title: C-210/20. sz. ügy: A Consigilo di Stato (Olaszország) által 2020. március 30-án benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem – Rad Service Srl Unipersonale és társai kontra Del Debbio SpA és társai

text:
               2020.8.24.

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 279/27

      A Consigilo di Stato (Olaszország) által 2020. március 30-án benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem – Rad Service Srl Unipersonale és társai kontra Del Debbio SpA és társai
      (C-210/20. sz. ügy)
      (2020/C 279/38)
      Az eljárás nyelve: olasz

         A kérdést előterjesztő bíróság

      Consigilo di Stato

         Az alapeljárás felei

         Fellebbezők: Rad Service Srl Unipersonale, Cosmo Ambiente Srl, Cosmo Scavi Srl

         Ellenérdekű felek: Del Debbio SpA, Gruppo Sei Srl, Ciclat Val di Cecina Soc. Coop., Daf Costruzioni Stradali Srl a Daf Costruzioni Stradali Srl a GARC SpA és az Edil Moter Srl ideiglenes vállalati társulásának megbízottjaként eljárva

         Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés

      Ellentétes-e a 2014. február 26-i 2014/24 európai parlamenti és tanácsi irányelvnek (1) a más szervezetek kapacitásai igénybevétele jogintézményére vonatkozó 63. cikkével, valamint a letelepedés szabadságának és a szolgáltatásnyújtás szabadságának az Európai Unió működéséről szóló szerződés (EUMSZ) 49. és 56. cikkében rögzített elvével a közbeszerzési szerződésekről szóló törvénykönyv, a decreto legislativo 18 aprile 2016, n. 50 (2016. április 18-i 50. sz., felhatalmazáson alapuló törvényerejű rendelet), 89. cikke 1. bekezdésének negyedik mondatában foglalt, a más szervezetek kapacitásainak igénybevételére és az odaítélési eljárásokból való kizárásra vonatkozó azon olasz nemzeti szabályozás alkalmazása, amelynek értelmében abban az esetben, ha az erőforrást nyújtó szervezet valótlan nyilatkozatot tesz büntetőjogi felelősségének valamely súlyos szakmai kötelességszegés elkövetésének bizonyítására alkalmas jogerős megállapításával kapcsolatban, az ajánlatkérő szerv mindenkor anélkül köteles kizárni a közbeszerzési eljárásban részt vevő gazdasági szereplőt, hogy előírná vagy lehetővé tenné számára, hogy az elsőként megjelölt helyett egy másik megfelelő, erőforrást nyújtó szervezetet jelöljön meg, amint az – ellenben – más olyan esetek tekintetében került előírásra, amelyben az olyan szervezetek, amelyek kapacitását a gazdasági szereplő igénybe kívánja venni, nem felelnek meg valamely vonatkozó kiválasztási szempontnak, vagy amelyek esetében fennáll valamely kötelező kizárási ok?

         (1)  A közbeszerzésről és a 2004/18/EK irányelv hatályon kívül helyezéséről szóló, 2014. február 26-i 2014/24/EU európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2014. L 94., 65. o.)


title: C-215/20. sz. ügy: A Verwaltungsgericht Wiesbaden (Németország) által 2020. május 19-én benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem – JV kontra Bundesrepublik Deutschland

text:
               2020.8.24.

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 279/27

      A Verwaltungsgericht Wiesbaden (Németország) által 2020. május 19-én benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem – JV kontra Bundesrepublik Deutschland
      (C-215/20. sz. ügy)
      (2020/C 279/39)
      Az eljárás nyelve: német

         A kérdést előterjesztő bíróság

      Verwaltungsgericht Wiesbaden

         Az alapeljárás felei

         Felperes: JV

         Alperes: Bundesrepublik Deutschland

         Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések

                  1)

                  Az (EU) 2016/681 irányelv (1) (a továbbiakban: PNR-irányelv) által kitűzött célra, valamint az egyértelmű jelleg és az arányosság követelményére tekintettel összeegyeztethető-e az Alapjogi Chartával, különösen az Alapjogi Charta 7., 8. és 52. cikkével a PNR-irányelv, amelynek alapján a légiközlekedési vállalkozások kivétel nélkül minden utas tekintetében széles körű adatállományokat továbbítanak a tagállamok által létrehozott utasadat-információs egységeknek, az adatállományokat pedig ezen egységeknél bármilyen indok nélkül adatbázisokkal és mintákkal való automatizált összevetésre használják fel, majd azokat öt évig megőrzik?

                  2)

                  Különösen:

                              a)

                              A kellően egyértelmű jelleg szempontjára és az arányosság követelményére tekintettel összeegyeztethető-e az Alapjogi Charta 7. és 8. cikkével a PNR-irányelv II. mellékletével összefüggésben értelmezett 3. cikkének 9. pontja annyiban, amennyiben e rendelkezés értelmében a PNR-irányelv alkalmazásában a „súlyos bűncselekmény” fogalma az említett irányelv II. mellékletében felsorolt bűncselekményi tényállásokat jelenti, amennyiben a nemzeti jog alapján kiszabható büntetési tétel felső határa legalább háromévi szabadságvesztés vagy szabadságelvonással járó intézkedés?

                              b)

                              Kellően egyértelműek-e a továbbítandó utasnyilvántartási adatállományok (a továbbiakban: PNR-adatok) az Alapjogi Charta 7. és 8. cikkébe történő beavatkozás igazolhatóságához annyiban, amennyiben azok a nevek (a PNR-irányelv I. mellékletének 4. pontjával összefüggésben értelmezett 8. cikke (1) bekezdésének első mondata), a törzsutasadatok (a PNR-irányelv I. mellékletének 8. pontjával összefüggésben értelmezett 8. cikke (1) bekezdésének első mondata) és az általános megjegyzésekkel szabadon kitölthető szövegmező adatainak (a PNR-irányelv I. mellékletének 12. pontjával összefüggésben értelmezett 8. cikke (1) bekezdésének első mondata) továbbítását kívánják meg?

                              c)

                              Összeegyeztethető-e az Alapjogi Charta 7. és 8. cikkével, valamint a PNR-irányelv célkitűzésével, hogy az utasok adatain kívül harmadik felek, például az utazási irodák/utazásközvetítők (a PNR-irányelv I. mellékletének 9. pontja), a kiskorúak gondviselőinek (a PNR-irányelv I. mellékletének 12. pontja) és az egyéb utazók (a PNR-irányelv I. mellékletének 17. pontja) adatait is továbbítani kell?

                              d)

                              Összeegyeztethető-e az Alapjogi Charta 7., 8. és 24. cikkével a PNR-irányelv annyiban, amennyiben az alapján kiskorú utasok PNR-adatait továbbítják, kezelik és őrzik meg?

                              e)

                              Az adattakarékosság elvére tekintettel összeegyeztethető-e az Alapjogi Charta 8. és 52. cikkével a PNR-irányelv I. mellékletének 18. pontjával összefüggésben értelmezett 8. cikkének (2) bekezdése, amely szerint a légiközlekedési vállalkozások – a PNR-adatokkal való azonosságuk esetén is – továbbítják az API-adatokat a tagállami utasadat-információs egységeknek?

                              f)

                              Az Alapjogi Charta 8. cikkének (2) bekezdése és 52. cikke, valamint az EUMSZ 16. cikk (2) bekezdése értelmében vett megfelelő, törvényben rögzített jogos okot képez-e a PNR-irányelv 6. cikkének (4) bekezdése mint azon kritériumok meghatározásának jogalapja, amelyekkel az adatállományokat összevetik (úgynevezett minták)?

                              g)

                              Még a szigorúan szükséges mértékre korlátozza-e az Alapjogi Charta 7. és 8. cikkébe történő beavatkozást a PNR-irányelv 12. cikke, ha a továbbított adatokat öt évig megőrzik a tagállami utasadat-információs egységeknél?

                              h)

                              Azt eredményezi-e a PNR-irányelv 12. cikkének (2) bekezdése szerinti személytelenítés, hogy a személyes adatok mennyisége az Alapjogi Charta 8. és 52. cikke alapján szükséges mértékre csökken, ha e tekintetben nem másról, mint bármikor visszafordítható álnevesítésről van szó?

                              i)

                              Úgy kell-e értelmezni az Alapjogi Charta 7., 8. és 47. cikkét, hogy azok megkövetelik, hogy azokat az utasokat, akiknek adatait az utasadatok kezelése keretében személyazonosításra újból alkalmassá teszik, (a PNR-irányelv 12. cikkének (3) bekezdése), tájékoztassák erről, és ily módon lehetővé tegyék számukra bírósági felülvizsgálat kezdeményezését?

                  3)

                  Összeegyeztethető-e az Alapjogi Charta 7. és 8. cikkével a PNR-irányelv 11. cikke annyiban, amennyiben az lehetővé teszi a PNR-adatok olyan harmadik országok részére történő továbbítását, amelyek nem biztosítanak megfelelő szintű adatvédelmet?

                  4)

                  Megfelelő védelmet nyújt-e a PNR-irányelv 6. cikke (4) bekezdésének negyedik mondata a személyes adatok különleges kategóriáinak az (EU) 2016/679 rendelet (2) (a továbbiakban: általános adatvédelmi rendelet) 9. cikke és az (EU) 2016/680 irányelv (3) (a továbbiakban: (EU) 2016/680 irányelv) 10. cikke értelmében vett kezelésével szemben, ha az „általános megjegyzések” szabadon kitölthető szövegmező (a PNR-irányelv I. mellékletének 12. pontja) keretében például az étkezési szokásokkal kapcsolatos adatok továbbíthatók, amelyekből a személyes adatok ilyen különleges kategóriáira vonatkozó következtetések vonhatók le?

                  5)

                  Összeegyeztethető-e az általános adatvédelmi rendelet 13. cikkével, ha a légiközlekedési vállalkozás csak a nemzeti átültető törvényről (a jelen esetben: 2017. június 6-i Gesetz über die Verarbeitung von Fluggastdaten zur Umsetzung der Richtlinie (EU) 2016/681 [Fluggastdatengesetz – FlugDaG] [az (EU) 2016/681 irányelv átültetését szolgáló, az utasadatok kezeléséről szóló törvény {az utasadatokról szóló törvény – FlugDaG}], BGBl. I 1484. o.; a továbbiakban: FlugDaG) tájékoztatja a honlapján az utasokat?

         (1)  Az utas-nyilvántartási adatállománynak (PNR) a terrorista bűncselekmények és súlyos bűncselekmények megelőzése, felderítése, nyomozása és a vádeljárás lefolytatása érdekében történő felhasználásáról szóló, 2016. április 27-i (EU) 2016/681 európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2016. L 119., 132. o.).

         (2)  A természetes személyeknek a személyes adatok kezelése tekintetében történő védelméről és az ilyen adatok szabad áramlásáról, valamint a 95/46/EK irányelv hatályon kívül helyezéséről szóló, 2016. április 27-i (EU) 2016/679 európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2016. L 119., 1. o.; helyesbítések: HL 2016. L 314., 72. o.; HL 2018. L 127., 2. o.).

         (3)  A személyes adatoknak az illetékes hatóságok által a bűncselekmények megelőzése, nyomozása, felderítése, a vádeljárás lefolytatása vagy büntetőjogi szankciók végrehajtása céljából végzett kezelése tekintetében a természetes személyek védelméről és az ilyen adatok szabad áramlásáról, valamint a 2008/977/IB tanácsi kerethatározat hatályon kívül helyezéséről szóló, 2016. április 27-i (EU) 2016/680 európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2016. L 119., 89. o.; helyesbítés: HL 2018. L 127., 7. o.).


title: C-216/20. sz. ügy: A Finanzgericht Hamburg (Németország) által 2020. május 7-án benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem – C. E. Roeper GmbH kontra Hauptzollamt Hamburg

text:
               2020.8.24.

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 279/29

      A Finanzgericht Hamburg (Németország) által 2020. május 7-án benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem – C. E. Roeper GmbH kontra Hauptzollamt Hamburg
      (C-216/20. sz. ügy)
      (2020/C 279/40)
      Az eljárás nyelve: német

         A kérdést előterjesztő bíróság

      Finanzgericht Hamburg

         Az alapeljárás felei

         Felperes: C. E. Roeper GmbH

         Alperes: Hauptzollamt Hamburg

         Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések

                  1)

                  Alkalmazandók-e a Kombinált Nómenklatúra (1) 1521 9099 vámtarifaalszámához fűzött magyarázó megjegyzések (2) annyiban, amennyiben azokban a „geschmolzen” (olvasztott) szó szerepel?

