title: T-533/21. sz. ügy: 2021. augusztus 31-én benyújtott kereset – Belaz-upravljajusaja kompanija holdinga Belaz Holding kontra Tanács

text:
               2021.10.18.

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 422/31

      2021. augusztus 31-én benyújtott kereset – Belaz-upravljajusaja kompanija holdinga Belaz Holding kontra Tanács
      (T-533/21. sz. ügy)
      (2021/C 422/40)
      Az eljárás nyelve: angol

         Felek

         Felperes: OAO Belaz-upravljajusaja kompanija holdinga Belaz Holding (Zsodzina, Fehéroroszország) (képviselők: D. O’Keeffe solicitor és N. Tuominen ügyvéd)

         Alperes: az Európai Unió Tanácsa

         Kérelmek

      A felperes azt kéri, hogy a Törvényszék:

                  —

                  semmisítse meg a Fehéroroszországra vonatkozó korlátozó intézkedésekről szóló 765/2006/EK rendelet 8a. cikke (1) bekezdésének végrehajtásáról szóló, 2021. június 21-i (EU) 2021/997 tanácsi végrehajtási rendeletet, (1) valamint a fehéroroszországi helyzetre tekintettel hozott korlátozó intézkedésekről szóló 2012/642/KKBP határozat végrehajtásáról szóló, 2021. június 21-i (KKBP) 2021/1002 tanácsi végrehajtási határozatot (2) (a továbbiakban: megtámadott jogi aktusok) a felperesre vonatkozó részükben; és

                  —

                  a Tanácsot kötelezze a jelen eljárás költségeinek viselésére.

         Jogalapok és fontosabb érvek

      Keresetének alátámasztása érdekében a felperes három jogalapra hivatkozik.

                  1.

                  Az első, arra alapított jogalap, hogy a megtámadott jogi aktusok sértik a hatékony bírói jogvédelem elvét. A felperes ennek keretében azzal érvel, hogy 2012. június 18. óta a neve Open Joint Stock Company „BELAZ” – Management Company of Holding „BELAZHOLDING”. A megtámadott jogi aktusok nem azonosítják megfelelően a jegyzékbe vett jogalanyt, mivel a Belarusski Avtomobilnyi Zavod (BelAZ) / OJSC „BELAZ” névre hivatkoznak, amelyet a felperes soha nem használt hivatalos bejegyzett (teljes vagy rövidített) cégnévként. Következésképpen a felperes számára nem lehetséges a megtámadott jogi aktusok pontos hatályának a meghatározása.

                  2.

                  A második, arra alapított jogalap, hogy a Tanács nyilvánvaló értékelési hibát követett el, amikor a felperes nevét felvette a megtámadott jogi aktusok mellékleteibe. A felperes azzal érvel, hogy a megtámadott jogi aktusokban a jegyzékbe való felvételére vonatkozóan alá nem támasztott, ténybeli szempontból valótlan és megalapozatlan indokok kerülnek említésre. Ezenkívül a kifejtett, hiányos indokolás alapján nem bizonyított, hogy e jogi aktusok hatályához kellően lényeges kapcsolódás állna fenn.

                  3.

                  A harmadik, arra alapított jogalap, hogy a megtámadott jogi aktusok nem felelnek meg az egyedi szankciók kiszabásához szükséges bizonyítási szintnek. Azzal, hogy a Tanács arra törekedett, hogy egyedi intézkedéseket alkalmazzon azon cél elérése érdekében, hogy korlátozza egy külföldi, állami tulajdonban lévő vállalkozás üzleti tevékenységeit és nyereségét, jogellenes intézkedéstípust alkalmazott.

         (1)  HL 2021. L 219 I., 3. o.

         (2)  HL 2021. L 219 I., 70. o.


title: T-536/21. sz. ügy: 2021. szeptember 1-jén benyújtott kereset – Belaeronavigatsia kontra Tanács

text:
               2021.10.18.

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 422/32

      2021. szeptember 1-jén benyújtott kereset – Belaeronavigatsia kontra Tanács
      (T-536/21. sz. ügy)
      (2021/C 422/41)
      Az eljárás nyelve: francia

         Felek

         Felperes: Belaeronavigatsia (Minszk, Belarusz) (képviselő: M. Michalauskas ügyvéd)

         Alperes: az Európai Unió Tanácsa

         Kérelmek

      A felperes azt kéri, hogy a Törvényszék:

                  —

                  semmisítse meg a Fehéroroszországra [helyesen: Belaruszra] vonatkozó korlátozó intézkedésekről szóló 765/2006/EK rendelet 8a. cikke (1) bekezdésének végrehajtásáról szóló, 2021. június 21-i (EU) 2021/999 tanácsi végrehajtási rendeletet (HL 2021. LI 219., 55. o.);

                  —

                  semmisítse meg a fehéroroszországi [helyesen: belarusz] helyzetre tekintettel hozott korlátozó intézkedésekről szóló 2012/642/KKBP tanácsi határozat módosításáról szóló, 2021. június 21-i (KKBP) 2021/1001 tanácsi határozatot;

                  —

                  a Tanácsot kötelezze a költségek viselésére.

         Jogalapok és fontosabb érvek

      Keresete alátámasztása érdekében a felperes két jogalapra hivatkozik.

                  1.

                  Az első, értékelési hibára alapított jogalap. A felperes e tekintetben arra hivatkozik, hogy a megtámadott jogi aktusok minden tényleges indokolást mellőznek.

                  2.

                  A második, az arányosság elvének megsértésére alapított jogalap, amennyiben a megtámadott jogi aktus veszélyeztetheti a nemzetközi légi közlekedés biztonságára irányuló célkitűzést.


title: T-537/21. sz. ügy: 2021. szeptember 1-jén benyújtott kereset – bett1.de kontra EUIPO – XXXLutz Marken (BODY STAR)

text:
               2021.10.18.

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 422/32

      2021. szeptember 1-jén benyújtott kereset – bett1.de kontra EUIPO – XXXLutz Marken (BODY STAR)
      (T-537/21. sz. ügy)
      (2021/C 422/42)
      A keresetlevél nyelve: német

         Felek

         Felperes: bett1.de GmbH (Berlin, Németország) (képviselő: O. Brexl ügyvéd)

         Alperes: Európai Unió Szellemi Tulajdoni Hivatala (EUIPO)

         A másik fél a fellebbezési tanács előtti eljárásban: XXXLutz Marken GmbH (Wels, Ausztria)

         Az EUIPO előtti eljárás adatai

         A vitatott védjegy bejelentője: a fellebbezési tanács előtti eljárásban részt vevő másik fél

         A vitatott védjegy: a BODY STAR európai uniós szóvédjegy bejelentése – 18 023 614. sz. védjegybejelentés

         Az EUIPO előtti eljárás: felszólalási eljárás

         A megtámadott határozat: az EUIPO második fellebbezési tanácsának 2021. június 23-án hozott határozata (R 1711/2020-. és R 1727/2020-2. sz. egyesített ügyek)

         Kereseti kérelmek

      A felperes azt kéri, hogy a Törvényszék:

                  —

                  helyezze hatályon kívül a megtámadott határozatot;

                  —

                  az alperest kötelezze az eljárási költségek viselésére.

         Jogalap

                  —

                  Az (EU) 2017/1001 európai parlamenti és tanácsi rendelet 8. cikke (1) bekezdése b) pontjának megsértése.


title: T-539/21. sz. ügy: 2021. szeptember 1-jén benyújtott kereset – the airscreen company kontra EUIPO – Moviescreens Rental (airframe)

text:
               2021.10.18.

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 422/33

      2021. szeptember 1-jén benyújtott kereset – the airscreen company kontra EUIPO – Moviescreens Rental (airframe)
      (T-539/21. sz. ügy)
      (2021/C 422/43)
      A keresetlevél nyelve: német

         Felek

         Felperes: the airscreen company GmbH & Co. KG (Münster, Németország) (képviselők: O. Spieker, A. Schönfleisch és D. Mienert ügyvédek)

         Alperes: az Európai Unió Szellemi Tulajdoni Hivatala (EUIPO)

         A másik fél a fellebbezési tanács előtti eljárásban: Moviescreens Rental GmbH (Damme, Németország)

         Az EUIPO előtti eljárás adatai

         A vitatott védjegy jogosultja: a fellebbezési tanács előtti eljárásban részt vevő másik fél

         A vitatott védjegy: airframe európai uniós ábrás védjegy – 17 948 222. sz. európai uniós védjegy

         Az EUIPO előtti eljárás: törlési eljárás

         A megtámadott határozat: az EUIPO negyedik fellebbezési tanácsának 2021. július 1-jén hozott határozata (R 63/2021-4. sz. ügy)

         Kereseti kérelmek

      A felperes azt kéri, hogy a Törvényszék:

                  —

                  helyezze hatályon kívül a megtámadott határozatot;

                  —

                  az alperest kötelezze a költségek viselésére.

         Jogalapok

                  —

                  Az (EU) 2017/1001 európai parlamenti és tanácsi rendelet 7. cikke (1) bekezdésének c) pontjával összefüggésben értelmezett 59. cikke (1) bekezdése a) pontjának megsértése;

                  —

                  az (EU) 2017/1001 európai parlamenti és tanácsi rendelet 7. cikke (1) bekezdésének b) pontjával összefüggésben értelmezett 59. cikke (1) bekezdése a) pontjának megsértése.


title: T-543/21. sz. ügy: 2021. szeptember 2-án benyújtott kereset – Purasac kontra EUIPO – Prollenium Medical Technologies (Rejeunesse)

text:
               2021.10.18.

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 422/34

      2021. szeptember 2-án benyújtott kereset – Purasac kontra EUIPO – Prollenium Medical Technologies (Rejeunesse)
      (T-543/21. sz. ügy)
      (2021/C 422/44)
      A keresetlevél nyelve: angol

         Felek

         Felperes: Purasac Co. Ltd (Anyang-si, Koreai Köztársaság) (képviselő: P. Lee ügyvéd)

         Alperes: az Európai Unió Szellemi Tulajdoni Hivatala (EUIPO)

         A másik fél a fellebbezési tanács előtti eljárásban: Prollenium Medical Technologies, Inc. (Aurora, Ontario, Kanada)

         Az EUIPO előtti eljárás adatai

         A vitatott védjegy bejelentője: a felperes

         A vitatott védjegy: Rejeunesse európai uniós ábrás védjegy – 18 117 313. sz. védjegybejelentés

         Az EUIPO előtti eljárás: felszólalási eljárás

         A megtámadott határozat: az EUIPO negyedik fellebbezési tanácsának 2021. július 2-án hozott határozata (R 146/2021-4. sz. ügy)

         Kereseti kérelmek

      A felperes azt kéri, hogy a Törvényszék:

                  —

                  helyezze hatályon kívül a megtámadott határozatot;

                  —

                  az EUIPO-t kötelezze a költségek viselésére.

         Jogalap

                  —

                  Az (EU) 2017/1001 európai parlamenti és tanácsi rendelet 8. cikke (1) bekezdése b) pontjának megsértése a védjegyek közötti összetéveszthetőség téves értékelése vonatkozásában.


title: T-546/21. sz. ügy: 2021. szeptember 2-án benyújtott kereset – Rochem Group kontra EUIPO – Rochem Marine (R. T. S. ROCHEM Technical Services)

text:
               2021.10.18.

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 422/34

      2021. szeptember 2-án benyújtott kereset – Rochem Group kontra EUIPO – Rochem Marine (R. T. S. ROCHEM Technical Services)
      (T-546/21. sz. ügy)
      (2021/C 422/45)
      A keresetlevél nyelve: angol

         Felek

         Felperes: Rochem Group AG (Zug, Svájc) (képviselő: K. Guridi Sedlak ügyvéd)

         Alperes: az Európai Unió Szellemi Tulajdoni Hivatala (EUIPO)

         A másik fél a fellebbezési tanács előtti eljárásban: Rochem Marine Srl (Genova, Olaszország)

         Az EUIPO előtti eljárás adatai

         A vitatott védjegy jogosultja: a felperes

         A vitatott védjegy: R. T. S. ROCHEM Technical Services európai uniós ábrás védjegy – 12 326 609. sz. európai uniós védjegy

         Az EUIPO előtti eljárás: törlési eljárás

         A megtámadott határozat: az EUIPO első fellebbezési tanácsának 2021. június 28-án hozott határozata (R 1544/2019-1. sz. ügy)

         Kereseti kérelmek

      A felperes azt kéri, hogy a Törvényszék:

                  —

                  helyezze hatályon kívül a megtámadott határozatot;

                  —

                  függessze fel az eljárást addig, amíg a milánói (Olaszország) bíróság előtt a 933481. sz. ROCHEM MARINE olasz ábrás védjeggyel szemben folyamatban lévő eljárásban jogerős ítélet nem születik;

                  —

                  másodlagosan, helyezze hatályon kívül a megtámadott határozatot, kötelezze az EUIPO fellebbezési tanácsát új határozat meghozatalára, amely elutasítja a 12 326 609. sz. R. T. S. ROCHEM Technical Services európai uniós ábrás védjegynek a 11. és 40. osztályba tartozó áruk és szolgáltatások vonatkozásában való törlése iránti kérelmet;

                  —

                  az EUIPO-t és a Törvényszék előtti eljárásba való beavatkozása esetén a fellebbezési tanács előtti eljárásban részt vevő másik felet kötelezze a saját költségeik és a felperes költségeinek viselésére.

