A Bíróság (nyolcadik tanács) 2014. november 6-i ítélete. # Európai Bizottság kontra Dán Királyság. # C-190/14. sz. ügy


title: A Törvényszék (ötödik tanács) 2010. szeptember 9-i ítélete.#Evropaïki Dynamiki - Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE kontra a Kábítószer és Kábítószer-függőség Európai Megfigyelőközpontja (KKEM).#Szolgáltatásnyújtásra irányuló közbeszerzési szerződések - A KKEM közbeszerzési eljárása - Szoftverfejlesztéssel és -tanácsadással kapcsolatos informatikai szolgáltatások - Az ajánlattevő ajánlatának elutasítása - Odaítélési szempontok - Nyilvánvaló mérlegelési hiba - Egyenlő bánásmód - Átláthatóság - A gondos ügyintézés elve - Indokolási kötelezettség.#T-63/06. sz. ügy.

text:
      A Törvényszék (ötödik tanács) 2010. szeptember 9‑i ítélete – Evropaïki Dynamiki kontra KKEM
      (T‑63/06. sz. ügy)
      „Szolgáltatásnyújtásra irányuló közbeszerzési szerződések – A KKEM közbeszerzési eljárása – Szoftverfejlesztéssel és ‑tanácsadással kapcsolatos informatikai szolgáltatások – Az ajánlattevő ajánlatának elutasítása – Odaítélési szempontok – Nyilvánvaló mérlegelési hiba – Egyenlő bánásmód – Átláthatóság – A gondos ügyintézés elve – Indokolási kötelezettség”
      1.                     Az Európai Közösségek közbeszerzési szerződései – Közbeszerzési eljárás (605/2002 tanácsi rendelet, 89. cikk és 97. cikk,
            (1) bekezdés; 2342/2002 bizottsági rendelet, 135–138. cikk) (vö. 37–38., 56. pont)
      2.                     Eljárás – Keresetlevél – Alaki követelmények – A felhozott jogalapok rövid ismertetése (A Törvényszék eljárási szabályzata,
            44. cikk, 1. §) (vö. 80. cikk)
      3.                     Az Európai Közösségek közbeszerzési szerződései – Közbeszerzési eljárás útján történő szerződéskötés (vö. 73., 89., 91. pont)
      4.                     Az Európai Közösségek közbeszerzési szerződései – Közbeszerzési eljárás (2342/2002 bizottsági rendelet, 148. cikk, (1) és
            (3) bekezdés) (vö. 96–98., 101–102., 104. pont)
      5.                     Intézmények jogi aktusai – Indokolás – Kötelezettség – Terjedelem (EK 253. cikk; 1605/2002 tanácsi rendelet, 100. cikk, (2) bekezdés;
            2342/2002 bizottsági rendelet, 149. cikk, (2) bekezdés) (vö. 109–114., 120. pont)
      Tárgy

               Egyrészről a Kábítószer és Kábítószer‑függőség Európai Megfigyelőközpontja 2005. december 5‑i határozatának megsemmisítése
                  iránti kérelem, amely határozatban a KKEM nem fogadta el a felperesnek a szoftverfejlesztési és ‑tanácsadási szolgáltatásokra
                  vonatkozó pályázati felhívás (HL S 187.) keretében benyújtott ajánlatát, és a szerződést egy másik pályázónak ítélte, másrészről
                  kártérítés iránti kérelem.

            Rendelkező rész
      1)         A Törvényszék a keresetet elutasítja.
      2)         Az Evropaïki Dynamiki – Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE maga viseli saját költségeit,
         valamint a Kábítószer és Kábítószer‑függőség Európai Megfigyelőközpontjánál (KKEM) felmerült költségeket.


title: A Bíróság (negyedik tanács) 2009. november 12-i ítélete.#Az Európai Közösségek Bizottsága kontra Görög Köztársaság.#Tagállami kötelezettségszegés - Közbeszerzési szerződések - 93/38/EGK irányelv - Közbeszerzési eljárást megindító hirdetmény - Tanulmány készítése - Automatikus kizárási okok - A minőségi kiválasztás szempontjai és bírálati szempontok.#C-199/07. sz. ügy.

text:
      C‑199/07. sz. ügy
      Az Európai Közösségek Bizottsága
      kontra
      Görög Köztársaság
      „Tagállami kötelezettségszegés – Közbeszerzési szerződések – 93/38/EGK irányelv – Közbeszerzési eljárást megindító hirdetmény – Tanulmány készítése – Automatikus kizárási okok – A minőségi kiválasztás szempontjai és bírálati szempontok”
      Az ítélet összefoglalása
      1.        Jogszabályok közelítése – Közbeszerzési szerződések odaítélési eljárásai a vízügyi, energiaipari, szállítási és távközlési
            ágazatokban – 93/38 irányelv – Az ajánlattevők közötti hátrányos megkülönböztetés tilalmának elve
      (93/38 tanácsi irányelv, 4. cikk, (2) bekezdés)
      2.        Jogszabályok közelítése – Közbeszerzési szerződések odaítélési eljárásai a vízügyi, energiaipari, szállítási és távközlési
            ágazatokban – 93/38 irányelv – Szerződések odaítélése
      (93/38 tanácsi irányelv, 34. cikk, (1) bekezdés, a) pont)
      1.        Az érintett tagállam nem teljesíti a vízügyi, energiaipari, szállítási és távközlési ágazatokban működő vállalkozások beszerzési
         eljárásainak összehangolásáról szóló 93/38 irányelv 4. cikkének (2) bekezdéséből eredő kötelezettségeit, amennyiben az ajánlatkérő
         a közbeszerzési eljárást megindító hirdetményben olyan kikötést tesz, hogy nem fogadja el azon külföldi szakértőirodák és
         tervezők részvételi jelentkezését, amelyek az ugyanezen ajánlatkérő által közzétett tervpályázati felhívásokra az említett
         hirdetmény tárgyát képező tervpályázati eljárásban benyújtott részvételi jelentkezést megelőző hat hónapban részvételi jelentkezést
         nyújtottak be, és úgy nyilatkoztak, hogy a jelen tervpályázati eljárásban megkövetelttől eltérő oklevél‑kategóriának megfelelő
         képesítéssel rendelkeznek.

      Az ilyen kikötés ugyanis, amely alapján a külföldi szakértőirodák és tervezők egyértelműen azt gondolhatják, hogy az ugyanezen
         ajánlatkérő által indított korábbi eljárásban tett nyilatkozatuk szerinti képesítés és a vitatott közbeszerzési eljárást megindító
         hirdetmény alapján lefolytatandó eljárás vonatkozásában megkövetelt képesítés közötti esetleges eltérés automatikusan az e
         közbeszerzési eljárásból való kizárásukhoz vezet, e külföldi szakértőirodákra és tervezőkre elrettentő hatással járhat.

      Még ha az említett kikötést úgy is alkalmazzák, hogy azok az érdekelt gazdasági szereplők, akiknek kétségük van annak alkalmazási
         körével kapcsolatban, kiegészítő tájékoztatást kérhetnek az érintett ajánlatkérőtől, és bármilyen megfelelő eszközzel bizonyíthatják,
         hogy megfelelnek a szóban forgó eljárásban való részvétel feltételeinek, a potenciális érdekelteknek egyenlő helyzetben kell
         lenniük a közbeszerzési eljárást megindító hirdetményben foglalt információk jelentéstartalmát illetően. Nem felel meg az
         egyenlő bánásmód és az átláthatóság elveknek az, ha ezen érdekeltek egy csoportjának az érintett ajánlatkérőhöz kell fordulnia
         felvilágosítás és kiegészítő tájékoztatás végett a közbeszerzési eljárást megindító hirdetmény tartalmának valós jelentésével
         kapcsolatban, amennyiben az utóbbi megfogalmazása a kellőképpen körültekintő, és gondos érdekelt számára nem hagy semmilyen
         kétséget.

      E tekintetben a 93/38 irányelv 4. cikkének (2) bekezdése azzal, hogy megtiltja az ajánlattevők közötti hátrányos megkülönböztetést,
         azokat is védi, akiket visszatartott az ajánlattételtől az, hogy az ajánlattevő által követett eljárási szabályok folytán
         hátrányos helyzetbe kerültek.

      (vö. 36–41., 58. pont és a rendelkező rész)
      2.        Az érintett tagállam nem teljesíteti a vízügyi, energiaipari, szállítási és távközlési ágazatokban működő vállalkozások beszerzési
         eljárásainak összehangolásáról szóló 93/38 irányelv 34. cikke (1) bekezdésének a) pontjából eredő kötelezettségeit, amennyiben
         egy vasútállomás megépítése keretében megvalósítandó tanulmány készítésére irányuló közbeszerzési eljárást megindító hirdetmény
         minőségi kiválasztási szempontokat határoz meg „bírálati szempontokként”.

      Ugyanis jóllehet, hogy a 93/38 irányelv 34. cikkének (1) bekezdése nem taxatíve sorolja fel az ajánlatkérő által a közbeszerzési
         szerződés odaítélése során alkalmazható feltételeket, és e rendelkezés szabad választási lehetőséget biztosít az ajánlatkérők
         számára a bírálati szempontok körében, e választási lehetőség csak a gazdaságilag összességében legelőnyösebb ajánlat meghatározásának
         részszempontjaira terjedhet ki. Következésképpen a „bírálati szempontok” köréből ki vannak zárva az olyan, minőségi kiválasztásra
         irányuló feltételek, amelyek az ajánlattevőknek az érintett szerződés teljesítésére való alkalmasságának megítéléséhez kötődnek.

      (vö. 54–55. pont és a rendelkező rész)
A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (negyedik tanács)
      2009. november 12.(*)

      „Tagállami kötelezettségszegés – Közbeszerzési szerződések – 93/38/EGK irányelv – Közbeszerzési eljárást megindító hirdetmény – Tanulmány készítése – Automatikus kizárási okok – A minőségi kiválasztás szempontjai és bírálati szempontok”
      A C‑199/07. sz. ügyben,
      Az EK 226. cikk alapján kötelezettségszegés megállapítása iránt a Bírósághoz 2007. április 12‑én
      az Európai Közösségek Bizottsága (képviselik: M. Patakia és D. Kukovec, meghatalmazotti minőségben, kézbesítési cím: Luxembourg)

      felperesnek
      a Görög Köztársaság (képviseli: D. Tsagkaraki, meghatalmazotti minőségben, segítője: K. Christodoulou dikigoros, kézbesítési cím: Luxembourg)

      alperes ellen
      benyújtott keresete tárgyában,
      A BÍRÓSÁG (negyedik tanács),
      tagjai: K. Lenaerts a harmadik tanács elnöke, a negyedik tanács elnökeként eljárva, R. Silva de Lapuerta, Juhász E. (előadó),
         G. Arestis, és J. Malenovský bírák,

      főtanácsnok: E. Sharpston,
      hivatalvezető: L. Hewlett főtanácsos,
      tekintettel az írásbeli szakaszra és a 2008. július 10‑i tárgyalásra,
      a főtanácsnok indítványának a 2009. július 9‑i tárgyaláson történt meghallgatását követően,
      meghozta a következő
      Ítéletet
      1        Keresetével az Európai Közösségek Bizottsága annak megállapítását kéri a Bíróságtól, hogy a Görög Köztársaság – mivel ténylegesen
         a vízügyi, energiaipari, szállítási és távközlési ágazatokban működő vállalkozások beszerzési eljárásainak összehangolásáról
         szóló, 1993. június 14‑i 93/38/EGK tanácsi irányelv (HL L 199., 84. o.; magyar nyelvű különkiadás 6. fejezet, 2. kötet, 194. o.)
         31. cikkének (2) bekezdésében előírtakon kívüli, a külföldi szakértőirodákat sújtó, további automatikus kizárási okot vezetett
         be, és mivel elmulasztotta elkülöníteni a vitás tervpályázati eljárásban a minőségi kiválasztás szempontjait és a bírálati
         szempontokat – nem teljesítette a közösségi közbeszerzési jogból, nevezetesen az ezen irányelv – a Bíróság ítélkezési gyakorlatának
         megfelelően értelmezett – 4. cikkének (2) bekezdéséből, 31. cikkének (1) és (2) bekezdéséből, valamint 34. cikke (1) bekezdésének
         a) pontjából, továbbá a képesítés megszerzéséről szóló tanúsítványok kölcsönös elismerésének a közösségi közbeszerzési jogot
         átható elvéből, valamint az EK 12. és EK 49. cikkből eredő kötelezettségeit.

       Jogi háttér
      2        A 93/38 irányelv 2. cikkének a jelen ügy tényállásának idején alkalmazandó változata kimondta:

      „(1)      Ezt az irányelvet olyan ajánlatkérőkre kell alkalmazni, amelyek:
      a)      állami szervek vagy közvállalkozások és a (2) bekezdésben említett tevékenységek valamelyikét folytatják;
      […]
      (2)      A következő tevékenységek tartoznak ezen irányelv hatálya alá:
      […]
      c)      olyan hálózatok üzemeltetése, amely az utazóközönség számára szolgáltatást végez a vasúton, automatikus rendszerekkel, villamossal,
         trolibusszal, busszal vagy drótkötélpályán való szállítás terén.