                  2)

                  Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett első kérdésre adandó nemleges válasz esetén: Úgy kell-e értelmezni a Kombinált Nómenklatúra 1521 9091 vámtarifaalszáma értelmében vett „nyers” fogalmát, hogy e vámtarifaalszám alá kell besorolni az exportáló országban megolvasztott méhviaszt, amelyből a megolvasztás során mechanikusan eltávolították az idegen testeket, minek eredményeként a méhviaszban még maradnak idegen testek?

         (1)  A vám- és a statisztikai nómenklatúráról, valamint a Közös Vámtarifáról szóló 2658/87/EGK tanácsi rendelet I. mellékletének módosításáról szóló, 2019. október 9-i (EU) 2019/1776 bizottsági végrehajtási rendelettel (HL 2019. L 280., 1. o.) módosított, a statisztikai nómenklatúráról, valamint a Közös Vámtarifáról szóló, 1987. július 23-i 2658/87/EGK tanácsi rendelet (HL 1987. L 256., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 2. fejezet, 2. kötet, 382. o.).

         (2)  Az Európai Unió Kombinált Nómenklatúrájának magyarázata (HL 2019. C 119., 1. o.)


title: C-220/20. sz. ügy: Az Ufficio del Giudice di Pace di Lanciano (Olaszország) által 2020. május 28-án benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem – XX kontra OO

text:
               2020.8.24.

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 279/29

      Az Ufficio del Giudice di Pace di Lanciano (Olaszország) által 2020. május 28-án benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem – XX kontra OO
      (C-220/20. sz. ügy)
      (2020/C 279/41)
      Az eljárás nyelve: olasz

         A kérdést előterjesztő bíróság

      Ufficio del Giudice di Pace di Lanciano

         Az alapeljárás felei

         Felperes: XX

         Alperes: OO

         Bevatkozó fél: WW

         Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés

      Az Európai Unióról szóló szerződés 2. cikkével, 4. cikkének (3) bekezdésével, 6. cikkének (1) bekezdésével és 9. cikkével, az Európai Unió működéséről szóló szerződés 67. cikkének (1) és (4) bekezdésével, 81. és 82. cikkével, összefüggésben az Európai Unió Alapjogi Chartája 1., 6., 20., 21., 31., 34., 45. és 47. cikkével, ellentétesek-e az olyan, egymással összefüggésben értelmezett nemzeti jogi rendelkezések, mint a 2020. március 17-i 18. sz. rendkívüli törvényerejű rendelet 42., 83. és 87. cikke, a Consiglio dei Ministri (miniszterek tanácsa) 2020. január 31-i határozata, amely 2020. július 31-ig hat hónapos nemzeti egészségügyi szükségállapotot hirdetett ki, és a 2020. május 19-i 34. sz. rendkívüli törvényerejű rendelet 14. és 263. cikke, amelyek meghosszabbították a Covid-19 miatt kihirdetett nemzeti szükségállapotot, valamint az olasz polgári és büntető igazságszolgáltatás és a bíróságok hivatalai adminisztratív tevékenységeinek leállását, amennyiben a fent hivatkozott nemzeti rendelkezések sértik a kérdést előterjesztő bíróság függetlenségét és a tisztességes eljárás elvét, valamint ezekhez kapcsolódóan a személyek méltóságához, a szabadsághoz és a biztonsághoz fűződő jogot, a törvény előtti egyenlőséghez, a megkülönböztetésmentességhez, a méltányos és megfelelő munkakörülményekhez, a társadalombiztosítási ellátásokhoz való hozzáféréshez, valamint a szabad mozgáshoz és tartózkodáshoz való jogot?


title: C-222/20. sz. ügy: A Verwaltungsgericht Wiesbaden (Németország) által 2020. május 27-én benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem – OC kontra Bundesrepublik Deutschland

text:
               2020.8.24.

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 279/30

      A Verwaltungsgericht Wiesbaden (Németország) által 2020. május 27-én benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem – OC kontra Bundesrepublik Deutschland
      (C-222/20. sz. ügy)
      (2020/C 279/42)
      Az eljárás nyelve: német

         A kérdést előterjesztő bíróság

      Verwaltungsgericht Wiesbaden

         Az alapeljárás felei

         Felperes: OC

         Alperes: Bundesrepublik Deutschland

         Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések

                  1)

                  Úgy kell-e értelmezni az EUMSZ 21. cikket és az EUMSZ 67. cikk (2) bekezdését, hogy azokkal ellentétes az olyan nemzeti szabályozás, amely az (EU) 2016/681 irányelv (1) (a továbbiakban: PNR-irányelv) 2. cikkének (1) bekezdése szerinti nyitottsági záradékot alkalmazva az Európai Unión belüli légi járatok esetében is azt írja elő, hogy a légiközlekedési vállalkozásoknak kivétel nélkül minden utas tekintetében széles körű adatállományokat kell továbbítaniuk az egyes tagállamokban létrehozott utasadat-információs egységeknek, ezen adatállományokat pedig – a járatfoglalástól eltekintve – bármilyen indok nélkül tárolni kell ezen egységeknél, és azokat fel kell használni adatbázisokkal és mintákkal való összevetésre, majd meg kell őrizni (a jelen esetben: a 2017. június 6-i törvény [BGBl. I S. 1484] 2. cikkével módosított, 2017. június 6-i Gesetz über die Verarbeitung von Fluggastdaten zur Umsetzung der Richtlinie (EU) 2016/681 [az (EU) 2016/681 irányelv átültetését szolgáló, az utasadatok kezeléséről szóló törvény; BGBl. I 1484. o.; a továbbiakban: FlugDaG] 2. § -ának (3) bekezdése)?

                  2)

                  Az következik-e az Alapjogi Charta 7. és 8. cikkéből, hogy a PNR-irányelv II. mellékletével összefüggésben értelmezett 3. cikkének 9. pontjával kapcsolatos nemzeti átültető rendelkezéseknek (a jelen esetben: a FlugDaG 4. § -ának (1) bekezdése) teljeskörűen és határozottan fel kell sorolniuk azokat a vonatkozó nemzeti büntetőjogi rendelkezéseket, amelyekre a PNR-irányelvben felsorolt bűncselekményi tényállások vonatkoznak?

                  3)

                  Úgy kell-e értelmezni az Alapjogi Charta 7. és 8. cikkét, hogy azokkal ellentétes valamely tagállam olyan nemzeti szabályozása (a jelen esetben: a FlugDaG 6. § -ának (4) bekezdése), amely lehetővé teszi az érintett tagállam hatóságai számára, hogy bűnüldözési feladataik ellátása során a továbbított PNR-adatokat a terrorista bűncselekmények és súlyos bűncselekmények megelőzésétől, felderítésétől, nyomozásától és üldözésétől eltérő célból is kezeljék, ha információk – akár további információkat is figyelembe véve – egy meghatározott másik bűncselekmény gyanúját alapozzák meg?

                  4)

                  Az adattakarékosság elvére tekintettel összeegyeztethető-e az Alapjogi Charta 7. és 8. cikkével a PNR-irányelv 2. cikkének (1) bekezdése szerinti nyitottsági záradék, amely lehetővé teszi az olyan nemzeti szabályozást, amely szerint a PNR-irányelvet Európai Unión belüli légi járatokra is alkalmazni kell (a jelen esetben: a FlugDaG 2. § -ának (3) bekezdése), és amely azzal jár, hogy a PNR-adatok Európán belüli kettős kezelésére kerül sor (az indulási és az érkezési hely szerinti ország egyaránt kezeli a PNR-adatokat)?

                  5)

                  Abban az esetben, ha a PNR-irányelv nem ütközik magasabb szintű jogszabályba (lásd: VG Wiesbaden [wiesbadeni közigazgatási bíróság, Németország], 6 K 805/19.WI. sz. ügyben hozott 2020. május 13-i végzés), és ezért alkalmazandó:

                              a)

                              Úgy kell-e értelmezni a PNR-irányelv 7. cikkének (4) és (5) bekezdését, hogy azokkal ellentétes valamely tagállam olyan nemzeti szabályozása (a jelen esetben: a FlugDaG 6. § -ának (4) bekezdése), amely lehetővé teszi az érintett tagállam hatóságai számára, hogy bűnüldözési feladataik ellátása során a továbbított PNR-adatokat a terrorista bűncselekmények és súlyos bűncselekmények megelőzésétől, felderítésétől, nyomozásától és üldözésétől eltérő célból is kezeljék, ha információk – akár további információkat is figyelembe véve – egy meghatározott másik bűncselekmény gyanúját alapozzák meg (úgynevezett járulékos fogás)?

                              b)

                              Összeegyeztethető-e a PNR-irányelv 7. cikkének (2) bekezdésével az olyan tagállami gyakorlat, amelynek keretében olyan hatóságot (a jelen esetben: Bundesamt für Verfassungsschutz [szövetségi alkotmányvédelmi hivatal, Németország]) vesznek fel az illetékes hatóságok PNR-irányelv 7. cikkének (1) bekezdése szerinti jegyzékébe, amely a nemzeti jog (a jelen esetben: a Gesetz über die Zusammenarbeit des Bundes und der Länder in Angelegenheiten des Verfassungsschutzes und [über] das Bundesamt für Verfassungsschutz [a szövetségi állam és a tartományok alkotmányvédelmi ügyekben történő együttműködéséről és a szövetségi alkotmányvédelmi hivatalról szóló törvény] 3. § -ának (1) bekezdésével összefüggésben értelmezett 5. § -ának (1) bekezdése) szerint nem rendelkezik rendőrségi hatáskörökkel az elkülönítés nemzeti követelménye miatt?

         (1)  Az utasnyilvántartási adatállománynak (PNR) a terrorista bűncselekmények és súlyos bűncselekmények megelőzése, felderítése, nyomozása és a vádeljárás lefolytatás[a érdekében történő felhasználásáról szóló, 2016. április 27-i európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2016. L 119., 132. o.)


title: C-224/20. sz. ügy: A Sø- og Handelsretten (Dánia) által 2020. május 29-én benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem – Merck Sharp & Dohme B. V., Merck Sharp & Dohme Corp., MSD DANMARK ApS, MSD Sharp & Dohme GmbH, Novartis AG, FERRING LÆGEMIDLER A/S és H. Lundbeck A/S kontra Abacus Medicine A/S, Paranova Danmark A/S, 2CARE4 ApS

text:
               2020.8.24.

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 279/31

      A Sø- og Handelsretten (Dánia) által 2020. május 29-én benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem – Merck Sharp & Dohme B. V., Merck Sharp & Dohme Corp., MSD DANMARK ApS, MSD Sharp & Dohme GmbH, Novartis AG, FERRING LÆGEMIDLER A/S és H. Lundbeck A/S kontra Abacus Medicine A/S, Paranova Danmark A/S, 2CARE4 ApS
      (C-224/20. sz. ügy)
      (2020/C 279/43)
      Az eljárás nyelve: dán

         A kérdést előterjesztő bíróság

      Sø- og Handelsretten

         Az alapeljárás felei

         Felperes: Merck Sharp & Dohme BV, Merck Sharp & Dohme Corp., MSD DANMARK ApS, MSD Sharp & Dohme GmbH, Novartis AG, FERRING LÆGEMIDLER A/S és H. Lundbeck A/S

         Alperes: Abacus Medicine A/S, Paranova Danmark A/S és 2CARE4 ApS

         Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések

                  1)

                  Úgy kell e értelmezni a védjegyekről szóló (EU) 2015/2436 európai parlamenti és tanácsi irányelv (1) 15. cikkének (2) bekezdését és az európai uniós védjegyről szóló (EU) 2017/1001 európai parlamenti és tanácsi rendelet (2) 15. cikkének (2) bekezdését, hogy a védjegyjogosult ellenezheti az olyan gyógyszer további forgalmazását, amelyet a párhuzamos importőr olyan új külső csomagolásba csomagolt át, amelyen újra elhelyezte a védjegyet, ha

                              (i)

                              az importőr azáltal, hogy (a 2011/62/EU európai parlamenti és tanácsi irányelvvel (3) módosított) a gyógyszerekről szóló, 2001. november 6-i 2001/83/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (4) 47a. cikkével és a gyógyszerek külső csomagolásán elhelyezendő biztonsági elemekről szóló, (EU) 2016/161 felhatalmazáson alapuló bizottsági rendelet (5) 16. cikkével összhangban felnyitja az eredeti külső csomagolást, hogy új címkéket helyezzen el a belső csomagoláson, és/vagy kicserélje a betegtájékoztatót, majd újra lezárja az eredeti külső csomagolást egy annak ellenőrzésére szolgáló új eszközzel, hogy manipulálták-e a csomagolást, biztosítani tudja az olyan csomagolást, amely forgalmazható, és ténylegesen be tud lépni a behozatal tagállamának piacára?