         Jogalap

                  —

                  Az (EU) 2017/1001 európai parlamenti és tanácsi rendelet 18. cikkének, valamint 64. cikke (2) és (3) bekezdésének megsértése.


title: T-547/21. sz. ügy: 2021. szeptember 2-án benyújtott kereset – Rochem Group kontra EUIPO – Rochem Marine (R. T. S. ROCHEM Technical Services)

text:
               2021.10.18.

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 422/35

      2021. szeptember 2-án benyújtott kereset – Rochem Group kontra EUIPO – Rochem Marine (R. T. S. ROCHEM Technical Services)
      (T-547/21. sz. ügy)
      (2021/C 422/46)
      A keresetlevél nyelve: angol

         Felek

         Felperes: Rochem Group AG (Zug, Svájc) (képviselő: K. Guridi Sedlak ügyvéd)

         Alperes: az Európai Unió Szellemi Tulajdoni Hivatala (EUIPO)

         A másik fél a fellebbezési tanács előtti eljárásban: Rochem Marine Srl (Genova, Olaszország)

         Az EUIPO előtti eljárás adatai

         A vitatott védjegy jogosultja: a felperes

         A vitatott védjegy: R. T. S. ROCHEM Technical Services európai uniós szóvédjegy – 12 313 797. sz. európai uniós védjegy

         Az EUIPO előtti eljárás: törlési eljárás

         A megtámadott határozat: az EUIPO első fellebbezési tanácsának 2021. június 28-án hozott határozata (R 1545/2019-1. sz. ügy)

         Kereseti kérelmek

      A felperes azt kéri, hogy a Törvényszék:

                  —

                  helyezze hatályon kívül a megtámadott határozatot;

                  —

                  függessze fel az eljárást addig, amíg a milánói (Olaszország) bíróság előtt a 933481. sz. ROCHEM MARINE olasz ábrás védjeggyel szemben folyamatban lévő eljárásban jogerős ítélet nem születik;

                  —

                  másodlagosan, helyezze hatályon kívül a megtámadott határozatot, kötelezze az EUIPO fellebbezési tanácsát új határozat meghozatalára, amely elutasítja a 12 313 797. sz. R. T. S. ROCHEM Technical Services európai uniós szóvédjegynek a 11. és 40. osztályba tartozó áruk és szolgáltatások vonatkozásában való törlése iránti kérelmet;

                  —

                  az EUIPO-t és a Törvényszék előtti eljárásba való beavatkozása esetén a fellebbezési tanács előtti eljárásban részt vevő másik felet kötelezze a saját költségeik és a felperes költségeinek viselésére.

         Jogalap

                  —

                  Az (EU) 2017/1001 európai parlamenti és tanácsi rendelet 18. cikkének, valamint 64. cikke (2) és (3) bekezdésének megsértése.


title: T-548/21. sz. ügy: 2021. szeptember 3-án benyújtott kereset – Rochem Group kontra EUIPO – Rochem Marine (ROCHEM)

text:
               2021.10.18.

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 422/36

      2021. szeptember 3-án benyújtott kereset – Rochem Group kontra EUIPO – Rochem Marine (ROCHEM)
      (T-548/21. sz. ügy)
      (2021/C 422/47)
      A keresetlevél nyelve: angol

         Felek

         Felperes: Rochem Group AG (Zug, Svájc) (képviselő: K. Guridi Sedlak ügyvéd)

         Alperes: az Európai Unió Szellemi Tulajdoni Hivatala (EUIPO)

         A másik fél a fellebbezési tanács előtti eljárásban: Rochem Marine Srl (Genova, Olaszország)

         Az EUIPO előtti eljárás adatai

         A vitatott védjegy jogosultja: a felperes

         A vitatott védjegy: ROCHEM szóvédjegy Európai Uniót megjelölő nemzetközi lajstromozása – 1 151 545. sz. európai uniót megjelölő nemzetközi lajstromozás

         Az EUIPO előtti eljárás: törlési eljárás

         A megtámadott határozat: az EUIPO első fellebbezési tanácsának 2021. június 28-án hozott határozata (R 1546/2019-1. sz. ügy)

         Kereseti kérelmek

      A felperes azt kéri, hogy a Törvényszék:

                  —

                  helyezze hatályon kívül a megtámadott határozatot;

                  —

                  függessze fel az eljárást addig, amíg a milánói (Olaszország) bíróság előtt a 933481. sz. ROCHEM MARINE olasz ábrás védjeggyel szemben folyamatban lévő eljárásban jogerős ítélet nem születik;

                  —

                  másodlagosan, helyezze hatályon kívül a megtámadott határozatot, kötelezze az EUIPO fellebbezési tanácsát új határozat meghozatalára, amely elutasítja az 1 151 545. sz. nemzetközi lajstromozásnak a 11. és 40. osztályba tartozó áruk és szolgáltatások vonatkozásában való törlése iránti kérelmet;

                  —

                  az EUIPO-t és a Törvényszék előtti eljárásba való beavatkozása esetén a fellebbezési tanács előtti eljárásban részt vevő másik felet kötelezze a saját költségeik és a felperes költségeinek viselésére.

         Jogalap

                  —

                  Az (EU) 2017/1001 európai parlamenti és tanácsi rendelet 18. cikkének, valamint 64. cikke (2) és (3) bekezdésének megsértése.


A Bíróság (első tanács) január 15.-i ítélete: 1998. # Quelle Schickedanz AG und Co. kontra Oberfinanzdirektion Frankfurt am Main. # Előzetes döntéshozatal iránti kérelem: Hessisches Finanzgericht, Kassel - Németország. # Közös vámtarifa. # C-80/96. sz. ügy


title: A Bíróság (ötödik tanács) 2009. június 4-i ítélete. # Az Európai Közösségek Bizottsága kontra Görög Köztársaság. # Tagállami kötelezettségszegés - 2006/100/EK irányelv - Az előírt határidőn belüli átültetés elmaradása. # C-427/08. sz. ügy

text:
      A Bíróság (ötödik tanács) 2009. június 4‑i ítélete – Bizottság kontra Görögország
      (C‑427/08. sz. ügy)
      „Tagállami kötelezettségszegés – 2006/100/EK irányelv – Az előírt határidőn belüli átültetés elmaradása”
      1.                     Kötelezettségszegés megállapítása iránti kereset – A megalapozottság Bíróság általi vizsgálata – Figyelembe veendő helyzet
            – Az indokolással ellátott véleményben meghatározott határidő lejártakor fennálló helyzet (EK 226. cikk) (vö. 9. pont)
      2.                     Személyek szabad mozgása – A másodlagos jog Bulgária és Románia csatlakozása folytán történő kiigazítása – Az előírt határidőn
            belüli átültetés elmaradása – Megengedhetetlenség (EK 226. cikk; 2006/100 tanácsi irányelv, 2. cikk) (vö. 10–11. pont)
      Tárgy

               Tagállami kötelezettségszegés – A személyek szabad mozgása területén elfogadott egyes irányelveknek Bulgária és Románia csatlakozása
                  tekintetében történő kiigazításáról szóló, 2006. november 20‑i 2006/100/EK tanácsi irányelvnek (HL L 363., 141. o.) való megfeleléshez
                  szükséges rendelkezések előírt határidőn belül történő elfogadásának elmulasztása.

            Rendelkező rész

                  1)

                  	A Görög Köztársaság – mivel az előírt határidőn belül nem fogadta el azokat a törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezéseket,
                     amelyek szükségesek ahhoz, hogy megfeleljen a személyek szabad mozgása területén elfogadott egyes irányelveknek Bulgária és
                     Románia csatlakozása tekintetében történő kiigazításáról szóló, 2006. november 20‑i 2006/100/EK tanácsi irányelvnek – nem
                     teljesítette az ezen irányelv 2. cikkéből eredő kötelezettségeit.

                  2)

                  	A Bíróság a Görög Köztársaságot kötelezi a költségek viselésére.


A Törvényszék (ötödik tanács) 2013. január 31-i ítélete. # K2 Sports Europe GmbH kontra Belső Piaci Harmonizációs Hivatal (védjegyek és formatervezési minták) (OHIM). # Közösségi védjegy - Felszólalási eljárás - A SPORT közösségi ábrás védjegy bejelentése - K2 SPORTS korábbi nemzeti és nemzetközi szóvédjegyek - Viszonylagos kizáró ok - A megjelölések hasonlóságának hiánya - A 207/2009/EK rendelet 8. cikke (1) bekezdésének b) pontja. # T-54/12. sz. ügy


A Bíróság május 16.-i ítélete: 2000. # Belga Királyság kontra Spanyol Királyság. # C-388/95. sz. ügy


title: AZ EURÓPAI UNIÓ KÖZSZOLGÁLATI TÖRVÉNYSZÉKÉNEK ÍTÉLETE (harmadik tanács) 2012. június 20.#Alma Yael Cristina kontra Európai Bizottság.#Közszolgálat – Nyílt versenyvizsga – A versenyvizsga-bizottság értékelő vizsgákon való részvételt megtagadó határozata – Jogorvoslati eszközök – A közigazgatási panaszra vonatkozó határozat bevárása nélkül indított kereset – Elfogadhatóság – A versenyvizsgára bocsátás sajátos feltételei – Előírt szakmai tapasztalat.#F‑66/11. sz. ügy.

text:
      AZ EURÓPAI UNIÓ KÖZSZOLGÁLATI TÖRVÉNYSZÉKÉNEK ÍTÉLETE (harmadik tanács)
      2012. június 20.(*)

      „Közszolgálat – Nyílt versenyvizsga – A versenyvizsga vizsgabizottságának az értékelő vizsgára való részvételt megtagadó határozata – Jogorvoslatok – A közigazgatási panaszra vonatkozó határozat bevárása nélkül előterjesztett bírósági jogorvoslat – Elfogadhatóság – A versenyvizsgára bocsátás speciális feltételei – A megkövetelt szakmai tapasztalat”
      Az F‑66/11. sz. ügyben,
      az EAK‑Szerződésre annak 106a. cikke alapján alkalmazandó EUMSZ 270. cikk alapján,
      Alma Yael Cristina (lakóhelye: Brüsszel [Belgium], képviselik: S. Rodrigues, A. Blot és C. Bernard‑Glanz ügyvédek)

      felperesnek
      az Európai Bizottság (képviselik kezdetben: B. Eggers és P. Pecho, később: B. Eggers, meghatalmazotti minőségben)

      alperes ellen
      benyújtott keresete tárgyában,
      A KÖZSZOLGÁLATI TÖRVÉNYSZÉK (harmadik tanács),
      tagjai: S. Van Raepenbusch elnök, R. Barents és K. Bradley (előadó) bírák,
      hivatalvezető: X. Lopez Bancalari tanácsos,
      tekintettel az írásbeli szakaszra és a 2012. február 29‑i tárgyalásra,
      meghozta a következő
      Ítéletet
      1        A Közszolgálati Törvényszék Hivatalához 2011. július 12‑én érkezett keresetlevelével A. Y. Cristina előterjesztette az alábbi
         keresetet, amely egyrészt az EPSO/AST/111/10 nyílt versenyvizsga vizsgabizottságának az említett versenyvizsga értékelő vizsgáin
         a felperes részvételét megtagadó határozatának megsemmisítésére, másrészt az Európai Bizottságnak a felperes által e határozat
         miatt elszenvedett kár megtérítésére való kötelezésére irányul.