      […]”
      3        Ugyanezen irányelv 14. cikke (1) bekezdése c) pontjának i. alpontja kimondta:

      „Ezt az irányelvet a következőkre kell alkalmazni:
      […]
      c)      a III., IV. és VI. mellékletben [helyesen: a III., IV., V. és VI. mellékletben] említett tevékenységeket végző ajánlatkérők
         által odaítélt szerződések feltéve, hogy az hozzáadottérték-adó nélküli becsült érték [helyesen: feltéve, hogy azok hozzáadottérték‑adó
         nélküli becsült értéke] nem kevesebb mint:

      i.      400 000 [euró] szállítási [helyesen: árubeszerzésre] és szolgáltatásnyújtásra irányuló szerződések esetében;
      […]”
      4        A 93/38 irányelv 4. cikkének (2) bekezdése értelmében:

      „Az ajánlatkérő biztosítja, hogy a különböző szállítók, vállalkozók vagy szolgáltatók között ne legyen megkülönböztetés.”
      5        Ugyanezen irányelv 31. cikkének szövege a következő volt:

      „(1)      Annak az ajánlatkérőnek, amely a meghívásos eljárásban való ajánlattételhez vagy a tárgyalásos eljárásban való részvételhez
         jelölteket [helyesen: részvételre jelentkezőket] választ ki, a jelöltek [helyesen: részvételre jelentkezők] kiválasztását
         olyan objektív feltételek és szabályok szerint kell végeznie, amelyeket előzetesen meghatároz, és az érdekelt szállítók, vállalkozók
         vagy szolgáltatók rendelkezésére bocsát.

      (2)      Az alkalmazott feltételek magukban foglalhatják [az építési beruházásra irányuló közbeszerzési szerződések odaítélési eljárásainak
         összehangolásáról szóló, 1971. július 26‑i] 71/305/EGK [tanácsi irányelv (HL L 185., 5. o.)] 23. cikkében és [az árubeszerzésre
         irányuló közbeszerzési szerződések odaítélési eljárásainak összehangolásáról szóló, 1976. december 21‑i] 77/62/EGK [tanácsi
         irányelv (HL L 13., 1. o.)] 20. cikkében előírt kizárási feltételeket is.

      (3)      A feltételek alapulhatnak az ajánlatkérő azon objektív igényén, hogy a jelöltek [helyesen: részvételre jelentkezők] számát
         a szerződés-odaítélési eljárás sajátos jellemzői és az eljárás végrehajtásához szükséges erőforrások egyensúlyának szükségessége
         által indokolt szintre csökkentse. A kiválasztott jelöltek [helyesen: részvételre jelentkezők] számával kapcsolatban azonban
         figyelembe kell venni a megfelelő verseny biztosításának szükségességét.”

      6        A 71/305 irányelv 23. cikke és a 77/62 irányelv 20. cikke, amelyeknek a szövege azonos volt, IV. címük „A minőségi kiválasztás
         szempontjai” című 1. fejezetében meghatározták azokat az eseteket, amelyekben a vállalkozók a közbeszerzési eljárásban való
         részvételből kizárhatók voltak. Ezen esetek vagy a vállalkozó személyes helyzetére, nevezetesen arra vonatkoztak, hogy csődeljárás,
         felszámolási eljárás, végelszámolási eljárás alatt áll‑e, csődegyezséget kötött‑e, vagy jogerős ítéletben megállapított jogkövetkezmény
         hatálya alatt áll‑e, vagy a vállalkozó magatartására, azaz arra, hogy súlyos szakmai kötelezettségszegést követett‑e el, elmulasztotta‑e
         társadalombiztosítási járulékfizetési és adófizetési kötelezettségét, vagy hamis nyilatkozatot tett‑e.

      7        E két cikket átvette az építési beruházásra irányuló közbeszerzési szerződések odaítélési eljárásainak összehangolásáról szóló,
         1993. június 14‑i 93/37/EGK tanácsi irányelv (HL L 199., 54. o.; magyar nyelvű különkiadás 6. fejezet, 2. kötet, 163. o.)
         24. cikke, illetve az árubeszerzésre irányuló közbeszerzési szerződések odaítélési eljárásainak összehangolásáról szóló, 1993.
         június 14‑i 93/36/EGK tanácsi irányelv (HL L 199., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 6. fejezet, 2. kötet, 110. o) 20. cikke,
         amelyek újrakodifikálták a 71/305 és 77/62 irányelvet.

      8        A 93/38 irányelv 34. cikkének (1) bekezdése kimondta:

      „(1)      Az egyes szolgáltatások díjazására vonatkozó nemzeti törvényi, rendeleti vagy közigazgatási rendelkezések sérelme nélkül az
         ajánlatkérő a következő feltételek alapján ítéli oda a szerződéseket:

      a)      ha a gazdaságilag összességében legelőnyösebb ajánlatot tevőnek ítéli oda, a kérdéses szerződéstől függően olyan különböző
         feltételek, mint például: szállítási vagy teljesítési határidő, működési költségek, költséghatékonyság, minőség, esztétikai
         és funkcionális tulajdonságok, műszaki érték, vevőszolgálat és műszaki segítségnyújtás, pótalkatrészek biztosítására vonatkozó
         kötelezettség, készletbiztonság és az ár; vagy

      b)      kizárólag a legalacsonyabb összegű ellenszolgáltatás.”
      9        Végül a vízügyi, energiaipari, szállítási és távközlési ágazatokban működő vállalkozások beszerzési eljárásairól szóló közösségi
         szabályok alkalmazására vonatkozó törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezések összehangolásáról szóló, 1992. február
         25‑i 92/13/EGK tanácsi irányelv (HL L 76., 14. o.; magyar nyelvű különkiadás 6. fejezet, 1. kötet, 315. o) 2. cikke (6) bekezdésének
         a jelen ügy tényállásának idején hatályos változatának szövege „A jogorvoslati eljárásokra vonatkozó előírások” cím alatt
         a következő volt:

      „Az (1) bekezdésben említett hatáskör gyakorlásának a szerződés odaítélése után megkötött szerződésre kifejtett hatásait a
         nemzeti jog határozza meg. Továbbá, kivéve azt az esetet, amikor egy határozatot a kártérítés megítélését megelőzően meg kell
         semmisíteni, egy tagállam rendelkezhet úgy, hogy egy szerződés-odaítélést követő szerződéskötés után a jogorvoslati eljárásokért
         felelős testület hatásköre csak a kártérítésnek a jogsértés károsultja részére történő megítélésére korlátozódik.”

      10      Az említett rendelkezés szövege gyakorlatilag megegyezik az 1992. június 18‑i 92/50/EGK tanácsi irányelvvel (HL L 209., 1. o.;
         magyar nyelvű különkiadás 6. fejezet, 1. kötet, 322. o.) módosított, az árubeszerzésre és az építési beruházásra irányuló
         közbeszerzési szerződések odaítélésével kapcsolatos jogorvoslati eljárás alkalmazására vonatkozó törvényi, rendeleti és közigazgatási
         rendelkezések összehangolásáról szóló, 1989. december 21‑i 89/665/EGK tanácsi irányelv (HL L 395., 33. o.; magyar nyelvű különkiadás
         6. fejezet, 1. kötet, 246. o.) 2. cikke (6) bekezdésének szövegével.

       A vitatott közbeszerzési eljárást megindító hirdetmény és a pert megelőző eljárás
      11      A jelen ügyben a Bizottság kifogásai az EGRA OSE AE (a továbbiakban: ERGA OSE), a görög vasúttársasághoz tartozó közjogi vállalkozás
         által közzétett közbeszerzési eljárást megindító hirdetményben szereplő egyes rendelkezésekre és feltételekre vonatkoznak.
         E hirdetmény egy vasútállomás megépítése keretében megvalósítandó ingatlan- és elektromechanikai projektekkel kapcsolatos
         tanulmány készítésére irányult.

      12      A vitatott közbeszerzési eljárást megindító hirdetmény a 2003/S 205‑185214 és a 2003/S 206‑186119 nyilvántartási számon 2003.
         október 16‑án került közzétételre. E hirdetmény rendelkezései és feltételei az akkor hatályos nemzeti jogszabályon alapultak,
         nevezetesen az 1977. évi 716. törvény előírásain.

      13      A vitatott közbeszerzési eljárást megindító hirdetménynek a jelen kereset vizsgálata keretében releváns rendelkezései a következők:

      „III. szakasz: Jogi, gazdasági, pénzügyi és technikai információk
      […]
      2.1)      A […] szolgáltatók személyes helyzetére vonatkozó adatok és a gazdasági és műszaki szempontú minimális alkalmasságuk megítéléséhez
         szükséges igazolások:

      […]
      2.1.3) Műszaki alkalmasság – Megkövetelt igazolási módok: A. az ajánlatkérő a következők által benyújtott részvételi jelentkezéseket
         fogadja el:

      a)      görög szakértőirodák, amelyek szerepelnek a megfelelő nemzeti nyilvántartásban, és oklevéllel rendelkeznek:
      […]
      b)      külföldi szakértőirodák, amelyeket az Európai Unió vagy az [Európai Gazdasági Térség (EGT)] valamely tagállama jogszabályainak
         megfelelően alapítottak, és amelyek központi ügyintézésének helye, fő telephelye vagy alapító okirat szerinti székhelye az
         Európai Unió, illetve az EGT területén található […]. A külföldi tervezőknek valamennyi tanulmánykategóriára vonatkozóan rendelkezniük
         kell a görög tervezői jegyzékben szereplő görög tervezőktől megkövetelt képesítéseknek megfelelő képesítés megszerzéséről
         szóló tanúsítvánnyal és tényleges szaktudással, továbbá a szakértőirodáknak valamennyi tanulmánykategória vonatkozásában rendelkezniük
         kell tudományos munkatárssal, megfelelően a görög szakértőirodák számára a személyzettel kapcsolatban előírt követelményeknek
         […]

      Az ajánlatkérő jelzi, hogy nem fogadja el azon külföldi szakértőirodák és/vagy tervezők részvételi jelentkezését, amelyek
         az [ERGA OSE] által közzétett felhívásokra a jelen tervpályázati eljárásban benyújtott részvételi jelentkezést megelőző hat
         hónapban részvételi jelentkezést nyújtottak be, és amelyek úgy nyilatkoztak, hogy a jelen eljárásban megkövetelttől eltérő
         oklevél‑kategóriának megfelelő képesítéssel rendelkeznek.

      […]
      IV. szakasz: Eljárás
      IV.1) Az eljárás fajtája: nyílt
      […]
      IV. 2) Bírálati szempontok:
      Az összességében legelőnyösebb ajánlat az alábbiakban megadott részszempontok szerint […]:
      A 93/38 irányelv 34. cikke (1) bekezdésének a) pontjára figyelemmel a nyertes ajánlattevő kiválasztására […] az alábbi szempontok
         alapján kerül sor:

      1.      Különös és általános tapasztalat és különösen a hasonló tárgyban vagy a tervezők, vagy a szakértőirodák és tudományos munkatársaik
         által ténylegesen elkészített tanulmányok.

      2.      A tanulmány előírt határidőre való elkészítésére vonatkozó tényleges képesség, figyelembe véve a más tanulmányok elkészítésével
         kapcsolatban vállalt kötelezettségeket, továbbá a szóban forgó tanulmány vonatkozásában konkrétan javasolt tudományos munkatársakat
         és munkacsoportot, valamint a tanulmány tárgyával összefüggő felszerelést,

      a részszempontok fontossági sorrendben szerepelnek: nem.
      […]”
      14      A görög rendszer alapján a szakértőirodák és a tervezők okleveleit a tapasztalat, valamint az elkészített tanulmányok alapján
         kategóriákba sorolják, és e tapasztalatnak megfelelően nyilvántartásba veszik azokat. A külföldi szakértőirodák és tervezők
         nem kötelesek feliratkozni e nyilvántartásokba. Minden közbeszerzési szerződés esetében meghatározott oklevél-kategóriát követelnek
         meg, a közbeszerzési szerződéshez elvárt tapasztalatnak megfelelően.