                              (ii)

                              az importőr azáltal, hogy (a 2011/62/EU európai parlamenti és tanácsi irányelvvel módosított) a gyógyszerekről szóló, 2001. november 6-i 2001/83/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv 47a. cikkével és a gyógyszerek külső csomagolásán elhelyezendő biztonsági elemekről szóló, (EU) 2016/161 felhatalmazáson alapuló bizottsági rendelet 16. cikkével összhangban felnyitja az eredeti külső csomagolást, hogy új címkéket helyezzen el a belső csomagoláson, és/vagy kicserélje a betegtájékoztatót, majd újra lezárja az eredeti külső csomagolást egy annak ellenőrzésére szolgáló új eszközzel, hogy manipulálták-e a csomagolást, nem tudja biztosítani az olyan csomagolást, amely forgalmazható, és nem tud ténylegesen belépni a behozatal tagállamának piacára?

                  2)

                  Úgy kell-e értelmezni (a 2011/62/EU irányelvvel módosított) a gyógyszerekről szóló 2001/83/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvet, többek között különösen annak 47a. cikkét és 54. cikkének o) pontját, hogy a gyógyszerek eredeti csomagolásán (a csomagolás felnyitását követően kiegészítő címkézéssel összefüggésben az eredeti manipulálás elleni eszköz részben vagy egészben történő lefedésével és/vagy eltávolításával) elhelyezett, annak ellenőrzésére szolgáló új eszköz, hogy manipulálták-e a csomagolást (manipulálás elleni eszköz), a 47a. cikk (1) bekezdésének b) pontja értelmében „a gyógyszerek eredetiségének ellenőrzése, azonosítása és a hamisítás tényére vonatkozó bizonyíték biztosítása lehetőségét illetően [egyenértékű]” és a 47a. cikk (1) bekezdése b) pontjának ii. alpontja értelmében „ugyanolyan hatékonyan biztosítj[a] a gyógyszerek eredetiségének ellenőrzését és azonosítását, valamint a gyógyszerek hamisításának tényére vonatkozó bizonyíték szolgáltatását”, ha a gyógyszerek csomagolásán a) láthatók az eredeti manipulálás elleni eszköz manipulálásának nyomai, vagy b) ez megállapítható a termék érintéséből, többek között

                              (i)

                              a manipulálás elleni eszköz sértetlenségének a gyártók, nagykereskedők, gyógyszerészek és a lakossági gyógyszerellátásra engedéllyel rendelkező vagy arra jogosult személyek által elvégzett kötelező ellenőrzése útján (lásd a [2001/83/EK] európai parlamenti és tanácsi irányelv 54a. cikke (2) bekezdésének d) pontját, valamint a 2016/161 felhatalmazáson alapuló bizottsági rendelet 10. cikkének b) pontját, 25. és 30. cikkét) vagy

                              (ii)

                              a gyógyszerek csomagolásának – például a beteg általi – felnyitását követően?

                  3)

                  A második kérdésre adandó nemleges válasz esetén:
                  Úgy kell-e értelmezni a védjegyekről szóló (EU) 2015/2436 európai parlamenti és tanácsi irányelv 15. cikkét, az európai uniós védjegyről szóló (EU) 2017/1001 európai parlamenti és tanácsi rendelet 15. cikkét, valamint az EUMSZ 34. és EUMSZ 36. cikket, hogy az új külső csomagolásba történő átcsomagolás objektíve szükséges a behozatal tagállamának piacára történő tényleges belépéshez, ha a párhuzamos importőr nem tud kiegészítő címkézést végezni, és nem tudja újra lezárni az eredeti csomagolást (a 2011/62/EU európai parlamenti és tanácsi irányelvvel módosított) a gyógyszerekről szóló, 2001. november 6-i 2001/83/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv 47a. cikkével összhangban, vagyis anélkül, hogy a gyógyszerek csomagolásán a) láthatók lennének az eredeti manipulálás elleni eszköz manipulálásának nyomai, vagy b) ez megállapítható lenne a termék érintéséből a második kérdésben foglaltak szerint, a 47a. cikkel összhangban nem álló módon?

                  4)

                  Úgy kell-e értelmezni (a 2011/62/EU európai parlamenti és tanácsi irányelvvel módosított) a gyógyszerekről szóló 2001/83/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvet és az (EU) 2016/161 felhatalmazáson alapuló bizottsági rendeletet az EUMSZ 34. és EUMSZ 36. cikkel, valamint a védjegyekről szóló (EU) 2015/2436 európai parlamenti és tanácsi irányelv 15. cikkének (2) bekezdésével és az európai uniós védjegyről szóló (EU) 2017/1001 európai parlamenti és tanácsi rendelet 15. cikkének (2) bekezdésével összefüggésben, hogy valamely tagállam (Dániában: a Lægemiddelstyrelsen [dán gyógyszerügynökség]) kidolgozhat olyan iránymutatásokat, amelyek szerint az új külső csomagolásba történő átcsomagolást főszabály szerint el kell végezni, és csak kérelemre, kivételes esetekben (például a gyógyszerellátást fenyegető kockázat esetén) engedélyezhető a kiegészítő címkézés és az újbóli lezárás elvégzése új biztonsági elemek eredeti külső csomagoláson történő elhelyezése útján, vagy összeegyeztethetetlen az EUMSZ 34. és EUMSZ 36. cikkel és/vagy a gyógyszerekről szóló 2001/83/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv 47a. cikkével és az (EU) 2016/161 felhatalmazáson alapuló bizottsági rendelet 16. cikkével ilyen iránymutatások tagállam általi kibocsátása és tiszteletben tartása?

                  5)

                  Úgy kell-e értelmezni a védjegyekről szóló (EU) 2015/2436 európai parlamenti és tanácsi irányelv 15. cikkének (2) bekezdését és az európai uniós védjegyről szóló (EU) 2017/1001 európai parlamenti és tanácsi rendelet 15. cikkének (2) bekezdését az EUMSZ 34. és EUMSZ 36. cikkel összefüggésben, hogy a tagállam által kidolgozott – a negyedik kérdésben említett – iránymutatásokkal összhangban a párhuzamos importőr által elvégzett, új külső csomagolásba történő átcsomagolást szükségesnek kell tekinteni az Európai Unió Bírósága ítélkezési gyakorlatának alkalmazásában,

                              (i)

                              ha az ilyen iránymutatások összeegyeztethetők az EUMSZ 34. és EUMSZ 36. cikkel, valamint az Európai Unió Bíróságának a gyógyszerek párhuzamos importjára vonatkozó ítélkezési gyakorlatával?

                              (ii)

                              ha az ilyen iránymutatások nem egyeztethetők össze az EUMSZ 34. és EUMSZ 36. cikkel, valamint az Európai Unió Bíróságának a gyógyszerek párhuzamos importjára vonatkozó ítélkezési gyakorlatával?

                  6)

                  Úgy kell-e értelmezni az EUMSZ 34. és EUMSZ 36. cikket, hogy a gyógyszer új külső csomagolásba történő átcsomagolásának még akkor is objektíve szükségesnek kell lennie a behozatal tagállamának piacára történő tényleges belépéshez, ha a párhuzamos importőr nem helyezte el újra az eredeti védjegyet (termékmegnevezést), hanem ehelyett olyan új termékmegnevezéssel látta el az új külső csomagolást, amely nem tartalmazza a védjegyjogosult termékének védjegyét (úgynevezett „de-branding”, azaz márkamentesítés)?

                  7)

                  Úgy kell-e értelmezni a védjegyekről szóló (EU) 2015/2436 európai parlamenti és tanácsi irányelv 15. cikkének (2) bekezdését és az európai uniós védjegyről szóló (EU) 2017/1001 európai parlamenti és tanácsi rendelet 15. cikkének (2) bekezdését, hogy a védjegyjogosult ellenezheti az olyan gyógyszer további forgalmazását, amelyet a párhuzamos importőr új külső csomagolásba csomagolt át, amennyiben a párhuzamos importőr csak a védjegyjogosult adott termék tekintetében lajstromozott védjegyét helyezte el újra, nem helyezte el azonban újra azokat a további védjegyeket és/vagy kereskedelmi adatokat, amelyeket a védjegyjogosult elhelyezett az eredeti külső csomagoláson?

         (1)  A védjegyekre vonatkozó tagállami jogszabályok közelítéséről szóló, 2015. december 16-i (EU) 2015/2436 európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2015. L 336., 1. o.).

         (2)  Az európai uniós védjegyről szóló, 2017. június 14-i (EU) 2017/2001 európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2017. L 154., 1. o.).

         (3)  Az emberi felhasználásra szánt gyógyszerek közösségi kódexéről szóló 2001/83/EK irányelvnek a hamisított gyógyszerek jogszerű ellátási láncba való bekerülésének megakadályozása tekintetében történő módosításáról szóló 2011. június 8-i 2011/62/EU európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2011. L 174., 74. o.).

         (4)  Az emberi felhasználásra szánt gyógyszerek közösségi kódexéről szóló, 2001. november 6-i 2001/83/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL L 311., 2001.11.28., 67. o.).

         (5)  A 2001/83/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvnek az emberi felhasználásra szánt gyógyszerek külső csomagolásán elhelyezendő biztonsági elemekre vonatkozó részletes szabályok meghatározása tekintetében történő kiegészítéséről szóló, 2015. október 2-I (EU) 2016/61 felhatalmazáson alapuló bizottsági rendelet (HL 2016. L 32., 1. o.).


title: C-232/20. sz. ügy: A Landesarbeitsgericht Berlin Brandenburg (Németország) által 2020. június 3-án benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem – NP kontra Daimler AG

text:
               2020.8.24.

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 279/33

      A Landesarbeitsgericht Berlin Brandenburg (Németország) által 2020. június 3-án benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem – NP kontra Daimler AG
      (C-232/20. sz. ügy)
      (2020/C 279/44)
      Az eljárás nyelve: német

         A kérdést előterjesztő bíróság

      Landesarbeitsgericht Berlin Brandenburg

         Az alapeljárás felei

         Felperes: NP

         Alperes: Daimler AG, Mercedes Benz Werk Berlin

         Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések

                  1)

                  Valamely kölcsönzött munkavállalónak egy kölcsönvevő vállalkozáshoz történő kikölcsönzése már akkor nem tekinthető „ideiglenesnek” a munkaerő-kölcsönzés keretében történő munkavégzésről szóló irányelv (1) 1. cikke értelmében, ha a foglalkoztatás olyan állandó munkakörben történik, amelyet nem helyettesítési céllal töltenek be?

                  2)

                  Valamely kölcsönzött munkavállaló 55 hónapos időtartamra történő kikölcsönzése nem tekinthető „ideiglenesnek” a munkaerő-kölcsönzés keretében történő munkavégzésről szóló irányelv 1. cikke értelmében?

                  3)

                  Az 1. és/vagy 2. kérdésre adott igenlő válasz esetén a következő további kérdések merülnek fel:

                              3.1.

                              Akkor is fennáll-e a kölcsönzött munkavállaló számára az ahhoz való jog, hogy a kölcsönvevő vállalkozással munkaviszonyt létesítsen, ha a nemzeti jog a 2017. április 1-je előtti időszakra vonatkozóan nem ír elő ilyen szankciót?

                              3.2.

                              Ellentétes-e a munkaerő-kölcsönzés keretében történő munkavégzésről szóló irányelv 1. cikkével az AÜG (a munkaerő-kölcsönzésről szóló törvény) 19. § -ának (2) bekezdésében foglalt nemzeti rendelkezés, ha először 2017. április 1-jétől ír elő a kikölcsönzésre vonatkozó, személyenkénti 18 hónapos maximális időtartamot, a kikölcsönzés korábbi időtartamát azonban kifejezetten figyelmen kívül hagyja, ha a korábbi időtartam figyelembevétele esetén a kikölcsönzés nem minősülne ideiglenesnek?

                              3.3.