       Jogi háttér
      2        Az Európai Unió tisztviselőinek személyzeti szabályzata (a továbbiakban: személyzeti szabályzat) 90. cikkének (2) bekezdése
         az alábbiak szerint rendelkezik:

      „Az e személyzeti szabályzat hatálya alá tartozó bármely személy panaszt nyújthat be a kinevezésre jogosult hatósághoz az
         őt hátrányosan érintő intézkedés ellen; ez arra az esetre is vonatkozik, amikor az említett hatóság határozatot hozott, és
         arra az esetre is, amikor az elmulasztotta a személyzeti szabályzatban előírt intézkedés elfogadását. A panaszt három hónapos
         határidőn belül kell benyújtani. […]”

      3        A személyzeti szabályzat 91. cikke (2) bekezdésének szövege a következő:

      „Az Európai Unió Bíróságához csak akkor lehet keresetet benyújtani, ha:
      –        a 90. cikk (2) bekezdése értelmében az abban előírt határidőn belül a kinevezésre jogosult hatósághoz már nyújtottak be panaszt,
         és

      –        a panaszt kifejezett vagy hallgatólagos határozattal elutasították.”
      4        A személyzeti szabályzatnak a 29. cikkében említett versenyvizsga‑eljárásról szóló III. mellékletének 2. cikke az alábbiak
         szerint rendelkezik:

      „A pályázóknak ki kell tölteniük egy, a kinevezésre jogosult hatóság által meghatározott formanyomtatványt.
      A pályázóktól további okmányok vagy információk kérhetők.”
      5        2010. november 17‑én az Európai Személyzeti Felvételi Hivatal (EPSO) az Európai Unió Hivatalos Lapjában közzétette az AST 1 besorolási fokozatú, titkári feladatokat ellátó asszisztensek felvételi tartaléklistájának létrehozására
         irányuló EPSO/AST/111/10 nyílt versenyvizsga‑kiírást (HL C 312 A., 1. o., a továbbiakban: versenyvizsga‑kiírás).

      6        A versenyvizsga‑kiírásnak a „Munkakörök jellege” elnevezésű II. címének a szövege a következő:

      „A betöltendő munkakörök jellege és szintje a következő feladatok elvégzését foglalja magában:
      –        az értekezletek szervezése és koordinálása, akták és munkadokumentumok összeállítását is beleértve,
      –        a telefonhívások fogadása, szűrése és intézése, a levelezés intézése és általános információk közlése telefonon,
      –        az [elektronikus] postafiókok és a funkcionális postafiókok kezelése,
      –        a határidőnaplók kezelése, az esedékességi naplók ellenőrzése a határidők betartásának figyelemmel kísérése,
      –        általános adminisztrációs támogatás, különösen az iratkezelés terén (az iratok és a posta átvétele, intézése, figyelemmel
         kísérése és osztályozása),

      –        kiküldetések előkészítése és kezelése; a hiányzások kezelése,
      –        az iratok elkészítése és ellenőrzése (tördelés, formázás, táblázatkezelés),
      –        a feljegyzéstervezetek, a levelezés és a beszámolók szerkesztése (titkársági szint),
      –        az akták kezeléséhez és az információkutatáshoz kapcsolódó különféle egyéb adminisztratív titkársági feladatok, amelyekhez
         többek között szükség van az információtechnológia használatára,

      –        a fordítószolgálatokon: a fordítási kérések fogadása és feldolgozása, főleg a dokumentumok előkészítése, feldolgozása és véglegesítése
         elsősorban fordítószoftver segítségével, fordítómemóriák bővítése és frissítése, valamint gépírási, szövegszerkesztési és
         formázási feladatok.

      […]”
      7        A versenyvizsgára bocsátásnak a versenyvizsga‑kiírás III. címének 2. pontjában meghatározott különös feltételei az oklevelet
         illetően kikötötték, hogy a pályázóknak rendelkezniük kell oklevéllel igazolt, befejezett felsőoktatási tanulmányoknak megfelelő,
         a munkakörök jellegéhez közvetlenül kapcsolódó szakirányú végzettséggel (III.2.1 pont a) alpont), vagy pedig a felsőfokú tanulmányok
         folytatására jogosító középiskolai oklevéllel, és azt követően szerzett legalább hároméves, az ellátandó feladatok jellegéhez
         közvetlenül kapcsolódó szakmai tapasztalattal (III.2.1 pont b) alpont).

      8        A versenyvizsga‑kiírás IV. címének 1. pontja jelezte, hogy az előválogató tesztekre csak azokat a pályázókat hívják meg, akik
         az elektronikus jelentkezés során úgy nyilatkoztak, hogy eleget tesznek a versenyvizsga‑kiírás III. címe szerinti általános
         és speciális követelményeknek.

      9        A versenyvizsga‑kiírás V. címének 1. pontja jelezte, hogy azokat a pályázókat kell az értékelő vizsgákra bocsátani, akik nemcsak
         megkapták valamelyik legjobb értékelést és a minimálisan elérendő pontszámot a felvételi teszteken, hanem akik az elektronikus
         jelentkezés során tett nyilatkozataikra tekintettel a versenyvizsga‑kiírás III. címében szereplő, a vizsgára bocsátás általános
         és speciális feltételeinek is eleget tesznek.

      10      Ugyanez a rendelkezés meghatározta, hogy az értékelő vizsgára bocsátás az egyes pályázók aktáihoz mellékelt igazoló dokumentumok
         utólagos ellenőrzésétől függően nyer megerősítést.

      11      A versenyvizsga‑kiírás VII. címének 2. pontja meghatározta, hogy az értékelő vizsgára bocsátott pályázókat felhívják a teljes
         pályázati anyag (aláírt elektronikus pályázati adatlap és igazoló dokumentumok) átadására.

      12      A versenyvizsga‑kiírásban – bekeretezve és vastag betűkkel – szerepelt a következő bevezető megjegyzés is:

      „Jelentkezés előtt olvassa el figyelmesen a […] Hivatalos Lap 2010. július 8‑i C 184 A számában, valamint az EPSO honlapján
         közzétett, [a nyílt versenyvizsgákhoz készült] útmutatót.

      Az útmutató a versenyvizsga‑felhívás szerves részét képezi, és a versenyvizsga‑eljárásra vonatkozó szabályokat, valamint a
         jelentkezés módját ismerteti”.

      13      A nyílt versenyvizsgákhoz készült útmutató, a tényállás idején hatályos változatában (HL 2010. C 184. A., 1. o., a továbbiakban:
         pályázati útmutató), a „Jogorvoslat” című 6.3. pontjában az alábbiakat állapítja meg:

      „Amennyiben úgy ítéli meg, hogy az EPSO vagy a vizsgabizottság a versenyvizsga‑eljárás bármely szakaszában méltánytalanul
         járt el, vagy nem tartotta be:

      – a versenyvizsga‑eljárásra vonatkozó rendelkezéseket, illetve
      – a versenyvizsga‑felhívásban foglalt rendelkezéseket,
      és ezzel Önnek hátrányt okozott, a következő eszközökhöz fordulhat:
      – a […] személyzeti szabályzat 90. cikkének (2) bekezdése alapján közigazgatási panaszt nyújthat be,
      vagy postai úton az alábbi címre:
      Európai Személyzeti Felvételi Hivatal (EPSO)
      […]
      vagy az EPSO kapcsolattartási oldalán.
      Levele tárgysorában, kérjük, tüntesse fel:
      – a versenyvizsga számát,
      – saját pályázói azonosítószámát,
      – a »réclamation article 90, §2«, »complaint article 90 §2«, »Beschwerde Artikel 90, Absatz 2« megjegyzést (választás szerint),
      – a versenyvizsga érintett szakaszát.
      Felhívjuk figyelmét, hogy a versenyvizsga‑bizottság széles mérlegelési jogkörrel rendelkezik.
      A vizsgabizottság döntése ellen nem érdemes panaszt benyújtania, mivel az döntéseit teljesen önállóan hozza meg. E döntéseket
         az EPSO igazgatójának nem áll módjában megváltoztatni. A versenyvizsga‑bizottságok széles mérlegelési jogkörét kizárólag az
         eljárási szabályok nyilvánvaló megsértése esetén lehet ellenőrizni. Ez utóbbi esetben közvetlenül per indítható az Európai
         Unió Bírósága előtt a versenyvizsga‑bizottság döntése ellen, anélkül hogy előzetesen a […] személyzeti szabályzata 90. cikkének
         (2) bekezdése értelmében panaszt kellene benyújtani.

      – Az [EUMSZ] 270. cikk, valamint a […] személyzeti szabályzat 91. cikke alapján bírósági keresetet nyújthat be a következő
         címre:

      Tribunal de la fonction publique de l'Union européenne (Az Európai Unió Közszolgálati Törvényszéke)
      […]
      Felhívjuk figyelmét, hogy az általános vizsgára bocsátási feltételek elbírálásához kapcsolódó hibákkal – amelyek nem a vizsgabizottság
         hatáskörébe tartoznak – csak akkor fordulhat a Közszolgálati Törvényszékhez, ha előzőleg a […] személyzeti szabályzat 90. cikkének
         (2) [bekezdése] értelmében az említett bekezdésben előírt módon közigazgatási panaszt nyújtott be.

      A kereset benyújtásának módjával kapcsolatosan kérjük, tanulmányozza az Európai Unió Közszolgálati Törvényszékének honlapját
         […].

      A fenti két eljárás megindítására [a személyzeti szabályzatban] megállapított határidő a pályázót hátrányosan érintő aktusról
         szóló értesítés időpontjától kezdődik.”

       A jogvita alapját képező tényállás
      14      2010. november 18‑án a felperes a megfelelő elektronikus adatlap kitöltésével pályázatot nyújtott be az EPSO/AST/111/10 nyílt
         versenyvizsgát (a továbbiakban: versenyvizsga).

      15      2011. március 17‑én az EPSO arról tájékoztatta a felperest, hogy az előválogató tesztjei sikerültek.

      16      Mindazonáltal, a 2011. április 7‑i levélben az EPSO azt közölte a felperessel, hogy a jelentkezési adatlapjának vizsgálata
         alapján a versenyvizsga vizsgabizottsága úgy döntött, hogy nem engedélyezi számára az értékelő vizsgákon való részvételt,
         mivel úgy vélte, hogy a felperes nem tesz eleget a versenyvizsgára bocsátás speciális feltételeinek.

      17      A felperes két – 2011. április 7‑i és 8‑i – elektronikus levélben kifogásolta a versenyvizsgáról történő kizárását.

      18      Az EPSO 2011. június 6‑án levélben válaszolt a felperesnek, közölve vele, hogy a versenyvizsga vizsgabizottsága újból megvizsgálta
         az aktát, és ismét azt a határozatot hozta, hogy nem engedélyezi az értékelő vizsgán való részvételt. A versenyvizsga vizsgabizottsága
         szerint a felperes végzettsége nem tartozik a versenyvizsga tárgyához, és ebből következően legalább hároméves betöltendő
         állással járó feladatok jellegéhez közvetlenül kapcsolódó szakmai tapasztalattal kellett volna rendelkeznie. Márpedig, mivel
         a felperes a jelentkezési adatlapon semmilyen adatot nem adott meg adott meg a szakmai tapasztalatára vonatkozóan, a versenyvizsga
         vizsgabizottsága nem állapíthatta meg azt, hogy eleget tesz a szakmai tapasztalatra vonatkozó követelményeknek.

      19      A 2011. június 9‑i elektronikus levelében a felperes úgy válaszolt az EPSO‑nak, hogy a 2011. június 6‑i levélben egyáltalán
         nem kapott megfelelő választ, és mivel úgy vélte, hogy valamennyi megkövetelt szempontnak eleget tesz, kérte, hogy engedélyezzék
         számára a versenyvizsga következő vizsgáin való részvételt. Erre az elektronikus levélre nem kapott választ.

      20      2011. július 11‑én a felperes „elővigyázatosságból” panaszt nyújtott be a személyzeti szabályzat 90. cikkének (2) bekezdése
         alapján a versenyvizsga vizsgabizottságának az értékelő vizsgán való részvételt megtagadó határozata ellen, és másnap 2011.
         július 12‑én keresetet nyújtott be a Közszolgálati Törvényszékhez.

      21      A tárgyaláson a felperes közölte a Közszolgálati Törvényszékkel, hogy 2011. október 11‑én a kinevezésre jogosult hatóság elutasította
         a panaszt, és hogy e határozat ellen nem nyújtott be keresetet.

       A felek kérelmei és az eljárás
      22      A felperes azt kéri, hogy a Közszolgálati Törvényszék:

      1.      elsődlegesen:
      –        semmisítse meg a versenyvizsga értékelő vizsgáján való részvételének jogát megtagadó, 2011. április 7‑én elfogadott határozatot;
      –        következésképpen mondja ki, hogy a felperest vissza kell helyezni az említett versenyvizsgával megindult felvételi eljárásba,
         ha szükséges, új értékelő vizsgák szervezésével;

      2.      másodlagosan, amennyiben az elsődleges kérelemnek nem ad helyt, kötelezze az alperest a vagyoni kár megtérítéseként ideiglenesen
         és méltányossági alapon 20 000 euróban megállapított összeg megfizetésére, a meghozandó ítélet időpontjától a törvényes késedelmi
         kamatokkal növelve;

      3.      mindenesetre kötelezze az alperest a nem vagyoni kár megtérítéseként ideiglenesen és méltányossági alapon 20 000 euróban megállapított
         összeg megfizetésére, a meghozandó ítélet időpontjától a törvényes késedelmi kamatokkal növelve;

      4.      az alperest kötelezze az összes költség viselésére.
      23      A Bizottság kéri, hogy a Közszolgálati Törvényszék:

      –        utasítsa el a keresetet;
      –        a felperest kötelezze a költségek viselésére.
      24      A Közszolgálati Törvényszék a hivatalának 2011. október 21‑i és 2012. január 30‑i levelében felhívta a feleket, hogy válaszoljanak
         a pervezető intézkedésekre. A felek megszabott határidőben eleget tettek a Közszolgálati Törvényszék felhívásának.

