title: A Bíróság (harmadik tanács) 2007. június 12-i ítélete. # Belső Piaci Harmonizációs Hivatal (védjegyek és formatervezési minták) (OHIM) kontra Shaker di L. Laudato & C. Sas. # Fellebbezés - Közösségi védjegy - 40/94/EK rendelet - A 8. cikk (1) bekezdésének b) pontja - Összetéveszthetőség - A »Limoncello della Costiera Amalfitana« és a »shaker« szóelemeket magában foglaló közösségi ábrás védjegy bejelentése - A LIMONCHELO nemzeti szóvédjegy jogosultjának felszólalása. # C-334/05 P. sz. ügy

text:
      C‑334/05. P. sz. ügy
      Belső Piaci Harmonizációs Hivatal (védjegyek és formatervezési minták) (OHIM)
      kontra
      Shaker di L. Laudato & C. Sas
      „Fellebbezés – Közösségi védjegy – 40/94/EK rendelet – A 8. cikk (1) bekezdésének b) pontja – Összetéveszthetőség – A »Limoncello della Costiera Amalfitana« és a »shaker« szóelemeket magában foglaló közösségi ábrás védjegy bejelentése – A LIMONCHELO nemzeti szóvédjegy jogosultjának felszólalása”
      J. Kokott főtanácsnok indítványa, az ismertetés napja: 2007. március 8. .
      A Bíróság ítélete (harmadik tanács), 2007. június 12. .
      Az ítélet összefoglalása
      Közösségi védjegy – A közösségi védjegy meghatározása és megszerzése – Viszonylagos kizáró okok – Azonos vagy hasonló termékek,
            illetve szolgáltatások vonatkozásában lajstromozott azonos vagy hasonló korábbi védjegy jogosultja általi felszólalás
      (40/94 tanácsi rendelet, 8. cikk, (1) bekezdés, b) pont)
      Az összetéveszthetőségnek a közösségi védjegyről szóló 40/94 rendelet 8. cikke (1) bekezdésének b) pontja keretében belül
         történő vizsgálata során a két védjegy közötti hasonlóság értékelése nem korlátozódhat arra, hogy az összetett védjegynek
         csupán az egyik alkotóeleme kerüljön figyelembevételre és összehasonlításra a másik védjeggyel. Ellenkezőleg: az összehasonlítást
         a kérdéses védjegyeket megvizsgálva kell elvégezni, mindegyiket egészében tekintve, ami azonban nem jelenti azt, hogy az összetett
         védjegy által az érintett fogyasztókban keltett összbenyomás szempontjából bizonyos körülmények között ne lehetne domináns
         a védjegy valamely alkotóeleme vagy alkotóelemei. Ebben a vonatkozásban a hasonlóság értékelése csak akkor végezhető el egyedül
         a domináns elemet alapul véve, ha a védjegy össze többi eleme elhanyagolható.

      (vö. 41‑42. pont)
A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (harmadik tanács)
      2007. június 12.(*)

      „Fellebbezés – Közösségi védjegy – 40/94/EK rendelet – A 8. cikk (1) bekezdésének b) pontja – Összetéveszthetőség – A »Limoncello della Costiera Amalfitana« és a »shaker« szóelemeket magában foglaló közösségi ábrás védjegy bejelentése – A LIMONCHELO nemzeti szóvédjegy jogosultjának felszólalása”
      A C‑334/05. P. sz. ügyben,
      a Belső Piaci Harmonizációs Hivatal (védjegyek és formatervezési minták) (OHIM) (képviselik: O. Montalto és P. Bullock, meghatalmazotti minőségben)

      fellebbezőnek
      a Bíróság alapokmányának 56. cikke alapján 2005. szeptember 9‑én benyújtott fellebbezése tárgyában,
      a többi fél az eljárásban:
      a Shaker di L. Laudato & C. Sas (székhelye: Vietri sul Mare [Olaszország], képviseli: F. Sciaudone avvocato)

      felperes az elsőfokú eljárásban,
      a Limiñana y Botella SL (székhelye: Monforte del Cid [Spanyolország])

      fél az OHIM fellebbezési tanácsa előtti eljárásban,
      A BÍRÓSÁG (harmadik tanács),
      tagjai: A. Rosas tanácselnök, J. Klučka (előadó), J. N. Cunha Rodrigues, U. Lõhmus és A. Ó Caoimh bírák,
      főtanácsnok: J. Kokott,
      hivatalvezető: Fülöp B. tanácsos,
      tekintettel az írásbeli szakaszra és a 2007. január 24‑i tárgyalásra,
      a főtanácsnok indítványának a 2007. március 8‑i tárgyaláson történt meghallgatását követően,
      meghozta a következő
      Ítéletet
      1       Fellebbezésével a Belső Piaci Harmonizációs Hivatal (védjegyek és formatervezési minták) (OHIM) az Európai Közösségek Elsőfokú
         Bíróságának a T‑7/04. sz., Shaker kontra OHIM – Limiñana y Botella (Limoncello della Costiera Amalfitana shaker) ügyben 2005.
         június 15-én hozott azon ítélete (EBHT 2005., II‑2305. o.,) (a továbbiakban: megtámadott ítélet) hatályon kívül helyezését
         kéri, amellyel az Elsőfokú Bíróság helyt adott a Shaker di L. Laudato & C. Sas (a továbbiakban: Shaker) kereseti kérelmének,
         hatályon kívül helyezve az OHIM második fellebbezési tanácsának 2003. október 24-i azon határozatát (a továbbiakban: vitatott
         határozat), amellyel elutasította e cégnek a „Limoncello della Costiera Amalfitana” és a „shaker” szóelemeket magában foglaló
         közösségi ábrás védjegybejelentési kérelmét.

       Jogi háttér
      2       A közösségi védjegyről szóló, 1993. december 20-i 40/94/EK tanácsi rendelet (HL 1994. L 11., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás
         17. fejezet, 1. kötet, 146. o.) hetedik preambulumbekezdése kimondja, hogy:

      „[…] a közösségi védjegy által nyújtott oltalom – amelynek rendeltetése különösen annak biztosítása, hogy a védjegyet hordozó
         áru vagy a védjegy alatt nyújtott szolgáltatás a védjegyjogosulttól származik – a védjegy és a megjelölés, valamint az érintett
         áruk vagy szolgáltatások azonossága esetén feltétlen; […] az oltalom a megjelölés és a védjegy, valamint az érintett áruk
         vagy szolgáltatások hasonlósága esetére is kiterjed; […] az összetéveszthetőséggel összefüggésben a hasonlóság fogalmát értelmezni
         kell; […] az összetéveszthetőség, amelynek értékelése számos tényezőtől – különösen a védjegy piaci ismertségétől, attól a
         képzettársítástól, amelyet a használt vagy a védjegyként lajstromozott megjelölés előidéz, valamint a védjegy és a megjelölés
         közötti, valamint a velük megjelölt áruk vagy szolgáltatások közötti hasonlóság mértékétől – függ, az oltalom szempontjából
         különös feltételt képez.”

      3       A fenti rendelet 8. cikke (1) bekezdésének b) pontja a következőképpen rendelkezik:
      „A korábbi védjegy jogosultjának felszólalása alapján a megjelölés nem részesülhet védjegyoltalomban, ha
      […]
      b)       azt azon a területen, ahol a korábbi védjegy oltalom alatt áll, a fogyasztók összetéveszthetik a korábbi védjeggyel való azonossága
         vagy hasonlósága, valamint az érintett áruk, illetve szolgáltatások azonossága vagy hasonlósága miatt; az összetéveszthetőség
         magában foglalja azt az esetet is, ha a fogyasztók a megjelölést gondolati képzettársítás (asszociáció) útján kapcsolhatják
         a korábbi védjegyhez”.

       A jogvita előzményei
      4       1999. október 20-án a Shaker közösségi védjegybejelentési kérelmet nyújtott be az OHIM-hoz, az alábbi ábrás megjelölés lajstromozása
         iránt:

      5       A bejelentést a védjegyekkel ellátható termékek és szolgáltatások nemzetközi osztályozására vonatkozó, felülvizsgált és módosított,
         1957. június 15-i Nizzai Megállapodás (a továbbiakban: Nizzai Megállapodás) szerinti 29., 32. és 33. osztályba tartozó árukkal
         kapcsolatban tették.

      6       Az OHIM felszólítását követően a Shaker a 33. osztályba tartozó áruk vonatkozásában az amalfi tengerpartról származó citromlikőrre
         korlátozta bejelentését, amely a következő leírásnak felel meg: „alkoholtartalmú italok (a sörök kivételével)”.

      7       2000. június 1-jén a Limiñana y Botella SL a 40/94 rendelet 42. cikkének (1) bekezdése alapján felszólalást nyújtott be a
         bejelentett védjegy lajstromozásával szemben. A felszólalás indokolásaként az említett rendelet 8. cikke (1) bekezdésének
         b) pontja szerinti, egyrészt a 33. osztályba tartozó áruk vonatkozásában bejelentett védjegy, másrészt a felszólalónak a szintén
         a 33. osztályba tartozó árukkal kapcsolatban 1996-ban az Oficina Española de Patentes y Marcas (spanyol szabadalmi és védjegyhivatal)
         előtt lajstromozott „LIMONCHELO” szóvédjegye közötti összetéveszthetőségre hivatkozott.

      8       2002. szeptember 9-i határozatával az OHIM felszólalási osztálya helyt adott az említett felszólalásnak, és elutasította a
         bejelentett védjegy lajstromozását.

      9       A vitatott határozatban az OHIM második fellebbezési tanácsa, amelyhez a Shaker fordult, elutasította annak kérelmét. A fellebbezési
         tanács ugyanis úgy vélte, hogy a bejelentett védjegy domináns eleme a „Limoncello” kifejezés, és hogy e védjegy, akárcsak
         a korábbi védjegy, vizuális és hangzásbeli szempontból egymáshoz nagyon közel állnak, ami miatt fennáll az összetévesztés
         veszélye.

       Az Elsőfokú Bíróság előtti eljárás és a megtámadott ítélet
      10     2004. január 7-én a Shaker keresetet nyújtott be az Elsőfokú Bírósághoz a vitatott határozat hatályon kívül helyezése iránt,
         elsősorban a 40/94 rendelet 8. cikke (1) bekezdése b) pontjának megsértésére, másodsorban hatáskörrel való visszaélésre, harmadsorban
         pedig a határozatok indokolásának kötelezettsége megsértésére való hivatkozással.