                              Átengedhető-e a személyenkénti maximális időtartam kiterjesztése a kollektív szerződés feleinek? Az e kérdésre adott igenlő válasz esetén: vonatkozik-e ez olyan kollektív szerződéses partnerekre is, amelyek jogköre nem az érintett kölcsönzött munkavállaló munkaviszonyára, hanem a kölcsönvevő vállalkozás ágazatára terjed ki?

         (1)  A munkaerő-kölcsönzés keretében történő munkavégzésről szóló, 2008. november 19-i 2008/104/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2008. L 327., 9. o.).


title: C-248/20. sz. ügy: A Högsta förvaltningsdomstolen (Svédország) által 2020. június 9-én benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem – Skatteverket kontra Skellefteå Industrihus Aktiebolag

text:
               2020.8.24.

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 279/34

      A Högsta förvaltningsdomstolen (Svédország) által 2020. június 9-én benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem – Skatteverket kontra Skellefteå Industrihus Aktiebolag
      (C-248/20. sz. ügy)
      (2020/C 279/45)
      Az eljárás nyelve: svéd

         A kérdést előterjesztő bíróság

      Högsta förvaltningsdomstolen

         Az alapeljárás felei

         Felülvizsgálatot kérelmező fél: Skatteverket

         Ellenérdekű fél: Skellefteå Industrihus Aktiebolag

         Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések

      Összeegyeztethető-e a héairányelvvel, (1) különösen annak 137., 168., 184–187., 189. és 192. cikkével az, ha az olyan ingatlantulajdonosnak, aki az épület megépítése adózásának lehetőségét választotta, és aki az építési projekthez kapcsolódó beszerzések után előzetesen felszámított adót levonásba helyezte, azonnal vissza kell fizetnie az előzetesen felszámított adó teljes, kamatokkal növelt összegét amiatt, hogy az adókötelezettség megszűnik, mivel az épület befejezése előtt felhagytak az építési projekttel, és ennélfogva elmarad a bérbeadás?

         (1)  A közös hozzáadottértékadó-rendszerről szóló, 2006. november 28-i 2006/112/EK tanácsi irányelv (HL 2006. L 347., 1. o.).


title: C-252/20. sz. ügy: Az Amtsgericht Hamburg (Németország) által 2020. június 10-én benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem – CY kontra Eurowings GmbH

text:
               2020.8.24.

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 279/34

      Az Amtsgericht Hamburg (Németország) által 2020. június 10-én benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem – CY kontra Eurowings GmbH
      (C-252/20. sz. ügy)
      (2020/C 279/46)
      Az eljárás nyelve: német

         A kérdést előterjesztő bíróság

      Amtsgericht Hamburg

         Az alapeljárás felei

         Felperes: CY

         Alperes: Eurowings GmbH

         Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések

                  1)

                  Fennállhat-e a 261/2004/EK rendelet (1) 7. cikke szerinti kártalanításhoz való jog abban az esetben is, ha valamely utas az érkezés viszonylag csekély késedelme miatt nem ér el egy közvetlenül csatlakozó járatot, és ennek következménye a végső célállomáson bekövetkező legalább háromórás késés, azonban a két légi járatot különböző légi fuvarozók üzemeltették, és a helyfoglalásra nem az első szakaszt üzemeltető és az alapeljárásban perelt légi fuvarozón keresztül került sor?

                  2)

                  Az első kérdésre adandó igenlő válasz esetén:
                  A késéssel érintett légi járatot az első szakaszon ténylegesen üzemeltető légi fuvarozó minősül-e a 261/2004 rendelet 5. cikke (1) bekezdésének c) pontja és 7. cikkének (1) bekezdése értelmében vett „üzemeltető légi fuvarozónak”, vagy a pontos légi járatot a második szakaszon üzemeltető légi fuvarozó, amelyen keresztül a helyfoglalásra mindkét légi járat esetében sor került, minősül-e a 261/2004 rendelet 5. cikke (1) bekezdésének c) pontja és 7. cikkének (1) bekezdése értelmében vett „üzemeltető légi fuvarozónak”?

                  3)

                  Ha mindkét légi fuvarozó a 261/2004 rendelet 5. cikke (1) bekezdésének c) pontja és 7. cikkének (1) bekezdése értelmében vett „üzemeltető légi fuvarozónak” tekintendő:
                  Választhat-e az utas, hogy a két légi fuvarozó közül melyiktől követel kártalanítást?

         (1)  A visszautasított beszállás és légi járatok törlése vagy hosszú késése [helyesen: jelentős késése] esetén az utasoknak nyújtandó kártalanítás és segítség közös szabályainak megállapításáról, és a 295/91/EGK rendelet hatályon kívül helyezéséről szóló, 2004. február 11-i európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2004. L 46., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 7. fejezet, 8. kötet, 10. o.).


title: C-255/20. sz. ügy: A Commissione Tributaria Regionale per il Lazio (Olaszország) által 2020. június 10-én benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem – Agenzia delle dogane e dei monopoli – Ufficio delle dogane di Gaeta kontra Punto Nautica Srl

text:
               2020.8.24.

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 279/35

      A Commissione Tributaria Regionale per il Lazio (Olaszország) által 2020. június 10-én benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem – Agenzia delle dogane e dei monopoli – Ufficio delle dogane di Gaeta kontra Punto Nautica Srl
      (C-255/20. sz. ügy)
      (2020/C 279/47)
      Az eljárás nyelve: olasz

         A kérdést előterjesztő bíróság

      Commissione Tributaria Regionale per il Lazio

         Az alapeljárás felei

         Felperes: Agenzia delle dogane e dei monopoli – Ufficio delle dogane di Gaeta

         Alperes: Punto Nautica Srl

         Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés

      Úgy kell-e értelmezni az Európai Unió Bíróságának a C-82/12. sz. ügyben hozott ítéletét, valamint a 92/12/EGK tanácsi irányelv (1) 3. cikkének (2) bekezdését, hogy azokkal ellentétes a hatályos olasz szabályozás, a jelen ügyben az 1990. december 21-i 398. sz. felhatalmazáson alapuló törvényerejű rendelet 17. cikke és a 2011. évi 19. sz. laziói tartományi törvény […] 3. cikkének (1) bekezdése, amely – úgy tűnik – a szóban forgó közösségi irányelv által megkövetelt „különleges cél” nélküli tartományi adót vet ki a gépjárművekhez használt benzinre?

         (1)  A jövedékiadó-köteles termékekre vonatkozó általános rendelkezésekről és e termékek tartásáról, szállításáról és ellenőrzéséről szóló, 1992. február 25-i 92/12/EGK tanácsi irányelv (HL 1992. L 76., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 9. fejezet, 1. kötet, 179. o.)


title: C-257/20. sz. ügy: A Varhoven administrativen sad (Bulgária) által 2020. június 9-én benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem – „Viva Telekom Bulgaria” EOOD kontra Direktor na Direktsia „Obzhalvane i danachno-osiguritelna praktika” – Sofia

text:
               2020.8.24.

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 279/36

      A Varhoven administrativen sad (Bulgária) által 2020. június 9-én benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem – „Viva Telekom Bulgaria” EOOD kontra Direktor na Direktsia „Obzhalvane i danachno-osiguritelna praktika” – Sofia
      (C-257/20. sz. ügy)
      (2020/C 279/48)
      Az eljárás nyelve: bolgár

         A kérdést előterjesztő bíróság

      Varhoven administrativen sad

         Az alapeljárás felei

         Felperes:„Viva Telekom Bulgaria” EOOD

         Alperes: Direktor na Direktsia „Obzhalvane i danachno-osiguritelna praktika” – Sofia

         Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések

                  1)

                  Ellentétes-e az Európai Unióról szóló szerződés 5. cikkének (4) bekezdése és 12. cikkének b) pontja szerinti arányosság elvével és az Európai Unió Alapjogi Chartájának 47. cikke szerinti, bíróság előtti hatékony jogorvoslathoz való joggal a ZKPO (Zakon za korporativnoto podohodno oblagane) (a társasági adóról szóló törvény) 16. cikke (2) bekezdésének 3. pontjában foglaltakhoz hasonló nemzeti szabályozás?

                  2)

                  A 2003/49/EK irányelv (1) 4. cikke (1) bekezdésének d) pontja szerinti kamatfizetések esetében nyereségfelosztásról van-e szó, amelyre alkalmazandó a 2011/96/EK irányelv (2) 5. cikke?

                  3)

                  Alkalmazandó-e a 2011/96/EK irányelv 1. cikke (1) bekezdésének b) pontjában, (3) bekezdésében és 5. cikkében foglalt szabályozás a 2003/49/EK irányelv 4. cikke (1) bekezdése d) pontjának hatálya alá tartozó, a szerződéskötést követő 60 év elteltével esedékessé váló kamatmentes kölcsönből származó kifizetésekre?

                  4)

                  Ellentétes-e az Európai Unió működéséről szóló szerződés 49. cikkével és 63. cikkének (1) és (2) bekezdésével, a 2011/96/EK irányelv 1. cikke (1) bekezdésének b) pontjával, (3) bekezdésével és 5. cikkével, valamint a 2003/49/EK irányelv 4. cikke (1) bekezdésének d) pontjával a ZKPO 2011. január 1-jétől2015. január 1-jéig hatályos változata 195. cikkének (1) bekezdésében, 200. cikkének (2) bekezdésében és a (hatályon kívül helyezett) ZKPO 2011. január 1-jétől2015. január 1-jéig hatályos változatának 200a. cikkének (1) bekezdésében és (5) bekezdésének 4. pontjában és a ZKPO 2015. január 1-jét követően hatályos változata 195. cikkének (1) bekezdésében, (6) bekezdésének 3. pontjában és (11) bekezdésének 4. pontjában foglaltakhoz hasonló nemzeti szabályozás, valamint az olyan adóztatási gyakorlat, amely szerint a forrásadó hatálya alá tartoznak az olyan kamatmentes kölcsönből származó meg nem fizetett kamatok, amelyet a más tagállamban székhellyel rendelkező anyavállalat nyújtott a belföldi illetőségű leányvállalat részére, és amely a 2013. november 22-ét követő 60 év elteltével válik esedékessé?

                  5)

                  Ellentétes-e a tőkeemelést [helyesen: tőkefelhalmozást] terhelő közvetett adókról szóló, 2008. február 12-i 2008/7/EK tanácsi irányelv (3) 3. cikke (1) bekezdésének h)–j) pontjával, 5. cikke (1) bekezdésének a) és b) pontjával, 7. cikkének (1) bekezdésével és 8. cikkével a ZKPO 16. cikkének (1) bekezdésében és (2) bekezdésének 3. pontjában és 195. cikkének (1) bekezdésében foglaltakhoz hasonló, arra vonatkozó nemzeti szabályozás, hogy forrásadót vetnek ki az olyan kamatmentes kölcsönön alapuló fiktív kamatjövedelmekre, amelyet egy másik tagállamban székhellyel rendelkező olyan társaság nyújt egy belföldi illetőségű társaság részére, amely az adós társaság tőkéjének kizárólagos tulajdonosa?

                  6)

                  Nem sérti-e a jogbiztonság és a bizalomvédelem elvét a 2003/49/EK irányelv 2011-ben – a Bolgár Köztársaságnak az Európai Unióhoz történő csatlakozásáról szóló szerződésre vonatkozó okmány és jegyzőkönyv VI. melléklete „Adózás” fejezetének 3. pontjában meghatározott átmeneti időszak letelte előtt – a ZKPO 200. cikkének (2) bekezdésében, valamint 200a. cikkének (1) bekezdésében és (5) bekezdésének 4. pontjában olyan módon történő átültetése, hogy a csatlakozási szerződésre vonatkozó okmányban és jegyzőkönyvben előírt 5 %-os maximális adómérték helyett 10 %-os adómértéket állapítottak meg?

         (1)  A különböző tagállambeli társult vállalkozások közötti kamat- és jogdíjfizetések közös adózási rendszeréről szóló, 2003. június 3-i 2003/49/EK tanácsi irányelv (HL 2003. L 157., 49. o.).

         (2)  A különböző tagállamok anya- és leányvállalatai esetében alkalmazandó adóztatás közös rendszeréről szóló, 2011. november 30-i 2011/96/EU tanácsi irányelv (HL 2011. L 345., 8. o.).

         (3)  HL 2008. L 46., 11. o.


title: C-262/20. sz. ügy: A Rayonen sad Lukovit (Bulgária) által 2020. június 15-én benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem – VB kontra Glavna direktsia „Pozharna bezopasnost i zaschtita na naselenieto” kam Ministerstvo na vatreshnite raboti

text:
               2020.8.24.