      25      A Közszolgálati Törvényszék harmadik tanácsának elnöke a 2012. január 26‑i végzésével a jelen ügyet egyesítette a F‑83/11.
         számon nyilvántartásba vett Cristina kontra Bizottság üggyel a szóbeli szakasz lefolytatása céljából.

       A jogvita tárgyáról és az elsődleges kérelem második részének elfogadhatóságáról
      26      Először is, noha felperes a versenyvizsga vizsgabizottságának az EPSO 2011. április 7‑i levelével közölt, eredeti határozatának
         megsemmisítését kéri, az állandó ítélkezési gyakorlatra tekintettel meg kell állapítani, hogy csak a versenyvizsga vizsgabizottságának
         a felülvizsgálat után hozott, az EPSO 2011. június 16‑i levelével közölt azon határozata sérelmes a felperes számára, amely
         megtagadta az értékelő vizsgán való részvételét (lásd többek között a Közszolgálati Törvényszék F‑15/08. sz., Wiame kontra
         Bizottság ügyben 2010. február 4‑én hozott ítéletének 20. pontját), és ebből következően úgy kell tekinteni, hogy a felperes
         megsemmisítés iránti kérelmei e határozat (a továbbiakban: megtámadott határozat) ellen irányulnak.

      27      Másodszor, a Közszolgálati Törvényszék megállapítja, hogy a felperes elsődleges kérelmeinek második része lényegében arra
         irányul, hogy a hivatalt hívják fel felperesnek a versenyvizsgával megindult felvételi eljárásba való visszahelyezésére.

      28      Mindazonáltal, az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a jogszerűségi felülvizsgálat keretében az uniós bíróságnak nem feladata,
         hogy az uniós intézményekhez felszólításokat intézzen vagy az utóbbiak helyébe lépjen (az Elsőfokú Bíróság T‑336/02. sz.,
         Christensen kontra Bizottság ügyben 2005. április 5‑én hozott ítéletének 17. pontja; a Közszolgálati Törvényszék F‑50/08. sz.,
         Bartha kontra Bizottság ügyben 2005. április 5‑én hozott ítéletének 50. pontja).

      29      A kérelemnek ezt részét ezért el kell utasítani mint elfogadhatatlant.

       A kereset elfogadhatóságáról
       A felek érvei
      30      A Bizottság az ellenkérelmében kifejezetten elismeri, hogy „a versenyvizsga pályázóinak joguk van előzetes panasz nélkül az
         [uniós bírósághoz fordulni, ha vitatják a versenyvizsga vizsgabizottságának határozatát”. Mindazonáltal a Bizottság úgy véli,
         hogy a jelen kereset nyilvánvalóan elfogadhatatlan, mivel azt a személyzeti szabályzat 91. cikke (2) bekezdésének megfelelően
         nem előzte meg egy kifejezett vagy hallgatólagos határozattal elutasított panasz.

      31      A Bizottság megjegyzi, hogy noha a pályázó a versenyvizsga vizsgabizottságának határozatát valóban megtámadhatja közvetlenül
         bíróság előtt, mindazonáltal az ítélkezési gyakorlat szerint valamely panasz benyújtása esetén a keresetindítási határidő
         a személyzeti szabályzat 91. cikkének megfelelően a panaszra válaszként hozott határozat közlésének napján kezdődik, és a
         később benyújtott bírósági kereset elfogadhatósága attól függ, hogy az érintett betartotta‑e az előzetes panaszhoz kapcsolódó
         eljárási előírásokat.

      32      A Bizottság szerint ezen eljárási előírások között szerepel az érintett azon kötelezettsége, hogy a bírósági keresetet benyújtása
         előtt várja meg a pert megelőző eljárás befejezését.

      33      A Bizottság ennélfogva úgy véli, hogy mivel a felperes panaszt nyújtott be a versenyvizsga vizsgabizottságának azon határozata
         ellen, amelyben megtagadta a versenyvizsga értékelő vizsgáján való részvételét, a jelen kereset benyújtása előtt meg kellett
         volna várnia a kinevezésre jogosult hatóság válaszát.

      34      Végül a Bizottság azt állítja, hogy a jogbiztonság és a megfelelő ügyintézés elvével ellentétes, ha a versenyvizsga vizsgabizottságának
         határozata ellen irányuló, Közszolgálati Törvényszék előtti keresetet elfogadhatónak nyilvánítják anélkül, hogy befejeznék
         a pert megelőző eljárást, amelynek célja egyebek mellett az egyezség elérése.

      35      A tárgyaláson, a Bizottság által felhozott eljárásgátló kifogásra válaszolva a felperes emlékeztetett arra, hogy az Európai
         Közösségek Elsőfokú Bírósága a T‑133/89. sz., Burban kontra Parlament ügyben 1990. június 20‑án hozott ítéletében elfogadhatónak
         nyilvánított egy, a jelen ügybelivel lényegében azonos körülmények között benyújtott keresetet.

       A Közszolgálati Törvényszék álláspontja
      36      A személyzeti szabályzat 91. cikkének (2) bekezdése szerint az Európai Unió Bírósága előtti kereset csak akkor elfogadható,
         ha a kinevezésre jogosult hatósághoz már nyújtottak be panaszt, és a panaszt kifejezett vagy hallgatólagos határozattal elutasították.

      37      Mindazonáltal, amint az az állandó ítélkezési gyakorlatból az következik, a közigazgatási panaszeljárásnak nincs értelme,
         ha a kifogások a versenyvizsga vizsgabizottságának határozatai ellen irányulnak, mivel a kinevezésre jogosult hatóságnak nincs
         lehetősége e határozatok megváltoztatására (lásd a Bíróság 7/77. sz., Ritter von Wüllerstorff und Urbair kontra Bizottság
         ügyben 1978. március 16‑án hozott ítéletének 7. pontját és a 144/82. sz., Detti kontra Bíróság ügyben 1983. július 14‑én hozott
         ítéletének 16. pontját; az Elsőfokú Bíróság T‑386/00. sz., Gonçalves kontra Parlament ügyben 2002. január 23‑án hozott ítéletének
         34. pontját). E körülmények között versenyvizsga vizsgabizottságának határozata tekintetében rendelkezésre álló jogorvoslati
         út rendszerint az uniós bírósághoz előzetes panasz nélkül való fordulásból áll (a továbbiakban: közvetlen bírósághoz fordulás,
         lásd a fent hivatkozott Bartha kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 25. pontját).

      38      Ebből következik, hogy amennyiben egy sikertelen pályázó vitatja a versenyvizsga vizsgabizottságának határozatát, akkor egyáltalán
         nem szükséges, hogy az általa vitatott határozattal szemben panaszt nyújtson be, és még kevésbé az, hogy „biztosítási célú”
         panaszt nyújtson be, ahogyan azt a felperes tette a jelen ügyben.

      39      Mindazonáltal sem a személyzeti szabályzatból sem az ítélkezési nem következik, hogy a versenyvizsga pályázója – aki a kinevezésre
         jogosult hatósághoz mégis panaszt nyújtott be az említett versenyvizsga vizsgabizottságának határozata ellen – nem fordulhat
         közvetlenül a bírósághoz anélkül, hogy megvárná a kinevezésre jogosult hatóságnak a panaszról hozott határozatát.

      40      Épp ellenkezőleg, az uniós ítélkezési gyakorlat már kifejezetten elfogadta, hogy amikor valamely versenyvizsga pályázója közigazgatási
         panasz formájában fordul a kinevezésre jogosult hatósághoz, e lépés, annak jogi jelentésétől függetlenül, nem járhat azzal
         a következménnyel, hogy a pályázót megfosztják attól a jogától, hogy közvetlenül a bírósághoz forduljon (a Bíróság 4/78.,
         19/78. és 28/78. sz., Salerno és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben 1978. november 30‑án hozott ítéletének 10. pontja;
         a fent hivatkozott Burban kontra Parlament ügyben hozott ítélet 17. pontja).

      41      Ennélfogva, ha valamely versenyvizsga pályázója úgy dönt, hogy közvetlenül a Közszolgálati Törvényszékhez fordul, az utóbbinak
         meg kell határoznia, hogy a keresetet a sérelmet okozó határozat felperessel való közlésétől számított három hónapos és tíz
         napos határidőn belül nyújtották‑e be (lásd a fent hivatkozott Burban kontra Parlament ügyben hozott ítélet 18. pontját).

      42      Azonban az ilyen kereset elfogadhatósága a bíróság előtt nem vethető alá a személyzeti szabályzat 91. cikkében foglalt, pert
         megelőző eljárás kimerítése feltételének, mivel ez a feltétel csak azokra a keresetekre vonatkozik, amelyek esetében kötelező
         a közigazgatási panasz. A Bizottság által javasolt megoldás azt jelentené, hogy a közvetlen bírósághoz fordulás jogát egy
         olyan kiegészítő elfogadhatósági feltételtől tennék függővé, amely valójában csak akkor alkalmazandó, ha a bírósághoz fordulást
         panasznak kell megelőznie.

      43      Ennek a következtetésnek nem mond ellent pályázati útmutató 6.3. pontja, amely azt kimondja, hogy a pályázók a versenyvizsga
         vizsgabizottságának határozatait közigazgatási úton vagy bírósági kereset benyújtásával vitathatják, azonban azt egyáltalán
         nem mondja ki, hogy a panasz benyújtása kizárja a közvetlen bírósághoz fordulást.

      44      A Közszolgálati Törvényszék ezenkívül megállapítja, hogy ezt a következtetést egyáltalán nem cáfolja sem a Bizottság által
         a beadványaiban hivatkozott, az alábbiakban elemzett ítélkezési gyakorlat, sem pedig a tárgyaláson kifejtett érvek.

      45      Kétségtelen, hogy – amint arra a Bizottság rámutat – a versenyvizsga vizsgabizottságának határozataival kapcsolatos jogvitákra
         vonatkozó bőséges ítélkezési gyakorlat szerint egyrészt, amennyiben a felperes úgy dönt, hogy közigazgatási panasz útján előzetesen
         a hivatalhoz fordul, a később benyújtott kereset elfogadhatósága az előzetes panaszhoz kapcsolódó valamennyi eljárási előírás
         betartásától függ (a Közszolgálati Törvényszék F‑73/06. sz., Van Neyghem kontra Bizottság ügyben 2007. december 13‑án hozott
         ítéletének 37. pontja), másrészt amennyiben a panaszt a versenyvizsga vizsgabizottságának határozata ellen nyújtották be,
         a keresetindítási határidő a személyzeti szabályzat 91. cikkének megfelelően a panaszra válaszként hozott határozat közlésének
         napján kezdődik (a fent hivatkozott Detti kontra Bíróság ügyben hozott ítélet 17. pontja; az Elsőfokú Bíróság T‑156/89. sz.,
         Valverde Mordt kontra Bíróság ügyben 1991. június 27‑én hozott ítéletének 90. pontja; a T‑215/97. sz., Jouhki kontra Bizottság
         ügyben 1998. szeptember 16‑án hozott ítéletének 22. pontja; a T‑294/03. sz., Gibault kontra Bizottság ügyben 2005. május 31‑én
         hozott ítéletének 22. pontja; az Elsőfokú Bíróság T‑41/04. sz., Pérez‑Díaz kontra Bizottság ügyben 2005. november 25‑én hozott
         végzésének 32. pontja és az Elsőfokú Bíróság T‑156/03. sz., Pérez‑Díaz kontra Bizottság ügyben 2006. június 8‑án hozott ítéletének
         26. pontja; a Közszolgálati Törvényszék F‑4/08. sz., Hambura kontra Parlament 2009. március 12‑én hozott ítéletének 24. pontja
         és a fent hivatkozott Bartha kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 26. pontja).

      46      Mindazonáltal meg kell állapítani, hogy egy kivételével ezen ítéletek mindegyike a panasz elutasítása és a közvetlen bírósághoz
         fordulás határidejének lejárta után benyújtott keresetek elfogadhatóságára vonatkozik. Olyan ítélkezési gyakorlatról van tehát
         szó, amely a személyzeti szabályzat 91. cikkének (2) bekezdésében megállapított eljárás alapján benyújtott kereset valamely
         sajátos elfogadhatósági feltételére vonatkozik.