      11     Az első jogalapot illetően az Elsőfokú Bíróság, miután megállapította a szóban forgó áruk azonosságát, a megtámadott ítélet
         53. és 54. pontjában a kérdéses megjelöléseket illetően kimondta, hogy:

      „53.      [A] fellebbezési tanácsnak azt kellett vizsgálnia, hogy az összetett védjegy melyik alkotóeleme alkalmas arra vizuális, hangzásbeli
         vagy fogalmi jellemzői alapján, hogy már önmagában oly mértékben meghatározza az érintett vásárlóközönségben a védjegyről
         kialakult képet, hogy ezáltal a védjegy többi alkotóeleme elhanyagolhatónak tűnjék. [...]

      54.      Mindazonáltal ha a bejelentett védjegy vizuális jellegű összetett védjegy, akkor vizuális vizsgálat alapján kell a védjegy
         által keltett összbenyomást értékelni és a védjegy esetleges domináns alkotóelemét megállapítani. Ebből kiindulva, ezért ha
         egy esetleges domináns alkotóelem nem-vizuális, szemantikai jellegű, csak ilyenkor kell adott esetben egyrészt ezt az elemet
         a korábbi védjeggyel összehasonlítani, másrészt figyelembe kell venni a többi olyan szemantikai tényezőt is, mint a hangzásbeli
         szempontokat vagy a szóbajövő elvont fogalmakat.”

      12     E módszert követve az Elsőfokú Bíróság a megtámadott ítélet 59. pontjában megállapította, hogy a citrommintás szegélyű, kerek
         tányér a bejelentett védjegy domináns alkotóeleme. Kimondta, hogy a védjegy szóbeli elemei vizuális szempontból nem dominánsak,
         és úgy vélte, hogy nem kell vizsgálni ezen elemek hangzásbeli vagy fogalmi jellemzőit.

      13     Következésképpen, ugyanezen ítélet 65. pontjában kimondta, hogy a kerek tányért ábrázoló alkotóelem semmilyen tekintetben
         nem egyezik a korábbi védjeggyel, amely tisztán szóvédjegy.

      14     Az említett ítélet 66-69. pontjában az Elsőfokú Bíróság megállapította, hogy:
      „66.      Ennélfogva nem áll fenn az összetévesztés veszélye a szóban forgó védjegyek között. Minthogy a citrommintás szegélyű, kerek
         tányér ábrája meghatározó jellegű a bejelentett védjegy többi alkotóeleméhez képest, ez kizárja a szóban forgó védjegyekben
         szereplő »limonchelo« és »limoncello« szavak vizuális, hangzásbeli vagy fogalmi hasonlóságán alapuló összetéveszthetőséget.

      67.      Az összetéveszthetőség átfogó értékelésénél emlékeztetni kell továbbá arra, hogy az átlagos fogyasztónak ritkán adódik arra
         lehetősége, hogy a különböző védjegyeket közvetlenül összehasonlítsa, így kénytelen az azokról alkotott tökéletlen emlékképre
         hagyatkozni [...]. Így a megjelölés átfogó vizsgálatánál nagyobb jelentősége van a bejelentett védjegy citrommintás szegélyű,
         kerek tányért ábrázoló domináns elemének, mivel a fogyasztó a magas alkoholtartalmú ital címkéjét szemlélve a megjelölés meghatározó
         elemét veszi figyelembe és jegyzi meg, és ez a későbbi vásárlás során is elősegíti a választást.

      68.      Mivel a citrommintás szegélyű, kerek tányért ábrázoló alkotóelem döntő fontosságú a bejelentett védjegyben, az a jelen ügyben
         ahhoz vezet, hogy a korábbi védjegy megkülönböztető elemei értékelésének nincsen szerepe a 40/94 rendelet 8. cikke (1) bekezdésének
         b) pontja alkalmazásánál. Ugyanis, még ha ki is hatna a korábbi szóvédjegy megkülönböztető képességének súlya az összetéveszthetőség
         megítélésére [...], ez a feltétel megszabja, hogy legalább bizonyos mértékben fennálljon az összetévesztés veszélye a korábbi
         védjegy és a bejelentett védjegy között. A szóban forgó védjegyek összetéveszthetőségének átfogó értékeléséből azonban kitűnik,
         hogy a bejelentett védjegyben a citrommintás szegélyű, kerek tányér miatt kizárt az összetéveszthetőség a korábbi védjeggyel.
         Következésképpen nem kell tovább vizsgálni a korábbi védjegy megkülönböztető képességét [...].

      69.      A fenti gondolatmenet alapján meg kell állapítani, hogy a megjelölt áruk azonossága ellenére a szóban forgó védjegyek közötti
         hasonlóság mértéke nem elegendő ahhoz, hogy arra lehessen következtetni, hogy a spanyol célközönség azt hiheti, hogy a szóban
         forgó áruk ugyanattól a vállalkozástól vagy adott esetben gazdaságilag egymással kapcsolatban álló vállalkozástól származnak.
         Ezért az OHIM által a [megtámadott] határozatban képviselt állásponttal ellentétben nem áll fenn a védjegyek között az összetévesztés
         veszélye a 40/94 rendelet 8. cikke (1) bekezdésének b) pontja szerint.”

      15     Ezért az Elsőfokú Bíróság helyt adott az első jogalapnak, úgy ítélte meg, hogy a többi jogalapot nem kell vizsgálni, és hatályon
         kívül helyezte a vitatott határozatot. A határozatot egyben megváltoztatta akként, hogy a Shaker által az OHIM-hoz benyújtott
         fellebbezés megalapozott, és következésképpen a felszólalást el kell utasítani.

       A fellebbezésről
      16     Fellebbezésének alátámasztásaként az OHIM két jogalapra hivatkozott, azonban a másodikat a Bíróság előtti eljárás folyamán
         ejtette, az Elsőfokú Bíróság által a 2006. június 12-i végzéssel elvégzett kiigazítást követően. Ezért e jogalapot nem kell
         vizsgálni.

       A felek érvei
      17     Az OHIM által a fellebbezéséből fenntartott jogalap a 40/94 rendelet 8. cikke (1) bekezdése b) pontjának téves értelmezésén
         és alkalmazásán alapul.

      18     Az OHIM azt rója fel az Elsőfokú Bíróságnak, hogy az kizárta az összetéveszthetőséget azzal, hogy értékelését egyedül a bejelentett
         védjegy vizuális érzékelésére alapozta, a szóban forgó védjegyeket alkotó összes elem hangzásbeli és fogalmi vizsgálatának
         elvégzése nélkül, ezáltal figyelmen kívül hagyta az összetéveszthetőség átfogó értékelésének elvét, amely különösen a Bíróság
         C‑251/95. sz. SABEL-ügyben 1997. november 11-én hozott ítéletéből (EBHT 1997., I‑6191. o.) következik.

      19     Egyébiránt az OHIM a megtámadott határozatnak a megjelölések megkülönböztető és domináns alkotóelemei meghatározásával kapcsolatos
         részét is kifogásolja. Véleménye szerint az Elsőfokú Bíróság kizárólagos és döntő jelentőséget tulajdonított a citrommintás
         tányér ábrájának anélkül, hogy elismerte volna, hogy a többi alkotóelemnek is lehet megkülönböztető értéke.

      20     Az OHIM úgy véli, hogy az Elsőfokú Bíróságnak értékelnie kellett volna a „Limoncello” szó tényleges kihatását a szóban forgó
         termékeknek az átlagos fogyasztó által történő észlelésére, és figyelembe kellett volna vennie a jelen ügyben érintett közönséget.
         Alkoholtartalmú italokról lévén szó, az átlagos fogyasztó mindenekelőtt a szóbeli alkotóelemnek tulajdonít figyelmet, lévén,
         hogy általában inkább a termék nevével, semmint a címkén ábrázolt grafikai elemekkel beazonosításra kerülő árukategóriáról
         van szó.

      21     A megtámadott határozat azáltal, hogy elmulasztotta értékelni a korábbi védjegy bennerejlő megkülönböztető sajátosságait,
         megfordította azt a folyamatot, amelynek az összetéveszthetőség értékelését kellett volna eredményeznie. Az Elsőfokú Bíróság
         így ‑ az OHIM véleménye szerint ‑ a megjelölések egyszerű vizsgálatára szorítkozott anélkül, hogy elvégezte volna annak átfogó
         értékelését.

      22     A Shaker viszont először is úgy véli, hogy a fellebbezés a fent hivatkozott SABEL-ügyben hozott ítélet téves értelmezésén
         alapul. Véleménye szerint a 40/94 rendelet nem írja elő a szóban forgó védjegyek minden egyes vizuális, hangzásbeli és fogalmi
         elemének vizsgálatát.

      23     Egyébként, az Elsőfokú Bíróság T‑169/02. sz., Cervecería Modelo kontra OHIM – Modelo Continente Hipermercados (NEGRA MODELO)
         ügyben 2005. február 15-én hozott ítélete (EBHT 2005., II-505. o.), amelyre az OHIM hivatkozott, és amelynek 40. pontjában
         az Elsőfokú Bíróság kimondta, hogy a lajstromoztatni kívánt és a korábbi védjegy domináns elemei közötti hangzásbeli és fogalmi
         azonosság közömbösíti a grafikai jellemzőkből eredő vizuális különbségeket, a jelen ügyben nem releváns. Ezen ítélet két ábrás
         védjegyre vonatkozik, és a hangzásbeli és fogalmi hasonlóság közömbösítő ereje egybeesik a két védjegyben közös hallás szerinti
         és fogalmi alkotóelemmel. A Shaker szerint az OHIM által kifejtett tézisnek az a következménye, hogy a domináns vizuális alkotóelem
         közömbösítheti a hangzásbeli és fogalmi hasonlóságot, mivel a domináns jelleg így az összetéveszthetőség értékelésénél alkalmazhatatlanná
         válik.

      24     Másodsorban a Shaker hangsúlyozza, hogy azáltal, hogy az OHIM azt állítja, hogy az Elsőfokú Bíróság kizárólagos és döntő jelentőséget
         tulajdonított a citrommintás tányér ábrájának, valójában arra kéri a Bíróságot, hogy az vizsgálja felül a ténybeli elemeknek
         az Elsőfokú Bíróság által elvégzett értékelését, miközben ezen értékelés nem vethető alá a Bíróság felülvizsgálatának.