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 279/37

      A Rayonen sad Lukovit (Bulgária) által 2020. június 15-én benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem – VB kontra Glavna direktsia „Pozharna bezopasnost i zaschtita na naselenieto” kam Ministerstvo na vatreshnite raboti
      (C-262/20. sz. ügy)
      (2020/C 279/49)
      Az eljárás nyelve: bolgár

         A kérdést előterjesztő bíróság

      Rayonen sad Lukovit

         Az alapeljárás felei

         Felperes: VB

         Alperes: Glavna direktsia „Pozharna bezopasnost i zaschtita na naselenieto” kam Ministerstvo na vatreshnite raboti

         Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések

                  1)

                  Megköveteli-e a 2003/88/EK irányelv (1) 12. cikkének a) pontja szerinti hatékony védelem, hogy a rendőrök és tűzoltók éjszakai szolgálatának rendes időtartama rövidebb legyen, mint a nappali szolgálat meghatározott rendes időtartama?

                  2)

                  Megköveteli-e az egyenlőségnek az Európai Unió Alapjogi Chartájának 20. és 31. cikkében rögzített követelménye, hogy a nemzeti jogban az éjszakai munkának a magánszféra munkavállalói tekintetében meghatározott hétórás rendes időtartama a közszféra alkalmazottaira, köztük a rendőrökre és tűzoltókra is ugyanúgy vonatkozzon?

                  3)

                  Csak akkor érhető-e el hatékonyan a 2003/88/EK irányelv (8) preambulumbekezdésében rögzített, az éjszakai munka időtartamának korlátozására irányuló cél, ha a nemzeti jog – a közszféra alkalmazottai tekintetében is – kifejezetten meghatározza az éjszakai munka rendes időtartamát?

         (1)  A munkaidő-szervezés egyes szempontjairól szóló, 2003. november 4-i 2003/88/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2003. L 299., 9. o.; magyar nyelvű különkiadás 5. kötet, 4. fejezet, 381. o.; helyesbítés: HL 2020. L 92., 22. o.)


title: C-263/20. sz. ügy: A Landesgericht Korneuburg (Németország) által 2020. június 15-én benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem – Airhelp Limited kontra Laudamotion GmbH

text:
               2020.8.24.

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 279/37

      A Landesgericht Korneuburg (Németország) által 2020. június 15-én benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem – Airhelp Limited kontra Laudamotion GmbH
      (C-263/20. sz. ügy)
      (2020/C 279/50)
      Az eljárás nyelve: német

         A kérdést előterjesztő bíróság

      Landesgericht Korneuburg

         Az alapeljárás felei

         Felperes: Airhelp Limited

         Alperes: Laudamotion GmbH

         Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések

                  1)

                  Úgy kell-e értelmezni a 261/2004 rendelet (1) 5. cikke (1) bekezdésének c) pontját és 7. cikkét, hogy az utasnak joga van a kártalanításhoz, ha az indulási időpontot az eredeti 14 óra 40 percről ugyanazon napon 8 óra 25 percre hozták előre?

                  2)

                  Úgy kell-e értelmezni a 261/2004 rendelet 5. cikke (1) bekezdése c) pontjának i–iii. alpontját, hogy annak ellenőrzését, hogy az utast tájékoztatták-e a járat törléséről, kizárólag e rendelkezés alapján kell vizsgálni, és azzal ellentétes a nyilatkozatok kézbesítésére vonatkozó, a 2000/31/EK irányelv (2) alapján elfogadott és kézbesítési vélelmet magában foglaló nemzeti jog alkalmazása?

                  3)

                  Úgy kell-e értelmezni a 261/2004 rendelet 5. cikke (1) bekezdése c) pontjának i–iii. alpontját és a 2000/31 irányelv 11. cikkét, hogy az utas által foglalási platformon keresztül végzett járatfoglalás esetében, ha az utas telefonszámát és e-mail címét megadta, a foglalási platform azonban a telefonszámot és a foglalási platform által automatikusan létrehozott e-mail címet továbbítja a légi fuvarozónak, a járat előrehozásával kapcsolatos tájékoztatás automatikusan létrehozott e-mail címre történő elküldése minősül a járat előrehozására vonatkozó tájékoztatás közlésének, illetve kézbesítésének, még ha a foglalási platform az utas részére nem, vagy csak késve továbbítja a légi fuvarozó tájékoztatását?

         (1)  A visszautasított beszállás és légi járatok törlése vagy hosszú késése [helyesen: jelentős késése] esetén az utasoknak nyújtandó kártalanítás és segítség közös szabályainak megállapításáról, és a 295/91/EGK rendelet hatályon kívül helyezéséről szóló, 2004. február 11-i európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2004. L 46., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 7. fejezet, 8. kötet, 10. o.).

         (2)  A belső piacon az információs társadalommal összefüggő szolgáltatások, különösen az elektronikus kereskedelem, egyes jogi vonatkozásairól szóló, 2000. június 8-i európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2000. L 178., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 13. fejezet, 25. kötet, 399. o.).


title: C-270/20. sz. ügy: A Landesgericht Korneuburg (Ausztria) által 2020. június 18-án benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem – AG és társai kontra Austrian Airlines AG

text:
               2020.8.24.

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 279/38

      A Landesgericht Korneuburg (Ausztria) által 2020. június 18-án benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem – AG és társai kontra Austrian Airlines AG
      (C-270/20. sz. ügy)
      (2020/C 279/51)
      Az eljárás nyelve: német

         A kérdést előterjesztő bíróság

      Landesgericht Korneuburg

         Az alapeljárás felei

         Felperes: a kiskorú, törvényes képviselő által képviselt AG, MG, HG

         Alperes: Austrian Airlines AG

         Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés

      Úgy kell-e értelmezni a 261/2004/EK rendelet (1) 7. cikke (2) bekezdésének b) pontját, hogy a légifuvarozó akkor is szűkítheti a rendelet 7. cikke (1) bekezdésének b) pontja szerinti kártalanításhoz való jogot, ha az utasok részére a foglalt járat törlése következtében olyan alternatív légi járatot ajánlanak fel, amelynek menetrend szerinti indulási időpontja és menetrend szerinti érkezési időpontja a törölt járat repülési időpontjainál 11 óra 55 perccel korábbi?

         (1)  A visszautasított beszállás és légi járatok törlése vagy hosszú késése [helyesen: jelentős késése] esetén az utasoknak nyújtandó kártalanítás és segítség közös szabályainak megállapításáról, és a 295/91/EGK rendelet hatályon kívül helyezéséről szóló, 2004. február 11-i európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2004. L 46., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 7. fejezet, 8. kötet, 10. o.)


title: C-275/20. sz. ügy: 2020. június 23-án benyújtott kereset – Európai Bizottság kontra az Európai Unió Tanácsa

text:
               2020.8.24.

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 279/39

      2020. június 23-án benyújtott kereset – Európai Bizottság kontra az Európai Unió Tanácsa
      (C-275/20. sz. ügy)
      (2020/C 279/52)
      Az eljárás nyelve: angol

         Felek

         Felperes: Európai Bizottság (képviselők: J.-F. Brakeland, M. Afonso, D. Schaffrin meghatalmazottak)

         Alperes: az Európai Unió Tanácsa

         Kereseti kérelmek

      A felperes azt kéri, hogy a Törvényszék:

                  —

                  semmisítse meg az egyrészről az Európai Unió és tagállamai, másrészről a Koreai Köztársaság között létrejött szabadkereskedelmi megállapodás kulturális együttműködésről szóló jegyzőkönyvének 5. cikke szerinti, az audiovizuális koprodukciók kedvezményezetti jogosultsági időszakának meghosszabbításáról szóló, 2020. március 25-i (EU) 2020/470 tanácsi határozatot; (1)

                  —

                  a Tanácsot kötelezze a költségek viselésére.

         Jogalapok és fontosabb érvek

      A Bizottság által előterjesztett megsemmisítés iránti kereset azon jogosultság hároméves időtartamra történő megújítására vonatkozik, amelyet az uniós fél és a Koreai Köztársaság gyártóinak koprodukciójában készült audiovizuális alkotásoknak biztosítottak annak érdekében, hogy egyrészről az Európai Unió és tagállamai, másrészről a Koreai Köztársaság között létrejött szabadkereskedelmi megállapodás kulturális együttműködésről szóló jegyzőkönyve 5. cikkének megfelelően a regionális vagy helyi kulturális tartalmak támogatási rendszereiből támogatásban részesüljenek.
      Keresete alátámasztása érdekében a Bizottság egyetlen jogalapra hivatkozik.
      A Bizottság álláspontja szerint a Tanács, azáltal, hogy a határozatát az egyrészről az Európai Unió és tagállamai, másrészről a Koreai Köztársaság közötti szabadkereskedelmi megállapodás megkötéséről szóló 2015. október 1-jei (EU) 2015/2169 tanácsi határozat (2) 3. cikkének (1) bekezdésére alapította, nem pedig az EUMSZ 218. cikk (6) bekezdésére – a Bizottság javasoltak megfelelően –, a Tanács az EUM-Szerződésben nem szereplő, másodlagos jogi jogalapot vett alapul. Következésképpen a Tanács megsértette az EUSZ 13. cikk (2) bekezdésében szereplő hatáskörmegosztás elvét és a Bíróság ítélkezési gyakorlatában kialakított intézményi egyensúly elvét.

         (1)  Az egyrészről az Európai Unió és tagállamai, másrészről a Koreai Köztársaság között létrejött szabadkereskedelmi megállapodás kulturális együttműködésről szóló jegyzőkönyvének 5. cikke szerinti, az audiovizuális koprodukciók kedvezményezetti jogosultsági időszakának meghosszabbításáról szóló, 2020. március 25-i (EU) 2020/470 tanácsi határozat (HL 2020. L 101., 1. o.).

         (2)  Az egyrészről az Európai Unió és tagállamai, másrészről a Koreai Köztársaság közötti szabadkereskedelmi megállapodás megkötéséről szóló, 2015. október 1-jei (EU) 2015/2169 tanácsi határozat (HL 2015. L 307., 2. o.).


title: C-287/20. sz. ügy: Az Amtsgericht Hamburg (Németország) által 2020. június 30-án benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem – EL és CP kontra Ryanair Designated Activity Company

text:
               2020.8.24.

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 279/39

      Az Amtsgericht Hamburg (Németország) által 2020. június 30-án benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem – EL és CP kontra Ryanair Designated Activity Company
      (C-287/20. sz. ügy)
      (2020/C 279/53)
      Az eljárás nyelve: német

         A kérdést előterjesztő bíróság

      Amtsgericht Hamburg

         Az alapeljárás felei

         Felperesek: EL, CP

         Alperes: Ryanair Designated Activity Company

         Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések

      A 261/2004/EK rendelet (1) 5. cikkének (3) bekezdése értelmében vett „rendkívüli körülménynek” minősül-e az üzemeltető légi fuvarozó saját személyzetének szakszervezeti sztrájkja?
      Jelentőséggel bír-e e tekintetben az, hogy a sztrájk előtt a munkavállalók érdekképviselőjével/érdekképviselőivel tárgyalásokat folytattak?

         (1)  A visszautasított beszállás és légi járatok törlése vagy hosszú késése [helyesen: jelentős késése] esetén az utasoknak nyújtandó kártalanítás és segítség közös szabályainak megállapításáról, és a 295/91/EGK rendelet hatályon kívül helyezéséről szóló, 2004. február 11-i 261/2004/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2004. L 46., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 7. fejezet, 8. kötet, 10. o.; helyesbítés: HL 2019. L 119., 202. o.).


title: T-330/20. sz. ügy: 2020. május 28-án benyújtott kereset – ACMO és társai kontra ESZT

text:
               2020.8.24.

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 279/41

      2020. május 28-án benyújtott kereset – ACMO és társai kontra ESZT
      (T-330/20. sz. ügy)
      (2020/C 279/54)
      Az eljárás nyelve: angol

         Felek

         Felperesek: ACMO Sàrl (Luxembourg, Luxemburg) és 69 további felperes (képviselők: T. Soames, N. Chesaites ügyvédek és R. East solicitor)

         Alperes: Egységes Szanálási Testület

         Kérelmek

      A felperesek azt kérik, hogy a Törvényszék:

                  —

                  semmisítse meg az Egységes Szanálási Testületnek a Banco Popular Español S. A.-ra vonatkozó szanálási intézkedések által érintett részvényeseknek és hitelezőknek fizetendő kártérítés megítéléséről szóló, 2020. március 17-i SRB/EES/2020/52 határozat (a továbbiakban: megtámadott határozat) 2. cikkét; és/vagy

                  —

                  semmisítse meg a megtámadott határozat 1. cikkét; és/vagy

                  —

                  semmisítse meg a megtámadott határozat 3. cikkét; és/vagy

                  —

                  másodlagosan, teljes egészében semmisítse meg a megtámadott határozatot;

                  —

                  az alperest kötelezze a költségek viselésére.