      47      Ami a fent hivatkozott Pérez‑Díaz kontra Bizottság ügyben hozott ítéletet illeti, az Elsőfokú Bíróság megállapította, hogy
         a panasznak és a keresetnek különböző volt a tárgya. A panasz ugyanis a Bizottság azon határozatának vitatására irányult,
         amellyel új szóbeli vizsgát szervezett azt követően, hogy az Elsőfokú Bíróság a T‑102/01. sz., Pérez‑Díaz kontra Bizottság
         ügyben 2002. szeptember 24‑én hozott ítéletével megsemmisítette a vizsgabizottságnak a felperes tartalékvizsgára való felvételét
         megtagadó határozatát, míg a kereset a versenyvizsga vizsgabizottságának új határozatát vitatta, amely az új szóbeli vizsga
         végén a felperest nem vette fel a tartaléklistára. Ebből következően ebben az ügyben nem volt szükség arra, hogy az Elsőfokú
         Bíróság kimondja, hogy idő előtti az a megsemmisítés iránti kereset, amelyet azt megelőzően nyújtottak be, hogy a vitatott
         jogi aktussal – a jelen esetben az új szóbeli vizsga szervezéséről szóló bizottsági határozattal – szemben indított, pert
         megelőző közigazgatási eljárást a panasz elutasításával befejezték volna, mivel az Elsőfokú Bíróság annak megállapítására
         szorítkozott, hogy a keresetet nem lehet úgy tekinteni, hogy azt közigazgatási panasz előzte meg (a fent hivatkozott T‑156/03. sz.,
         Pérez‑Díaz kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 27. és 34. pontja).

      48      Következésképpen a jelen ítélet 45. és 47. pontjában felidézett – a jelen esettől jelentős mértékben eltérő ténybeli és jogi
         helyzetekre vonatkozó – ítélkezési gyakorlat a jelen ügyben nem tekinthető relevánsnak.

      49      A Bizottság ezenkívül azt állítja, hogy a jelen keresetet a jogbiztonsággal és a megfelelő igazságszolgáltatással kapcsolatos
         okok miatt elfogadhatatlannak kell nyilvánítani.

      50      Mindazonáltal, először is a jogbiztonsági követelmények betartása nem igazolhatja, hogy a közvetlen bírósághoz fordulásra
         olyan elfogadhatósági feltételt alkalmazzanak, amely annak nem sajátja, hiszen ez a feltétel korlátozná a sikertelen pályázók
         azon jogát, hogy a versenyvizsga vizsgabizottságának valamely határozatával szemben közvetlenül a bírósághoz forduljanak.
         Ezenkívül meg kell állapítani, hogy ha a versenyvizsga valamely pályázója a közvetlen bírósághoz fordulás előtt panaszt nyújt
         be, akkor – amennyiben a panaszról kedvező határozatot hoznak a Közszolgálati Törvényszék keresetre vonatkozó határozata előtt –
         a felperes elveszíti az eljáráshoz fűződő érdekét, ebből következően a keresete okafogyottá válik. Ezzel szemben, amennyiben
         a határozat kedvezőtlen számára, akkor a felperesnek mindenképpen joga van arra, hogy az adminisztrációval szembeni jogvitájának
         eldöntése érdekében az ügyében a Közszolgálati Törvényszék határozzon.

      51      Ami a megfelelő ügyintézés elvének tiszteletben tartását illeti, a Közszolgálati Törvényszék úgy véli, hogy ezen elv tiszteletben
         tartásának legmegfelelőbb módja a hozzá beérkező közvetlen kereset elintézése, anélkül hogy figyelembe venné egy olyan panasz
         lehetőségét, amelynek tárgyában nem neki kell eljárnia.

      52      Végül, nem lehet elfogadni a Bizottság által a tárgyaláson a jelen kereset idő előtti jellegén alapuló eljárásgátló kifogás
         alátámasztása céljából kifejtett érveket sem.

      53      Ugyanis, először is a Bizottság azt állította, hogy a fent hivatkozott Burban kontra Parlament ügyben hozott ítéletben elfogadott
         megoldás a későbbi ítélkezési gyakorlat miatt meghaladottá vált. Mindazonáltal, amint azt a Közszolgálati Törvényszék a jelen
         ítélet 45–48. pontjában kifejtette, a Bizottság által hivatkozott ítélkezési gyakorlatnak ebben az ügyben nincs jelentősége,
         mivel az a panaszt követően benyújtott keresetekre vonatkozik, míg a fent hivatkozott Salerno és társai kontra Bizottság egyesített
         ügyekben hozott ítélet és a fent hivatkozott Burban kontra Parlament ügyben hozott ítélet a jelen ügybelivel lényegében azonos
         ténybeli összefüggésben keletkezett.

      54      Másodszor a Bizottság kifejtette, hogy a fent hivatkozott Burban kontra Parlament ügyben hozott ítélet alapjául szolgáló ügyben
         a felperes „végérvényesen” a közvetlen bírósághoz fordulás útját választotta (a fent hivatkozott Burban kontra Parlament ügyben
         hozott ítélet 18. pontja), míg a jelen ügyben a felperes egyidejűleg két jogorvoslati út alkalmazásával is megpróbálkozott.
         Ez az érvelés nem veszi figyelembe azt a tényt, hogy a jelen esetben a felperes – éppúgy mint a fent hivatkozott Salerno és
         társai kontra Bizottság egyesített ügyekben hozott ítéletnek és a fent hivatkozott Burban kontra Parlament ügyben hozott ítéletnek
         alapul szolgáló ügyek felperesei – a közvetlen bírósághoz fordulás útját választotta, amelyre kétségtelenül az adminisztrációnak
         a panaszra adott válaszának megvárása nélkül, de még a versenyvizsga vizsgabizottsága határozatának közlésétől számított három
         hónapos és tíz napos keresetindítási határidőn belül került sor.

      55      Harmadszor, a jelen ügy és a fent hivatkozott Burban kontra Parlament ügyben hozott ítéletnek alapul szolgáló ügy megkülönböztetése
         érdekében a Bizottság kiemelte, hogy a jelen esetben a felperest, a panasz benyújtása során ügyvédek képviselték. Márpedig
         ennek az érvnek nincs jelentősége, mivel az a körülmény, hogy a felperest a panasz megfogalmazásában ügyvédek segítették,
         egyáltalán nem befolyásolja azt a jogát, hogy közvetlenül a Közszolgálati Törvényszékhez forduljon.

      56      Negyedszer, a Bizottság azt állította, hogy a felvételi és a kiválasztási eljárások sokkal összetettebbé váltak, különösen
         a sikertelen pályázó azon lehetőségeit illetően, hogy a vizsgabizottság határozatait illetően tájékozódjon, és azokat esetleg
         megtámadja. Mindazonáltal a Bizottság nem mutatta ki, hogy ezen ténybeli megállapításoknak milyen jelentősége van azon bírósági
         kereset elfogadhatóságát illetően, amelyet mindenképpen csak a versenyvizsga pályázói számára rendelkezésre álló valamennyi
         speciális jogorvoslati út kimerülését követően nyújtanak be.

      57      Ötödször és utoljára, a Bizottság mind a beadványaiban, mind a tárgyaláson azt állította, hogy a panaszról hozott határozat
         számos helyzetben „kielégítő” választ ad a sikertelen pályázók számára, amit az a tény is bizonyít, hogy a Közszolgálati Törvényszék
         előtti keresetek száma jóval alacsonyabb, mint a versenyvizsga‑bizottsági határozatokra vonatkozó panaszok száma, amelyek
         ügyében a Bizottság jár el.

      58      Márpedig, először is a Közszolgálati Törvényszék azt állítja, hogy ezeket az állításokat a Bizottság semmilyen bizonyítékkal
         nem támasztja alá. Másodszor, még ha helytállóak volnának is ezek az állítások, a Bizottság elismerte, hogy a versenyvizsga
         vizsgabizottsága csak nagyon ritka esetekben változtatja meg a valamely pályázó vizsgára bocsátásának megtagadására vonatkozó
         eredeti álláspontját. Harmadszor, a pályázati útmutató a jogorvoslatról szóló 6.3 pontjában kifejezetten megjelöli, hogy a
         pályázónak „[a] vizsgabizottság döntése ellen nem érdemes panaszt benyújtania, mivel az döntéseit teljesen önállóan hozza
         meg. E döntéseket az EPSO igazgatójának nem áll módjában megváltoztatni”. Negyedszer még ha megalapozottak volnának is a Bizottság
         állításai, azok nem cáfolhatnák az állandó ítélkezési gyakorlatot, amely szerint a személyzeti szabályzat 91. cikke szerinti
         előzetes közigazgatási panasz csak azokra az aktusokra vonatkozik, amelyeket a kinevezésre jogosult hatóság esetleg megváltoztathat,
         továbbá azt a tényt, hogy a kinevezésre jogosult hatóság nem változtathatja meg a versenyvizsga vizsgabizottságának határozatát.
         Ötödször, a Bizottság érve ellentmondásos, mivel az előzetes panasz megválaszolási határidejének lejárta előtt benyújtott
         kereset elfogadhatatlansága elveszi a sikertelen pályázó kedvét az ilyen panasz benyújtásától, jóllehet a Bizottság szerint
         ezek a panaszok, legalábbis bizonyos esetekben, elégtételt adhatnának a sikertelen pályázóknak.

      59      A fenti megfontolások összességének fényében meg kell tehát határozni, hogy a jelen esetben a közvetlenül a Közszolgálati
         Törvényszékhez történő fordulásra a felperes számára sérelmet okozó határozat közlésétől számított három hónapos és tíz napos
         határidőn belül került‑e sor (lásd a fent hivatkozott a Burban kontra Parlament ügyben hozott ítélet 17. pontját).

      60      Ebben a tekintetben az iratokból az tűnik ki, hogy a megtámadott határozatot a felperes 2011. június 6‑án kapta meg, és a
         kereset benyújtására 2011. július 12‑én került sor.

      61      A fent kifejtettekre tekintettel ki kell mondani, hogy a kereset nem idő előtti.

       Az ügy érdeméről
       A megsemmisítés iránti kérelmekről
      62      A megtámadott határozat megsemmisítése iránti kérelmek alátámasztása céljából a felperes két jogalapra hivatkozik, amelyek
         a versenyvizsga vizsgabizottsága által elkövetetett nyilvánvaló értékelési hibára, illetőleg a megfelelő ügyintézés elvének
         és a gondoskodási kötelezettségnek a megsértésére vonatkoznak.

       A versenyvizsga vizsgabizottsága által elkövetett nyilvánvaló értékelési hibára alapított első jogalapról
      –       A felek érvei
      63      A felperes úgy érvel, hogy a versenyvizsga vizsgabizottsága nyilvánvaló értékelési hibát követett el azzal, hogy nem vette
         figyelembe a jelentkezési adatlapon szereplő, a felperes tanulmányaira és szakmai tapasztalatára vonatkozó nyilatkozatokat.

      64      Így különösen, a felperes szerint a jelentkezési adatlapján szereplő nyilatkozatai alapján a versenyvizsga vizsgabizottságának
         igazoló iratok átadását kellett volna kérnie tőle mind a tanulmányai szintjét, mind a szakmai végzettségét illetően, és meg
         kellett volna győződnie arról, hogy van‑e relevanciája az oklevelének, illetve a szakmai tapasztalatának a versenyvizsga‑kiírásban
         szereplő munkakörök jellege tekintetében.

      65      A Bizottság úgy válaszol, hogy a felperes 2 hónapos és 17 napos szakmai tapasztalatot jelölt meg a versenyvizsga jelentkezési
         adatlapjának „Szakmai tapasztalat” rovatában. Mivel a versenyvizsga vizsgabizottsága a felperes szakmai tapasztalatának értékelése
         céljából, indokoltan, csak ezt az időszakot vette figyelembe, anélkül hogy a felperestől további részletes adatokat kért volna,
         a vizsgabizottság nyilvánvaló értékelési hiba elkövetése nélkül állapította meg, hogy ez a szakmai tapasztalat nem elegendő
         a hároméves minimális feltétel teljesítéséhez.

      66      Következésképpen a Bizottság úgy véli, hogy az első jogalapot el kell utasítani mint nyilvánvalóan megalapozatlant.