      25     Következésképpen a fenti érv – véleménye szerint – elfogadhatatlan, vagy legalábbis megalapozatlan azon részét illetően, miszerint
         az OHIM nem kifogásolhatja, hogy az Elsőfokú Bíróság a ténybeli elemeket csak részben értékelte, miközben ő maga is ilyen
         értékelést végzett. A vizsgálatot az Elsőfokú Bíróság T‑6/01. sz., Matratzen Concord kontra OHIM – Hukla Germany (MATRATZEN)
         ügyben 2002. október 23-án hozott ítéletére (EBHT 2002., II‑4335. o.) – amelyet a Bíróság C‑3/03. P. sz., Matratzen Concord
         kontra OHIM ügyben 2004. április 28-án hozott végzése (EBHT 2004., I‑3657. o.) is megerősített – figyelemmel kell elvégezni,
         ami nem zárja ki azt, hogy az összetett védjegy által az érintett vásárlóközönségben keltett összbenyomást bizonyos körülmények
         között a védjegy egy vagy több alkotóeleme határozza meg.

      26     Harmadszor, a Shaker az OHIM azon érveinek elfogadhatatlanságára hivatkozik, amelyek az átlagos fogyasztóknak és a kölcsönös
         függőség elvének a nem megfelelő figyelembevételére vonatkoznak, mivel ezen érvek arra irányulnak, hogy a Bíróság végezze
         el az Elsőfokú Bíróság által már elvégzett ténybeli elemek újbóli értékelését. A Shaker egyébiránt hangsúlyozza, hogy az Elsőfokú
         Bíróságnak az OHIM által hivatkozott ítéletei a jelen ügyben nem relevánsak, mivel ezen ítéletek meghozatalakor az ügy körülményei
         nem ugyanazok voltak, mint a jelen ügyben.

      27     Az érintett közönséget illetően az Elsőfokú Bíróság helyesen állapította meg, hogy az a spanyol átlagos fogyasztókból áll,
         és az összetéveszthetőség értékelésénél különösen rájuk hivatkozott.

       A Bíróság álláspontja
       Az elfogadhatóságról
      28     A Shaker által az OHIM részéről felhozott jogalappal szemben hivatkozott elfogadhatatlansági okot illetően emlékeztetni kell
         arra, hogy az EK 225. cikk első bekezdéséből és a Bíróság alapokmánya 58. cikkének első albekezdéséből következően a fellebbezés
         kizárólag jogkérdésre vonatkozhat. Így az Elsőfokú Bíróság hatásköre kizárólag a releváns tények megállapítására, és a bizonyítékok
         értékelésére terjed ki. E tények megállapítása és e bizonyítékok értékelése tehát – amennyiben nincsen szó az elferdítésükről
         – nem jogkérdés, amelyek vizsgálata a fellebbezési eljárás keretein belül a Bíróságra tartozna (lásd különösen e tekintetben
         a Bíróság C‑104/00. P. sz., DKV kontra OHIM ügyben 2002. szeptember 19-én hozott ítéletének [EBHT 2002., I‑7561. o.] 22. pontját;
         a C‑173/04. P. sz., Deutsche SiSi-Werke kontra OHIM ügyben 2006. január 12-én hozott ítéletének [EBHT 2006., I‑551. o.] 35. pontját;
         és a C‑25/05. P. sz., Storck kontra OHIM ügyben 2006. június 22-én hozott ítéletének [EBHT 2006., I‑5719. o.] 40. pontját).

      29     Jelen esetben az OHIM által hivatkozott jogalap jogkérdésre vonatkozik, mivel annak bizonyítására irányul, hogy az Elsőfokú
         Bíróság tévesen értelmezte a 40/94 rendelet 8. cikke (1) bekezdése b) pontjának terjedelmét, amikor a szóban forgó védjegyek
         vizuális elemzésére szorítkozott, és nem végezte el e védjegyek hangzásbeli és fogalmi elemzését.

      30     Ezért ezt a jogalapot elfogadhatónak kell tekinteni.
       Az ügy érdeméről
      31     A 40/94 rendelet 8. cikke (1) bekezdése b) pontjának téves értelmezésére és alkalmazására alapított jogalap megalapozottságát
         illetően emlékeztetni kell arra, hogy e rendelkezésnek megfelelően, a korábbi védjegy jogosultjának felszólalása alapján a
         megjelölés nem részesülhet védjegyoltalomban, ha azt azon a területen, ahol a korábbi védjegy oltalom alatt áll, a fogyasztók
         összetéveszthetik a korábbi védjeggyel való azonossága vagy hasonlósága, valamint az érintett áruk, illetve szolgáltatások
         azonossága vagy hasonlósága miatt. Az összetéveszthetőség magában foglalja azt az esetet is, ha a fogyasztók a megjelölést
         gondolati képzettársítás (asszociáció) útján kapcsolhatják a korábbi védjegyhez.

      32     E kérdésben a közösségi jogalkotó a 40/94 rendelet hetedik preambulumbekezdésében pontosan leírta, hogy az összetéveszthetőség
         értékelése számos tényezőtől – különösen a védjegy piaci ismertségétől, attól a képzettársítástól, amelyet a használt vagy
         a védjegyként lajstromozott megjelölés előidéz, valamint a védjegy és a megjelölés közötti, valamint a velük megjelölt áruk
         vagy szolgáltatások közötti hasonlóság mértékétől – függ.

      33     E tekintetben az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a 40/94 rendelet 8. cikke (1) bekezdésének b) pontja értelmében összetéveszthetőség
         veszélye áll fenn, ha a közönség azt hiheti, hogy a szóban forgó áruk vagy szolgáltatások ugyanattól a vállalkozástól vagy
         adott esetben gazdaságilag egymással kapcsolatban álló vállalkozásoktól származnak (lásd e tekintetben a védjegyekre vonatkozó
         tagállami jogszabályok közelítéséről szóló, 1988. december 21-i 89/104/EGK első tanácsi irányelv [HL 1989. L 40., 1. o.; magyar
         nyelvű különkiadás 17. fejezet, 1. kötet, 92. o.] kapcsán a Bíróság C‑342/97. sz., Lloyd Schuhfabrik Meyer ügyben 1999. június
         22-én hozott ítéletének [EBHT 1999., I‑3819. o.] 17. pontját és a C‑120/04. sz. Medion-ügyben 2005. október 6-án hozott ítéletének
         [EBHT 2005., I‑8551. o.] 26. pontját).

      34     Egyébiránt, a közönség tudatában fennálló összetévesztés veszélyét átfogóan kell értékelni, figyelembe véve az ügy valamennyi
         releváns tényezőjét (lásd e tekintetben a fent hivatkozott SABEL-ügyben hozott ítélet 22. pontját; a fent hivatkozott Lloyd
         Schuhfabrik Meyer ügyben hozott ítélet 18. pontját; a C‑425/98. sz., Marca Mode ügyben 2000. június 22-én hozott ítélet [EBHT 2000.,
         I‑4861. o.] 40. pontját; a fent hivatkozott Matratzen Concord kontra OHIM ügyben hozott végzésének 28. pontját; a fent hivatkozott
         Medion-ügyben hozott ítélet 27. pontját; és a C‑206/04. P. sz. Mülhens kontra OHIM ügyben 2006. március 23-án hozott ítélet
         [EBHT 2006., I‑2717. o.] 18. pontját).

      35     Szintén az állandó ítélkezési gyakorlat szerint az összetéveszthetőség átfogó értékelésének – a szóban forgó védjegyek vizuális,
         hangzásbeli és fogalmi hasonlósága tekintetében – az ezek által keltett összbenyomáson kell alapulnia, figyelembe véve különösen
         azok megkülönböztető és domináns elemeit. A védjegyeknek a szóban forgó árukkal és szolgáltatásokkal kapcsolatban az átlagfogyasztó
         által történő észlelése döntő szerepet játszik az összetéveszthetőség átfogó értékelésénél. E tekintetben az átlagfogyasztó
         rendszerint egészében érzékeli a védjegyet, és nem vizsgálja egyenként a részleteit (lásd e tekintetben a fent hivatkozott
         SABEL-ügyben hozott ítélet 23. pontját, Lloyd Schuhfabrik Meyer ügyben hozott ítélet 25. pontját, Medion-ügyben hozott ítélet
         28. pontját, Mülhens kontra OHIM ügyben hozott ítélet 19. pontját, valamint Matratzen Concord kontra OHIM ügyben hozott végzés
         29. pontját).

      36     Hozzá kell tenni, hogy az érintett védjegyek közötti hasonlóságot a vizuális, hangzásbeli és fogalmi hasonlóságuk mértéke
         alapján kell megítélni, valamint ‑ adott esetben ‑ mérlegelni kell, hogy mekkora jelentőséget kell ezen különféle elemeknek
         tulajdonítani, tekintettel a szóban forgó áruk vagy szolgáltatások kategóriájára, valamint azok forgalmazásának körülményeire
         (lásd a fent hivatkozott Lloyd Schuhfabrik Meyer ügyben hozott ítélet 27. pontját).

      37     Jelen esetben az Elsőfokú Bíróság a megtámadott ítélet 49. pontjában kiemelte azt az ítélkezési gyakorlatot, amelyre a jelen
         ítélet 35. pontjában emlékeztettünk, és amelynek értelmében az összetéveszthetőség átfogó értékelésének a szóban forgó megjelölések
         által keltett összbenyomáson kell alapulnia.

      38     Mindenesetre az Elsőfokú Bíróság a megtámadott ítélet 54. pontjában hangsúlyozta, hogy ha a bejelentett védjegy vizuális jellegű
         összetett védjegy, akkor vizuális vizsgálat alapján kell a védjegy által keltett összbenyomást értékelni és a védjegy esetleges
         domináns alkotóelemét megállapítani. Hozzátette, hogy ebből kiindulva ezért ha valamely esetleges domináns alkotóelem nem
         vizuális, szemantikai jellegű, csak ilyenkor kell adott esetben egyrészt ezt a védjegyet a korábbi védjeggyel összehasonlítani,
         másrészt figyelembe venni a többi szemantikai tényezőt is, így például a hangzás szempontjait vagy a szóbajövő elvont fogalmakat.

      39     E megfontolásokra tekintettel az Elsőfokú Bíróság a szóban forgó megjelölések elemzésekor legelőször is úgy vélte, hogy a
         bejelentett védjegy egy, a citrommintás, kerek tányér ábrájából álló domináns elemet tartalmaz. Ebből aztán a megtámadott
         ítélet 62-64. pontjában azt a következtetést vonta le, hogy nem szükséges a védjegy többi alkotóelemének hangzásbeli vagy
         fogalmi jellemzőit vizsgálni. Végül az ítélet 66. pontjában arra a következtetésre jutott, hogy mivel a citrommintás szegélyű,
         kerek tányér ábrája domináns jellegű a bejelentett védjegy többi alkotóeleméhez képest, ez kizárja a szóban forgó védjegyekben
         szereplő „limonchelo” és „limoncello” szavak vizuális, hangzásbeli vagy fogalmi hasonlóságán alapuló összetéveszthetőséget.