      15      Az 1977. évi 716. törvényt hatályon kívül helyezte, és annak helyébe lépett a 2005. évi 3316. törvény.

      16      Egy panasz folytán a Bizottság 2005. június 28‑án levelet küldött az illetékes görög hatóságoknak, amelyben felhívta a figyelmüket
         arra, hogy a vitatott közbeszerzési eljárást megindító hirdetmény bizonyos rendelkezései sértik a 93/38 irányelv egyes rendelkezéseit
         és az állampolgárság alapján történő hátrányos megkülönböztetés tilalmának elvét. A görög hatóságok a 2005. július 22‑i levélben
         válaszoltak. E válasz megvizsgálását követően a Bizottság 2005. október 18‑án felszólító levelet küldött a Görög Köztársaságnak.
         Az e levélben felhozott két kifogás egyfelől a vitatott közbeszerzési eljárást megindító hirdetmény III. szakasza 2.1.3. pontja
         b) alpontja második bekezdésének megfogalmazása miatt a külföldi szakértőirodákkal és tervezőkkel szembeni hátrányos megkülönböztetésre,
         másfelől ugyanezen hirdetmény IV. szakaszának 2. pontjában a kiválasztási szempontok és a bírálati szempontok közötti elhatárolás
         hiányára vonatkozott.

      17      A görög hatóságok által a 2005. december 14‑én e felszólító levélre adott választ a Bizottság nem találta kielégítőnek, ezért
         2006. július 4‑én indokolással ellátott véleményt küldött a Görög Köztársaságnak, amelyre ez utóbbi 2006. augusztus 30‑i levelében
         válaszolt. Mivel a válasz továbbra sem győzte meg, a Bizottság e kereset megindítása mellett döntött.

       A keresetről
       Az elfogadhatóságról
      18      A Görög Köztársaság elfogadhatatlansági kifogást hoz fel e keresettel szemben.

      19      E tagállam előadja először is, hogy az 1977. évi 716. törvényt, amelyen a vitatott közbeszerzési eljárást megindító hirdetmény
         alapult, az indokolással ellátott véleményben meghatározott határidő lejárta előtt, azaz azon időpontot megelőzően, amely
         a kötelezettségszegés megítélése tekintetében a referencia-időpontot jelenti, hatályon kívül helyezte egy új törvény. Az ezen
         új törvény alapján közzétett közbeszerzési eljárást megindító hirdetmények már nem tartalmaznak olyan előírásokat, mint amelyek
         a jelen esetben a jogvita tárgyát képezik. Márpedig a kötelezettségszegés megállapítása iránti eljárás célja nem valamely
         tagállam megbélyegzése, hanem annak elősegítése, hogy a közösségi joggal összeegyeztethető szabályozást dolgozzon ki, amely
         cél immár megvalósult a 2005. évi 3316. törvénnyel.

      20      Másodszor a Görög Köztársaság lényegében arra hivatkozik, hogy a 92/13 irányelv 2. cikkének (6) bekezdését a görög jogba az
         1997. évi 2252. törvény 4. cikkének (2) bekezdése ültette át, amely értelmében a szerződés megkötése után azt már nem lehet
         megtámadni. Ennélfogva a vitatott közbeszerzési eljárást megindító hirdetmény következtében megkötött szerződés – amely azonnali
         beszerzésnek minősül, mivel tanulmány elkészítésére irányul – utólagos megsemmisítése kizárt, annál is inkább, mivel az e
         közbeszerzési szerződést odaítélő határozatot nemzeti szinten három, ideiglenes intézkedés iránti eljárás keretében hozott
         bírósági határozat is megerősítette. A Görög Köztársaság így valójában arra utal, hogy a Bizottság keresete okafogyottá vált.

      21      Ezen érvelés nem fogadható el.

      22      Hangsúlyozni kell ugyanis egyfelől, hogy amint az mind a keresetlevélből, mind a Bizottság válaszából kitűnik, és amint azt
         a Bíróság előtt a tárgyalás során is megerősítették, a kereset nem a 93/38 irányelvnek a nemzeti jogba való hiányos vagy helytelen
         átültetésére irányul, és nem is az 1977. évi 716. törvényen alapuló, ezen irányelvvel ellentétes állandó közigazgatási gyakorlatra,
         hanem az irányelvnek a szóban forgó szerződés‑odaítélési eljárásban való szabálytalan alkalmazására.

      23      Márpedig kizárólag a Bizottságra tartozik annak megítélése, hogy célszerű‑e a kötelezettségszegés megállapítása iránti eljárás
         kezdeményezése, valamint hogy az érintett tagállam mely cselekménye vagy mulasztása miatt kell ezt az eljárást megindítani.
         A Bizottság kérheti tehát a Bíróságtól olyan kötelezettségszegés megállapítását, amely egy irányelvben meghatározott eredmény
         meghatározott esetben való el nem érésében áll (a C‑20/01. és C‑28/01. sz., Bizottság kontra Németország egyesített ügyekben
         2003. április 10‑én hozott ítélet [EBHT 2003., I‑3609. o.] 30. pontja és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat). Ennélfogva
         az 1977. évi 716. törvény hatályon kívül helyezése és új törvény elfogadása az indokolással ellátott véleményben előírt határidő
         lejárta előtt nem teszi a jelen keresetet okafogyottá.

      24      Másfelől hangsúlyozni kell, hogy a Bíróság ítélkezési gyakorlatának megfelelően a 89/665 irányelv 2. cikkének (6) bekezdése,
         amelynek tartalma megegyezik a 92/13 irányelv 2. cikkének (6) bekezdésével, nem befolyásolhatja az EK 226. cikk alapján előterjesztett
         keresetet (a C‑503/04. sz., Bizottság kontra Németország ügyben 2007. július 18‑án hozott ítélet [EBHT 2007., I‑6153. o.]
         34. pontja). Az említett irányelvek ugyanis, mivel ezek a tagállamokat kötelezik mindazon intézkedések megtételére, amelyek
         az ajánlatkérők által hozott határozatokkal szembeni hatékony jogorvoslat gyakorlásához szükségesek, nem tekinthetők egyúttal
         a tagállamok és a Közösség közötti kapcsolatokat szabályozó aktusoknak, amelyek ezáltal érintenék az EK 226. cikk alkalmazását
         (lásd ebben az értelemben a C‑275/08. sz., Bizottság kontra Németország ügyben 2009. október 15‑én hozott ítélet 33. és 35. pontját).

      25      Mindenesetre az, hogy a vitatott szerződést esetlegesen már nem lehet megsemmisíteni, nem teszi a kötelezettségszegés megállapítása
         iránti eljárást okafogyottá.

      26      Másfelől meg kell állapítani, hogy az indokolással ellátott véleményben meghatározott két hónapos határidő lejártakor, azaz
         2006. szeptember 4‑én a szóban forgó szerződés még nem ment teljesedésbe, noha az állandó ítélkezési gyakorlat az ilyen teljesedés
         feltételéhez köti a Bizottság keresetének elfogadhatatlanná nyilvánítását (lásd különösen a C‑394/02. sz., Bizottság kontra
         Görögország ügyben 2005. június 2‑án hozott ítélet [EBHT 2005., I‑4713. o.] 18. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot,
         valamint a C‑237/05. sz., Bizottság kontra Görögország ügyben 2007. október 11‑én hozott ítélet [EBHT 2007., I‑8203. o.] 29. pontját).

      27      Az ügy irataiból ugyanis kitűnik, hogy a szóban forgó közbeszerzési szerződés két tanulmányból állt, amelyet a nyertes ajánlattevőnek
         kellett elkészíteni. Annak ellenére, hogy amint azt a Görög Köztársaság állítja, az első tanulmány a második előfeltételének
         minősül, nem vitatott, hogy azok a nyertes ajánlattevő kötelezettségeinek teljesítése szempontjából egységes egészet képeznek.
         Márpedig magának a Görög Köztársaságnak a Bíróság előtt a tárgyalás során tett állításai szerint a második tanulmány 2006.
         szeptember 6‑án még nem készült el, következésképpen azt ekkor még nem adták át az ajánlatkérőnek. Ennélfogva ezen időpontban
         a szóban forgó szerződés még nem ment teljesedésbe.

      28      A fenti megfontolások következtében meg kell állapítani, hogy a Bizottság keresete elfogadható.

       Az ügy érdeméről
      29      Mindenekelőtt meg kell állapítani, hogy amint az ügy irataiból kiderül, az ERGA OSE közjogi vállalkozás, amelynek tevékenysége
         a vasúti közszolgáltatás nyújtására szolgáló hálózatok üzemeltetésére irányul. Így a 93/38 irányelv 2. cikke (1) bekezdésének
         a) pontja és (2) bekezdésének c) pontja értelmében ajánlatkérőnek minősül. Másfelől a vitatott közbeszerzési eljárást megindító
         hirdetmény tárgyát képező szerződés becsült értéke 3 240 000 euró, amely tehát jelentősen meghaladja az ugyanezen irányelv
         14. cikke (1) bekezdése c) pontjának i. alpontjában meghatározott értékhatárt. Következésképpen a szóban forgó szerződés‑odaítélési
         eljárás az említett irányelv hatálya alá tartozik.

      30      A jelen keresetben megfogalmazott kifogások egyfelől a vitatott közbeszerzési eljárást megindító hirdetmény III. szakasza
         2.1.3. pontja b) alpontjának második bekezdésében szereplő kikötésre, másfelől az említett hirdetmény IV. szakaszának 2. pontjára
         vonatkoznak.

       A vitatott közbeszerzési eljárást megindító hirdetmény III. szakasza 2.1.3. pontja b) alpontjának második bekezdésében szereplő
         kikötésről

      31      A Bizottság álláspontja szerint a vitatott közbeszerzési eljárást megindító hirdetmény III. szakasza 2.1.3. pontja b) alpontjának
         második bekezdésében szereplő kikötés – amely szerint az ajánlatkérő nem fogadja el azon külföldi szakértőirodák vagy tervezők
         részvételi jelentkezését, amelyek az ERGA OSE által közzétett tervpályázati felhívásokra az említett hirdetmény tárgyát képező
         tervpályázati eljárásban benyújtott részvételi jelentkezést megelőző hat hónapban részvételi jelentkezést nyújtottak be, és
         amelyek úgy nyilatkoztak, hogy a jelen tervpályázati eljárásban megkövetelttől eltérő oklevél‑kategóriának megfelelő képesítéssel
         rendelkeznek – sérti az ugyanezen irányelv 31. cikkének (1) és (2) bekezdését, mivel újabb kizárási okot határoz meg a közösségi
         közbeszerzési jog által taxatív módon meghatározott kizárási okokon felül. Az említett kikötés továbbá hátrányos megkülönböztetést
         jelent a külföldi szakértőirodákkal és tervezőkkel szemben, amely sérti a 93/38 irányelv 4. cikkének (2) bekezdésében foglalt,
         valamint az EK 12. és EK 49. cikkből következő egyenlő bánásmód elvét. E kikötés sérti továbbá az oklevelek és a képesítés
         megszerzéséről szóló egyéb tanúsítványok kölcsönös elismerésének elvét.

      32      Mindenekelőtt hangsúlyozni kell, hogy a Bizottság nem kérdőjelezi meg a szakértőirodák és a tervezők okleveleit – a tapasztalataik
         és az általuk elkészített tanulmányok alapján – kategóriákba soroló görög rendszert, sem azoknak az e tapasztalatnak megfelelő
         jegyzékekbe való felvételét. A Bizottság nem vitatja azt sem, hogy a tagállamok jogosultak igazolást kérni e tapasztalatról,
         sem azt, hogy a külföldi szakértőirodák és tervezők nem kötelesek feliratkozni e jegyzékekbe, és tapasztalatukat bármilyen
         eszközzel bizonyíthatják.

      33      Ezen előzetes észrevételt követően meg kell állapítani először is, hogy a vitatott közbeszerzési eljárást megindító hirdetmény
         tárgyát képező eljárás nyílt eljárás volt. Márpedig a Bizottság – a tárgyaláson ezzel kapcsolatban neki feltett kérdések nyomán –
         elismerte, hogy a 93/38 irányelv 31. cikkének az ilyen típusú eljárásokra való alkalmazhatóságának kérdése problémát okoz
         tekintettel arra, hogy (1) bekezdésében kifejezetten a meghívásos és tárgyalásos eljárásokra utal, a nyílt eljárásokra azonban
         nem. E tárgyaláson kifejtette, hogy alapvető kifogása a vitatott kikötéssel kapcsolatban az volt, hogy az sérti az említett
         irányelv 4. cikkének (2) bekezdését.

      34      E körülmények között úgy kell tekinteni, hogy a Bizottság elállt a 93/38 irányelv 31. cikkének az említett kikötéssel való
         megsértésére alapított kifogásától.

      35      Másodszor meg kell állapítani, hogy az említett kikötést, amelyet pontosan és egyértelműen fogalmaztak meg, úgy kell érteni,
         hogy amennyiben valamely külföldi szakértőiroda vagy tervező az új ajánlati felhívást megelőző hat hónapon belül részt vett
         az ugyanezen ajánlatkérő, azaz az ERGA OSE által indított valamely közbeszerzési eljárásban, és a korábbi eljárás keretében
         úgy nyilatkozott, hogy az újabb eljárásban – az oklevelek besorolására vonatkozó görög rendszernek megfelelően – megkövetelttől
         eltérő oklevél‑kategóriának megfelelő képesítéssel rendelkezik, akkor ebben az új eljárásban való részvételét nem fogják elfogadni.

