorlatot [hivatkozás a 31. pontban]).
         Ebben az esetben, mint ahogy azt az első fellebbezési tanács helyesen erősítette meg, a lajstromozás iránti kérelemben megjelölt,
         a „televízióműsorok, videók, szalagok, CD-k, CD-ROM-ok és számítógéplemezek gyártása vagy készítése, terjesztése, felvétele
         és fejlesztésére” irányuló tevékenységeket összehasonlíthatónak kell tekinteni a korábbi védjeggyel lefedett televízióműsorok
         készítésére irányuló tevékenységgel annyiban, amennyiben egyik a másikat kiegészíti, mivel a tevékenységek magukban foglalják
         az audiovizuális és multimédiás áruk gyártását, amelyek alkalmasak a felszólaló árujának speciális módon történő sugárzására,
         vagy ehhez elektronikai segítséget nyújtanak.

      40     Összegzésként meg kell állapítani, hogy a rendeltetésük közötti különbségek ellenére a lajstromoztatni kívánt védjeggyel oltalomban
         részesítendő szolgáltatások részben azonosak, részben pedig hasonlóak a korábbi védjeggyel oltalomban részesített szolgáltatásokkal.

       A szóban forgó megjelölésekről
      41     Az ítélkezési gyakorlatból az következik, hogy az összetéveszthetőség átfogó mérlegelésénél az ütköző megjelölések vizuális,
         hangzásbeli és fogalmi hasonlóságát illetően a megjelölések által keltett együttes benyomást kell alapul venni, különösen
         a megkülönböztető és domináns jegyeik figyelembe vételével (a Bíróság C‑251/95. sz. SABEL-ügyben 1997. november 11-én hozott ítéletének [EBHT 1997., I‑6191. o.] 23. pontja és az ELS-ítélet [hivatkozás
         fent] 62. pontja). Ugyanis az adott áruk és szolgáltatások átlagos fogyasztója, aki részéről a védjegy érzékelése az összetéveszthetőség
         átfogó értékelésénél meghatározó szerepet játszik, a védjegyet egészében érzékeli, és nem vizsgálja egyenként a részleteit
         (a SABEL ítélet [hivatkozás fent] 23. pontja).

      42     Jelen esetben a korábbi védjegy egy ábrás megjelölés és egy szó összetételéből áll, közepén egy balra döntött ötágú csillaggal,
         rajta a két sorba írt piros színű, nagybetűs „star TV” felirattal, amelynek bal felső sarkában, a központi csillag két ága
         között egy hold jelenik meg három kis csillaggal körülvéve. A lajstromozni kívánt védjegy a „star TV” kifejezésekből áll.

      43     Mindenekelőtt a két hivatkozott védjegy közötti vizuális összehasonlítást illetően elsősorban emlékeztetni kell arra, hogy
         az Elsőfokú Bíróság már kimondta, hogy semmi sem akadályozza annak vizsgálatát, hogy fennáll-e vizuális hasonlóság valamely
         szóvédjegy és valamely ábrás védjegy között, „figyelemmel arra, hogy a két típusú védjegy grafikus megjelenítése alkalmas
         a vizuális érzékelésre” (az Elsőfokú Bíróság T‑110/01. sz., Vedial kontra OHIM − France Distribution (HUBERT) ügyben 2002.
         december 12-én hozott ítéletének [EBHT 2002., II‑5275. o.] 51. pontja).

      44     E tekintetben mindenekelőtt ki kell emelni azt, hogy a „star TV” kifejezés egyszerre tartalmazza a kérelmezett védjegyet és
         a korábbi védjegy szóelemét. Hasonló helyzetben az Elsőfokú Bíróság, úgy ítélte meg, hogy valamely összetett – szó vagy ábrás
         – védjegy, amelynek egy vagy több alkotóeleme megegyezik egy másik védjegyével vagy hasonlít ahhoz, csak akkor tekinthető
         ehhez a védjegyhez hasonlónak, ha ez az alkotóelem az összetett védjegy által keltett összbenyomás meghatározó eleme. Ez az
         eset akkor áll fenn, ha ez az alkotóelem már önmagában alkalmas arra, hogy meghatározza az érintett vásárlóközönségben a védjegyről
         kialakult képet és ezáltal valamennyi többi elemnek elhanyagolható szerep jut a védjegy által keltett összbenyomásban (az
         Elsőfokú Bíróság T‑6/01. sz., Matratzen Concord kontra OHIM – Hukla Germany (MATRATZEN) ügyben 2002. október 23-án hozott
         ítéletének [EBHT 2002., II‑4335. o.] 33. pontja).