      40     Márpedig azáltal, hogy az Elsőfokú Bíróság így járt el, nem végezte el a szóban forgó védjegyek összetéveszthetőségének átfogó
         értékelését.

      41     Valójában hangsúlyozni kell, hogy a Bíróság ítélkezési gyakorlata szerint az összetéveszthetőség vizsgálatának keretében a
         két védjegy közötti hasonlóság értékelése nem vezethet oda, hogy az összetett védjegynek csupán az egyik alkotóeleme kerüljön
         figyelembevételre, illetve összehasonlításra a másik védjeggyel. Ellenkezőleg: az összehasonlítást a kérdéses védjegyeket
         megvizsgálva kell elvégezni, mindegyiket egészében tekintve, ez azonban nem jelenti azt, hogy az összetett védjegy által az
         érintett fogyasztókban keltett összbenyomás szempontjából bizonyos körülmények esetén ne lehetne domináns a védjegy valamely
         alkotóeleme vagy alkotóelemei. (lásd e tekintetben a fent hivatkozott Matratzen Concord kontra OHIM ügyben hozott végzés 32. pontját,
         és a fent hivatkozott Medion-ügyben hozott ítélet 29. pontját).

      42     Ahogyan arra a főtanácsnok asszony indítványának 21. pontjában rámutatott, a hasonlóság értékelése csak akkor végezhető el
         kizárólag a domináns elemet alapul véve, ha a védjegy össze többi eleme elhanyagolható.

      43     Ebből következik, hogy az Elsőfokú Bíróság tévesen alkalmazta a 40/94 rendelet 8. cikke (1) bekezdésének b) pontját.
      44     E körülményekre tekintettel az OHIM megalapozottan állítja azt, hogy a megtámadott ítélet jogi hibában szenved.
      45     Ez előbbiekben kifejtettekből következően a megtámadott ítéletet hatályon kívül kell helyezni.
      46     A Bíróság alapokmánya 61. cikke első bekezdése második mondatának értelmében a Bíróság az Elsőfokú Bíróság határozatának hatályon
         kívül helyezése esetén az ügyet határozathozatalra visszautalhatja az Elsőfokú Bírósághoz.

      47     Jelen peres eljárásban az ügyet vissza kell utalni az Elsőfokú Bíróság elé, és a költségekről jelenleg nem kell határozni.
      A fenti indokok alapján a Bíróság (harmadik tanács) a következőképpen határozott:
      1)      Az Európai Közösségek Elsőfokú Bíróságának a T‑7/04. sz., Shaker kontra OHIM – Limiñana y Botella (Limoncello della Costiera
            Amalfitana shaker) ügyben 2005. június 15-én hozott ítéletét hatályon kívül helyezi.
      2)      Az ügyet határozathozatalra visszautalja az Európai Közösségek Elsőfokú Bíróságához.
      3)      A költségekről jelenleg nem határoz.
      Aláírások
      * Az eljárás nyelve: olasz.


title: A Törvényszék (második tanács) 2014. február 12-i ítélete. # Beco Metallteile-Handels GmbH kontra Európai Bizottság. # Dömping - A Kínából és Tajvanból származó, rozsdamentes acélból készült rögzítőelemek behozatala - A megfizetett vámok visszatéríttetése iránti kérelem - Az 1225/2009/EK rendelet 11. cikke (8) bekezdésének második albekezdése - Jogbiztonság. # T-81/12. sz. ügy

text:
         A TÖRVÉNYSZÉK ÍTÉLETE (második tanács)
      2014. február 12. (
            *1
         )
      „Dömping — A Kínából és Tajvanból származó, rozsdamentes acélból készült rögzítőelemek behozatala — A megfizetett vámok visszatéríttetése iránti kérelem — Az 1225/2009/EK rendelet 11. cikke (8) bekezdésének második albekezdése — Jogbiztonság”
      A T‑81/12. sz. ügyben,
      a Beco Metallteile‑Handels GmbH (székhelye: Spaichingen [Németország], képviseli: T. Pfeiffer ügyvéd)
      felperesnek
      az Európai Bizottság (képviselik: H. van Vliet és T. Maxian Rusche, meghatalmazotti minőségben)
      alperes ellen
      a Kínai Népköztársaságból és Tajvanból származó, rozsdamentes acélból készült rögzítőelemek után fizetett dömpingellenes vámok visszatérítése iránti kérelemmel kapcsolatos a 2011. december 13‑i C (2011) 9112 végleges bizottsági határozat megsemmisítése iránti kérelem tárgyában,
      A TÖRVÉNYSZÉK (második tanács),
      tagjai: N. J. Forwood elnök, F. Dehousse és J. Schwarcz (előadó) bírák,
      hivatalvezető: K. Andová tanácsos,
      tekintettel az írásbeli szakaszra és a 2013. június 5‑i tárgyalásra,
      meghozta a következő

         Ítéletet

         A jogvita előzményei

               1

               A felperes, a Beco Metallteile‑Handels GmbH, 2000. szeptember 8. és 2003. május 5. között Németországba importált rozsdamentes acélból készült rögzítőelemeket, amelyeket a Hauptzollamt Karlsruhe (karlsruhei fővámhivatal [Németország], a továbbiakban: Hauptzollamt) Kínából és Tajvanból származónak minősített.

               2

               A Kínai Népköztársaságból, Indiából, a Koreai Köztársaságból, és Malajziából, Tajvanból és Thaiföldről származó, rozsdamentes acélból készült rögzítőelemek és részeik behozatalára vonatkozó végleges dömpingellenes vám kivetéséről szóló 1998. február 16‑i 393/98/EK tanácsi rendelet (HL L 50., 1. o.) értelmében a Hauptzollamt 2005. augusztus 17‑én adómegállapító határozatot bocsátott ki, melyben arról tájékoztatta a felperest, hogy a fenti behozatalokra kirótt dömpingellenes vám címén 815754,32 euró megfizetésére köteles (a továbbiakban: a 2005. évi adómegállapító határozat).

               3

               2005. augusztus 22‑én a felperes keresetet nyújtott be a 2005. évi adómegállapító határozat ellen a Hauptzollamthoz, és kérte, hogy a Hauptzollamt az említett vélemény végrehajtását függessze fel.

               4

               2005. szeptember 2‑i határozatában a Hauptzollamt felfüggesztette a 2005. évi adómegállapító határozat végrehajtását az érdemi határozatra várva.

               5

               2010. április 14‑i helyesbítő határozatában (a továbbiakban: a 2010. évi első helyesbítő adómegállapító határozat), a Hauptzollamt a felperes által megfizetendő dömpingellenes vám összegét 633475,99 euróra csökkentette, és ennek megfizetésére legkésőbb 2010. április 30‑ig szabott határidőt. E helyesbítő adómegállapító határozat a jelen kereset benyújtásának időpontjában a Finanzgericht Baden‑Württemberg (a baden‑württembergi adóügyi bíróság, Németország) előtti fellebbezés tárgyát képezte.

               6

               2010. április 19‑én a felperes az Európai Közösségben tagsággal nem rendelkező országokból érkező dömpingelt behozatallal szembeni védelemről szóló, 2009. november 30‑i 1225/2009/EK tanácsi rendelet 11. cikkének (8) bekezdése alapján (HL L 343., 51. o., helyesbítés: HL 2010. L 7., 22. o., a továbbiakban: alaprendelet) a 2005. évi adómegállapító határozatban megállapított dömpingellenes vámok – azaz 815754,32 euró – visszatérítése iránti kérelmet nyújtott be. A Törvényszék által feltett egyik kérdésre válaszul a felperes – anélkül hogy azt az Európai Bizottság vitatta volna – kifejtette azon okokat, melyek alapján a visszatérítés iránti kérelem a 2005. évi adómegállapító határozatban megjelölt összegre vonatkozott, és nem a 2010. évi első helyesbítő határozatban megjelöltre. Mivel ez utóbbi határozatot csupán 2010. április 19‑én kapta kézhez a felperes ügyvédje, azt nem vették figyelembe az említett – és ugyanazon a napon elküldött – visszatérítés iránti kérelemben, mivel a felperes ügyvédje arról nem szerezhetett tudomást e küldést megelőzően.

               7

               A felperes a visszatérítés iránti kérelmében úgy érvel, hogy a 2005. évi adómegállapító határozat alapjául szolgáló dömpingkülönbözet megszűnt, sőt az alkalmazott dömpingellenes vám szintje alatti szintre csökkent. Mivel úgy vélte, hogy az ilyen visszatérítés iránti kérelem feltételezi, hogy a szóban forgó dömpingellenes vám már meg legyen fizetve, a felperes a dömpingellenes vámok visszatérítéséről szóló bizottsági közlemény 6. lábjegyzetére alapozva (HL 2002. C 127., 10. o., a továbbiakban: értelmező közlemény) a vizsgálat felfüggesztését is kérte az említett vámok végleges megállapításáig.

               8

               2010. április 28‑án a Hauptzollamt meghozta második helyesbítő határozatát (a továbbiakban: a 2010. évi második helyesbítő határozat), melyben utólag 101 356, 15 eurót követel a felperestől az importot terhelő forgalmi adó címén, azon az alapon, hogy az téves mentesítés tárgyát képezte.

               9

               2010. április 30‑án és május 14‑én a felperes megfizette a 633475,99 euró összeget a 2010. évi első helyesbítő adómegállapító határozat végrehajtásaként, valamint a 101 356, 15 euró összeget a 2010. évi második helyesbítő határozat végrehajtásaként.

               10

               2010. november 15‑i levelében a Bizottság arról tájékoztatta a felperest, hogy a szóban forgó visszatérítés iránti kérelmet az alaprendelet 11. cikkének (8) bekezdésére és az értelmező közleményre tekintettel elfogadhatatlannak kell tekinteni.

               11

               2010. december 15‑i levelében a felperes azzal válaszolt, hogy az értelmező közlemény 2.1 pontjának alkalmazásában a dömpingellenes vám visszatérítése iránti kérelem benyújtásának határideje mindaddig nem folyik, amíg az említett vámok nincsenek megfizetve. A felperes szerint az értelmező közlemény 2.1 pontjához tartozó 6. lábjegyzetre tekintettel benyújthatta volna a dömpingellenes vám megfizetését megelőzően is a visszatérítés iránti kérelmét, azonban erre nem volt köteles. Amennyiben a szóban forgó dömpingellenes vámot csupán 2010. április 30‑án fizette meg, a szóban forgó visszatérítés iránti kérelmet a jogszabályban előírt hat hónapos határidőn belül benyújtottnak, és következésképpen elfogadhatónak kell tekinteni.