      36      A Görög Köztársaság mindazonáltal arra hivatkozik, hogy e kikötést mindig is úgy alkalmazták, hogy azok az érdekelt gazdasági
         szereplők, akiknek kétségük volt annak alkalmazási körével kapcsolatban, kiegészítő tájékoztatást kérhettek az érintett ajánlatkérőtől,
         és bármilyen megfelelő eszközzel bizonyíthatták, hogy megfelelnek a szóban forgó eljárásban való részvétel feltételeinek.

      37      E tekintetben hangsúlyozni kell, hogy a Bíróság állandó ítélkezési gyakorlatának megfelelően az egyenlő bánásmód elve magában
         foglalja az átláthatóság elvét. Ezen elvek, amelyek a közösségi közbeszerzési jogi irányelvek alapját képezik, többek között
         megkövetelik, hogy az – akár csak potenciális – ajánlattevők általában egyenlő helyzetben legyenek, és ugyanolyan esélyekkel
         rendelkezzenek részvételi jelentkezésük vagy ajánlatuk feltételeinek meghatározásakor (lásd ebben az értelemben a C‑470/99. sz.,
         Universale-Bau és társai ügyben 2002. december 12‑én hozott ítélet [EBHT 2002., I‑11617. o.] 93. pontját és a C‑213/07. sz.
         Michaniki‑ügyben 2008. december 16‑án hozott ítélet [az EBHT‑ban még nem tették közzé] 44. és 45. pontját, valamint az ott
         hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).

      38      A potenciális érdekelteknek egyenlő helyzetben kell lenniük különösen a közbeszerzési eljárást megindító hirdetményben foglalt
         információk jelentéstartalmát illetően. Nem felel meg ezen elveknek az, ha ezen érdekeltek egy csoportjának az érintett ajánlatkérőhöz
         kell fordulnia felvilágosítás és kiegészítő tájékoztatás végett a közbeszerzési eljárást megindító hirdetmény tartalmának
         valós jelentésével kapcsolatban, amennyiben az utóbbi megfogalmazása a kellőképpen körültekintő, és gondos érdekelt számára
         nem hagy semmilyen kétséget.

      39      Másfelől a Bíróság kimondta, hogy a 93/38 irányelv 4. cikkének (2) bekezdése azzal, hogy megtiltja az ajánlattevők közötti
         hátrányos megkülönböztetést, azokat is védi, akiket visszatartott az ajánlattételtől az, hogy az ajánlattevő által követett
         eljárási szabályok folytán hátrányos helyzetbe kerültek (a C‑16/98. sz., Bizottság kontra Franciaország ügyben 2000. október
         5‑én hozott ítélet [EBHT 2000., I‑8315. o.] 109. pont).

      40      Nem vitatható, hogy a vitatott kikötés világos megfogalmazása által elrettentő hatással járhat a külföldi szakértőirodákra
         és tervezőkre nézve, amint egyébként ez a jelen esetben is történt.

      41      Az említett kikötés alapján ugyanis azok egyértelműen azt gondolhatják, hogy az ugyanezen ajánlatkérő által indított korábbi
         eljárásban tett nyilatkozatuk szerinti képesítés és a vitatott közbeszerzési eljárást megindító hirdetmény alapján lefolytatandó
         eljárás vonatkozásában megkövetelt képesítés közötti esetleges eltérés automatikusan az e közbeszerzési eljárásból való kizárásukhoz
         vezet.

      42      Következésképpen a külföldi részvételre jelentkező – mint a Bizottsághoz benyújtott panasz előterjesztője – nem rendelkezik
         a belföldi érdekeltekkel azonos esélyekkel az említett kikötés egyértelmű, elrettentő megfogalmazása, valamint annak szükségessége
         miatt, hogy e megfogalmazás ellenére további lépéseket tegyenek a tervpályázati eljárásban való részvétel feltételeivel kapcsolatos
         felvilágosítás megszerzése érdekében.

      43      Meg kell állapítani tehát, hogy a vitatott közbeszerzési eljárást megindító hirdetmény megfogalmazásának módja az érdekelt
         letelepedési helye szerinti tagállam alapján eltérő bánásmódot von magával a külföldi részvételre jelentkezők rovására, amely
         eltérő bánásmód vonatkozásában a Görög Köztársaság semmilyen igazolást nem terjesztett elő.

      44      Harmadszor meg kell állapítani, hogy a 93/38 irányelv (34) preambulumbekezdése értelmében „az oklevelek, a bizonyítványok
         és a képesítés megszerzéséről szóló egyéb tanúsítványok kölcsönös elismeréséről szóló közösségi szabályokat akkor kell alkalmazni,
         amikor egy adott képesítés igazolására egy szerződés-odaítélési eljárásban vagy egy tervpályázaton való részvételhez van szükség”.

      45      A jelen esetben nem vitás, hogy a vitatott közbeszerzési eljárást megindító hirdetmény III. szakasza 2.1.3. pontja b) alpontjának
         második bekezdésében foglalt kikötés megfogalmazásából kitűnik, hogy azok a külföldi részvételre jelentkezők, akik az ugyanazon
         ajánlatkérő által korábban indított közbeszerzési eljárásban való részvételre jelentkeztek, a belföldi részvételre jelentkezőkkel
         szemben az említett ajánlatkérő előtt nem hivatkozhatnak valamennyi oklevelükre vagy szakképesítésükre.

      46      Ezzel szemben az említett kikötés – megfogalmazása alapján – nem enged arra következtetni, hogy az ajánlatkérő egyáltalán
         nem veszi figyelembe a más tagállamok által kiállított okleveleket vagy szakképesítést igazoló más okiratokat.

      47      Ebből következik, hogy a Bizottságnak a képesítés megszerzéséről szóló tanúsítványok kölcsönös elismeréséről szóló közösségi
         szabályok megsértésére vonatkozó kifogása nem megalapozott.

      48      A fenti megfontolásokra tekintettel meg kell állapítani, hogy a vitatott kikötés nem felel meg a 93/38 irányelv 4. cikke (2) bekezdésének.

      49      E körülmények között nem szükséges megvizsgálni a Bizottság további állításait, amelyek szintén az ilyen hátrányosan megkülönböztető
         bánásmód megállapítására irányulnak.

       A vitatott közbeszerzési eljárást megindító hirdetmény IV. szakaszának 2. pontjáról
      50      A Bizottság állítása szerint a vitatott közbeszerzési eljárást megindító hirdetmény IV. szakaszának „Bírálati szempontok”
         című 2. pontja nem megengedhető módon összemossa az ajánlattevők minőségi kiválasztásának szempontjait és a szerződés odaítélésének
         szempontjait. Arra hivatkozik, hogy a 93/38 irányelv a 92/50 irányelvhez hasonló rendszert vezet be, amely szerint különbséget
         kell tenni az eljárás két szakasza között: az első az ajánlattevők kiválasztása szempontjainak a megállapítását foglalja magában,
         a második pedig a szerződés odaítélése szempontjainak meghatározását. Így az odaítélési eljárásnak két elkülönülő szakasza
         van, amelyek eltérő célokat szolgálnak, jóllehet a Bizottság álláspontja szerint nem tilos egyszerre elvégezni a jelentkezők
         alkalmasságának vizsgálatát és a szerződés odaítélését.

      51      E tekintetben az ítélkezési gyakorlatból következik, hogy – még ha a közösségi közbeszerzési irányelvek elméletben nem is
         zárják ki, hogy az ajánlattevők alkalmasságának vizsgálata és a szerződés odaítélése egyidejűleg történjen – az eljárás e
         két szakasza elkülönül egymástól, és különböző szabályok vonatkoznak rájuk (lásd analógia útján a 31/87. sz. Beentjes‑ügyben
         1988. szeptember 20‑án hozott ítélet [EBHT 1988., 4635. o.] 15. és 16. pontját, valamint a C‑532/06. sz., Lianakis és társai
         ügyben 2008. január 24‑én hozott ítélet [EBHT 2008., I‑251. o.] 26. pontját).

      52      Az ajánlattevők alkalmasságának vizsgálatát ugyanis az ajánlatkérő végzi a jelen esetben a 93/38 irányelv 30. és 31. cikkében
         meghatározott, a gazdasági és pénzügyi alkalmasságra, illetve a műszaki alkalmasságra vonatkozó feltételek (az ún. „minőségi
         kiválasztás szempontjai”) alapján (lásd analógia útján a fent hivatkozott Beentjes‑ügyben hozott ítélet 17. pontját és a fent
         hivatkozott Lianakis és társai ügyben hozott ítélet 27. pontját).

      53      Ezzel szemben a szerződés odaítélése a jelen esetben az ugyanezen irányelv 34. cikkének (1) bekezdésében meghatározott feltételek,
         azaz vagy a legalacsonyabb összegű ellenszolgáltatás, vagy a gazdaságilag összességében legelőnyösebb ajánlat szempontja alapján
         történik (lásd analógia útján a fent hivatkozott Beentjes‑ügyben hozott ítélet 18. pontját és a fent hivatkozott Lianakis
         és társai ügyben hozott ítélet 28. pontját).

      54      Márpedig, még ha ez utóbbi esetben – amint a „mint például” kifejezés használata is bizonyítja – a 93/38 irányelv 34. cikkének
         (1) bekezdése nem taxatíve sorolja is fel az ajánlatkérő által alkalmazható feltételeket, és ha e rendelkezés szabad választási
         lehetőséget biztosít is az ajánlatkérők számára a bírálati szempontok körében, e választási lehetőség csak a gazdaságilag
         összességében legelőnyösebb ajánlat meghatározásának részszempontjaira terjedhet ki (lásd analógia útján a fent hivatkozott
         Beentjes‑ügyben hozott ítélet 19. pontját; a C‑19/00. sz., SIAC Construction ügyben 2001. október 18‑án hozott ítélet [EBHT 2001.,
         I‑7725. o.] 35. és 36. pontját; a C‑513/99. sz. Concordia Bus Finland ügyben 2002. szeptember 17‑én hozott ítélet [EBHT 2002.,
         I‑7213. o.] 54. és 59. pontját; a C‑315/01. sz. GAT‑ügyben 2003. június 19‑én hozott ítélet [EBHT 2003., I‑6351. o.] 63. és
         64. pontját, valamint a fent hivatkozott Lianakis és társai ügyben hozott ítélet 29. pontját).

      55      Következésképpen a „bírálati szempontok” köréből ki vannak zárva az olyan feltételek, amelyek nem a gazdaságilag összességében
         legelőnyösebb ajánlat meghatározására vonatkoznak, hanem lényegében az ajánlattevőknek az érintett szerződés teljesítésére
         való alkalmasságának megítéléséhez kötődnek (lásd analógia útján a fent hivatkozott Lianakis és társai ügyben hozott ítélet
         30. pontját).

      56      A jelen eljárásban az ajánlatkérő által a vitatott közbeszerzési eljárást megindító hirdetmény IV. szakaszának 2. pontjában
         „bírálati szempontokként” meghatározott feltételek főleg az érintett szerződés megfelelő teljesítését biztosító szakmai tapasztalatra
         és tényleges kapacitásra vonatkoznak. Tehát olyan feltételekről van szó, amelyek az ajánlattevők szerződés teljesítésére való
         alkalmasságának megítélésére vonatkoznak, és amelyek ezért nem minősülhetnek a 93/38 irányelv 34. cikkének (1) bekezdése szerinti
         „bírálati szempontoknak”, amit egyébiránt a görög hatóságok komolyan nem vitattak.

      57      A fentiekre tekintettel meg kell állapítani, hogy a vitatott közbeszerzési eljárást megindító hirdetmény IV. szakaszának 2. pontja
         nem felel meg a 93/38 irányelv 34. cikke (1) bekezdése a) pontjának.

      58      A fenti megfontolásokra tekintettel meg kell állapítani, hogy a Görög Köztársaság – egyfelől mivel a vitatott közbeszerzési
         eljárást megindító hirdetmény III. szakasza 2.1.3. pontja b) alpontjának második bekezdése szerint az ajánlatkérő nem fogadja
         el azon külföldi szakértőirodák és tervezők részvételi jelentkezését, amelyek az ERGA OSE által közzétett tervpályázati felhívásokra
         az említett hirdetmény tárgyát képező tervpályázati eljárásban benyújtott részvételi jelentkezést megelőző hat hónapban részvételi
         jelentkezést nyújtottak be, és úgy nyilatkoztak, hogy a jelen tervpályázati eljárásban megkövetelttől eltérő oklevél‑kategóriának
         megfelelő képesítéssel rendelkeznek, másfelől mivel az említett hirdetmény IV. szakaszának 2. pontjában elmulasztották elkülöníteni
         a minőségi kiválasztás szempontjait és a bírálati szempontokat – nem teljesítette a 93/38 irányelv 4. cikkének (2) bekezdéséből
         és 34. cikke (1) bekezdésének a) pontjából eredő kötelezettségeit.