         Jogalapok és fontosabb érvek

      Keresetük alátámasztása érdekében a felperesek három jogalapra hivatkoznak.

                  1.

                  Az első jogalap azon alapul, hogy a megtámadott határozat, és konkrétan annak megállapítása, hogy a hitelezőknek (beleértve a felpereseket is) nem jár kártérítés a 806/2014/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet (1) 76. cikke (1) bekezdésének (e) pontja alapján (2. cikk), nyilvánvaló értékelési hibákat tartalmaz és téves jogalkalmazáson alapul, ezért sérti a felperesek tulajdonhoz való jogát. Így különösen a felperesek azt állítják, hogy az ESZT nyilvánvaló értékelési hibákat vétett és tévesen alkalmazta a jogot, amikor a megtámadott határozatot egy olyan értékelési jelentésre („3. értékelési jelentés”) és annak a megtámadott határozathoz mellékelt „magyarázatára” alapozta, amelyet a Deloitte Réviseurs d’Entreprises (a továbbiakban: Deloitte) készített, és amely megállapította, hogy a felperesek nem kapnának visszatérítést, ha a Banco Populart rendes fizetésképtelenségi eljárás alá vonták volna Spanyolországban.

                  2.

                  A második jogalap azon alapul, hogy az ESZT azon döntése, hogy a Deloitte-ot bízta meg a 3. értékelés elkészítésével, nyilvánvaló értékelési hibákat tartalmaz és/vagy téves jogalkalmazáson alapul, amennyiben a Deloitte nem felel meg a függetlenség alapvető kritériumának a 806/2014/EU rendelet 20. cikkének (16) bekezdése értelmében.

                  3.

                  A harmadik jogalap azon alapul, hogy az ESZT szabálytalanul ruházta át a 806/2014/EU rendeleten alapuló döntéshozatali hatáskörét a Deloitte-ra megsértve ezzel az elvi jelentőségű 9/56. sz. Meroni ítéletben (2) kimunkált elvet.

         (1)  A hitelintézeteknek és bizonyos befektetési vállalkozásoknak az Egységes Szanálási Mechanizmus keretében történő szanálására vonatkozó egységes szabályok és egységes eljárás kialakításáról, valamint az Egységes Szanálási Alap létrehozásáról és az 1093/2010/EU rendelet módosításáról szóló, 2014. július 15-i 806/2014/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2014. L 225., 1. o.).

         (2)  1958. június 13-i Meroni kontra Főhatóság ítélet (9/56, EU:C:1958:7).


title: T-338/20. sz. ügy: 2020. május 27-én benyújtott kereset – KI kontra eu-LISA

text:
               2020.8.24.

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 279/42

      2020. május 27-én benyújtott kereset – KI kontra eu-LISA
      (T-338/20. sz. ügy)
      (2020/C 279/55)
      Az eljárás nyelve: angol

         Felek

         Felperes: KI (képviselők: L. Levi és M. Vandenbussche ügyvédek)

         Alperes: A szabadságon, a biztonságon és a jog érvényesülésén alapuló térség nagy méretű IT-rendszereinek üzemeltetési igazgatását végző európai uniós ügynökség

         Kérelmek

      A felperes azt kéri, hogy a Törvényszék:

                  —

                  semmisítse meg a 2019. július 15-i határozatot, amely a felperest egy másik álláshelyre osztotta be újra;

                  —

                  semmisítse meg – amennyiben szükséges – a 2020. február 17-i határozatot, amely elutasítja a felperes panaszát;

                  —

                  rendelje el a 10 000 euróban meghatározott nem vagyoni kárának a megtérítését;

                  —

                  az alperest kötelezze az összes költség viselésére.

         Jogalapok és fontosabb érvek

      Keresete alátámasztása érdekében a felperes négy jogalapra hivatkozik.

                  1.

                  Az első jogalap azon alapul, hogy az ügyvezető igazgató 2019. június 25-i határozata, amelyet megerősített és kiegészített az ügyvezető igazgató 2019. augusztus 29-i határozata, jogellenes, amennyiben sérti az érdemek tisztességes és átlátható összehasonlításának követelményeit, a hátrányos megkülönböztetés tilalmának elvét, a Charta 41. cikkét és a szolgálat érdekét.

                  2.

                  A második jogalap azon alapul, hogy az újrabeosztó határozat nyilvánvalóan sérti a szolgálat érdekeit és az egyenértékű álláshelyre való beosztás elvét.

                  3.

                  A harmadik jogalap a meghallgatáshoz való jognak, az indokolási kötelezettségnek és a Charta 41. cikkének a megsértésén alapul.

                  4.

                  A negyedik jogalap a gondossági kötelezettségnek, a Charta 31. cikke (2) bekezdésének, a személyzeti szabályzat 1e. cikkének, a munkaidő-szervezés egyes szempontjairól szóló 2003/88/EK irányelvnek, valamint a hátrányos megkülönböztetés tilalma elvének a megsértésén alapul.


title: T-358/20. sz. ügy: 2020. június 11-én benyújtott kereset – Net Technologies Finland kontra REA

text:
               2020.8.24.

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 279/42

      2020. június 11-én benyújtott kereset – Net Technologies Finland kontra REA
      (T-358/20. sz. ügy)
      (2020/C 279/56)
      Az eljárás nyelve: angol

         Felek

         Felperes: Net Technologies Finland Oy (Helsinki, Finnország) (képviselők: S. Pappas és N. Kyriazopoulou ügyvédek)

         Alperes: Kutatási Végrehajtó Ügynökség

         Kérelmek

      A felperes azt kéri, hogy a Törvényszék:

                  —

                  állapítsa meg, hogy i. a Kutatási Végrehajtó Ügynökség megsértette a kutatási, technológiafejlesztési és demonstrációs tevékenységekre vonatkozó hetedik keretprogram (2007–2013) keretében megkötött FP7-SEC-2012–312484. sz. támogatási megállapodásból eredő szerződéses kötelezettségeit; ii. a jogosulatlan kifizetés címén 171 342,97 euró összeg visszafizetésével kapcsolatos 3242005872. sz. terhelési értesítésben, valamint a kötbér címén 17 134,30 euró összeg visszafizetésével kapcsolatos 3242005825. sz. terhelési értesítésben foglalt követelés megalapozatlan; iii. az említett terhelési értesítésekhez kapcsolódó belső tanácsadói költségek elszámolhatóak;

                  —

                  az alperest kötelezze a jelen eljárással kapcsolatos saját költségeinek, valamint a felperes részéről felmerült költségek viselésére.

         Jogalapok és fontosabb érvek

      Keresete alátámasztása érdekében a felperes a következő jogalapokra hivatkozik.

                  1.

                  Az első jogalap azon alapul, hogy a REA a vitatott terhelési értesítések kibocsátásakor tévesen értelmezte a költségek elszámolhatóságára vonatkozó rendelkezéseket, és nem teljesítette a szerződéses kötelezettségeit, mivel a belső tanácsadók költségei megfelelnek a támogatási megállapodásban foglalt elszámolhatósági kritériumoknak, ezért azokra nem alapítható semmilyen visszafizetési követelés.

                  2.

                  A második jogalap azon alapul, hogy a REA nem teljesítette jóhiszeműen a szerződést.

                  3.

                  A harmadik jogalap az arányosság elvének REA általi megsértésén alapul.


title: T-377/20. sz. ügy: 2020. június 18-án benyújtott kereset – KN kontra EGSZB

text:
               2020.8.24.

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 279/43

      2020. június 18-án benyújtott kereset – KN kontra EGSZB
      (T-377/20. sz. ügy)
      (2020/C 279/57)
      Az eljárás nyelve: francia

         Felek

         Felperes: KN (képviselők: M. Casado García-Hirschfeld és M. Aboudi ügyvédek)

         Alperes: Európai Gazdasági és Szociális Bizottság

         Kérelmek

      A felperes azt kéri, hogy a Törvényszék:

                  —

                  nyilvánítsa a jelen keresetet elfogadhatónak;

                  —

                  semmisítse meg a 2020. június 17-én közölt, 2020. június 9-i határozatot;

                  —

                  rendelje el a 200 000 euró összegre becsült nem vagyoni kár, illetve az 50 000 euró összegre becsült vagyoni kár megtérítését;

                  —

                  az alperest kötelezze valamennyi költség viselésére.

         Jogalapok és fontosabb érvek

      Keresete alátámasztása érdekében a felperes négy jogalapra hivatkozik.

                  1.

                  Az első, az eljárási jogok és a megfelelő ügyintézéshez, illetve a meghallgatáshoz való alapvető jogok megsértésére, valamint az arányosság elvének megsértésére alapított jogalap.

                  2.

                  A második, az ártatlanság vélelmének és a pártatlanság elvének megsértésére alapított jogalap.

                  3.

                  A harmadik, a „nulla poena sine lege” elvének megfelelő jogbiztonság elvének és a visszaható hatály tilalma elvének megsértésére alapított jogalap.

                  4.

                  A negyedik, a fegyelmi eljárások és az igazságügyi információk bizalmas jellege elvének megsértésére, valamint a természetes személyeknek a személyes adatok uniós intézmények, szervek, hivatalok és ügynökségek általi kezelése tekintetében való védelméről és az ilyen adatok szabad áramlásáról, valamint a 45/2001/EK rendelet és az 1247/2002/EK határozat hatályon kívül helyezéséről szóló, 2018. október 23-i (EU) 2018/1725 európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2018. L 295., 39. o.; helyesbítés: HL 2019. L 290., 42. o.) által biztosított garanciák nyilvánvaló megsértésére alapított jogalap.


title: T-384/20. sz. ügy: 2020. június 16-án benyújtott kereset – OC (*) kontra Bizottság

text:
                  2020.8.24.

                  HU

                  Az Európai Unió Hivatalos Lapja

                  C 279/44

         2020. június 16-án benyújtott kereset –  OC (*1) kontra Bizottság
         (T-384/20. sz. ügy)
         (2020/C 279/58)
         Az eljárás nyelve: görög

            Felek

            Felperes: OC (*1) (képviselő: B. Christianos ügyvéd)

            Alperes: Európai Bizottság

            Kérelmek

         A felperes azt kéri, hogy a Törvényszék:

                     —

                     kötelezze az Európai Bizottságot arra, hogy fizessen a felperesnek összesen egymillió egyszázezer euró (EUR 1 100 000) összeget az őt ezidáig állítólagosan ért nemvagyoni kár megtérítése címén, és

                     —

                     kötelezze az Európai Bizottságot az eljárási költségek egészének a viselésére.

            Jogalapok és fontosabb érvek

         Keresete alátámasztása érdekében a felperes az alábbi jogalapokra hivatkozik:

                     1.

                     Jelen keresetével a felperes az EUMSZ 268. cikk és EUMSZ 340. cikk második bekezdésének alapján az őt állítólagosan, az Európai Csaláselleni Hivatal (OLAF) jogellenes aktusai és mulasztásai által, annak folytán ért károk megtérítését kéri, hogy a Hivatal 13/2020. sz. sajtóközleményében jogellenesen közzétett a felperesre vonatkozó személyes adatokat és téves információkat.

                     2.

                     A felperes szerint az OLAF azzal, hogy a) a felperes személyes adatait nyilvánosságra hozta (a sajtóközlemény széles közönség részére történő közzétételével), valamint b) a szóban forgó közleményben pontatlan és valótlan információkat tett közzé, nyilvánvalóan megsértette a magánszemélyeknek jogokat biztosító rendelkezéseket.

                     3.

                     Az OLAF magatartásával közelebbről az alábbi rendelkezéseket sértette meg: a 2018/1725 rendelet (1) 4. cikke (1) bekezdése a) és b) pontja, a 883/2013 rendelet (2) 5. és 6. cikke, 15. cikkének (3) bekezdése, 10. cikkének (5) bekezdése és 9. cikkének (1) bekezdése, az ártatlanság vélelme, a megfelelő ügyintézéshez való jog és az arányosság elve.