               12

               2011. augusztus 2‑i levelében a Bizottság tájékoztatta a felperest azon alapvető tényekről és megfontolásokról, melyek alapján a szóban forgó visszatérítés iránti kérelmet el kell utasítani.

               13

               2011. szeptember 15‑i válaszában a felperes fenntartotta az értelmező közleményre vonatkozó a fenti 11. pontban összefoglalt értelmezését. Azt is kiemelte, hogy a szóban forgó visszatérítés iránti kérelem elutasításával a Bizottság nem jóhiszeműen jár el, és megsérti a jogbiztonság elvét, valamint az értelmező közlemény szövegéből eredő jogos elvárásokat.

               14

               A Kínai Népköztársaságból és Tajvanból származó, rozsdamentes acélból készült rögzítőelemek után fizetett dömpingellenes vámok visszatérítése iránti kérelemre vonatkozó 2011. december 13‑i C(2011) 9112 végleges határozatában (a továbbiakban: megtámadott határozat), a Bizottság elutasította a szóban forgó visszatérítés iránti kérelmet.

               15

               A megtámadott határozat (5) preambulumbekezdésében a Bizottság kifejtette, hogy a szóban forgó visszatérítés iránti kérelem hat hónapos benyújtási határideje a dömpingellenes vám összege megállapításának napjától számítandó, azaz 2005. augusztus 17‑től. A Bizottság szerint az említett határidő 2006. február 17‑én lejárt. Mivel az említett visszatérítés iránti kérelmet a felperes csupán 2010. április 19‑én nyújtotta be, nyilvánvaló elfogadhatatlanságából adódóan érdemben nem is lehetett vele foglalkozni.

               16

               A felperes által a közigazgatási eljárás során előadott érvelés elutasítása végett a Bizottság mindenekelőtt a megtámadott határozat (8), (9) és (15) preambulumbekezdésében megjegyzi, hogy az alaprendelet 11. cikke (8) bekezdésének második bekezdése vonatkozik kifejezetten a visszatérítés iránti kérelem benyújtásának határidejével. A Bizottság szerint e rendelkezés azt írja elő, hogy a fizetendő dömpingellenes vám összege jogszerű megállapításának időpontjától, vagyis 2005. augusztus 17‑től, és nem a vám megfizetésének időpontjától kell a visszatérítés iránti kérelem benyújtásának határidejét számítani. Azon körülmény, hogy a Hauptzollamt felfüggesztette a 2005. évi adómegállapító határozat végrehajtását, semmit sem változtat e következtetésen.

               17

               Ezt követően a megtámadott határozat (10), (11) és (15) preambulumbekezdésében a Bizottság megjegyezte, hogy az értelmező közlemény 2.1 pontja b) alpontjának szövegét teljességében kell olvasni, ami azt jelenti, hogy figyelembe kell venni mind e rendelkezés szövegét, mind a hozzá tartozó 6. lábjegyeztet. Ez utóbbiban a Bizottság kifejti, hogy amennyiben egy importőr vitatja az ügyletével kapcsolatban megállapított dömpingellenes vámot, hat hónapon belül be kell nyújtania, ha kívánja, a dömpingellenes vám visszatérítése iránti kérelmet, valamint egy az iránti kérelmet, hogy a bizottsági vizsgálatot függesszék fel addig, míg fény derül e vám kivethetőségének kérdésére. Az említett lábjegyzetben használt „kell” és „ha kívánja” kifejezések azon tényre utalnak, hogy egy importőr eldöntheti, hogy benyújt‑e ilyen kérelmet, vagy sem, az alaprendelet 11. cikkének (8) bekezdésében előírt hat hónapos határidőn belül, ugyanakkor nem jelenti azt, hogy az importőr érvényesen kérhet még visszatérítést e határidő lejártát követően. A megtámadott határozat 15. pontjában a Bizottság kiemelte, hogy az értelmező közlemény 3.1.3 pontja megerősíti ezen álláspontot, kifejtve, hogy a hat hónapos határidőt tiszteletben kell tartani akkor is, ha a szóban forgó vámokat kivető rendelet alkalmazását a nemzeti bíróságok vagy közigazgatási hatóságok előtt vitatják.

               18

               Következésképpen a Bizottság a megtámadott határozat (17) preambulumbekezdésében megállapította, hogy az értelmező közlemény nem áll ellentétben az alaprendelet 11. cikkének (8) bekezdésével, és nem keletkeztethet jogos elvárásokat abban az esetben, ha a vámokat nem fizették meg.

               19

               A megtámadott határozat (16) preambulumbekezdésében a Bizottság megállapítja továbbá, hogy a felperes magatartása ellentmondásosnak tűnik azon felhozott érvet illetően, mely szerint a dömpingellenes vám visszatérítése iránti kérelem csak akkor fogadható el, ha az említett vámokat megfizették, ugyanis a felperes 2010. április 19‑én terjesztette elő a visszatérítés iránti kérelmét, míg a szóban forgó dömpingellenes vámokat csak 2010. április 30‑án fizette meg.

               20

               Végül a felperes által annak alátámasztására hivatkozott különböző ítéleteket illetően, hogy a visszatérítés iránti kérelmének elutasításával a Bizottság nem jóhiszeműen járt el, és megsértette a jogbiztonság elvét, valamint az értelmező közlemény szövegéből eredő jogos elvárásokat, a Bizottság a megtámadott határozat 19–21. pontjában úgy találta, hogy az említett ítéletek nem támasztják alá a felperes kérelmét.

         Az eljárás és a felek kérelmei

               21

               A Törvényszék Hivatalához 2012. február 15‑én benyújtott keresetlevelével a felperes előterjesztette a jelen keresetet.

               22

               A pervezető intézkedések keretében a Törvényszék (második tanács) felhívta a feleket, hogy egyes iratokat nyújtsanak be, és válaszoljanak egyes kérdésekre. A felek e kéréseknek az előírt határidőn belül eleget tettek.

               23

               Az előadó bíró jelentése alapján a Törvényszék (második tanács) a szóbeli szakasz megindításáról döntött.

               24

               A felek nem nyújtottak be észrevételt a tárgyalásra készített jelentéssel kapcsoltban.

               25

               A Törvényszék a 2013. június 5‑i tárgyaláson meghallgatta a felek szóbeli érvelését és a Törvényszék kérdéseire adott válaszaikat.

               26

               A felperes keresetében azt kéri, hogy a Törvényszék:

                        —

                        semmisítse meg a megtámadott határozatot;

                        —

                        a Bizottságot kötelezze a költségek viselésére.

               27

               A Bizottság azt kéri, hogy a Törvényszék:

                        —

                        utasítsa el a keresetet;

                        —

                        a felperest kötelezze a költségek viselésére.

         A jogkérdésről

               28

               Keresete alátámasztására a felperes lényegében két jogalapra hivatkozik. Az első jogalap az alaprendelet 11. cikke (8) bekezdésének és az értelmező véleménynek a megsértésén alapul. A második jogalap a bizalomvédelem, a jóhiszeműség és a jogbiztonság elvének megsértésén alapul.

         Az első, az alaprendelet 11. cikke (8) bekezdésének és az értelmező véleménynek a megsértésére alapított jogalapról

               29

               Az első jogalap két részből áll. Az első rész az alaprendelet 11. cikke (8) bekezdésének megsértésén, a második rész pedig az értelmező véleménynek a megsértésén alapul.

         Az első, az alaprendelet 11. cikke (8) bekezdésének megsértésére alapított részről

               30

               A felperes – az alaprendelet 11. cikke (8) bekezdésének első albekezdésére hivatkozva, mely szerint „az importőr a beszedett vámok visszatérítését kérheti, ha bizonyítható, hogy a vám megfizetésének alapjául szolgáló dömpingkülönbözet megszűnt vagy olyan szintre csökkent, amely az érvényben lévő vám szintje alatt van” – úgy véli, hogy e visszatérítés iránti kérelem csak a szóban forgó dömpingellenes vámok megfizetését követően fogadható el.

               31

               A Bizottság ellenben úgy véli, hogy az alaprendelet 11. cikke (8) bekezdésének első albekezdése csak annak anyagi feltételeit írja elő, amikor egy érdekelt importőr által megfizetett dömpingellenes vám visszatéríthető, és csupán e bekezdés második albekezdése ír elő az eljárásra vonatkozóan különös szabályokat.

               32

               A Bizottság szerint egyébként a Közösségi Vámkódex létrehozásáról szóló, 1992. október 12‑i 2913/92/EGK tanácsi rendelet (HL L 302., 1. o., magyar nyelvű különkiadás: 2. fejezet, 4. kötet, 307. o.; a továbbiakban: Közösségi Vámkódex), 221. cikke (1) bekezdésének értelmében a dömpingellenes vám összege jogszerűen lett megállapítva a vámtartozásról szóló értesítéssel, mivel az adós ebben az időpontban szerzett róla tudomást. Semmilyen rendszerszerű ok nem teszi szükségessé, hogy kivárják a megsemmisítés iránti kereset nemzeti szintű eredményét, és csak azt követően nyújtsák be a visszatérítés iránti kérelmet az alaprendelet 11. cikke (8) bekezdésének értelmében, amennyiben nem a nemzeti hatóságok, hanem kizárólag a Bizottság állapíthatja meg a szóban forgó importőr egyedi esetében a dömpingellenes vám megállapítása alapjául szolgáló dömpingkülönbözet csökkentését vagy megszűntetését.

               33

               E tekintetben, míg az alaprendelet 11. cikke (8) bekezdésének első albekezdése úgy rendelkezik, hogy, „[a] (2) bekezdés rendelkezéseitől eltérően, az importőr a beszedett vámok visszatérítését kérheti, ha bizonyítható, hogy a vám megfizetésének alapjául szolgáló dömpingkülönbözet megszűnt vagy olyan szintre csökkent, amely az érvényben levő vám szintje alatt van”, a „beszedett vámok” és a „vám megfizetése” kifejezések, melyek e rendelkezésben szerepelnek, kizárólag azt határozzák meg, hogy a visszatérítés tárgya csak már megfizetett összeg lehet. E rendelkezés ekképpen csupán a visszatérítés elvét és anyagi feltételeit határozza meg.

               34

               A követendő eljárást illetően az alaprendelet 11. cikke (8) bekezdésének második albekezdése a releváns rendelkezés. E rendelkezés szövege a „kivetendő” dömpingellenes vámokra hivatkozik. Nem tartalmaz tehát az említett vámok megfizetéséhez kapcsolódó feltételt a visszatérítés iránti kérelem elfogadhatóságát illetően.