      59      A keresetet ezt meghaladó részében el kell utasítani.

       A költségekről
      60      Az eljárási szabályzat 69. cikkének 2. §‑a alapján a Bíróság a pervesztes felet kötelezi a költségek viselésére, ha a pernyertes
         fél ezt kérte. Ugyanezen szabályzat 69. cikke 3. §‑ának első albekezdése alapján részleges pernyertesség esetén a Bíróság
         elrendelheti a költségeknek a felek közötti megosztását, vagy határozhat úgy, hogy mindegyik fél maga viselje saját költségeit.
         Mivel jelen esetben mind a Bizottság, mind a Görög Köztársaság részlegesen pervesztes lett, úgy kell határozni, hogy mindketten
         maguk viselik saját költségeiket.

      A fenti indokok alapján a Bíróság (negyedik tanács) a következőképpen határozott:
      1)      A Görög Köztársaság – egyfelől mivel az ERGA OSE AE által 2003. október 16‑án a 2003/S 205‑185214 és 2003/S 206‑186119 nyilvántartási
            számon közzétett közbeszerzési eljárást megindító hirdetmény III. szakasza 2.1.3. pontja b) alpontjának második bekezdése
            szerint az ajánlatkérő nem fogadja el azon külföldi szakértőirodák és tervezők részvételi jelentkezését, amelyek az ERGA OSE
            AE által közzétett tervpályázati felhívásokra az említett hirdetmény tárgyát képező tervpályázati eljárásban benyújtott részvételi
            jelentkezést megelőző hat hónapban részvételi jelentkezést nyújtottak be, és úgy nyilatkoztak, hogy a jelen tervpályázati
            eljárásban megkövetelttől eltérő oklevél‑kategóriának megfelelő képesítéssel rendelkeznek, másfelől mivel ugyanezen hirdetmény
            IV. szakaszának 2. pontjában elmulasztották elkülöníteni a minőségi kiválasztás szempontjait és a bírálati szempontokat ‑
            nem teljesítette a vízügyi, energiaipari, szállítási és távközlési ágazatokban működő vállalkozások beszerzési eljárásainak
            összehangolásáról szóló, 1993. június 14‑i 93/38/EGK tanácsi irányelv 4. cikkének (2) bekezdéséből és 34. cikke (1) bekezdésének
            a) pontjából eredő kötelezettségeit.
      2)      A Bíróság a keresetet ezt meghaladó részében elutasítja.
      3)      Az Európai Közösségek Bizottsága és a Görög Köztársaság maguk viselik saját költségeiket.
      Aláírások
      * Az eljárás nyelve: görög.


A Törvényszék ítélete (első tanács), 2017. március 14.#Bank Tejarat kontra Az Európai Unió Tanácsa.#Közös kül‑ és biztonságpolitika – Iránnal szemben az atomfegyverek elterjedésének megakadályozása érdekében hozott korlátozó intézkedések – A pénzeszközök befagyasztása – A felperes nevének a jegyzékekbe való újbóli felvétele – Indokolási kötelezettség – Nyilvánvaló mérlegelési hiba – Jogerő – Hatáskörrel való visszaélés – Alapvető jogok.#T-346/15. sz. ügy.


title: A Bíróság (harmadik tanács) 2006. április 6-i ítélete. # General Motors BV kontra az Európai Közösségek Bizottsága. # Fellebbezés - Kartellek - EK 81. cikk - 123/85/EGK rendelet és 1475/95/EK rendelet - Opel márkájú gépjárművek forgalmazása - Piacfelosztás - Exportkorlátozás - Korlátozó jutalompolitika - Bírság - Bírságkiszabási iránymutatás. # C-551/03 P. sz. ügy

text:
      C‑551/03. P. sz. ügy
      General Motors BV, korábban
      General Motors Nederland BV és Opel Nederland BV
      kontra
      az Európai Közösségek Bizottsága
      „Fellebbezés – Kartellek – EK 81. cikk – 123/85/EGK rendelet és 1475/95/EK rendelet – Opel márkájú gépjárművek forgalmazása – Piacfelosztás – Exportkorlátozás – Korlátozó jutalompolitika – Bírság – Bírságkiszabási iránymutatás”
      Az ítélet összefoglalása
      1.        Fellebbezés – Jogalapok – A tények téves értékelése – Elfogadhatatlanság – A bizonyítékok értékelésének a Bíróság általi felülvizsgálata
            – Kizártság, kivéve az elferdítés esetét
      (EK 225. cikk, (1) bekezdés, A Bíróság alapokmánya, 58. cikk (1) albekezdés)
      2.        Verseny – Kartellek – Versenytorzítás
      (EK 81. cikk, (1) bekezdés)
      3.        Verseny – Kartellek – Vállalkozások közötti megállapodások – Versenytorzítás
      (EK 81. cikk, (1) bekezdés)
      4.        Verseny – Kartellek – Versenytorzítás
      (EK 81. cikk, (1) bekezdés)
      5.        Verseny – Kartellek – Versenytorzítás
      (EK 81. cikk, (1) bekezdés)
      6.        Verseny – Kartellek – Versenytorzítás
      (EK 81. cikk, (1) bekezdés)
      1.        A EK 225. cikkből és a Bíróság alapokmánya 58. cikkének első albekezdéséből az következik, hogy kizárólag az Elsőfokú Bíróság
         rendelkezik hatáskörrel egyrészt a tényállás megállapítására, kivéve ha megállapításainak anyagi pontatlansága a hozzá benyújtott
         eljárási iratokból ered, másrészt a tények értékelésére. Amint az Elsőfokú Bíróság megállapította vagy értékelte a tényállást,
         a Bíróság rendelkezik hatáskörrel az EK 225. cikk értelmében a tények jogi minősítésének és az abból az Elsőfokú Bíróság által
         levont jogkövetkezmények felülvizsgálatára.

      A Bíróság így nem rendelkezik hatáskörrel sem a tényállás megállapítására, sem – fő szabályként – az Elsőfokú Bíróság által
         az e tényállás alátámasztására elfogadott bizonyítékok vizsgálatára. Amennyiben a bizonyítékok megszerzése szabályszerűen
         történt, valamint az általános jogelveket és a bizonyítási teherre és a bizonyításfelvételre vonatkozó eljárási szabályokat
         tiszteletben tartották, kizárólag az Elsőfokú Bíróság feladata annak mérlegelése, hogy a hozzá benyújtott bizonyítékoknak
         milyen bizonyító erőt tulajdonít E mérlegelés, eltekintve e bizonyítékok elferdítésétől, nem minősül a Bíróság vizsgálata
         alá tartozó jogkérdésnek.

      E tekintetben az ilyen elferdítésnek nyilvánvalóan ki kell tűnnie az akta irataiból, anélkül, hogy szükséges lenne a tényállás
         és a bizonyítékok újbóli értékelése.

      (vö. 51‑52., 54. pont)
      2.        Valamely megállapodás versenykorlátozó célúnak tekinthető akkor is, ha célja nem csupán a verseny korlátozása, hanem más,
         jogszerű célokat is követ.

      (vö. 64. pont)
      3.        Annak meghatározása érdekében, hogy a megállapodás az EK 81. cikk értelmében véve versenykorlátozó célú‑e, nem csupán a hivatkozott
         megállapodás kikötéseit kell figyelembe venni, hanem más tényezőket is, mint például a megállapodás által követett célok,
         tekintettel a gazdasági és jogi összefüggésekre.

      (vö. 66. pont)
      4.        Valamely forgalmazási megállapodás az EK 81. cikk értelmében véve versenykorlátozó célú, ha egyértelműen kitűnik belőle az
         a szándék, hogy az exportra történő eladást kevésbé kedvezően kell kezelni, mint a hazai eladásokat, és ha az érintett piac
         felosztásához vezet.

      Ez a cél nem csupán az export közvetlen korlátozásával érhető el, hanem közvetett intézkedésekkel is ‑ mint például valamely
         gépjármű‑kereskedő által a forgalmazási szerződései keretében megvalósított, az exportra történő eladásnak a kereskedők számára
         jutalomrendszerből való kizárására irányuló intézkedés ‑, mivel befolyásolják ezen ügyletek gazdasági feltételeit.

      (vö. 67‑68. pont)
      5.        Annak megállapítása érdekében, hogy valamely megállapodást tiltottnak kell‑e tekinteni az általa okozott versenykorlátozás
         miatt, meg kell vizsgálni, hogy a vitatott megállapodás hiányában milyenek lennének a tényleges versenyfeltételek.

      Így valamely gépjármű‑kereskedő által a forgalmazási szerződései keretében megvalósított, az exportra történő eladásnak a
         kereskedők számára adott jutalomrendszerből való kizárására irányuló intézkedés esetéhez hasonló helyzetben meg kell vizsgálni,
         hogy milyen lenne e kereskedők magatartása és az érintett piacon fennálló versenyhelyzet abban az esetben, ha az exportra
         történő eladás nem lenne kizárva a jutalompolitikából.

      (vö. 72‑73. pont)
      6.        Valamely versenykorlátozó célú megállapodás felei szándékára vonatkozó bizonyíték nem szükséges elem annak meghatározásában,
         hogy e megállapodás célja versenykorlátozó volt‑e.

      Ezzel szemben, még ha a felek szándéka nem is szükséges elem a megállapodás célja versenykorlátozó jellegének meghatározásában,
         a Bizottságot vagy a közösségi bíróságot semmi nem akadályozza abban, hogy tekintetbe vegyék e szándékot.

      (vö. 77‑78. pont)
A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (harmadik tanács)
      2006. április 6.(*)

      „Fellebbezés – Kartellek – EK 81. cikk – 123/85/EGK rendelet és 1475/95/EK rendelet – Opel márkájú gépjárművek forgalmazása – Piacfelosztás – Exportkorlátozás – Korlátozó jutalompolitika – Bírság – Bírságkiszabási iránymutatás”
      A C‑551/03. P. sz. ügyben,
      a General Motors BV, korábban General Motors Nederland BV és Opel Nederland BV (székhelye: Lage Mosten [Hollandia], képviselik: D. Vandermeersch,
         R. Snelders advocaten és T. Graf Rechtsanwalt, kézbesítési cím: Luxembourg)

      fellebbezőnek,
      a Bíróság alapokmányának 56. cikke alapján 2004. december 29‑én benyújtott fellebbezése tárgyában,
      a másik fél az eljárásban:
      az Európai Közösségek Bizottsága (képviselik: W. Mölls és A. Whelan, meghatalmazotti minőségben, segítőjük: J. Flynn QC, kézbesítési cím: Luxembourg)

      alperes az elsőfokú eljárásban,
      A BÍRÓSÁG (harmadik tanács),
      tagjai: A. Rosas tanácselnök, J. Malenovský, S. von Bahr (előadó), A. Borg Barthet és U. Lõhmus bírák,
      főtanácsnok: A. Tizzano,
      hivatalvezető: L. Hewlett főtanácsos,
      tekintettel az írásbeli szakaszra és a 2005. július 14‑i tárgyalásra,
      a főtanácsnok indítványának a 2005. október 25‑i tárgyaláson történt meghallgatását követően,
      meghozta a következő
      Ítéletet
      1        A General Motors BV fellebbezésében az Európai Közösségek Elsőfokú Bírósága T‑368/00. sz., General Motors Nederland és Opel
         Nederland kontra Bizottság ügyben 2003. október 21‑én hozott ítéletének (EBHT 2003., II‑4491. o.; a továbbiakban: megtámadott
         ítélet), részleges hatályon kívül helyezését kérte, amely ítéletben az Elsőfokú Bíróság részben megsemmisítette az EK‑Szerződés
         81. cikke alkalmazására vonatkozó eljárásban (COMP/36.653 Opel‑ügy) 2000. szeptember 20‑án hozott bizottsági határozatot (HL 2001. L 59.,
         1. o.; a továbbiakban: vitatott határozat).

       A jogvita alapját képező tényállás
      2        A ténybeli és jogi háttér a megtámadott ítélet alapján a következőképpen foglalható össze.

      3        Az Opel Nederland BV (a továbbiakban: Opel Nederland) a General Motors Nederland BV (a továbbiakban: General Motors Nederland)
         100%‑os tulajdonában álló leányvállalataként alakult 1994. december 30‑án. Az Opel Nederland az Opel márka egyetlen nemzeti
         kereskedője Hollandiában. Tevékenysége kiterjed a gépjárművek, valamint tartalék alkatrészek és tartozékok behozatalára, kivitelére
         és nagykereskedelmére. Az Opel Nederland eladásokra és szolgáltatásokra vonatkozó forgalmazási szerződéseket kötött körülbelül
         150 kereskedővel, akik így az Opel európai forgalmazási hálózatba illeszkedtek be mint márkakereskedők.