      45     Ebben az esetben az adott megjelölések vizuális összehasonlítását illetően a fellebbezési tanács úgy ítélte meg, hogy a „star
         TV” kifejezés meghatározó eleme a korábbi védjegynek.

      46     Ez a megítélés helyes. Valójában a korábbi védjegy egészének vizuális megjelenítésében a „star TV” szóelem méreténél fogva
         kétségtelenül jobban magára vonja a figyelmet, mint a megjelölés többi ábrás eleme, tekintettel arra, hogy a „star” és „TV”
         szavakat a központi csillag ábrára helyezték, és amelyek ennek körvonalait túllépik, valamint tekintettel a fekete-fehér háttérre
         pirossal írott szóelemek színhatására.

      47     Ilyen körülmények között, figyelemmel arra, hogy a kérelmezett védjegy megegyezik a korábbi védjegy meghatározó szóelemével,
         a fellebbezési tanács nem ítélte meg hibásan, hogy jelentős hasonlóság áll fenn a két védjegy között.

      48     Hasonlóan a fellebbezési tanács helyesen állapította meg, hogy hangzásában a két védjegy azonos.
      49     Ellentétben azzal, amit a felperes állítani kíván, el kell ismerni, hogy mind a korábbi védjegy, mind a kérelmezett védjegy
         – mivel szóelemet is tartalmaz –egyaránt alkalmas hangzásbeli megjelenítésre. Így ebben az esetben, mivel a korábbi védjegy
         hangzása megegyezik a kérelmezett védjegy egyetlen szóelemével, a „star TV” kifejezésekkel, meg kell állapítani, hogy az ütköző
         megjelölések hangzása azonos.

      50     Végül fogalmi szinten a fellebbezési tanács úgy ítélte meg, hogy mindkét ütköző megjelölés egy csillag ábráját idézi fel.
      51     E tekintetben pontosítani kell, hogy ha a korábbi védjegy vizuális megjelenítése kétségtelenül és közvetlenül egy csillagot
         idéz, hiszen egyik alkotóeleme egy csillag grafikai megjelenítése, ugyanez mondható el a kérelmezett védjegyről, mivel értelemszerűen
         feltételezhető, hogy a célközönség ismeri az angol „star” szó jelentését.

      52     Tehát, annak ellenére, hogy az érintett vásárlóközönség átlagfogyasztója, az adott esetben a szolgáltatások nagy részében
         mégsem ismeri szükségszerűen az angol „star” szó jelentését, ez a szó gyakran használt a népszerű moziszereplők megjelölésére
         a német, francia, olasz és holland nyelvben. Mint ahogy a kérelmezett védjegy, amelyben szerepel a „star” szó, úgy a korábbi
         védjegy, amelynek meghatározó eleme a „star” szó megjelenítése, alkalmas arra, hogy a „mozicsillagok” gondolattársítást idézzék
         fel. Továbbá, a két megjelölés ilyen gondolattársítást előidéző képessége még jelentősebb abban az esetben, ha a „star” szó
         a „TV” megjelöléssel együtt kerül alkalmazásra, amely a „televízió” szó rövidítéseként alkalmas a híres, népszerű színész
         vagy színésznő gondolattársítás felidézésére. Ebből következik, hogy fogalmi szinten a két ütköző megjelölés ugyanarra az
         elgondolásra épül.

      53     Az előbb elmondottak alapján következik, hogy vizuális, hangzásbeli és fogalmi szinten a kérelmezett védjegy és a korábbi
         védjegy nagyon hasonló, és bizonyos szempontból azonos is.

       Az összetéveszthetőség fennállásáról
      54     A fent előadott körülmények között, figyelembe véve az ütköző megjelölések és a célzott szolgáltatások közötti azonosságot
         és hasonlóságot, meg kell állapítani, hogy fennáll annak nyilvánvaló veszélye, hogy ez megtévesztheti az érintett vásárlóközönséget
         ezen szolgáltatások kereskedelmi származását illetően.