               35

               Következésképpen az alaprendelet 11. cikke (8) bekezdésének második albekezdésében előírt hat hónapos határidő kezdő időpontja egyáltalán nincs a dömpingellenes vám előzetes megfizetésének feltételéhez kötve.

               36

               Ugyanakkor a Törvényszék által feltett kérdésre válaszolva a felperes előadta, hogy az alaprendelet 11. cikke (8) bekezdésének harmadik albekezdése közvetett hatást gyakorol az ugyanezen bekezdés második albekezdésében előírt határidő kezdő időpontjának meghatározására.

               37

               Az alaprendelet 11. cikke (8) bekezdésének harmadik albekezdése szerint a „visszatérítési kérelem csak akkor tekinthető bizonyítékokkal kellően alátámasztottnak, ha pontos információkat tartalmaz a dömpingellenes vámok visszaigényelt összegére vonatkozóan, és ha az ezen összeg kiszámításával és kifizetésével kapcsolatos összes vámokmányt csatolják”, és a „kérelemnek bizonyítékot kell tartalmaznia továbbá, egy reprezentatív időszakra nézve, a rendes értékekről és az Unióba irányuló exportárakról azon exportőr vagy gyártó vonatkozásában, amelyre a vámot alkalmazni kell”, illetve „[a]bban az esetben, ha az importőr nem áll üzleti kapcsolatban az érintett exportőrrel vagy gyártóval, és ilyen információ nem áll azonnal rendelkezésre, illetve ha az exportőr vagy a gyártó nem hajlandó azt az importőr rendelkezésére bocsátani, a kérelemnek az exportőr vagy a gyártó arról szóló nyilatkozatát kell tartalmaznia, hogy a jelen cikkben meghatározottak szerint a dömpingkülönbözet csökkent vagy megszűnt, és hogy az azt alátámasztó vonatkozó bizonyítékokat ismertetni fogja a Bizottsággal”, és végül hogy „[h]a az exportőr vagy a gyártó ezeket a bizonyítékokat ésszerű időn belül nem nyújtja be, a kérelmet el kell utasítani”.

               38

               A felperes úgy érvel, hogy amennyiben az alaprendelet 11. cikke (8) bekezdésének harmadik albekezdése úgy rendelkezik az első mondatában, hogy a visszatérítési kérelem akkor tekinthető „bizonyítékokkal kellően alátámasztottnak”, ha a szóban forgó dömpingellenes vámok összegének kiszámításával és megfizetésével kapcsolatos összes vámokmányt csatolják, az említett megfizetés tehát a visszatérítés iránti kérelem elfogadhatóságának feltétele.

               39

               E tekintetben – amint arra a Bizottság is hivatkozik – az alaprendelet 11. cikke (8) bekezdésének harmadik albekezdése kizárólag az ugyanezen rendelet 11. cikke (8) bekezdése negyedik albekezdésének második mondatában meghatározott határidő kezdő időpontjának megállapítására gyakorol hatást, e mondat ugyanis úgy szól, hogy „[a] [dömpingellenes] vámokat rendszerint 12 hónapon belül kell visszatéríteni [helyesen: a dömpingellenes vámok visszatérítésével kapcsolatos határozatot tizenkét hónapon belül kell meghozni], és semmilyen körülmények között nem telhet el [18] hónapnál több attól az időponttól, amikor a dömpingellenes vámmal sújtott termék importőre a bizonyítékokkal megfelelően alátámasztott visszatérítési kérelmet benyújtotta”.

               40

               Ráadásul az alaprendelet 11. cikke (8) bekezdése második albekezdésének szövegezésében semmi sem enged arra következtetni, hogy a visszatérítés iránti kérelmeknek ugyanezen bekezdés harmadik albekezdése szerint a benyújtásuk pillanatától bizonyítékokkal kellően alátámasztottnak kell lenniük. E kérelmeket fokozatosan ki lehet egészíteni az eljárás során. Ellenkező esetben ugyanis a jogalkotó a 11. cikk (8) bekezdése negyedik albekezdésének második mondatában azt jegyezte volna meg, hogy az említett 12, illetve 18 hónapos határidő a visszatérítés iránti kérelem benyújtásától fut, és nem azon időponttól, amikor e kérelmet „bizonyítékokkal megfelelően alátámaszt[ják]”.

               41

               Következésképpen az alaprendelet 11. cikke (8) bekezdésének harmadik albekezdésére alapított érvelés nem érvénytelenítheti a fenti 34. és 35. pontban tett következtetéseket.

               42

               Válaszában a felperes akképpen érvel továbbá, hogy ahhoz, hogy a dömpingellenes vámokat jogszerűen megállapítottnak lehessen tekinteni, az szükséges, hogy az összegük megfelelően legyen megállapítva. Márpedig amennyiben a 2010. évi első helyesbítő adómegállapító határozat jelentősen csökkentette a fizetendő dömpingellenes vámok összegét, nem lehet úgy tekinteni, hogy a kivetendő végleges dömpingellenes vám összegét „jogszerűen” állapította meg a 2005. évi adómegállapító határozat. A visszatérítés iránti kérelmét tehát nem lehet késedelmesnek tekinteni.

               43

               A jelen esetben elegendő megállapítani, hogy – ahogyan arra a Bizottság helyesen utalt –, a szóban forgó érvelés a 2010. évi első helyesbítő adómegállapító határozat nemzeti hatóságok általi elfogadásán alapul, amelyről a Bizottságnak nem volt tudomása a megtámadott határozat elfogadásának időpontjában.

               44

               Márpedig az állandó ítélkezési gyakorlat szerint egy megtámadott aktus jogszerűségét az aktus meghozatalának időpontjában fennálló ténybeli és jogi elemek függvényében kell mérlegelni (a Bíróság 15/76. és 16/76. sz., Franciaország kontra Bizottság egyesített ügyekben 1979. február 7-én hozott ítéletének [EBHT 1979., 321. o.] 7. pontja, a 114/83. sz., Société d’initiatives et de coopération agricoles és Société interprofessionnelle des producteurs et expéditeurs de fruits, légumes, bulbes et fleurs d’Ille-et-Vilaine kontra Bizottság ügyben 1984. július 5-én hozott ítéletének [EBHT 1984., 2589. o.] 22. pontja; a Törvényszék T-79/95. és T-80/95. sz., SNCF és British Railways kontra Bizottság egyesített ügyekben 1996. október 22-én hozott ítéletének [EBHT 1996., II-1491. o.] 48. pontja, valamint a T‑46/09. sz., Görögország kontra Bizottság ügyben 2013. január 22‑én hozott ítélet 149. pontja). Így különösen a Bizottság által végzett átfogó mérlegelést kizárólag a mérlegelés során a Bizottság rendelkezésére álló információk függvényében kell vizsgálni (a Törvényszék T-111/01. sz. és T-133/01. sz., Saxonia Edelmetalle és ZEMAG kontra Bizottság egyesített ügyekben 2005. május 11-én hozott ítéletének [EBHT 2005., II-1579. o.] 67. pontja).

               45

               Ugyanakkor a felperes lényegében úgy érvel, hogy az első helyesbítő adómegállapító határozat közigazgatási eljárás során történő benyújtásának vagy említésének hiánya a Bizottság gondatlanságának tudható be. A felperes azzal érvel, hogy az értelmező közlemény 3.2.1 pontjának b) alpontjában leírtak ellenére a Bizottság nem kért tőle más információkat, különösen nem a megfizetett dömpingellenes vámok kiszámításának alapját és pontos összegét illetően.

               46

               Noha az értelmező közlemény 3.2.1 pontja úgy szól, hogy a Bizottság tájékoztatja a felperest arról, hogy mely információkat kell átadnia, ésszerű határidőt állapítva meg a kért bizonyítékok benyújtására, és ezen információk között szerepelnek a vámokmányok, melyek meghatározzák az importügyleteket, melyek tekintetében a visszatérítést kérik, kifejtve többek között a kivetendő vámok megállapításának alapjául szolgáló elemeket, valamint a megfizetett dömpingellenes vám pontos összegét, a Bizottság helyesen állítja, hogy nem köteles hivatalból és feltételezések alapján vizsgálni, hogy milyen bizonyítékokat bocsáthattak volna a rendelkezésére, ugyanis e rendelkezés csak úgy értelmezhető, hogy kötelezi a Bizottságot arra, hogy közölje a felperessel azon információ‑ vagy dokumentumtípusokat és ‑kategóriákat, amelyeket be kell nyújtania ahhoz, hogy a Bizottság el tudja bírálni a visszatérítés iránti kérelmét.

               47

               Következésképpen nem helytálló a felperes azon érvelése, mely szerint a kivetendő végleges dömpingellenes vámokat a 2005. évi adómegállapító határozat nem állapította meg „jogszerűen”.

               48

               Az alaprendelet 11. cikke (8) bekezdésének megsértésére alapított kifogást tehát el kell utasítani.

         A második, az értelmező közlemény megsértésére alapított kifogásról

               49

               A felperes arra hivatkozik, hogy a megtámadott határozat sérti az értelmező közlemény 1. pontját, 2.1. pontjának b) alpontját, és az ahhoz tartozó 6. lábjegyzetet, valamint a 2.2. pontjának a) alpontját.

               50

               E tekintetben elegendő megjegyezni, hogy az állandó ítélkezési gyakorlatból következik, hogy az olyan értelmező jogi aktus, mint az értelmező közlemény, mely a preambuluma szerint az alaprendelet 11. cikke (8) bekezdése alkalmazására vonatkozó iránymutatásokat határozza meg, nem vonhatja maga után a rendeletben szereplő kötelező erejű szabályok módosítását (a Bíróság C-266/90. sz. Soba-ügyben 1992. január 28-án hozott ítéletének [EBHT 1992., I-287. o.] 19. pontja és a Törvényszék T-9/92. sz., Peugeot kontra Bizottság ügyben 1993. április 22-én hozott ítéletének [EBHT 1993., II-493. o.] 44. pontja).

               51

               Az állandó ítélkezési gyakorlatból kitűnik ugyanis, hogy jóllehet a Bizottság kötve van az általa elfogadott keretszabályokhoz és közleményekhez, ez kizárólag annyiban van így, amennyiben ezen aktusok nem térnek el a magasabb rendű normáktól (lásd ebben az értelemben a Bíróság C-464/09. P. sz., Holland Malt kontra Bizottság ügyben 2010. december 2-án hozott ítéletének [EBHT 2010., I-12443. o.], 47. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).

               52

               Így egy magasabb rendű normával való átfedés és összeegyeztethetetlenség esetén az értelmező aktusnak kell háttérbe szorulnia (lásd ebben az értelemben a Bíróság C-110/03. sz., Belgium kontra Bizottság ügyben 2005. április 14-én hozott ítéletének [EBHT 2005., I-2801. o.] 33. pontját).