      –       A Közszolgálati Törvényszék álláspontja
      67      Először is emlékeztetni kell arra, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a versenyvizsga vizsgabizottságának feladata,
         hogy esetről esetre értékelje, hogy az egyes pályázók szakmai tapasztalata megfelel‑e a versenyvizsga kiírásban megkövetelt
         szintnek. A vizsgabizottság ebben a tekintetben diszkrecionális jogkörrel rendelkezik a személyzeti szabályzatnak a versenyvizsga
         eljárásokra vonatkozó rendelkezései keretében a pályázók korábbi szakmai tapasztalatának megítélésében mind e szakmai tapasztalat
         természetét és időtartamát, mind pedig a betöltendő álláshely követelményeivel való többé vagy kevésbé szoros kapcsolatot
         illetően (az Elsőfokú Bíróság T‑145/02. sz., Petrich kontra Bizottság 2004. március 25‑én hozott ítéletének 37. pontja, és
         a T‑293/03. sz., Giulietti kontra Bizottság ügyben 2006. január 31‑én hozott ítéletének 65. és 66. pontja).

      68      Így, a Közszolgálati Törvényszéknek az általa végzett jogszerűségi felülvizsgálat során annak vizsgálatára kell szorítkoznia,
         hogy e jogkör gyakorlásának keretében nem követtek‑e el nyilvánvaló hibát (az Elsőfokú Bíróság T‑214/99. sz., Carrasco Benítez
         kontra Bizottság ügyben 2000. november 21‑én hozott ítéletének 71. pontja; a Közszolgálati Törvényszék F‑40/09. sz., Časta
         kontra Bizottság ügyben 2010. július 1‑jén hozott ítélet 58. pontja).

      69      Ezenkívül az ítélkezési gyakorlatban már volt alkalom annak kimondására, hogy a versenyvizsga‑bizottság a vizsgára bocsátási
         feltételek teljesülésének ellenőrzése során csak azokat az adatokat veheti figyelembe, amelyeket a pályázók pályázatukban
         és a pályázat alátámasztására a pályázók által kötelezően benyújtandó igazoló iratokban közöltek (lásd a fent hivatkozott
         Časta kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 67. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).

      70      A megtámadott határozatban a versenyvizsga vizsgabizottsága arra a következtetésre jutott, hogy mivel az Európai Uniós jogi
         és gazdasági oklevél, amellyel a felperes rendelkezik, nem áll közvetlen kapcsolatban a versenyvizsga tárgyával, azaz a titkársági
         tevékenységgel, a felperesnek a versenyvizsga‑kiírás III.2.1 pontjának b) alpontja alapján legalább hároméves titkársági szakmai
         tapasztalattal kellett volna rendelkeznie. Mindazonáltal, mivel a felperes a jelentkezési lapon a szakmai tapasztalatára vonatkozóan
         – annak 2 hónapos és 17 napos időtartamán kívül – semmilyen adatot nem közölt, a versenyvizsga vizsgabizottsága úgy ítélte
         meg, hogy nem teljesült a szakmai tapasztalat feltétele, és emiatt megtagadta a felperes versenyvizsgára bocsátását.

      71      A felperes a tárgyaláson kifejtette, hogy nem vitatja, hogy az oklevele nem kapcsolódik közvetlenül a versenyvizsga‑kiírásban
         említett munkakörök jellegéhez, és hogy ebből következően eleget kellett volna tennie a versenyvizsga‑kiírás III.2.1 pontjának
         b) alpontjában említett speciális feltételeknek.

      72      A felperes azt sem vitatja, hogy a jelentkezési adatlap szakmai tapasztalatra vonatkozó rovatában csak a 2 hónap és 17 nap
         időtartamú, bizottsági asszisztensi állást jelölte meg. Mindazonáltal a felperes a tárgyaláson elismerte, hogy a jelentkezési
         adatlap motivációra vonatkozó rovatában a szakmai tapasztalat közlésekor minden bizonnyal elírt valamit.

      73      A Közszolgálati Törvényszék ebben a tekintetben azt állapítja meg, hogy a jelentkezési adatlap motivációra vonatkozó rovatában
         annak közlésére szorítkozott, hogy több mint tíz évig közigazgatási titkárként dolgozott. Mindazonáltal a felperes pályázata
         semmilyen további információt nem tartalmazott, amely a versenyvizsga vizsgabizottsága számára lehetővé tette volna, hogy
         e szakmai tapasztalat terjedelmét és relevanciáját a versenyvizsgára bocsátási feltételek alapján ellenőrizze.

      74      Ebből következik, hogy a fentiekben felidézett ítélkezési gyakorlat fényében a versenyvizsga vizsgabizottságának nem lehet
         felróni, hogy nem hívta fel a felperest további iratok benyújtására, vagy hogy saját maga nem végzett további kutatást ezen
         információval kapcsolatban, amelyet a felperes szakmai tapasztalata vonatkozásában semmilyen ellenőrizhető adat nem támaszt
         alá (lásd a fent hivatkozott Carrasco Benítez kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 77. és 78. pontját).

      75      Következésképpen a versenyvizsga vizsgabizottsága nem követett el nyilvánvaló értékelési hibát azzal, hogy a felperes által
         közölt adatok alapján azt állapította meg, nem teljesült a szakmai tapasztalatra vonatkozó feltétel.

      76      Következésképpen az első jogalapot – mint megalapozatlant – el kell utasítani.

       A megfelelő ügyintézés elve és a gondoskodási kötelezettség megsértésére alapított második jogalapról
      –       A felek érvei
      77      A felperes felrója a versenyvizsga vizsgabizottságának, hogy az nem vette figyelembe az összes olyan tényezőt, amely a határozata
         tekintetében irányadó lehet, amelyek közé nemcsak a szolgálati érdek, hanem a személyes érdeke is tartozik, és azt állítja,
         hogy a megtámadott határozat következtében a versenyvizsgáról kizárásra került egy olyan pályázó, aki minden pontban megfelel
         a szolgálati érdeknek.

      78      A Bizottság kéri, hogy ezt a jogalapot utasítsák el mint nyilvánvalóan megalapozatlant.

      –       A Közszolgálati Törvényszék álláspontja
      79      Először is a Közszolgálati Törvényszék rámutat arra, hogy a pályázati útmutató 2.1.3.1 pontja, amely a versenyvizsga‑kiírás
         szerves részét képezi, és amelyet a felperes egyébiránt mellékelt a keresetlevélhez, egyértelműen kimondja, hogy a nyílt versenyvizsgára
         történő jelentkezés során kért információk egyebek mellett a következőkre vonatkoznak: „szakmai tapasztalat (amennyiben a
         versenyvizsga‑felhívás előírja): a munkáltató neve és címe, a betöltött munkakör jellege, illetve kezdeti és befejezési időpontja”.
         A jelen esetben a versenyvizsga‑kiírás valóban megkövetelte a szakmai tapasztalat közlését.

      80      Másodszor emlékeztetni kell arra, hogy a jelen ítélet 67–69. pontjában felidézett ítélkezési gyakorlat szerint a versenyvizsga‑bizottság
         egyáltalán nem köteles a pályázót további iratok benyújtására felhívni, vagy kutatást végezni annak ellenőrzése érdekében,
         hogy az érintett a versenyvizsga‑kiírás valamennyi feltételének eleget tesz‑e.

      81      Harmadszor a személyzeti szabályzat III. melléklete 2. cikke második bekezdésének rendelkezéseiből kitűnik, hogy azok a versenyvizsga‑bizottságnak
         pusztán arra adnak jogosultságot, hogy a pályázóktól további információkat kérjenek, amennyiben ennek a vizsgabizottságnak
         kétségei vannak valamely benyújtott irat jelentését illetően. Ebben a tekintetben nem lehet szó arról, hogy kötelezettséggé
         alakítsák át azt, amit a jogalkotó a versenyvizsga‑bizottság egyszerű jogosultságaként fogalmazott meg (a fent hivatkozott
         Carrasco Benítez kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 78. pontja).

      82      Negyedszer, a versenyvizsga‑kiírás V. címének 1. pontja és VII. címének 2. pontja értelmében a teljes pályázati anyag aktájának
         átadására és a mellékelt igazoló dokumentumok ellenőrzésére a versenyvizsga lefolyásának második szakaszában kerül sor, amelyre
         csak azokat a pályázókat bocsátották, akik a felvételi teszteken a legmagasabb pontszámokat kapták és elérték a minimális
         pontszámot, továbbá tekintettel az elektronikus jelentkezésük során tett nyilatkozataikra, eleget tettek a versenyvizsga‑kiírás
         III. címének általános és speciális követelményeinek.

      83      Végül, ötödször, még ha feltételezzük is, hogy valósnak bizonyul a felperes – semmilyen bizonyítékkal alá nem támasztott –
         egyszerű állítása, amely szerint a felperes az oklevele és a szakmai tapasztalata okán minden pontban megfelelt a szolgálati
         érdeknek, a versenyvizsga‑bizottságnak akkor sem lehet felróni, hogy az megsértette a megfelelő ügyintézés elvét azzal, hogy
         a döntését arra a tényre alapította, hogy a felperes a pályázatában nem szolgáltatott elegendő adatot ahhoz, hogy az említett
         vizsgabizottság számára lehetővé tegye annak megállapítását, hogy eleget tesz a speciális vizsgára bocsátási feltételeknek.
         Ehhez hasonlóan a gondoskodási kötelezettség egyáltalán nem követeli meg a versenyvizsga‑bizottságtól, hogy az az összes olyan
         pályázót vizsgára bocsássa, aki a saját véleménye szerint eleget tesz a betöltendő álláshelyek követelményeinek.

      84      Következésképpen a versenyvizsga‑bizottsága nem sértette meg sem a megfelelő ügyintézés elvét, sem a gondoskodási kötelezettségét
         azzal, hogy a megtámadott határozatot anélkül hozta meg, hogy előzetesen információkat kért volna a pályázó által a jelentkezési
         adatlapon tett nyilatkozatok kiegészítésére, aki akkor nem szolgáltatott elegendő adatot ahhoz, hogy az említett vizsgabizottság
         számára lehetővé tegye annak megállapítását, hogy eleget tesz a speciális vizsgára bocsátási feltételeknek.

      85      Ennélfogva a második jogalapot mint megalapozatlant el kell utasítani.

       A kártérítési kérelmekről
      86      A közszolgálati tárgybeli állandó ítélkezési gyakorlat szerint a kártérítési kérelmet el kell utasítani, amennyiben az szoros
         összefüggésben áll egy olyan megsemmisítés iránti kérelemmel, amelyet mint megalapozatlant szintén elutasítottak (a Közszolgálati
         Törvényszék F‑75/09. sz., Wenig kontra Bizottság ügyben 2010. november 23‑án hozott ítélet 71. pontja).

      87      A jelen esetben meg kell jegyezni, hogy a kártérítési kérelmek szoros kapcsolatban állnak a megalapozatlanság miatt elutasított
         megsemmisítés iránti kérelemmel. Mivel a megsemmisítés iránti kérelem vizsgálata semmilyen jogellenességet nem tárt fel, amely
         miatt megállapítható volna az intézmény felelőssége, a kártérítési kérelmet mind a vagyoni kár, mind a nem vagyoni kár tekintetében
         el kell utasítani.

      88      A fentiekből az következik, hogy a keresetet teljes egészében el kell utasítani.

       A költségekről
      89      Az eljárási szabályzat 87. cikkének 1. §‑a értelmében, ha az említett szabályzat II. címe 8. fejezetének többi rendelkezése
         alapján a Közszolgálati Törvényszék másként nem határoz, a pervesztes felet kötelezi a költségek viselésére, ha a pernyertes
         fél ezt kérte. Ugyanezen cikk 2. §‑a szerint, ha a méltányosság alapján indokolt, a Közszolgálati Törvényszék úgy határozhat,
         hogy a pervesztes felet csak a költségek egy részének viselésére kötelezi, vagy e címen nem kötelezi a költségek viselésére.

      90      A fent kifejtett indokok alapján a felperes a pervesztes fél. Ezenfelül a Bizottság kifejezetten kérte, hogy a Közszolgálati
         Törvényszék kötelezze a felperest a költségek viselésére. Mivel a jelen ügy körülményei nem indokolják az eljárási szabályzat
         87. cikke 2. §‑ának alkalmazását, a felperesnek kell viselnie saját költségeit, és őt kell kötelezni a Bizottság részéről
         felmerült költségeik viselésére.

      A fenti indokok alapján
      A KÖZSZOLGÁLATI TÖRVÉNYSZÉK (harmadik tanács)
      a következőképpen határozott:
      1)      A Közszolgálati Törvényszék a keresetet elutasítja.
      2)      A. Y. Cristina maga viseli saját költségeit, és köteles viselni az Európai Bizottság részéről felmerült költségeket.

               Van Raepenbusch

               Barents

               Bradley

         Kihirdetve Luxembourgban, a 2012. június 20‑i nyilvános ülésen.