      4        A forgalmazási szerződések bizonyos feltételek mellett mentesülnek az EK‑Szerződés 85. cikkének (1) bekezdésének alkalmazása
         alól (jelenleg az EK 81. cikk (1) bekezdése) a Szerződés [81]. cikke (3) bekezdésének a gépjármû-forgalmazási és szervizmegállapodások
         egyes csoportjaira történő alkalmazásáról szóló, 1984. december 12‑i 123/85/EGK bizottsági rendelet (HL 1985. L 15., 16. o.)
         alapján. E rendelet helyébe 1995. október 1‑jétől a 1995. június 28‑i 1475/95/EK bizottság rendelet lépett (HL L 145., 25. o.).

      5        Mindkét rendelet 3. cikke (10) bekezdésének a) pontja alapján a gyártó és/vagy importőrje megtilthatja a kereskedőnek, hogy
         a szerződés szerinti árukat vagy azoknak megfelelő árukat szállítson olyan kereskedőnek, aki nem tartozik a forgalmazási hálózatba.
         E rendeletek azonban nem teszik lehetővé, hogy a gyártó és/vagy importőrje megtiltsa a kereskedőnek, hogy a szerződés szerinti
         árukat vagy azoknak megfelelő árukat a végső fogyasztóknak, közvetítő márkakereskedőknek vagy a forgalmazási hálózatba tartozó
         más kereskedőnek értékesítsen.

      6        Az Opel Nederland 1996. augusztus 28‑án és 29‑én levelet intézett 18 kereskedőhöz, akik 1996 első felében legalább 10 gépkocsit
         exportáltak. E levél a következőképpen szól:

      „[...] Megállapítottuk, hogy társaságuk jelentős mennyiségű Opel gépjárművet értékesített külföldre 1996 első felében. Véleményünk
         szerint e mennyiség olyan jelentős, hogy erős a gyanúnk, miszerint ezen eladások nincsenek összhangban a jelenlegi vagy jövőbeli
         Opel forgalmazási szerződés szövegével és szellemével. [...] Válaszukat össze kívánjuk hasonlítani a könyvelésükben szereplő
         adatokkal. Később tájékoztatjuk Önöket, mi fog történni a továbbiakban. A fentiek nem változtatnak azon a tényen, hogy speciális
         érdekkörükben elsősorban Önök felelősek a jó üzleti eredmények eléréséért [...].”

      7        1996. szeptember 26‑i ülésén az Opel Nederland igazgatósága úgy döntött, hogy intézkedéseket fogad el a Hollandiából történő
         kivitellel kapcsolatban. Ezen ülés jegyzőkönyve a következőképpen írja le az intézkedéseket:

      „[...] Elfogadott határozatok:
      1) Az Opel Nederland BV pénzügyi vizsgálatot fog végezni az összes kereskedőnél (20), amelyek az exportot végzik. A vizsgálatot
         csökkenő fontossági sorrendben kell végezni, ahogyan az az exportőr kereskedők 1996. szeptember 26‑i listáján szerepel. J. J. Naval
         [pénzügyi igazgató] megszervezi a vizsgálatot.

      2) W. de Heer [értékesítési és marketingigazgató] válaszol a kereskedőknek, akik válaszoltak az Opel által az exporttevékenységükkel
         kapcsolatban küldött első levélre. W. de Heer tájékoztatja őket az audit megszervezéséről, és a szállítási nehézségekről,
         amelyek miatt korlátozott a gépjárművek elosztása.

      3) A körzeti értékesítési vezetők tárgyalást folytatnak az exportőr kereskedőkkel az exporttevékenységről a következő két
         héten belül. Tájékoztatják a kereskedőket, hogy a termékek korlátozott rendelkezésre állása miatt csupán annyi egységet fognak
         kapni (további intézkedésig), amennyi az eladási értékelési normájukban szerepel. Jelenteniük kell a körzeti vezetőknek, hogy
         a várólistán lévő egységek közül melyeket kívánják ténylegesen átvenni. A kereskedőknek kell megoldaniuk a vevőikkel kapcsolatban
         felmerülő problémákat.

      4) A kereskedőket, akik tájékoztatják a körzeti vezetőket, hogy nem kívánják megszüntetni a gépjárművek nagybani exportját,
         találkozóra kell hívni R. A. H. M. de Leeuwval [ügyvezető igazgató] és W. de Heerrel 1996. október 22‑re.

      5) H. H. C. Notenboom [értékesítési személyzeti igazgató] megkéri GMAC‑t a kereskedők készletének felmérésére a még meglévő
         egységek pontos számának meghatározása érdekében. Előre látható, hogy időközben ennek jelentős részét exportálni fogják.

      6) A jövőben az eladási kampányok alatt eladott gépjárműveket nem kell számításba venni, amelyeket Hollandiában kívül vesznek
         nyilvántartásba. A versenytársak hasonló feltételeket alkalmaznak.

      7) I. M. Aukema [kereskedelmi vezető] törli az exportőr kereskedők nevét a kampányakciók listájáról. Jövőbeni részvételük
         az audit eredményétől függ.

      8) L. O. M. Aelen [személyzeti és pénzügyi igazgató] megfogalmazza a kereskedőknek küldendő levelet, amelyben tájékoztatja
         őket, hogy 1996. október 1‑jétől az Opel Nederland BV 150 NLG‑t fog számlázni a hivatalos behozatali nyilatkozatok kérelemre
         történő kiállításáért, mint a típus‑jóváhagyási irat, vagy bizonyos adómentes gépjárművek vámokmányai (például diplomatáknak
         szánt gépjárművek).”

      8        Az 1996. augusztus 28‑i és 29‑i leveleket és a kereskedők válaszait követően az Opel Nederland 1996. szeptember 30‑án újabb
         levelet küldött a 18 érintett kereskedőknek. E levél a következőképpen szól:

      [...] Válaszuk nem felelt meg várakozásainknak, mivel úgy tűnik, hogy nincsenek tudatában az Opel‑kereskedők és az Opel Nederland
         közös érdekeinek. Auditrészlegünk ellenőrizni fogja nyilatkozataikat. Ezen ellenőrzés eredményeinek megérkezéséig nem kapnak
         tájékoztatást a kampányokról, mert kételkedünk benne, hogy forgalmi adataik helyesek [...]”

      9        A tervezett audit 1996. szeptember 19‑e és november 27‑e között zajlott le.

      10      1996. október 24‑én az Opel Nederland az összes kereskedőnek körlevelet küldött a végső felhasználók részére külföldre történő
         eladásokkal kapcsolatban. E körlevél szerint a kereskedők szabadon értékesíthetnek az Európai Unióban lakó végső felhasználóknak,
         és ezen utóbbiak közvetítő szolgáltatásait is igénybe vehetik.

      11      Azon tájékoztatást követően, miszerint az Opel Nederland az új gépjárművek Hollandiából más tagállamokba való exportjának
         módszeres megakadályozására irányuló gyakorlatot követ, az Európai Közösségek Bizottsága 1996. december 4‑i határozatával
         vizsgálatot rendelt el a Szerződés [81]. és [82]. cikkének végrehajtásáról szóló 17. (első) rendelet (HL L 13., 204. o., 1962.
         február 21.; magyar nyelvű különkiadás 8. fejezet, 1. kötet, 3. o.) 14. cikke (3) bekezdésének megfelelően. A Bizottság 1996.
         december 11‑én és 12‑én folytatta le vizsgálatát az Opel Nederland és de Van Twist vállalkozásoknál, az Opel egyik kereskedőjénél
         Dordrechtben (Hollandia).

      12      1996. december 12‑én az Opel Nederland iránymutatással látta el a kereskedőket az új gépjárműveknek a viszonteladók és a közvetítők
         részére történő eladása kapcsán.

      13      1998. január 20‑i körlevelével az Opel Nederland tájékoztatta kereskedőit, hogy visszamenőleg megszüntette a jutalom kifizetésének
         megtagadását az exportra történő eladások esetén.

      14      1999. április 21‑én a Bizottság kifogásközlést küldött a General Motors Nederlandnak és az Opel Nederlandnak.

      15      2000. szeptember 20‑án a Bizottság elfogadta a vitatott határozatot.

       A vitatott határozat
      16      A Bizottság a vitatott határozatban 43 millió euró összegű bírságot szabott ki a felperesekre az EK 81. cikk (1) bekezdésének
         megsértése miatt. E határozatában a Bizottság megállapította, hogy az Opel Nederland megállapodásokat kötött a Hollandiában
         székhellyel rendelkező Opel kereskedőkkel, az Opel gépjárművek más tagállamban lakó végső felhasználók és más tagállamban
         székhellyel rendelkező Opel kereskedők számára exportra történő eladásának korlátozása vagy megtiltása céljából.

      17      Ezen megállapítások a következő fő kifogásokon alapulnak: elsősorban, az Opel Nederland 1996 szeptemberében általános stratégiát
         fogadott el a Hollandiából exportra történő eladás teljes korlátozása vagy megakadályozása céljából; másodsorban, az Opel
         Nederland általános stratégiáját egyedi intézkedések útján hajtották végre, amelyeket a kereskedőivel egyetértésben állapított
         meg a forgalmazási szerződések gyakorlati megvalósítása keretében, és amelyek szerves részévé váltak az Opel Nederland és
         a hollandiai szelektív forgalmazási hálózatában részt vevő kereskedők közötti szerződéses kapcsolatoknak.

      18      A vitatott határozat szerint az általános stratégia többek között a következő intézkedéseket foglalta magában:

      –        korlátozó szállítási politika;
      –        1996. október 1‑jétől 1998. január 20‑ig alkalmazott korlátozó jutalompolitika, amely kizárta a kiskereskedelmi jutalomkampányokból
         a végső fogyasztók számára exportra történő eladásokat;

      –        különbségtétel nélküli közvetlen exporttilalom, amelyet a végső fogyasztóknak történő eladások vonatkozásában 1996. augusztus
         31‑től október 24‑ig alkalmazott, más Opel‑kereskedőknek történő eladások vonatkozásában pedig 1996. augusztus 31‑től december
         12‑ig.

      19      A bírság összege meghatározása kapcsán a vitatott határozat megállapítja, hogy a Bizottságnak a 17. rendelet 15. cikkének
         rendelkezései értelmében figyelembe kell vennie az eset összes körülményét, különösen a jogsértés súlyát és időtartamát.

      20      A vitatott határozatban a Bizottság a jogsértést különösen súlyosnak minősítette, mivel az Opel Nederland akadályozta az egységes
         piac megvalósításának célját. A Bizottság figyelembe vette, milyen fontos pozíciót foglal el az Opel márka az Unió érintett
         piacain. E határozat szerint a jogsértés más tagállamok piacaira is hatást gyakorolt. Az Opel Nederland szándékosan cselekedett,
         mivel tudnia kellett, hogy a szóban forgó intézkedések célja a verseny korlátozása volt. Következésképpen a Bizottság úgy
         vélte, hogy a 40 millió euró megfelelő alapot képez a bírság összegének meghatározásához.

      21      A jogsértés időtartama kapcsán a Bizottság úgy vélte, hogy az elkövetett jogsértés 1996 augusztusának végétől vagy szeptemberének
         kezdetétől 1998 januárjáig, azaz 17 hónapig tartott, amely közepes időtartamú jogsértést képez. Tekintetbe véve a három specifikus
         intézkedés időtartamát, a Bizottság úgy vélte, hogy indokolt a 40 millió euró összeg 7,5%‑kal, azaz 3 millió euróval történő
         növelése, amellyel együtt így a bírság összege 43 millió euró.

      22      Végül a Bizottság úgy vélte, hogy a jelen esetben nem álltak fenn enyhítő körülmények, nevezetesen azért, mert az Opel Nederland
         az 1996. december 11‑i és 12‑i vizsgálatokat követően továbbra is alkalmazta e jogsértés egyik fő elemét, a korlátozó jutalompolitikát.

       A megtámadott ítélet
      23      Az Elsőfokú Bíróság Hivatalához 2000. november 30‑án benyújtott keresetlevelével a General Motors Nederland és az Opel Nederland
         keresetet indított a vitatott határozat megsemmisítése iránt, másodlagosan az e határozatban kiszabott bírság megsemmisítése
         vagy összegének csökkentése iránt.

      24      Az első jogalap keretében a General Motors Nederland és az Opel Nederland vitatta, hogy az Opel Nederland az export teljes
         megakadályozására vagy korlátozására irányuló, különbségtétel nélküli stratégiát fogadott volna el. A Bizottság által felhasznált
         dokumentumok − különösen az 1996. szeptember 26‑i ülés jegyzőkönyve − helyes olvasatából kitűnik, hogy a stratégia kizárólag
         arra irányult, hogy a márkakereskedőnek nem minősülő viszonteladóknak exportra történő szabálytalan eladást korlátozzák, ami
         a hatályban lévő forgalmazási szerződések alapján tilos volt, és nem a végső fogyasztóknak vagy más kereskedőknek történő
         jogszerű exportot.