            (*1)  Törölt vagy áthelyezett információ a személyes és/vagy bizalmas jellegű adatok védelme érdekében.

            (1)  A természetes személyeknek a személyes adatok uniós intézmények, szervek, hivatalok és ügynökségek általi kezelése tekintetében való védelméről és az ilyen adatok szabad áramlásáról, valamint a 45/2001/EK rendelet és az 1247/2002/EK határozat hatályon kívül helyezéséről szóló, 2018. október 23-i (EU) 2018/1725 európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2018. L 295., 39. o.)

            (2)  Az Európai Csaláselleni Hivatal (OLAF) által lefolytatott vizsgálatokról, valamint az 1073/1999/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet és az 1074/1999/Euratom tanácsi rendelet hatályon kívül helyezéséről szóló, 2013. szeptember 11-i 883/2013/EU, Euratom európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2013. L 248., 1. o.).


title: T-389/20. sz. ügy: 2020. június 23-án benyújtott kereset – KO kontra Bizottság

text:
               2020.8.24.

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 279/45

      2020. június 23-án benyújtott kereset – KO kontra Bizottság
      (T-389/20. sz. ügy)
      (2020/C 279/59)
      Az eljárás nyelve: angol

         Felek

         Felperes: KO (képviselők: S. Rodrigues és A. Champetier ügyvédek)

         Alperes: Európai Bizottság

         Kérelmek

      A felperes azt kéri, hogy a Törvényszék:

                  —

                  semmisítse meg a 2019. október 18-i határozatot, amellyel a kinevezésre jogosult hatóság úgy döntött, hogy nem nyújt a felperes számára külföldi munkavégzési támogatást, továbbá szükség esetén a 2020. március 20-i határozatot, amellyel az alperes elutasította a felperes által a személyzeti szabályzat 90. cikkének (2) bekezdése alapján benyújtott panaszt;

                  —

                  az alperest kötelezze az eljárás összes költségének viselésére.

         Jogalapok és fontosabb érvek

      Keresete alátámasztása érdekében a felperes két jogalapra hivatkozik.

                  1.

                  Az első jogalap a személyzeti szabályzat 69. cikkének, valamint VII. melléklete 4. cikke (1) és (2) bekezdésének a megsértésén alapul.

                  2.

                  A második jogalap a megfelelő ügyintézés elvének és a gondossági kötelezettségnek a megsértésén alapul.


title: T-390/20. sz. ügy: 2020. június 17-én benyújtott kereset – Scandlines Danmark és Scandlines Deutschland kontra Bizottság

text:
               2020.8.24.

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 279/45

      2020. június 17-én benyújtott kereset – Scandlines Danmark és Scandlines Deutschland kontra Bizottság
      (T-390/20. sz. ügy)
      (2020/C 279/60)
      Az eljárás nyelve: angol

         Felek

         Felperesek: Scandlines Danmark ApS (Koppenhága, Dánia), Scandlines Deutschland GmbH (Hamburg, Németország) (képviselő: L. Sandberg-Mørch ügyvéd)

         Alperes: Európai Bizottság

         Kérelmek

      A felperesek azt kérik, hogy a Törvényszék:

                  —

                  semmisítse meg az SA.39078 – 2019/C (ex 2014/N) számú azon állami támogatásról szóló, 2020. március 20-i európai bizottsági határozatot, amelyet Dánia a Femern A/S javára hajtott végre a Dánia és Németország közötti Fehrman állandó összeköttetés tervezése és megépítése érdekében;

                  —

                  a Bizottságot kötelezze a felperesek részéről felmerülő költségek viselésére.

         Jogalapok és fontosabb érvek

      Keresetük alátámasztása érdekében a felperesek két jogalapra hivatkoznak.

                  1.

                  Az első jogalap arra vonatkozik, hogy a Bizottság megsértette az EUMSZ 107. cikk (1) bekezdését, valamint az (EU) 2015/1589 tanácsi rendelet (1) 1. cikkének d) és e) pontját azáltal, hogy i. az építési törvény alapján nyújtott összes állami kezességvállalást és állami kölcsönt egyetlen ad hoc támogatásnak; továbbá ii. a tervezési törvény alapján nyújtott tőkeinjekciót, valamint az e törvény alapján nyújtott összes állami kezességvállalást és állami kölcsönt egy másik egyetlen ad hoc támogatásnak minősítette, holott minden egyes állami kölcsönt és állami kezességvállalást különálló ad hoc támogatási intézkedésnek kellene minősíteni, amelyeket egyedileg kellene bejelenteni a Bizottságnak akkor, amikor a Femern A/S és a dán hatóságok megállapodnak az egyes állami kölcsönök és állami kezességvállalások feltételeiben.

                  2.

                  A második jogalap arra vonatkozik, hogy a Bizottság megsértette az EUMSZ 107. cikk (3) bekezdésének b) pontját és a KEÉFP-ről szóló közleményt (2) azáltal, hogy több szempontból tévesen alkalmazta a jogot és nyilvánvaló értékelési hibákat követett el, amikor a támogatást a belső piaccal összeegyeztethetőnek ítélte. E jogalap négy részre tagolódik:

                              —

                              a felperesek először is akként érvelnek, hogy a Bizottság tévedett, amikor megállapította, hogy az állandó összeköttetés európai érdeket képvisel;

                              —

                              másodszor, a Bizottság a támogatást tévesen ítélte szükségesnek, mivel a támogatásnak nincs ösztönző hatása, továbbá nem felel meg a kontrafaktuális forgatókönyvvel és az alternatív projektek létezésével kapcsolatos, a KEÉFP-ről szóló közleményben előírt követelményeknek. Hasonlóképp, a Bizottság tévedett, amikor a megtámadott határozatban helytelenül alacsony belső megtérülési rátára támaszkodott, amennyiben azt a projekt nagyon rövid, 40 éves élettartama alapján számította ki, amely nem felel meg az infrastruktúra valódi élettartamának, vagyis annak az időszaknak, amelyen keresztül a Femern A/S képes lesz gazdaságosan üzemeltetni az állandó összeköttetést;

                              —

                              harmadszor, a Bizottság a támogatást tévesen ítélte arányosnak, mivel a támogatás időben korlátlan. A Bizottság továbbá számos nyilvánvaló hibát követett el a finanszírozási hiány elemzése során. A Bizottság tévesen támaszkodott a projekt fent említett nagyon rövid élettartamára, ami azt eredményezte, hogy az állandó összeköttetés működtetéséből származó bevételekhez viszonyítva magasabb lett a költségek aránya; a Bizottság alulértékelte a Femern A/S tervezett bevételeit, továbbá felülértékelte a tervezett költségeket azáltal, hogy a finanszírozási hiány kiszámításába belefoglalta különösen a működési költségeket. A Bizottság végül tévesen jutott arra a következtetésre, hogy a támogatási elem a Femern A/S által a dán állam részére fizetett kamatlábból áll, holott annak következtében, hogy egyetlen magán-gazdaságiszereplő sem volt hajlandó jelentős állami támogatás nélkül befektetni a projektbe, a támogatási elem az állami kölcsönök teljes összegéből, valamint a kölcsönöknek az állami kezességvállalásokkal fedezett összegeiből áll;

                              —

                              negyedszer, a Bizottság tévesen jutott arra a következtetésre, hogy a támogatás nem vezet a verseny indokolatlan torzulásához, mivel a támogatás a releváns piacon erőfölényes helyzetet hoz létre a Femern A/S számára, továbbá túlkapacitást keletkeztet, és lehetővé teszi a Femern A/S-nek, hogy a költségeknél alacsonyabb árakat alkalmazzon. A Bizottság végül figyelmen kívül hagyta azt, hogy a támogatást arra használják, hogy megnehezítsék a felperesek németországi kikötőjébe történő eljutást. A Bizottság elmulasztotta elismerni, hogy e kedvezőtlen hatások túlsúlyban vannak a támogatás által kiváltott bármely kedvező hatáshoz képest.

         (1)  Az Európai Unió működéséről szóló szerződés 108. cikkének alkalmazására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló, 2015. július 13-i (EU) 2015/1589 tanácsi rendelet (HL 2015. L 248., 9. o.).

         (2)  A Bizottság közleménye az európai közérdeket képviselő jelentős projektek megvalósításának előmozdítására nyújtott állami támogatás belső piaccal való összeegyeztethetőségének elemzési kritériumairól (HL 2014. C 188., 4. o.).


title: T-391/20. sz. ügy: 2020. június 17-én benyújtott kereset – Stena Line Scandinavia kontra Bizottság

text:
               2020.8.24.

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 279/46

      2020. június 17-én benyújtott kereset – Stena Line Scandinavia kontra Bizottság
      (T-391/20. sz. ügy)
      (2020/C 279/61)
      Az eljárás nyelve: angol

         Felek

         Felperesek: Stena Line Scandinavia AB (Göteborg, Svédország) (képviselő: L. Sandberg-Mørch ügyvéd)

         Alperes: Európai Bizottság

         Kérelmek

      A felperes azt kéri, hogy a Törvényszék:

                  —

                  semmisítse meg az SA.39078 – 2019/C (ex 2014/N) számú azon állami támogatásról szóló, 2020. március 20-i európai bizottsági határozatot, amelyet Dánia a Femern A/S javára hajtott végre;

                  —

                  a Bizottságot kötelezze a költségek viselésére.

         Jogalapok és fontosabb érvek

      Keresetének alátámasztása érdekében a felperes két jogalapra hivatkozik.

                  1.

                  Az első jogalap arra vonatkozik, hogy a Bizottság megsértette az EUMSZ 107. cikk (1) bekezdését, valamint az (EU) 2015/1589 tanácsi rendelet (1) 1. cikkének d) és e) pontját azáltal, hogy i. az építési törvény alapján nyújtott összes állami kezességvállalást és állami kölcsönt egyetlen ad hoc támogatásnak; továbbá ii. a tervezési törvény alapján nyújtott tőkeinjekciót, valamint az e törvény alapján nyújtott összes állami kezességvállalást és állami kölcsönt egy másik egyetlen ad hoc támogatásnak minősítette, holott minden egyes állami kölcsönt és állami kezességvállalást különálló ad hoc támogatási intézkedésnek kellene minősíteni, amelyeket egyedileg kellene bejelenteni a Bizottságnak akkor, amikor a Femern A/S és a dán hatóságok megállapodnak az egyes állami kölcsönök és állami kezességvállalások feltételeiben.

                  2.

                  A második jogalap arra vonatkozik, hogy a Bizottság megsértette az EUMSZ 107. cikk (3) bekezdésének b) pontját és a KEÉFP-ről szóló közleményt (2) azáltal, hogy több szempontból tévesen alkalmazta a jogot és nyilvánvaló értékelési hibákat követett el, amikor a támogatást a belső piaccal összeegyeztethetőnek ítélte. E jogalap négy részre tagolódik:

                              —

                              a felperes először is akként érvel, hogy a Bizottság tévedett, amikor megállapította, hogy az állandó összeköttetés európai érdeket képvisel;

                              —

                              másodszor, a Bizottság a támogatást tévesen ítélte szükségesnek, mivel a támogatásnak nincs ösztönző hatása, továbbá nem felel meg a kontrafaktuális forgatókönyvvel és az alternatív projektek létezésével kapcsolatos, a KEÉFP-ről szóló közleményben előírt követelményeknek. Hasonlóképp, a Bizottság tévedett, amikor a megtámadott határozatban helytelenül alacsony belső megtérülési rátára támaszkodott, amennyiben azt a projekt nagyon rövid, 40 éves élettartama alapján számította ki, amely nem felel meg az infrastruktúra valódi élettartamának, vagyis annak az időszaknak, amelyen keresztül a Femern A/S képes lesz gazdaságosan üzemeltetni az állandó összeköttetést;

                              —

                              harmadszor, a felperes akként érvel, hogy a Bizottság a támogatást tévesen ítélte arányosnak, mivel a támogatás időben korlátlan. A Bizottság továbbá számos nyilvánvaló hibát követett el a finanszírozási hiány elemzése során. A Bizottság tévesen támaszkodott a projekt fent említett nagyon rövid élettartamára, ami azt eredményezte, hogy az állandó összeköttetés működtetéséből származó bevételekhez viszonyítva magasabb lett a költségek aránya; a Bizottság alulértékelte a Femern A/S tervezett bevételeit, továbbá felülértékelte a tervezett költségeket azáltal, hogy a finanszírozási hiány kiszámításába belefoglalta különösen a működési költségeket. A Bizottság végül tévesen jutott arra a következtetésre, hogy a támogatási elem a Femern A/S által a dán állam részére fizetett kamatlábból áll, holott annak következtében, hogy egyetlen magán-gazdaságiszereplő sem volt hajlandó jelentős állami támogatás nélkül befektetni a projektbe, a támogatási elem az állami kölcsönök teljes összegéből, valamint a kölcsönöknek az állami kezességvállalásokkal fedezett összegeiből áll;

                              —

                              negyedszer, a Bizottság tévesen jutott arra a következtetésre, hogy a támogatás nem vezet a verseny indokolatlan torzulásához, mivel a támogatás a releváns piacon erőfölényes helyzetet hoz létre a Femern A/S számára, továbbá túlkapacitást keletkeztet, és lehetővé teszi a Femern A/S-nek, hogy a költségeknél alacsonyabb árakat alkalmazzon. A Bizottság elmulasztotta elismerni, hogy e kedvezőtlen hatások túlsúlyban vannak a támogatás által kiváltott bármely kedvező hatáshoz képest.