               53

               Következésképpen az értelmező közlemény bizonyos rendelkezéseinek a megtámadott határozat általi esetleges be nem tartása nem érinti az alaprendelet 11. cikke (8) bekezdése Bizottság általi alkalmazásának helyes mivoltát, ami a megtámadott határozat jogi alapja. Amennyiben ezen érvekkel a felperes a jogbiztonság elvének megsértésére hivatkozik, ezek összemosódnak a második jogalapja keretében kifejtett érvekkel, és ennélfogva a lenti 55. és azt követő pontokban kerülnek elemzésre.

               54

               Következésképpen a második kifogást, és ily módon az első jogalapot teljes egészében el kell utasítani.

         A második, a bizalomvédelem, a jóhiszeműség és a jogbiztonság elvének megsértésére alapított jogalapról

               55

               A Törvényszék úgy ítéli meg, hogy először a jogbiztonság elvének megsértésére alapított kifogást kell megvizsgálni.

               56

               A felperes kiemeli, hogy a jogbiztonság elve megköveteli, hogy a szabályozás egyértelmű és pontos legyen, lehetővé téve azt, hogy a jogalanyok egyértelműen megismerjék jogaikat és kötelezettségeiket. Márpedig lényegében ha az értelmező közlemény 1. pontja, 2.1. pontjának b) alpontja és 2.2. pontjának a) alpontja „a megfizetett dömpingellenes vámokra” hivatkozik, „azon ügyletekre, melyek tekintetében a dömpingellenes vámot teljes egészében megfizették”, és „mindazon importőrökre, akik igazolni tudják, hogy az adott behozatalok vonatkozásában közvetlenül vagy közvetve dömpingellenes vámot fizettek”, az említett jogelv megtiltja a felperes visszatérítés iránti kérelmének azon az alapon történő elutasítását, hogy azt még a dömpingellenes vám megfizetését megelőzően kellett volna benyújtania.

               57

               Hasonlóképpen, az értelmező közleményhez csatolt visszatérítés iránti kérelemminta szerint a benyújtandó „minimális kötelező adatok” között szerepel a nyilatkozat arról, hogy teljes egészében megfizették azon dömpingellenes vámot, melynek visszatérítését kérik.

               58

               Egyébiránt az értelmező közlemény 2.1. pontjának b) alpontjához tartozó 6. lábjegyzet kifejti, hogy „[a]mennyiben egy importőr vitatja az ügyletére vagy ügyleteire kivetett dömpingellenes vám alkalmazását (függetlenül attól, hogy e kereset felfüggeszti‑e e vámok megfizetését), vagy ha a nemzeti hatóságok elfogadják egy biztosíték meglétét vagy letétbehelyezését, az esetleges dömpingellenes vámtartozás fedezésére az importőrnek (ha kivánja) a dömpingellenes vám visszatérítése iránti kérelmet kell benyújtania hat hónapon belül, valamint a bizottsági vizsgálat addig történő felfüggesztése iránti kérelmet is be kell nyújtania, míg fény derül e vám kivethetőségénekkérdésére”. Az e lábjegyzetben használt „kell” és „ha kívánja” kifejezések arra utalnak, hogy a fizetendő dömpingellenes vám összegének vitatása esetén a hat hónapos határidő nem folyik.

               59

               Az értelmező közlemény 6. lábjegyzetéből kitűnik, hogy míg a szóban forgó dömpingellenes vámokat nem fizették meg, az érintett importőrnek lehetősége van – azonban nem köteles – benyújtani egy visszatérítés iránti kérelmet. A Bizottság állításával ellentétben az említett lábjegyzet nem kizárólag azon esetekben alkalmazandó, amelyekben biztosítékot hoztak létre.

               60

               Márpedig a felperes előadja, hogy tiszteletben tartotta az alkalmazandó rendelkezéseket, amikor 2010. április 19‑én nyújtotta be a 2005. évi adómegállapító határozatban megállapított dömpingellenes vámok visszatérítése iránti kérelmét, csatolva hozzá a vizsgálat felfüggesztése iránti kérelmet, mivel az említett vámokat még nem fizette meg.

               61

               Ezen okból a felperes kiemeli, hogy az alaprendelet 11. cikke (8) bekezdésének második albekezdésében előírt határidő nem telhet le azelőtt, hogy szabályszerűen benyújthatna egy visszatérítés iránti kérelmet.

               62

               A Bizottság viszont úgy véli, hogy az értelmező közlemény világosan kimondta, hogy a visszatérítés iránti kérelem benyújtásának határideje azon időponttól számított hat hónap, hogy a dömpingellenes vám összegét jogszerűen megállapították.

               63

               Az értelmező közlemény 2.1. pontja b) alpontjának szövegét teljességében kell olvasni, vagyis a hozzá tartozó 6. lábjegyzettel együtt. Ebből a Bizottság szerint az következik, hogy amikor egy importőr vitatja az ügyletére kivetett dömpingellenes vám alkalmazását, az importőrnek hat hónapon belül a dömpingellenes vám visszatérítése iránti kérelmet, valamint a bizottsági vizsgálat addig történő felfüggesztése iránti kérelmet kell benyújtania, míg fény derül e vám kivethetőségének kérdésére.

               64

               Az értelmező közlemény 2.1. pontjának b) alpontja ugyanis lényegében azon helyzetre vonatkozik, amikor a dömpingellenes vám összege még nem lett jogszerűen megállapítva, és amikor az importőr biztosítékot nyújt addig, amíg ez meg nem történik. E közlemény 6. lábjegyzete olyan helyzetre vonatkozik, amelyben maga a Közösségi Vámkódex is előírja a biztosíték létrehozását.

               65

               Azon helyzetről van szó, amelyben az importőr a Közösségi Vámkódex 243. cikke értelmében a nemzeti hatóságokhoz jogorvoslati kérelmet nyújtott be a dömpingellenes vám jó és megfelelő alakban történő megállapításával szemben. Ugyanezen kódex 244. cikke úgy rendelkezik, hogy ha a nemzeti hatóságok kivételes esetben elrendelik a határozat végrehajtásának felfüggesztését, az biztosíték meglétéhez kell kötni. Az értelmező közlemény 6. lábjegyzete arra vonatkozik, hogy ebben a második esetben visszatérítés iránti kérelmet lehet benyújtani. Ez abból a tényből következik, hogy az említett közlemény 2.1. pontjának b) alpontjában szabályozott első esettel ellentétben a dömpingellenes vámot már jogszerűen megállapították. A Bizottság úgy érvel, hogy a „kell” és a „ha kívánja” kifejezések használatával azt kívánta kiemelni, hogy egyfelől a visszatérítés iránti kérelem benyújtása nem előfeltétele a nemzeti hatóságok előtti jogorvoslati kérelemnek, és másfelől az importőr dönti el, hogy benyújt‑e ilyen kérelmet. E kifejezésekből nem lehet arra következtetni, hogy az importőr e határidő lejártát követően még érvényesen igényelhet visszatérítést.

               66

               A Bizottság szerint az alaprendelet 11. cikke (8) bekezdésének első albekezdéséhez hasonlóan az értelmező közlemény 1. pontja, 2.1. pontjának b) alpontja, valamint 2.2. pontjának a) alpontja, melyekre a felperes támaszkodik, a visszatérítésnek csupán anyagi feltételeit fogalmazza meg. Ugyanis ésszerű, hogy egy adott összeget előbb meg kell fizetni ahhoz, hogy visszatéríthető legyen. A követendő eljárási szabályokat viszont az értelmező közlemény 2.6. pontjának a) alpontja és 3.1.3. pontja a) alpontjának második albekezdése határozza meg, mely rendelkezések címe „A betartandó határidők” és „A hat hónapos határidő”. Amennyiben e rendelkezések szerint „[a]z alaprendelet 11. cikke (8) bekezdése szerinti kérelmeket azon időponttól számított hat hónapon belül kell benyújtani, amikor az adott termékekre kivetendő dömpingellenes vámok összegét megállapították”, és „[e] hat hónapos határidőt akkor is tiszteletben kell tartani, ha a szóban forgó vámokat kivető rendelet a Törvényszék előtti kereset tárgyát képezi […], vagy ha alkalmazását a nemzeti bíróságok vagy közigazgatási hatóságok előtt vitatják”, ezek megerősítik a végleges dömpingellenes vám összegének jogszerű megállapításától számított hat hónapos határidő jogilag kötelező mivoltát.

               67

               Az állandó ítélkezési gyakorlat értelmében viszont valamely uniós jogi rendelkezés értelmezéséhez nemcsak annak kifejezéseit, hanem szövegkörnyezetét, és annak a szabályozásnak a célkitűzéseit is figyelembe kell venni, amelynek az részét képezi (a Bíróság 292/82. sz. Merck-ügyben 1983. november 17-én hozott ítéletének [EBHT 1983., 3781. o.] 12. pontja). Következésképpen az értelmező közlemény 1. pontját, 2.1. pontjának b) alpontját, valamint 2.2. pontjának a) alpontját nem lehet önmagában értelmezni, hanem csak e közlemény többi rendelkezésének és az alaprendelet 11. cikke (8) bekezdésének összefüggésében.

               68

               E tekintetben az ítélkezési gyakorlatból kitűnik, hogy a jogbiztonság elve mint alapvető uniós jogi elv többek között azt követeli meg, hogy a szabályozás egyértelmű és világos legyen, lehetővé téve azt, hogy a jogalanyok félreérthetőség nélkül megismerhessék jogaikat és kötelezettségeiket, és ezeknek megfelelően járhassanak el. Így, amennyiben valamely jogszabály értelmét és hatályát illetően bizonyos fokú bizonytalanság merül fel, meg kell vizsgálni, hogy vajon a szóban forgó jogi aktus annyira kétértelmű‑e, hogy a jogalanyok emiatt nem tudják kielégítő bizonyossággal eloszlatni az e szabály hatályát vagy tartalmát illető esetleges kétségeket (a Törvényszék T-216/05. sz., Mebrom kontra Bizottság ügyben 2007. május 22-én hozott ítéletének [EBHT 2007., II-1507. o.] 108. pontja).

               69

               Előzetesen emlékeztetni kell arra – amint már az első jogalap első kifogásának elemzése keretében megállapítást nyert –, hogy az alaprendelet 11. cikke (8) bekezdésének a felperes által előterjesztett értelmezését el kell utasítani. Mindazonáltal azt is meg kell állapítani, hogy e rendelkezés, mely a megtámadott határozat jogi alapját képezi, tartalmaz bizonyos fokú bizonytalanságot a szóban forgó jogi aktus értelmét és hatályát illetően. A bizonytalanság ilyen foka a „megfizetett vámok” vagy „kivetett vámok”, illetve a „kivetendő végleges vámok”, melyek összegét „jogszerűen megállapították” kifejezések egy rendelkezésen belüli egyidejű használatából ered.