      25      Az Elsőfokú Bíróság a megtámadott ítélet 45. pontjában megállapította, hogy a Bizottság állításait az 1996. szeptember 26‑i
         igazgatósági ülés jegyzőkönyvére alapította, amely az Opel Nederland legmagasabb beosztású tisztségviselői által elfogadott
         intézkedéseket tartalmazó végleges dokumentum.

      26      Az Elsőfokú Bíróság a megtámadott ítélet 47. pontjában megjegyezte, hogy a felperesek érvelése, miszerint az Opel Nederland
         csupán a forgalmazási szerződéseknek nem megfelelő exportot kívánta korlátozni, egyáltalán nem tükröződik a jegyzőkönyv szövegében.

      27      Az Elsőfokú Bíróság a megtámadott ítélet 48. pontjában hozzátette, hogy bizonyos belső dokumentumok megerősítik ezen értelmezést,
         amelyekből kiderül, hogy az Opel Nederland vezető tisztségviselőit nyugtalanította az export növekedése, és megvizsgálták
         a teljes export korlátozására vagy megszüntetésére irányuló intézkedések lehetőségét.

      28      Az Elsőfokú Bíróság ezenkívül a megtámadott ítélet 49. pontjában megállapította, hogy az Opel Nederland által elfogadott határozat
         arról, hogy a továbbiakban nem ad jutalmat az exportra történő eladás esetén, természeténél fogva csak a forgalmazási szerződéseknek
         megfelelő eladásokra vonatkozhat, mivel a jutalmat soha nem nyújtották olyan eladások után, amely végső címzettjei nem a végső
         fogyasztók voltak.

      29      Az Elsőfokú Bíróság a megtámadott ítélet 50. pontjában hozzátette, hogy a Bizottság értelmezését alátámasztja az a tény is,
         hogy a határozat elfogadásakor az exportra történő eladással gyanúsított kereskedőknél elvégzendő audit még nem zajlott le,
         és az Opel Nederland így nem tudhatta, hogy az „exportőr” kereskedők ténylegesen beleegyeztek‑e a márkakereskedőnek nem minősülő
         viszonteladóknak történő eladásba.

      30      Az Elsőfokú Bíróság a megtámadott ítélet 56. pontjában megállapította, hogy a Bizottság helyesen következtetett arra, miszerint
         az Opel Nederland 1996. szeptember 26‑án a teljes export megakadályozását célzó általános stratégiát fogadott el.

      31      A második jogalap keretében a General Motors Nederland és az Opel Nederland arra hivatkozik, hogy a Bizottság ténybeli hibát
         és jogban való tévedést követett el annak megállapításával, hogy az Opel Nederland az EK 81. cikkel ellentétes korlátozó szállítási
         politikát alkalmazott.

      32      Az Elsőfokú Bíróság a megtámadott ítélet 88. pontjában megállapította, hogy a Bizottság nem bizonyította a jogilag megkövetelt
         módon, miszerint a korlátozó szállítási intézkedést közölték a kereskedőkkel, még kevésbé azt, hogy ezen intézkedés az Opel
         Nederland és kereskedői közötti szerződéses kapcsolatok alkalmazási körébe tartozott.

      33      Ilyen feltételek mellett az Elsőfokú Bíróság úgy vélte, hogy a második jogalap megalapozott volt. Ezért megsemmisítette a
         vitatott határozatot, amennyiben az megállapította az EK 81. cikk (1) bekezdésével ellentétes korlátozó szállítási intézkedés
         fennállását.

      34      A General Motors Nederland és az Opel Nederland a harmadik jogalapban azzal érvelt, hogy a Bizottság ténybeli hibát és jogban
         való tévedést követett el annak megállapításával, hogy az Opel Nederland az EK 81. cikkel ellentétes korlátozó kiskereskedelmi
         jutalompolitikát alkalmazott.

      35      Az Elsőfokú Bíróság a megtámadott ítélet 98. pontjában először is megállapította, hogy az exportra történő eladásnak a jutalomrendszerből
         való kizárása, ami szerves részét képezte az Opel Nederland és kereskedői közötti forgalmazási szerződéseknek, az EK 81. cikk
         (1) bekezdése értelmében megállapodást valósít meg.

      36      Az Elsőfokú Bíróság ezek után a 99. és azt következő pontokban megvizsgálta, hogy a szóban forgó intézkedés célja a verseny
         korlátozása volt‑e.

      37      A megtámadott ítélet 100. pontjában az Elsőfokú Bíróság úgy vélte, hogy a Bizottság helyesen állapította meg, mivel a jutalmat
         a továbbiakban nem nyújtották az exportra történő eladás esetén, a kereskedőknek az ezen eladások végzésére vonatkozó gazdasági
         mozgástere csökkent ahhoz képest, amilyen mozgástérrel a nemzeti eladások tekintetében rendelkeznek. Ezzel kapcsolatban megjegyezte,
         hogy a kereskedők kényszerítve voltak arra, hogy a hazai vevőkkel összehasonlítva a külföldi vevőkkel szemben kedvezőtlenebb
         feltételeket alkalmazzanak, vagy exportra történő eladás esetén elégedjenek meg alacsonyabb nyereségrátával. Az Elsőfokú Bíróság
         szerint az exportra történő eladás jutalmának eltörlésével az ilyen eladás kevésbé vonzóvá vált a külföldi vevők és a kereskedők
         számára. Az Elsőfokú Bíróság következésképpen úgy vélte, hogy ezen intézkedés természeténél fogva alkalmas arra, hogy hátrányosan
         befolyásolja az exportra történő eladást, még a szállítási korlátozások hiányában is.

      38      Az első jogalap értékelésére hivatkozva az Elsőfokú Bíróság hozzátette a megtámadott ítélet 101. pontjában, hogy az Opel Nederland
         igazgatósága által elfogadott intézkedéseket az exportra történő eladás növekedése váltotta ki, és annak csökkentésére irányultak.

      39      Az intézkedés természete és az általa követett cél kapcsán, a gazdasági összefüggésekre tekintettel, amelyekben alkalmazni
         kellett, az Elsőfokú Bíróság a megtámadott ítélet 102. pontjában úgy vélte, hogy az állandó ítélkezési gyakorlatnak megfelelően
         ezen intézkedés versenykorlátozó célú megállapodást valósít meg (lásd ilyen értelemben a Bíróság 19/77. sz., Miller kontra
         Bizottság ügyben 1978. február 1‑jén hozott ítéletének [EBHT 1978., 131. o.] 7. pontját; 96/82‑102/82., 104/82., 105/82.,
         108/82. és 110/82. sz., IAZ és társai kontra Bizottság ügyben 1983. november 8‑án hozott ítéletének [EBHT 1983., 3369. o.]
         23–25. pontját, és 29/83. és 30/83. sz., CRAM és Rheinzink kontra Bizottság ügyben 1984. március 28‑án hozott ítéletének [EBHT 1984.,
         1679. o.] 26. pontját).

      40      Másodlagosan a General Motors Nederland és az Opel Nederland arra hivatkozik, hogy a kiszabott 43 millió eurós bírság nincsen
         tényleges kapcsolatban a jogsértés súlyával és időtartamával. Ezen túlmenően a Bizottság nem vette figyelembe a jogsértés
         szándékosságának hiányát, a jogsértés korlátozott hatását a Közösségen belüli kereskedelemre, és az Opel Nederland által saját
         kezdeményezésére tett azonnali kiigazító intézkedéseket.

      41      Az Elsőfokú Bíróság a megtámadott ítélet 199. pontjában úgy vélte, hogy a megállapított 40 millió euró alapösszeg, abban az
         esetben, ha a feltételezett három intézkedés fennállt, igazoltnak és a vitatott határozatban megfelelően indokoltnak tűnik.
         Az Elsőfokú Bíróság ugyanakkor a megtámadott ítélet 200. pontjában úgy vélte, hogy csökkenteni kell ezen összeget arra tekintettel,
         hogy a szállítási intézkedések létezése nem volt bizonyítható. A jelen eset körülményei között az Elsőfokú Bíróság az alapösszeget
         a jogsértés súlyára tekintettel 33 millió euróban állapította meg. A megtámadott ítélet 203. pontjában az Elsőfokú Bíróság
         úgy vélte, hogy az összegnek a Bizottság által a jogsértés időtartamára tekintettel végrehajtott 7,5%‑os növelése indokolt
         volt. Így a bírság összegét 35 475 000 euróban állapította meg.

       A fellebbezésről
      42      A General Motors Nederland és az Opel Nederland azt kérte, hogy a Bíróság:

      –        helyezze hatályon kívül a megtámadott ítéletet, amennyiben az a feltételezett exportkorlátozó általános stratégiára, valamint
         az Opel Nederland jutalompolitikájára vonatkozik, és megerősíti az e pontok miatt kiszabott bírságot;

      –        semmisítse meg a vitatott határozatot, amennyiben azt a megtámadott ítélet még nem semmisítette meg, és amennyiben az az Opel
         Nederland feltételezett exportstratégiájára, valamint jutalompolitikájára vonatkozik, és e pontok miatt bírságot szab ki;

      –        mindenképpen csökkentse a 35 475 000 euró összegű bírságot;
      –        másodlagosan utalja vissza az ügyet az Elsőfokú Bíróság elé, hogy vizsgálja meg újra a Bíróság ítéletének megfelelően;
      –        kötelezze a Bizottságot a költségek viselésére.
      43      A Bizottság azt kéri, hogy a Bíróság utasítsa el a fellebbezést, és kötelezze a General Motors Nederland és az Opel Nederland
         vállalkozásokat a költségek viselésére.

      44      A General Motors Nederland BV és az Opel Nederland BV 2005. június 20‑i levelükkel tájékoztatta a Bíróságot arról, hogy e
         két társaság összeolvadt, és ettől kezdve egyetlen társaságot alkot a „General Motors BV” cégnév alatt (a továbbiakban: General
         Motors).

       Az első jogalapról
       A General Motors érvelése
      45      Az első jogalapban a General Motors arra hivatkozik, hogy az Elsőfokú Bíróság jogban való tévedést követett el a Bizottság
         azon állításának megerősítésével, miszerint az Opel Nederland a teljes export korlátozására irányuló általános politikát alkalmazott.

      46      A General Motors elsősorban arra hivatkozik, hogy az Elsőfokú Bíróság érvelése során nyilvánvalóan tévesen értelmezte az 1996.
         szeptember 26‑i ülés jegyzőkönyvét, amely semmiféle utalást nem tartalmaz a teljes export korlátozására irányuló általános
         általános stratégiára.

      47      A General Motors másodsorban arra hivatkozik, hogy az Elsőfokú Bíróság megsértette az indokolási kötelezettséget egyrészt
         annak megállapításával, hogy a Bizottság nem az Opel Nederland belső dokumentumaira alapította állításait, másrészt hogy valójában
         e dokumentumokra támaszkodott a teljes export korlátozására irányuló általános általános stratégia megállapításakor.

      48      A General Motors harmadsorban úgy véli, hogy az Elsőfokú Bíróság érvelése körben forog. Megerősíti, hogy a Bizottság először
         is a jutalompolitikára támaszkodik a gépjárművek exportjának korlátozására irányuló általános általános stratégia megállapításakor,
         és ezek után a feltételezett általános stratégiára támaszkodik a jutalompolitika korlátozó jellegének megállapításakor.

      49      A General Motors végül arra hivatkozik, hogy az Elsőfokú Bíróság megsértette az indokolási kötelezettséget, és tévesen értelmezte
         a bizonyítékokat a megtámadott ítélet 50. pontjában annak megerősítésével, hogy a Bizottság értelmezését alátámasztja az a
         tény is, miszerint a 1996. szeptember 26‑i ülés időpontjában a kereskedőknél elvégzendő audit még nem zajlott le, és az Opel
         Nederland így nem tudhatta, hogy az „exportőr” kereskedők ténylegesen beleegyeztek‑e a márkakereskedőnek nem minősülő viszonteladóknak
         történő eladásba. Ugyanis a General Motors szerint legalább egy auditot elvégeztek az 1996. szeptember 26‑i ülés előtt. Egyébként
         pedig ezen ülést megelőzte a kereskedőknek írt levél, amelyben az Nederland tájékoztatást kért az értékesítési tevékenységek
         szabályszerűségéről, de amelyre nem érkezett megfelelő válasz a kereskedőktől.

       A Bíróság álláspontja
      50      Amint azt a főtanácsnok indítványának 51. pontjában megjegyzi, a General Motors első jogalapja valójában arra irányul, még
         ha indokolási hibákat is hoz fel, hogy az Elsőfokú Bíróság értékelését kétségbe vonja, és különösen hogy vitassa bizonyos
         tények és dokumentumok bizonyító erejét, amelyek ezen utóbbit annak megállapítására indították, hogy az Opel Nederland a teljes
         export korlátozására irányuló általános általános stratégiát fogadott el.