               W. Hakenberg

                     S. Van Raepenbusch

               hivatalvezető

                     elnök

         * Az eljárás nyelve: francia.


title: A Bíróság (negyedik tanács) 2010. december 9-i ítélete.#Vlaamse Gemeenschap kontra Maurits Baesen.#Előzetes döntéshozatal iránti kérelem: Cour de cassation - Belgium.#Szociális biztonság - 1408/71/EGK rendelet - A 13. cikk (2) bekezdésének d) pontja - A köztisztviselőnek »minősülő személyek« fogalma - Hatósággal kötött munkaszerződés.#C-296/09. sz. ügy.

text:
      C‑296/09. sz. ügy
      Vlaamse Gemeenschap
      kontra
      Maurits Baesen
      (a Cour de cassation [Belgium] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)
      „Szociális biztonság – 1408/71/EGK rendelet – A 13. cikk (2) bekezdésének d) pontja – A köztisztviselőnek »minősülő személyek« fogalma – Hatósággal kötött munkaszerződés ”
      Az ítélet összefoglalása
      Migráns munkavállalók szociális biztonsága – Alkalmazandó jog
      (A 1390/81 tanácsi rendelettel módosított 1408/71 tanácsi rendelet, 13. cikk, (2) bekezdés, d) pont)
      Az 1390/81 rendelettel módosított 1408/71 rendelet 13. cikke (2) bekezdésének d) pontja szerinti „köztisztviselők” és a „köztisztviselőnek
         minősülő más személyek” fogalmát kizárólag azon tagállam nemzeti jogának rendelkezései határozzák meg, amelynek hatálya alá
         a munkáltató közigazgatási szerv tartozik. Az olyan személy, aki valamely tagállamban részben a köztisztviselőkre, részben
         pedig a munkavállalókra vonatkozó szociális biztonsági rendszer hatálya alá tartozik, az ezen rendelet 13. cikke (2) bekezdésének
         d) pontjában szereplő előírásoknak megfelelően tartozhat kizárólag azon tagállam jogszabályainak hatálya alá, amely tagállam
         jogszabályainak hatálya alá az őt alkalmazó közigazgatási szerv tartozik.

      (vö. 31. pont és a rendelkező rész)
A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (negyedik tanács)
      2010. december 9.(*)

      „Szociális biztonság – 1408/71/EGK rendelet – A 13. cikk (2) bekezdésének d) pontja – A köztisztviselőnek »minősülő személyek« fogalma – Hatósággal kötött munkaszerződés”
      A C‑296/09. sz. ügyben,
      az EK 234. cikk alapján benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában, amelyet a Hof van Cassatie (Belgium) a
         Bírósághoz 2009. július 29‑én érkezett, 2009. május 25‑i határozatával terjesztett elő az előtte

      a Vlaamse Gemeenschap
      és
      Maurits Baesen
      között folyamatban lévő eljárásban,
      A BÍRÓSÁG (negyedik tanács),
      tagjai: J.‑C. Bonichot tanácselnök, K. Schiemann (előadó), L. Bay Larsen, C. Toader és A. Prechal bírák,
      főtanácsnok: J. Mazák,
      hivatalvezető: A. Calot Escobar,
      tekintettel az írásbeli szakaszra,
      figyelembe véve a következők által előterjesztett észrevételeket:
      –        a Vlaamse Gemeenschap képviseletében W. van Eeckhoutte advocaat,
      –        a belga kormány képviseletében L. Van den Broeck, meghatalmazotti minőségben,
      –        az Európai Közösségek Bizottsága képviseletében M. van Beek és V. Kreuschitz, meghatalmazotti minőségben,
      tekintettel a főtanácsnok meghallgatását követően hozott határozatra, miszerint az ügy elbírálására a főtanácsnok indítványa
         nélkül kerül sor,

      meghozta a következő
      Ítéletet
      1        Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem az 1981. május 12‑i 1390/81/EGK tanácsi rendelettel (HL L 143., 1. o.; magyar nyelvű
         különkiadás 5. fejezet, 1. kötet, 222. o.) módosított, a szociális biztonsági rendszereknek a Közösségen belül mozgó munkavállalókra
         és családtagjaikra történő alkalmazásáról szóló, 1971. június 14‑i 1408/71/EGK tanácsi rendelet (HL L 149., 2. o.; magyar
         nyelvű különkiadás 5. fejezet, 1. kötet, 35. o.) (a továbbiakban 1408/71 rendelet) 13. cikke (2) bekezdésének d) pontja szerinti
         „köztisztviselő és köztisztviselőnek minősülő [más] személy” fogalmának értelmezésére vonatkozik.

      2        A kérelmet M. Baesen és a Vlaamse Gemeenschap (Flamand Közösség) közötti, Belgiumban jogtalanul fizetett társadalombiztosítási
         járulékok miatti kártérítés követelése tárgyában indult peres eljárás keretében terjesztették elő.

       Jogi háttér
       Az uniós szabályozás
      3        Az 1408/71 rendelet „A rendelet személyi hatálya” című 2. cikke (3) bekezdésében kimondja:

      „E rendelet vonatkozik köztisztviselőkre, valamint azokra is, akik az alkalmazandó jogszabályoknak megfelelően köztisztviselőnek
         minősülnek, ha azok egy tagállam olyan jogszabályainak hatálya alá tartoznak vagy tartoztak, amelyekre e rendelet vonatkozik.”

      4        Az 1408/71 rendelet „A rendelet alkalmazási köre” című 4. cikke ekképp rendelkezik:

      „(1)      E rendelet alkalmazandó a következő szociális biztonsági ágakat érintő valamennyi jogszabályra:
      a)      betegségbiztosítási és anyasági ellátások;
      b)      rokkantsági ellátások, beleértve a rokkantak keresőképességének fenntartását vagy javítását célzó ellátásokat is;
      c)      öregségi ellátások;
      d)      túlélő hozzátartozó számára nyújtott ellátások;
      e)      munkahelyi balesetekkel és foglalkozási megbetegedéssel kapcsolatos ellátások;
      f)      haláleseti juttatások;
      g)      munkanélküli‑ellátások;
      h)      családi ellátások.
      […]
      (4)      E rendelet nem alkalmazható […] a köztisztviselőkre és köztisztviselőnek minősülő személyekre vonatkozó különleges rendszerekre.”
      5        Ugyanezen rendelet „Általános szabályok” című 13. cikke előírja:

      „(1)      A 14. cikk c) pontjára [helyesen: 14c. cikkre] is figyelemmel, a rendelet hatálya alá tartozó személyekre csak egy tagállam
         jogszabályai alkalmazandóak. E jogszabályokat e cím rendelkezései szerint kell meghatározni.”

      (2)      A 14–17. cikk rendelkezéseire is figyelemmel:
      a)      egy tagállam területén alkalmazott személy e tagállam jogszabályainak hatálya alá tartozik, még abban az esetben is, ha egy
         másik tagállam területén rendelkezik lakóhellyel, vagy ha az őt alkalmazó vállalkozás vagy magánszemély székhelye vagy lakóhelye
         egy másik tagállam területén található;

      […]
      d)      a köztisztviselők és a köztisztviselőnek minősülő más személyek azon tagállam jogszabályainak hatálya alá tartoznak, amely
         tagállam jogszabályainak hatálya alá az őket alkalmazó közigazgatási szerv tartozik;

      […]”
       A nemzeti szabályozás
      6        A munkavállalók szociális biztonságáról szóló 1944. december 28‑i törvényerejű rendelet módosításáról szóló, 1969. június
         27‑i törvény 1. cikkének (1) bekezdése értelmében e törvényt az egymással munkaszerződés alapján kapcsolatban álló munkavállalókra
         és munkáltatókra kell alkalmazni.

      7        A fent említett törvény 2. cikke (1) bekezdésének 2. pontja szerint a király a Miniszterek Tanácsa által kibocsátott rendelettel,
         a Nationale Arbeidsraad (nemzeti munkaügyi tanács) véleményének kikérését követően az e törvény 5. cikkben felsorolt egy vagy
         több szabályozásra korlátozhatja e törvény alkalmazhatóságát a munkavállalók általa meghatározott csoportjai tekintetében.

      8        Az 1969. június 27‑i törvény végrehajtásáról szóló, 1969. november 28‑i királyi rendelet 9. cikkének (2) bekezdése úgy rendelkezik,
         hogy a Királyság és a tartományok által, valamint a tartományoknak alárendelt intézményeknél munkaszerződéssel foglalkoztatott
         személyek tekintetében a törvény alkalmazhatósága az e cikk (1) bekezdésének első albekezdésében hivatkozott szabályozásokra
         korlátozódik, azaz a kötelező betegség‑ és rokkantsági biztosításra, a munkavállalók öregségi és túlélő hozzátartozói nyugdíjára,
         valamint a munkavállalók munkahelyteremtésére és munkanélküliségére vonatkozó szabályozásra.

      9        A közigazgatás területén a munkahelyi balesetekből, a munkába járás során bekövetkezett balesetekből, valamint a foglalkozási
         megbetegedésekből eredő károk megtérítéséről szóló, 1967. július 3‑i törvény 1. cikke (1) bekezdésének 3. pontja értelmében
         az e törvényben meghatározott szabályozást a Közösségek és Régiók közigazgatása és egyéb végrehajtó szervei által határozatlan
         időre foglalkoztatott, valamint próbaidős, ideiglenes vagy kisegítő alkalmazottakra, valamint a munkaszerződés alapján alkalmazott
         személyzetre kell alkalmazni.

       Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
      10      M. Baesen, belga állampolgár, 1988‑tól a Flamand Közösségnél dolgozik, a befektetéseket felügyelő munkatársként. Stockholmban
         (Svédország) végezte munkáját előbb határozott, majd határozatlan idejű munkaszerződés alapján.

      11      A Flamand Közösség 1996. október 7‑én megszüntette a fent említett munkaszerződést, és tizenkét havi munkabérnek megfelelő
         végkielégítést fizetett neki. M. Baesen keresetet nyújtott be az Arbeidsrechtbank te Brusselhez (brüsszeli munkaügyi bíróság)
         további végkielégítés, valamint a munkaviszony jogellenes megszüntetése miatti kártérítés megfizetése iránt. Az ezt követő
         bírósági eljárás, nevezetesen az Arbeidshof te Brussel (brüsszeli másodfokú munkaügyi bíróság) előtti fellebbezés során továbbá
         19 874,74 eurót követelt azon társadalombiztosítási járulékok miatti kártérítés címén, amelyeket véleménye szerint jogtalanul
         fizetett Belgiumban.

      12      Az 1408/71 rendelet 13. cikke (2) bekezdésének d) pontja értelmében a köztisztviselők és a köztisztviselőnek minősülő más
         személyek azon tagállam jogszabályainak hatálya alá tartoznak, amely tagállam jogszabályainak hatálya alá az őket alkalmazó
         közigazgatási szerv tartozik. Márpedig M. Baesen szerint, mivel a Flamand Közösség „munkavállalóként” és nem „köztisztviselőként”
         alkalmazta, az 1408/71 rendelet általános rendelkezései alkalmazandók rá. Következésképpen a svéd szociális biztonsági rendszer
         hatálya alá tartozik, amiből az következik, hogy nem kellett volna a belga szociális biztonsági rendszernek járulékokat fizetnie.

      13      Az Arbeidshof te Brussel másodfokú ítéletében indokolatlannak minősítette a M. Baesen fizetéséből Belgiumban levont összegeket.
         Úgy ítélte meg, hogy az utóbbi a svéd szociális biztonsági rendszer hatálya alá tartozott az 1408/71 rendelet 13. cikke (2) bekezdésének
         a) pontja alapján, amely úgy rendelkezik, hogy egy tagállam területén alkalmazott személy e tagállam jogszabályainak hatálya
         alá tartozik, még abban az esetben is, ha egy másik tagállam területén rendelkezik lakóhellyel, vagy ha az őt alkalmazó vállalkozás
         vagy magánszemély székhelye vagy lakóhelye egy másik tagállam területén található.

      14      A fent említett bíróság úgy ítélte meg, hogy M. Baesen és a Flamand Közösség között határozatlan idejű munkaszerződés állt
         fenn, és így munkavállalói minőséggel rendelkezett, nem vonatkozott rá a köztisztviselői személyzeti rendszer jellemzője,
         az állás állandósága, továbbá a szerződéses alkalmazottakra alkalmazandó személyzeti szabályzat értelmében nem – a köztisztviselőkéhez
         hasonló –hierarchikus, hanem funkcionális feladatkörrel rendelkezett.

      15      A másodfokon eljáró bíróság e megfontolások alapján úgy ítélte meg, hogy az alperes „munkavállalói” minőséggel rendelkezett,
         és nem az 1408/71 rendelet 13. cikke (2) bekezdésének d) pontja szerinti „köztisztviselőhöz hasonló személy” minőségével,
         ily módon a munkavégzés helye szerinti állam, vagyis a Svéd Királyság szociális biztonsági rendszere vonatkozott rá, és ezért
         jogellenesen vonták le Belgiumban a társadalombiztosítási járulékokat.