               70

               Emlékeztetni kell arra, hogy a Bizottság közleményeiben vagy értelmező közleményeiben szereplő iránymutatások a Bizottság tevékenysége átláthatóságának, előreláthatóságának és jogbiztonságának biztosítása érdekében kerülnek elfogadásra (a Bíróság C‑270/11. sz., Bizottság kontra Svédország ügyben 2013. május 30‑án hozott ítéletének 41. pontja).

               71

               A fenti 68. pontban hivatkozott Mebrom kontra Bizottság ügyben hozott ítéletből (109. pont) is kitűnik, hogy egy értelmező közlemény bizonyos körülmények között akadályozhatja a jogalanyokat abban, hogy kielégítő bizonyossággal tudják eloszlatni az értelmezett jogi norma hatályát vagy tartalmát illető esetleges kétségeket.

               72

               A jelen ügyben az értelmező közlemény preambulumából kitűnik, hogy e közlemény célja az alaprendelet 11. cikke (8) bekezdése alkalmazására vonatkozó iránymutatások meghatározása, és ennélfogva a visszatérítési eljárásban érdekelt felek tájékoztatása többek között azon feltételekről, melyeknek a kérelemnek meg kell felelnie. Tehát az alaprendelet 11. cikke (8) bekezdése jogbiztonságának az említet felek javára történő megerősítésére került elfogadásra.

               73

               Amennyiben az értelmező közlemény azon gazdasági szereplőknek szól, akik nem kötelesek rendszeresen jogi segítséget igénybe venni a folyamatban lévő ügyleteikhez, alapvető fontosságú, hogy a benne foglalt, az alaprendelet 11. cikkének (8) bekezdésére vonatkozó értelmezés a lehető legvilágosabb és egyértelműbb kifejezésekkel történjen. Az említett közlemény célja és természete révén a rendelkezései olvasatának lehetővé kell tennie a körültekintően eljáró és tájékozott gazdasági szereplő számára, hogy egyértelműen megismerhesse jogait és kötelezettségeit, sőt, eloszlassa az esetleges kételyeket az említett szabályok hatályát vagy értelmét illetően.

               74

               Márpedig e feltételeknek nem tesz eleget az értelmező közlemény, amely ellentmondásos jelzéseket ad a dömpingellenes vám visszatérítése iránti kérelem benyújtásának feltételeit illetően.

               75

               A jelen ügyben az értelmező közlemény 2.6. pontjának a) alpontja lényegében előírja, hogy az alaprendelet 11. cikkének (8) bekezdése szerinti kérelmet azon időponttól számított hat hónapon belül kell benyújtani, hogy a dömpingellenes vám összegét jogszerűen megállapították.

               76

               Az értelmező közlemény 1. pontja – az alaprendelet 11. cikke (8) bekezdésének első albekezdéséhez hasonlóan –, kizárólag azt jelzi, hogy visszatérítés tárgyát csak olyan összegek képezhetik, amelyeket már megfizettek (lásd a fenti 33. pontot). E rendelkezés ekképpen csupán a visszatérítés elvének és anyagi feltételeinek rögzítésére szorítkozik.

               77

               Mindazonáltal amennyiben az értelmező közlemény 2.1. pontjának b) alpontja és 2.2. pontjának a) alpontja úgy rendelkezik, hogy egyfelől csak azon ügyletek képezhetik visszatérítés iránti kérelem tárgyát, melyek tekintetében a dömpingellenes vámot teljes egészében megfizették, és másfelől, hogy olyan importőr kérheti a dömpingellenes vám visszatérítését, aki bizonyította, hogy azokat megfizette, akkor e rendelkezések ellentétesek az értelmező közlemény 2.6. pontjának a) alpontjával.

               78

               A felperes álláspontját alátámasztja az értelmező közlemény melléklete is, mely egy visszatérítés iránti kérelemmintát és emlékeztetőt tartalmaz, amennyiben úgy rendelkezik a „Minimális kötelező adatok” címszó alatt, hogy a visszatérítést igénylő nyilatkozik arról, hogy a visszatérítési kérelem tárgyát képező vámokat teljes egészében megfizette.

               79

               Az értelmező közlemény 6. lábjegyzetét illetően, melyre a felperes állításait kifejezetten alapozta, és mely úgy szól, hogy az importőrnek, ha kívánja, hat hónapon belül be „kell” nyújtania, és nem „köteles” benyújtani a dömpingellenes vám visszatérítése iránti kérelmet, valamint a bizottsági vizsgálat addig való felfüggesztése iránti kérelmet, míg fény nem derül e vám kivethetőségének kérdésére, amennyiben vitatja az ügyletére vagy ügyleteire kivetett dömpingellenes vám alkalmazását, függetlenül attól, hogy e kereset felfüggeszti‑e e vámok megfizetését, e lábjegyzet nem érthető úgy önmagában, mint ami az ilyen helyzetben lévő importőrt arra kötelezi, hogy a dömpingellenes vám összegének jogszerű megállapításától számított hat hónapon belül kérelmet nyújtson be. Ellentétes tehát az értelmező közlemény 2.6. pontjának a) alpontjával.

               80

               Mindazonáltal, mivel az értelmező közlemény 2. pontjának első mondatából következik, hogy e pont egésze az említett közlemény 3. pontjában kifejtett visszatérítési eljárás összefoglalása, a közlemény 6. lábjegyzetét a 3.1.3. pontja a) alpontjának második albekezdése fényében kell értelmezni, mely szintén olyan helyzetre vonatkozik, melyben a fizetendő dömpingellenes vám összegét a nemzeti hatóságok előtt vitatják. E rendelkezés azonban kifejti, hogy az alaprendelet 11. cikke (8) bekezdésének második albekezdésében meghatározott hat hónapos határidőt ilyen esetben is be kell tartani.

               81

               Azonban az értelmező közlemény 3.1.3. pontja a) alpontjának harmadik és negyedik albekezdése értelmében a kérelmeknek meg kell felelniük az ugyanezen közlemény 3.1.1. pontjában meghatározott valamennyi feltételnek a dömpingellenes vám összegének jogszerű megállapításától számított hat hónapon belül. Márpedig amennyiben a 3.1.1. pont i) és ii) alpontja értelmében a visszatérítést kérelmezőnek kérelmében nyilatkozatot kell tennie, mely szerint teljes egészében megfizette azon dömpingellenes vám összegét, melynek visszatérítését kéri, az ilyen kérelem elfogadhatósága voltaképpen a szóban forgó dömpingellenes vámnak az alaprendelet 11. cikke (8) bekezdésének második albekezdésében előírt határidőn belül történő megfizetésétől függ. E kötelezettség nem felel meg sem az utóbbi rendelkezésnek, sem az értelmező közlemény 2.6. pontja a) alpontjának, és egyébként teljesítése lehetetlen lenne egy olyan importőr számára, aki a nemzeti hatóságok által a Közösségi Vámkódex alkalmazásában elfogadott adómegállapító határozat végrehajtásának felfüggesztését kívánja elérni. Ez utóbbi intézkedés hatékony érvényesülésének biztosítása érdekében a dömpingellenes vám visszatérítése iránti kérelem benyújtásának határideje csak attól az időponttól számítódik, amikortól az érdekelt köteles a szóban forgó dömpingellenes vámot megfizetni.

               82

               Következésképpen az értelmező közlemény 6. lábjegyzete a 3.1.3. pontja a) alpontjának harmadik albekezdésével együtt olvasva ellentétes a közlemény 2.6. pontjának a) alpontjával.

               83

               Következésképpen az értelmező közlemény, annak ellenére, hogy a célja a gazdasági szereplők számára a dömpingellenes vámok visszatérítési eljárásának megvilágítása, és ezzel a jogbiztonságuk megerősítése, ezzel ellentétes hatást ér el (lásd ebben az értelemben a Bíróság 40/73-48/73., 50/73., 54/73-56/73., 111/73., 113/73. és 114/73. sz., Suiker Unie és társai kontra Bizottság ügyben 1975. december 16-án hozott ítéletének [EBHT 1975., 1663. o.] 556. és 557. pontját). Így az olyan gazdasági szereplőkben, mint a felperes, akik e közleményhez fordulnak a folyó ügyleteiket illetően, e közlemény olvasata során jogos kétségek merülnek fel az alaprendelet 11. cikke (8) bekezdésének helyes értelmezését illetően.

               84

               Végül a fenti 83. pontban kifejtett következtetést megerősítik az értelmező közlemény bizonyos rendelkezéseinek inkoherenciájára vonatkozóan a Törvényszék által feltett kérdésekre a tárgyalás során a Bizottság által adott válaszok, melyekben lényegében elismerte, hogy e közlemény megszövegezése jobb is lehetett volna.

               85

               A jogbiztonság elvének megsértésére alapított kifogás következésképpen megalapozott.

               86

               Anélkül, hogy szükséges lenne megvizsgálni a többi kifogást, a második jogalapnak helyt kell adni, és ennek következtében meg kell semmisíteni a megtámadott határozatot.

         A költségekről

               87

               Az eljárási szabályzat 87. cikkének 2. §‑a alapján a Törvényszék a pervesztes felet kötelezi a költségek viselésére, ha a pernyertes fél ezt kérte. Mivel a Bizottság pervesztes lett, a felperes kérelmének megfelelően kötelezni kell a költségek viselésére.

               A fenti indokok alapján
               A TÖRVÉNYSZÉK (második tanács)
               a következőképpen határozott:

                           1)

                           A Törvényszék megsemmisíti a Kínai Népköztársaságból és Tajvanból származó, rozsdamentes acélból készült rögzítőelemek után fizetett dömpingellenes vámok visszatérítése iránti kérelemmel kapcsolatos 2011. december 13‑i C(2011) 9112 végleges bizottsági határozatot.

                           2)

                           Az Európai Bizottságot kötelezi a költségek viselésére.

                           Forwood

                           Dehousse

                           Schwarcz

                     Kihirdetve Luxembourgban, a 2014. február 12‑i nyilvános ülésen.
                     Aláírások

            (
            *1
         )	Az eljárás nyelve: német.


A Bíróság május 13.-i ítélete: 2003. # Az Európai Közösségek Bizottsága kontra Nagy-Britannia és Észak-Írország Egyesült Királysága. # Tagállami kötelezettségszegés - EK 43. és 56. cikk. # C-98/01. sz. ügy