      55     Egyaránt ez a következtetés vonható le a lajstromozás iránti kérelemmel érintett televízióműsorok terjesztését biztosító tevékenységhez
         kapcsolódó szolgáltatások vonatkozásában is, amelyek kapcsán, mint ahogy ez fent már megállapítást nyert, az érintett vásárlóközönség
         a hivatásszerűen ezzel foglalkozó audiovizuális szakemberekből áll. Meg kell tehát állapítani, hogy az ütköző védjegyek közötti
         vizuális, hangzásbeli és fogalmi hasonlóság olyan mértékű, hogy még a különösen figyelmes vásárlóközönség is azt hiheti, hogy
         a szóban forgó áruk vagy szolgáltatások ugyanattól a vállalkozástól vagy gazdaságilag egymással kapcsolatban álló vállalkozásoktól
         származnak. Az a körülmény, hogy a felszólaló nem működik közvetlenül a terjesztési ágazatban, nem gyengíti ezt a következtetést,
         tekintettel arra, hogy ugyanaz a vállalkozás egyaránt foglalkozhat ‑ és általában foglalkozik is ‑ televízióműsorok készítésével
         és terjesztésével.

      56     Meg kell tehát állapítani, hogy a fellebbezési tanács nem ítélte meg tévesen, hogy fennáll az összetévesztés veszélye a kérelmezett
         STAR TV védjegy és a korábbi védjegy között.

      57     A felperes különböző (nemzeti, nemzetközi és közösségi) lajstromozások kapcsán hivatkozott érveire vonatkozóan, amelyek tárgya
         a „star” szóelemet vagy a csillag ábrát tartalmazó védjegy, valamint a „star” szó használatának állítólagos gyakorisága a
         hivatkozott szolgáltatások leírására ezen a területen, meg kell állapítani, hogy a felperes ezen érvekre sem a felszólalási
         osztály, sem a fellebbezési tanács előtt nem hivatkozott. Így az ítélkezési gyakorlat szerint az olyan tények, amelyekre anélkül
         hivatkoznak az Elsőfokú Bíróság előtt, hogy azt korábban felhozták volna az OHIM előtti eljárás során, csak abban az esetben
         befolyásolhatják a határozat jogszerűségét, ha ezen tényeket az OHIM-nak hivatalból figyelembe kellett volna vennie (az Elsőfokú
         Bíróság T‑115/03. sz., Samar kontra OHIM – Grotto (GAS STATION) ügyben 2004. július 13-án hozott ítéletének [EBHT 2004., II‑0000. o.]
         13. pontja). E tekintetben, a 40/94. rendelet 74. cikkének (1) bekezdése alapján – amely szerint a lajstromozás viszonylagos
         kizáró okaival összefüggő eljárásban az OHIM a vizsgálat során a felek által előterjesztett tényálláshoz, bizonyítékokhoz
         és érvekhez, valamint a kérelem szerinti igényekhez kötve van ‑ következik, hogy az OHIM nem köteles hivatalból olyan tényeket
         figyelembe venni, amelyre a felek nem hivatkoztak az eljárás során. Az ilyen tények tehát nem befolyásolhatják a fellebbezési
         tanács határozatának jogszerűségét (a GAS STATION ítélet [hivatkozás fent] 13. pontja).

      58     A fentiekre való tekintettel a felperes hatályon kívül helyezése iránti kérelmét el kell utasítani.
       A költségekről
      59     Az eljárási szabályzat 87. cikkének 2. §‑a alapján az Elsőfokú Bíróság a pervesztes felet kötelezi a költségek viselésére,
         ha a pernyertes fél ezt kérte. A felperest, mivel pervesztes lett, az OHIM kérelmének megfelelően kötelezni kell a költségek
         viselésére.

      60     Az eljárási szabályzat 136. cikkének 2. §‑a alapján a feleknek a fellebbezési tanács előtti eljárással kapcsolatban szükségszerűen
         felmerült költségeit megtérítendő költségeknek kell tekinteni. Ez nem vonatkozik a felszólalási eljárás során felmerülő költségekre,
         a felperesnek ezen költségei megtérítése iránti kérelmét pedig minden esetben el kell utasítani. A hatályon kívül helyezés
         iránti kérelem elutasításánál fogva egyaránt el kell utasítani a felperesnek a fellebbezési tanács előtt felmerült költségei
         megtérítése iránti kérelmét.

      A fenti indokok alapján
      AZ ELSŐFOKÚ BÍRÓSÁG (negyedik tanács)
      a következőképpen határozott :
      1)      A keresetet elutasítja.
      2)      A felperest kötelezi a költségek viselésére.

               Legal

               Mengozzi

               Wiszniewska-Białecka

         Kihirdetve Luxembourgban, a 2005. május 4-i nyilvános ülésen.

               H. Jung

                     H. Legal

               hivatalvezető

                     elnök

         * Az eljárás nyelve: angol.


A Bíróság 1975. november 13-i ítélete. # General Motors Continental NV kontra az Európai Közösségek Bizottsága. # 26-75. sz. ügy