      16      A Flamand Közösség felülvizsgálati kérelmet terjesztett elő az Arbeidshof te Brussel ítélete ellen. Lényegében azt állította,
         hogy e bíróság tévesen alkalmazta a jogot, amikor nem tekintette M. Baesent az 1408/71 rendelet 13. cikke (2) bekezdésének
         d) pontja szerinti „köztisztviselőhöz hasonló személynek”, és úgy ítélte meg, hogy e rendelet 13. cikke (2) bekezdésének a) pontja
         alapján a svéd szociális biztonsági rendszer volt alkalmazandó.

      17      A felülvizsgálati kérelem elbírálása során a Hof van Cassatie (Semmítőszék) megállapította, hogy a szociális biztonság területére
         vonatkozó belga jogszabályok releváns rendelkezéseiből következik, hogy a Flamand Közösség szerződéses alkalmazottai részben
         a munkavállalókra vonatkozó, általános szociális biztonsági rendszer (a kötelező betegség‑ és rokkantsági biztosítás, az öregségi
         és túlélő hozzátartozói nyugdíj, valamint a munkahelyteremtésre és munkanélküliségre vonatkozó szabályozás tekintetében),
         részben pedig a köztisztviselőkre vonatkozó különleges rendszer hatálya alá tartoznak (a munkahelyi balesetre és foglalkozási
         betegségekre, valamint a gyermekek után járó különjuttatásokra és az éves szabadságra vonatkozó szabályozás tekintetében).

      18      A Hof van Cassatie úgy ítéli meg, hogy meg kell határozni, hogy a „köztisztviselők és köztisztviselőnek minősülő [más] személyek”
         1408/71 rendelet 13. cikke (2) bekezdésének d) pontjában szereplő fogalma e kifejezés azon nemzeti szociális biztonsági rendszer
         szerinti tartalmára utal‑e, amelyhez az érintett személy tartozik. E bíróság továbbá azt a kérdést teszi fel, hogy az 1408/71
         rendelet 13. cikke (2) bekezdésének d) pontja szerinti köztisztviselőnek minősülő más személynek kell‑e tekinteni a M. Baesen
         helyzetében lévő olyan személyt, aki egyes szociális biztonsági ágak tekintetében a munkavállalókra vonatkozó általános szociális
         biztonsági rendszer hatálya alatt áll, míg más szociális biztonsági ágak tekintetében a köztisztviselőkre vonatkozó különös
         rendszer hatálya alá tartozik.

      19      E körülmények alapján határozott úgy a Hof van Cassatie, hogy felfüggeszti az eljárását, és előzetes döntéshozatal céljából
         a következő két kérdést terjeszti a Bíróság elé:

      „1)      Az 1408/71 rendelet 13. cikke (2) bekezdésének d) pontja alkalmazásában a »köztisztviselők és köztisztviselőnek minősülő [más]
         személyek« kifejezést azon nemzeti szociális biztonsági rendszer alapján kell‑e értelmezni, amelyhez az érintett személy tartozik?

      2)      Amennyiben az első kérdésre igenlő válasz adandó: az 1408/71 rendelet 13. cikke (2) bekezdésének d) pontja szerinti köztisztviselőnek
         minősülő más személynek kell‑e tekinteni azt a közszolgálati munkáltatónál munkaszerződéssel alkalmazott személyt, aki az
         [1408/71] rendelet 4. cikkének (1) bekezdése szerinti egyes szociális biztonsági ágakra vonatkozó nemzeti szabályozás alapján
         a munkavállalókra vonatkozó általános szociális biztonsági rendszer hatálya alatt áll, míg az [e] rendelet 4. cikke (1) bekezdésének
         e) pontjában szereplő más szociális biztonsági ágak tekintetében a köztisztviselőkre vonatkozó különös rendszer hatálya alá
         tartozik?”

       Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekről
      20      Mivel mindkét előterjesztett kérdés annak meghatározására irányul, hogyan kell az 1408/71 rendelet 13. cikke (2) bekezdésének
         d) pontja szerinti „köztisztviselők” és „köztisztviselőnek minősülő más személyek” fogalmát érteni, e kérdéseket együtt kell
         megvizsgálni.

      21      A kérdést előterjesztő bíróság kérdései lényegében arra irányulnak, hogy egyfelől az 1408/71 rendelet 13. cikke (2) bekezdésének
         d) pontja szerinti „köztisztviselők” és a „köztisztviselőnek minősülő más személyek” fogalmát kizárólag azon tagállam nemzeti
         jogának rendelkezései alapján kell‑e meghatározni, amelynek hatálya alá a munkáltató közigazgatási szerv tartozik, és másfelől
         az alapügy alperesének helyzetében lévő olyan személy, aki valamely tagállamban részben a köztisztviselőkre, részben pedig
         a munkavállalókra vonatkozó szociális biztonsági rendszer hatálya alá tartozik, az 1408/71 rendelet 13. cikke (2) bekezdésének
         d) pontjában szereplő előírásoknak megfelelően kizárólag azon tagállam jogszabályainak hatálya alá tartozik‑e, amely tagállam
         jogszabályainak hatálya alá az őt alkalmazó közigazgatási szerv tartozik.

      22      Legelőször is meg kell jegyezni, hogy az 1408/71 rendelet az EK 42. cikket hajtja végre, amely a tagállamok jogszabályainak
         koordinálását, nem pedig harmonizációját írja elő. E rendelkezés nem érinti az egyes tagállamok szociális biztonsági rendszerei
         közötti anyagi és eljárási különbségeket, valamint az ott dolgozó személyek eltérő jogait (lásd különösen a 41/84. sz. Pinna‑ügyben
         1986. január 15‑én hozott ítélet [EBHT 1986., 1. o.] 20. pontját, a C‑340/94. sz. de Jaeck‑ügyben 1997. január 30‑án hozott
         ítélet [EBHT 1997., I‑461. o.] 18. pontját és a C‑208/07. sz. von Chamier‑Glisczinski‑ügyben 2009. július 16‑án hozott ítélet
         [EBHT 2009., I‑6095. o.] 84. pontját).

      23      Azon személyeket illetően, akik a rendeletben bevezetett, a nemzeti szociális biztonsági rendszereket koordináló rendelkezésekre
         hivatkozhatnak, e rendelet azokra a személyekre utal, akik e rendszerekben biztosítottak (a fent hivatkozott de Jaeck‑ügyben
         hozott ítélet 19. pontja).

      24      Ezen túlmenően, az 1408/71 rendelet 1. cikkének a) pontjában, valamint 2. cikkének (1) bekezdésében szereplő „munkavállaló”
         és „önálló vállalkozó” fogalmát illetően a Bíróság kimondta, hogy e fogalmak azon meghatározásokra utalnak, ahogyan a tagállamok
         a szociális biztonság területére vonatkozó jogszabályaikban meghatározzák e fogalmakat, és függetlenek attól a jellegtől,
         amellyel a folytatott tevékenység a nemzeti jog értelmében rendelkezik (a fent hivatkozott de Jaeck‑ügyben hozott ítélet 19. pontja).

      25      Az 1408/71 rendelet személyi hatálya és a rendelettel bevezetett kollíziós rendszer logikus és koherens értelmezéséből következik,
         hogy ugyanez az érvelés alkalmazandó az e rendelet 13. cikke (2) bekezdésének d) pontja szerinti „köztisztviselők” és „köztisztviselőnek
         minősülő más személyek” fogalmának értelmezése esetén is, és e fogalmakat úgy kell érteni, ahogyan a nemzeti jogban a szociális
         biztonságra vonatkozó tagállami szabályok alkalmazása során értelmezik ezeket. Ezen értelmezés megfelel az 1408/71 rendelet
         általános céljának is, amely a koordinációra és nem a harmonizációra irányul.

      26      Közelebbről, M. Baesen helyzetét illetően, aki a kérdést előterjesztő bíróság megállapításai szerint egyes szociális biztonsági
         ágak tekintetében a munkavállalókra vonatkozó általános szociális biztonsági rendszer hatálya alatt áll, míg más ágak tekintetében
         a köztisztviselőkre vonatkozó különös rendszer hatálya alá tartozik, e bíróság azt a kérdést teszi fel, hogy az ilyen személy
         tekinthető‑e az 1408/71 rendelet 13. cikke (2) bekezdésének d) pontja szerinti köztisztviselőnek minősülő más személynek.

      27      Ezzel kapcsolatban emlékeztetni kell arra, hogy az 1408/71 rendelet 2. cikkének (3) bekezdésével összhangban e rendelet a
         köztisztviselőkre, valamint azokra is vonatkozik, akik az alkalmazandó jogszabályoknak megfelelően köztisztviselőnek minősülnek,
         ha azok egy tagállam olyan jogszabályainak hatálya alá tartoznak vagy tartoztak, amelyekre e rendelet vonatkozik.

      28      Ebből következik, hogy valamely személy „köztisztviselőnek” és „köztisztviselőnek minősülő más személynek” való minősítése
         kizárólag azon tagállam jogának a hatálya alá tartozik, amely tagállam jogszabályainak hatálya alá az őt alkalmazó közigazgatási
         szerv tartozik, és az egyes tagállamok hatáskörébe tartozik azon szociális védelem terjedelmének meghatározása, amelyet a
         személyek ezen csoportjainak nyújtani kíván.

      29      Az 1408/71 rendelet, és különösen annak 2. cikke (3) bekezdésének, valamint 13. cikke (2) bekezdése d) pontjának alkalmazhatóságát
         tekintve a „köztisztviselők” és a „köztisztviselőnek minősülő más személyek” alatt azokat a személyeket kell érteni, akiket
         azon tagállam joga e személyeknek tekint, amelynek területén az a közigazgatási szerv található, amely az érintett személyt
         foglalkoztatja.

      30      Ebből következik, hogy a M. Baesen helyzetében lévő személy nincs kizárva az 1408/71 rendelet 13. cikke (2) bekezdése d) pontjának
         hatálya alól pusztán azon indok alapján, hogy csak részben terjed ki rá a köztisztviselőkre vonatkozó szociális biztonsági
         rendszer annak a tagállamnak a területén, amely tagállam jogszabályainak hatálya alá az őt alkalmazó közigazgatási szerv tartozik.

      31      Az előzőekre tekintettel az előterjesztett kérdésekre azt a választ kell adni, hogy az 1408/71 rendelet 13. cikke (2) bekezdésének
         d) pontja szerinti „köztisztviselők” és a „köztisztviselőnek minősülő más személyek” fogalmát kizárólag azon tagállam nemzeti
         jogának rendelkezései határozzák meg, amelynek hatálya alá a munkáltató közigazgatási szerv tartozik, és az alapügy alperesének
         helyzetében lévő olyan személy, aki valamely tagállamban részben a köztisztviselőkre, részben pedig a munkavállalókra vonatkozó
         szociális biztonsági rendszer hatálya alá tartozik, ezen rendelet 13. cikke (2) bekezdésének d) pontjában szereplő előírásoknak
         megfelelően kizárólag azon tagállam jogszabályainak hatálya alá tartozhat, amely tagállam jogszabályainak hatálya alá az őt
         alkalmazó közigazgatási szerv tartozik.

       A költségekről
      32      Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás
         egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült
         költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.

      A fenti indokok alapján a Bíróság (negyedik tanács) a következőképpen határozott:
      Az 1981. május 12‑i 1390/81/EGK tanácsi rendelettel módosított, a szociális biztonsági rendszereknek a Közösségen belül mozgó
            munkavállalókra és családtagjaikra történő alkalmazásáról szóló, 1971. június 14‑i 1408/71/EGK tanácsi rendelet 13. cikke
            (2) bekezdésének d) pontja szerinti „köztisztviselők” és a „köztisztviselőnek minősülő más személyek” fogalmát kizárólag azon
            tagállam nemzeti jogának rendelkezései határozzák meg, amelynek hatálya alá a munkáltató közigazgatási szerv tartozik, és
            az alapügy alperesének helyzetében lévő olyan személy, aki valamely tagállamban részben a köztisztviselőkre, részben pedig
            a munkavállalókra vonatkozó szociális biztonsági rendszer hatálya alá tartozik, ezen rendelet 13. cikke (2) bekezdésének d) pontjában
            szereplő előírásoknak megfelelően kizárólag azon tagállam jogszabályainak hatálya alá tartozhat, amely tagállam jogszabályainak
            hatálya alá az őt alkalmazó közigazgatási szerv tartozik.
      Aláírások
      * Az eljárás nyelve: holland.