         (1)  Az Európai Unió működéséről szóló szerződés 108. cikkének alkalmazására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló, 2015. július 13-i (EU) 2015/1589 tanácsi rendelet (HL 2015. L 248., 9. o.).

         (2)  A Bizottság közleménye az európai közérdeket képviselő jelentős projektek megvalósításának előmozdítására nyújtott állami támogatás belső piaccal való összeegyeztethetőségének elemzési kritériumairól (HL 2014. C 188., 4. o.).


title: T-393/20. sz. ügy: 2020. június 23-án benyújtott kereset – Front Polisario kontra Tanács

text:
               2020.8.24.

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 279/48

      2020. június 23-án benyújtott kereset – Front Polisario kontra Tanács
      (T-393/20. sz. ügy)
      (2020/C 279/62)
      Az eljárás nyelve: francia

         Felek

         Felperes: Front populaire pour la libération de la Saguia el-Hamra et du Rio de oro (Front Polisario) (képviselő: G. Devers ügyvéd)

         Alperes: az Európai Unió Tanácsa

         Kérelmek

      A felperes azt kéri, hogy a Törvényszék:

                  —

                  nyilvánítsa a keresetét elfogadhatónak;

                  —

                  semmisítse meg a megtámadott határozatot;

                  —

                  a Tanácsot kötelezze a költségek viselésére.

         Jogalapok és fontosabb érvek

      Az egyrészről az Európai Közösségek és azok tagállamai, és másrészről a Marokkói Királyság közötti társulást létrehozó euromediterrán megállapodással létrehozott Társulási Bizottságban az említett megállapodást módosító, levélváltás formájában létrejött megállapodás hatásának értékelése céljából folytatott információcsere tekintetében az Európai Unió által képviselendő álláspont meghatározásáról szóló, 2020. február 20-i (EU) 2020/462 tanácsi határozattal (HL 2020. L 99., 13. o.) szemben benyújtott keresete alátámasztása érdekében a felperes egyetlen, az említett határozat jogalapjának a 2019/217 határozat jogellenességéből fakadó hiányára alapított jogalapra hivatkozik. E jogalap tíz részből áll.

                  1.

                  Az első rész azon alapul, hogy a Tanács nem rendelkezett hatáskörrel a megtámadott határozat elfogadására, mivel az Uniónak és a Marokkói Királyságnak nincs hatásköre arra, hogy a Front Polisario által képviselt nyugat-szaharai nép helyett a Nyugat-Szaharára alkalmazandó nemzetközi megállapodást kössön.

                  2.

                  A második rész azon alapul, hogy a Tanács megsértette az alapvető jogok és a nemzetközi humanitárius jog tiszteletben tartása kérdésének megvizsgálásával kapcsolatos kötelezettségét, mivel a megtámadott határozat elfogadása előtt nem vizsgálta meg ezeket a kérdéseket.

                  3.

                  A harmadik rész azon alapul, hogy a Tanács megsértette a Bíróság ítéleteinek végrehajtására vonatkozó kötelezettségét, mivel a megtámadott határozat figyelmen kívül hagyja a 2018. február 27-i Western Sahara Campaign UK (C-266/16, EU:C:2018:118) ítélet indokolását.

                  4.

                  A negyedik rész az Unió nemzetközi színtéren való fellépésére irányadó alapvető elvek és értékek megsértésén alapul, mivel:

                              —

                              először is, a 2019/217 határozat a népek nemzeti egységük tiszteletben tartásához való jogának megsértésével tagadja a nyugat-szaharai nép létezését, amelynek megnevezését az „érintett lakosság” kifejezéssel helyettesíti;

                              —

                              másodszor, a népek természeti erőforrásaikkal való szabad rendelkezéshez való jogának megsértésével a 2019/217 határozat olyan nemzetközi megállapodást köt meg, amely a nyugat-szaharai nép hozzájárulása nélkül szervezi meg e nép erőforrásainak kiaknázását;

                              —

                              harmadszor, a 2019/217 határozat a megszállt Nyugat-Szaharára alkalmazandó nemzetközi megállapodást köt a Marokkói Királysággal, amely az említett terület elcsatolására irányuló politikát folytat, és e politika fenntartása érdekében módszeresen sérti az alapvető jogokat.

                  5.

                  Az ötödik rész a bizalomvédelem elvének megsértésén alapul, mivel a megtámadott határozat ellentétes az Unió nyilatkozataival, miután az Unió több ízben megerősítette, hogy tiszteletben kell tartani az önrendelkezés elvét és a szerződések relatív hatályának elvét.

                  6.

                  A hatodik rész az arányosság elvének téves alkalmazásán alapul, mivel Nyugat-Szahara elkülönült és önálló jogállására, valamint a nyugat-szaharai nép önrendelkezési jogának sérthetetlenségére és e nép harmadik személy minőségére tekintettel nem a Tanács feladata volt, hogy mérlegelje egymással szemben a kedvezmények nyújtásával az e terület gazdaságára gyakorolt – a hátrányokat feltételezetten meghaladó – állítólagos előnyöket, illetve a többek között a természeti erőforrások és különösen a felszín alatti víztartalékok kiterjedt felhasználása jelentette hátrányokat.

                  7.

                  A hetedik rész az önrendelkezéshez való jog megsértésén alapul, mivel:

                              —

                              először is, a 2019/217 határozat a nyugat-szaharai nép megnevezésének az „érintett lakosság” kifejezéssel való helyettesítésével tagadja e népnek az önrendelkezési jog alanyaként fennálló nemzeti egységét;

                              —

                              másodszor, jóllehet a 2019/217 határozattal megkötött módosító megállapodás megszervezi e nép – marokkói származásúként meghatározott – természeti erőforrásainak Unióba történő exportját, e határozat egyúttal elvi szinten tagadja a nyugat-szaharai népnek a természeti erőforrásai feletti szuverén jogait, és megfosztja e népet a létfenntartáshoz szükséges eszközeitől;

                              —

                              harmadszor, az önrendelkezéshez való jog területi elemét illetően, a Nyugat-Szahara marokkói megszállás alatt álló területére alkalmazandó nemzetközi megállapodás Marokkói Királysággal való megkötéséről szóló 2019/217 határozat egyrészt sérti a nyugat-szaharai nép ahhoz való jogát, hogy tiszteletben tartsák a nemzeti területének területi integritását, mivel e határozat tagadja az említett terület elkülönült és önálló jogállását, és megerősíti a marokkói „Berme” (homokfal) általi jogellenes megosztását. Másrészt a 2019/217 határozattal megkötött megállapodás a Nyugat-Szaharából származó termékek marokkói származásúként való meghatározásával és ebből fakadóan e termékek valódi származási országának elfedésével sérti Nyugat-Szahara elkülönült és önálló jogállását.

                  8.

                  A nyolcadik rész a szerződések relatív hatálya elvének megsértésén alapul, mivel a 2019/217 határozat és az általa megkötött megállapodás az „érintett lakosság” kifejezés alkalmazásával tagadja a Front Polisario által képviselt nyugat-szaharai nép létezését és harmadik személy minőségét az Unió és Marokkó közötti kapcsolatok szempontjából, továbbá mivel a hozzájárulása nélkül ír elő vele szemben a nemzeti területével és természeti erőforrásaival kapcsolatos nemzetközi kötelezettségeket.

                  9.

                  A kilencedik rész a nemzetközi humanitárius jog és a nemzetközi büntetőjog megsértésén alapul, mivel:

                              —

                              először is, a 2019/217 határozat a Nyugat-Szaharára alkalmazandó nemzetközi megállapodást köt meg, holott a marokkói megszálló erők e terület tekintetében nem rendelkeznek szerződéskötési jogosultsággal, és tilos számukra e terület természeti erőforrásainak kiaknázása;

                              —

                              másodszor, a 2019/217 határozat és az általa megkötött megállapodás az „érintett lakosság” kifejezés alkalmazásával – és ezzel együtt a Nyugat-Szahara területén letelepedett marokkói telepesek e fogalom alá vonásával – támogatja és megerősíti a lakosság Marokkói Királyság általi áttelepítését, ami a IV. Genfi Egyezmény 49. cikke hatodik bekezdésének, valamint a Nemzetközi Büntetőbíróság Statútuma 8. cikke (2) bekezdése b) pontja viii. alpontjának súlyos megsértését képezi;

                              —

                              harmadszor, a Nyugat-Szaharából származó „marokkói” termékek tekintetében nyújtott vámkedvezmények útján a 2019/217 határozat – a fent említett rendelkezések súlyos megsértése mellett – arra ösztönzi a marokkói telepeseket, hogy a módosító megállapodás által nyújtott kedvezmények kihasználása érdekében tartósan telepedjenek le a megszállás alatt álló területen.

                  10.

                  A tizedik rész az Unió nemzetközi jogi felelősségen alapuló kötelezettségeinek megsértésén alapul, mivel a Nyugat-Szaharára alkalmazandó nemzetközi megállapodás Marokkói Királysággal való megkötésével a 2019/217 határozat elfogadja a marokkói megszálló erők által a nyugat-szaharai néppel szemben elkövetett súlyos nemzetközi jogi jogsértéseket, valamint támogatja az e jogsértések által teremtett helyzet fenntartását.


title: T-397/20. sz. ügy: 2020. június 26-án benyújtott kereset – Allergan Holdings France kontra EUIPO – Dermavita Company (JUVEDERM)

text:
               2020.8.24.

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 279/50

      2020. június 26-án benyújtott kereset – Allergan Holdings France kontra EUIPO – Dermavita Company (JUVEDERM)
      (T-397/20. sz. ügy)
      (2020/C 279/63)
      A keresetlevél nyelve: angol

         Felek

         Felperes: Allergan Holdings France SAS (Courbevoie, Franciaország) (képviselők: J. Day solicitor és T. de Haan lawyer)

         Alperes: az Európai Unió Szellemi Tulajdoni Hivatala (EUIPO)

         A másik fél a fellebbezési tanács előtti eljárásban: Dermavita Company SARL (Bejrút, Libanon)

         Az EUIPO előtti eljárás adatai

         A vitatott védjegy jogosultja: a felperes

         A vitatott védjegy: JUVEDERM európai uniós szóvédjegy – 2 196 822. sz. európai uniós védjegy

         Az EUIPO előtti eljárás: törlési eljárás

         A megtámadott határozat: az EUIPO negyedik fellebbezési tanácsának 2020. április 14-én hozott határozata (R 877/2019-4. sz. ügy)

         Kereseti kérelmek

      A felperes azt kéri, hogy a Törvényszék:

                  —

                  helyezze hatályon kívül a megtámadott határozat rendelkező részének 3. és 4. pontját abban a részében, amelyben az elutasította a felperesnek a 2 196 822. sz. JUVEDERM európai uniós védjegy törlésével szemben benyújtott fellebbezését a „fogászati implantátumok” tekintetében és a felperes kötelezte saját költségeinek viselésére;

                  —

                  az EUIPO-t és a Dermavita Company Ltd-et kötelezze a saját költségeik, valamint a felperes költségeinek a viselésére, ideértve az utóbbi részéről a negyedik fellebbezési tanács előtti eljárásban felmerült költségeket is.

         Jogalapok

                  —

                  az (EU) 2017/1001 európai parlamenti és tanácsi rendelet 58. cikke (1) bekezdése a) pontjának megsértése;

                  —

                  az (EU) 2017/1001 európai parlamenti és tanácsi rendelet 64. cikke (5) bekezdésének megsértése.