      51      Ezzel kapcsolatban az EK 225. cikkből és a Bíróság alapokmánya 58. cikkének első albekezdéséből az következik, hogy kizárólag
         az Elsőfokú Bíróság rendelkezik hatáskörrel egyrészt a tényállás megállapítására, kivéve ha megállapításainak anyagi pontatlansága
         a hozzá benyújtott eljárási iratokból ered, másrészt a tények értékelésére. Amint az Elsőfokú Bíróság megállapította vagy
         értékelte a tényállást, a Bíróság rendelkezik hatáskörrel az EK 225. cikk értelmében a tények jogi minősítésének és az abból
         az Elsőfokú Bíróság által levont jogkövetkezményeknek a felülvizsgálatára (lásd különösen a C‑185/95. P. sz., Baustahlgewebe
         kontra Bizottság ügyben 1998. december 17‑én hozott ítélet [EBHT 1998., I‑8417. o.] 23. pontját).

      52      A Bíróság így nem rendelkezik hatáskörrel sem a tényállás megállapítására, sem – fő szabályként – az Elsőfokú Bíróság által
         az e tényállás alátámasztására elfogadott bizonyítékok vizsgálatára. Amennyiben a bizonyítékok megszerzése szabályszerűen
         történt, valamint az általános jogelveket és a bizonyítási teherre és a bizonyításfelvételre vonatkozó eljárási szabályokat
         tiszteletben tartották, kizárólag az Elsőfokú Bíróság feladata annak mérlegelése, hogy a hozzá benyújtott bizonyítékoknak
         milyen bizonyító erőt tulajdonít (lásd különösen a C‑19/95. P. sz., San Marco kontra Bizottság ügyben 1996. szeptember 17‑én
         hozott ítélet [EBHT 1996., I‑4435. o.] 40. pontját). E mérlegelés, eltekintve e bizonyítékok elferdítésétől, nem minősül a
         Bíróság vizsgálata alá tartozó jogkérdésnek (lásd különösen a fent idézett Baustahlgewebe kontra Bizottság ítélet 24. pontját).

      53      Következésképpen a General Motors érvei közül kizárólag az annak igazolására irányuló érvelését kell megvizsgálni, hogy az
         Elsőfokú Bíróság tévesen értelmezte a bizonyítékokat.

      54      Ezzel kapcsolatban emlékeztetni kell arra, hogy az ilyen téves értelmezésnek nyilvánvalóan ki kell tűnnie az akta irataiból,
         anélkül, hogy szükséges lenne a tényállás és a bizonyítékok újbóli értékelése (a C‑116/03. P. sz., Fichtner kontra Bizottság
         ügyben 2004. július 9‑én hozott végzés [az EBHT‑ban nem tették közzé] 34. pontja).

      55      Ami a General Motors azon érvelését illeti, miszerint az Elsőfokú Bíróság tévesen értelmezte az 1996. szeptember 26‑i ülés
         jegyzőkönyvét annak megerősítésével, hogy igazolja a teljes export korlátozására irányuló általános általános stratégia létezését,
         nem vitatott, hogy a General Motors Nederland és az Opel Nederland elismerték az Elsőfokú Bíróság előtt, miszerint a Bizottság
         által felhasznált dokumentumok, különösen e jegyzőkönyv bizonyítja a márkakereskedőnek nem minősülő viszonteladóknak exportra
         történő − a forgalmazási szerződések alapján tilos − eladást korlátozó stratégia létezését.

      56      Az 1996. szeptember 26‑i jegyzőkönyv exportkorlátozásra irányuló különböző intézkedéseket említ, különösen az exportra történő
         eladás kizárását a jutalomkampányokból, a szabályos és szabálytalan export közötti bármiféle különbségtétel nélkül. A General
         Motors nem tudta bizonyítani, hogy az Elsőfokú Bíróság nyilvánvalóan tévesen értelmezte e dokumentumot.

      57      A General Motors azon érvelése kapcsán, miszerint az Elsőfokú Bíróság tévesen értelmezte a bizonyítékokat a megtámadott ítélet
         50. pontjában, amikor bizonyos jelentőséget tulajdonított annak, hogy a kereskedőknél elvégzett audit az 1996. szeptember
         26‑i ülést követően zajlott le, elegendő megállapítani, hogy az Elsőfokú Bíróság állítása az ítélet 50. pontjában semmiképpen
         nem jelenti a bizonyítékok elferdítését, ami érinthetné az Elsőfokú Bíróságnak a fent említett általános stratégiával kapcsolatos
         megállapítását.

      58      Ilyen feltételek mellett az első jogalapot el kell utasítani, részben mint elfogadhatatlant, részben mint megalapozatlant.

       A második jogalapról
       A General Motors érvelése
      59      A második jogalapban a General Motors arra hivatkozik, hogy az Elsőfokú Bíróság jogban való tévedést követett el a Bizottság
         azon állításának megerősítésével, miszerint az Opel Nederland EK 81. cikkel ellentétes korlátozó kiskereskedelmi jutalompolitikát
         alkalmazott.

      60      A General Motors fenntartja elsősorban azt, hogy a megállapodás csak akkor tekinthető az EK 81. cikk értelmében véve versenykorlátozó
         célú megállapodásnak, ha első látásra nyilvánvaló, hogy egyetlen célja vagy hatása a verseny érzékelhető korlátozása. A General
         Motors szerint az Opel Nederland jutalompolitikája nem tekinthető ilyen megállapodásnak.

      61      A General Motors másodsorban megerősíti, hogy az Elsőfokú Bíróság által a megtámadott ítélet 102. pontjában az exporttilalom
         vagy más exportkorlátozás kapcsán idézett ítélkezési gyakorlat nem támasztja alá az Elsőfokú Bíróság azon állítását, miszerint
         az Opel Nederland jutalompolitikáját az EK 81. cikk értelmében véve versenykorlátozó célú megállapodásnak kell minősíteni.
         E fogalom túl széles értelmezése egyebekben azzal a veszéllyel jár, hogy a versenyre teljes mértékben ártalmatlan megállapodásokat
         bünteti, és sérti az ártatlanság vélelmének elvét és a meghallgatáshoz való jogot.

      62      A General Motors harmadsorban úgy véli, hogy az Elsőfokú Bíróság által a megtámadott ítélet 100. pontjában tett, a hazai eladások
         és az exportra történő eladások közötti összehasonlításnak nincs jelentősége. A General Motors megjegyzi, hogy mivel a kereskedő
         nyereséget tud termelni függetlenül a jutalom kifizetésétől, és a gépkocsik szállítása nem korlátozott, az Opel Nederland
         jutalompolitikája nem csökkentette a holland kereskedők érdekét arra, hogy a jutalomkampányok alatt exportáljanak. A General
         Motors mindazonáltal arra hivatkozik, hogy amennyiben a Hollandiában történő hazai eladások és az exportra történő eladás
         gazdasági feltételei nagyon különbözőek, tekintettel a gépkocsikra kivetett holland adók magas összegére, az exportra történő
         eladás kizárása a jutalomkampányokból nem vezet szükségképpen az árak növekedéséhez vagy az exportra történő eladás haszonkulcsának
         csökkenéséhez a hazai eladásokkal összehasonlítva.

      63      A General Motors negyedsorban arra hivatkozik, hogy az Elsőfokú Bíróság a megtámadott ítélet 101. pontjában helytelenül támaszkodott
         az Opel Nederland szándékaira az EK 81. cikk értelmében véve versenykorlátozó célú megállapodás létezésének megállapításakor.
         E cikk értelmében ugyanis a megállapodás célját objektív módon kell értékelni, nem valamely fél szubjektív szándékára való
         hivatkozással.

       A Bíróság álláspontja
      64      Ami e jogalap első részét illeti, elegendő azt megállapítani, amint azt a főtanácsnok indítványának 67. pontjában is leírta,
         hogy a General Motors állításával ellentétben valamely megállapodás az EK 81. cikk értelmében véve versenykorlátozó célúnak
         tekinthető akkor is, ha célja nem csupán a verseny korlátozása, hanem más, jogszerű célokat is követ (lásd az 56/64. és 58/64.
         sz., Consten és Grundig kontra Bizottság ügyben 1966. július 13-án hozott ítéletet [EBHT 1966., 429. és 496. o.]; a fent hivatkozott
         IAZ és társai kontra Bizottság ítélet 25. pontját; a C‑235/92. P. sz., Montecatini kontra Bizottság ügyben 1999. július 8‑án
         hozott ítélet [EBHT 1999., I‑4539. o.] 122. pontját, és a C-238/99. P., C‑244/99. P., C‑245/99. P., C‑247/99. P., C‑250/99. P.−C‑252/99. P.
         és C‑254/99. P. sz., Limburgse Vinyl Maatschappij és társai kontra Bizottság ügyben 2002. október 15‑én hozott ítélet [EBHT 2002.,
         I‑8375. o.] 49. pontját).

      65      A fentiekből következik, hogy a második jogalap első részét mint megalapozatlant el kell utasítani.

      66      A második jogalap második része kapcsán a megtámadott ítélet 102. pontjában idézett ítélkezési gyakorlatból következik, amint
         azt az Elsőfokú Bíróság e pontban helyesen megjegyzi, hogy nem csupán a megállapodás kikötéseit kell figyelembe venni, hanem
         más tényezőket is, mint például a megállapodás által követett célok, tekintettel a gazdasági és jogi összefüggésekre, annak
         meghatározása érdekében, hogy a megállapodás az EK 81. cikk értelmében véve versenykorlátozó célú‑e.

      67      Még ha a megtámadott ítélet 102. pontjában idézett ítélkezési gyakorlat az exporttilalomra vagy hasonló korlátozásokra vonatkozik
         is, ezen ítélkezési gyakorlatból az következik, hogy valamely forgalmazási megállapodás az EK 81. cikk értelmében véve versenykorlátozó
         célú, ha egyértelműen kitűnik belőle az a szándék, hogy az exportra történő eladást kevésbé kedvezően kell kezelni, mint a
         hazai eladásokat, és ha az érintett piac felosztásához vezet (lásd különösen ilyen értelemben a fent hivatkozott IAZ‑ítélet
         23. pontját).

      68      Amint azt a főtanácsnok indítványának 72. pontjában leírta, az ilyen cél nem csupán az export közvetlen korlátozásával érhető
         el, hanem közvetett intézkedésekkel is, mint a jelen ügyben vitatott intézkedések, mivel befolyásolják ezen ügyletek gazdasági
         feltételeit.

      69      Következésképpen úgy tűnik, hogy az Elsőfokú Bíróság érvelését jogosan alapította a megtámadott ítélet 102. pontjában idézett
         ítélkezési gyakorlatra.

      70      Ilyen körülmények között a megtámadott ítélet nem tekinthető úgy, hogy az EK 81. cikk értelmében véve versenykorlátozó célú
         megállapodás fogalmának túl széles értelmezését tartalmazza, amely sértené az ártatlanság vélelmének elvét és a meghallgatáshoz
         való jogot.

      71      Következésképpen el kell utasítani a második jogalap második részét.

      72      A második jogalap harmadik része kapcsán meg kell jegyezni, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat szerint annak megállapítása
         érdekében, hogy valamely megállapodást tiltottnak kell‑e tekinteni az általa okozott versenykorlátozás miatt, meg kell vizsgálni,
         hogy a vitatott megállapodás hiányában milyenek lennének a tényleges versenyfeltételek (lásd a C‑7/95. P. sz., Deere kontra
         Bizottság ügyben 1998. május 28-án hozott ítélet [EBHT 1998., I‑3111. o.] 76. pontját és a C‑8/95. P. sz., New Holland Ford
         kontra Bizottság ügyben 1998. május 28‑án hozott ítélet [EBHT 1998., I‑3175. o.] 90. pontját).

      73      Amint azt a főtanácsnok indítványának 74. pontjában leírta, a jelen ügy tárgyát képező helyzethez hasonló körülmények között
         meg kell vizsgálni, hogy milyen lenne a holland kereskedők magatartása és az érintett piacon fennálló versenyhelyzet abban
         az esetben, ha az exportra történő eladás nem lenne kizárva a jutalompolitikából.

      74      Úgy tűnik, hogy az Elsőfokú Bíróság ténylegesen lefolytatta e vizsgálatot, megállapítva a megtámadott ítélet 100. pontjában
         azt, hogy mivel a jutalmat a továbbiakban nem nyújtották az exportra történő eladás esetén, a kereskedőknek az ezen eladások
         végzésére vonatkozó gazdasági mozgástere csökkent ahhoz képest, amilyen mozgástérrel a nemzeti eladások tekintetében rendelkeznek.

      75      Az a körülmény, hogy Hollandiában a hazai eladásokra és az exportra történő eladásra − adóharmonizáció hiányában − külonböző
         feltételek vonatkoznak, nem érinti e megállapítást.

      76      Következésképpen a második jogalap harmadik részét mint megalapozatlant el kell utasítani.

      77      Végül a második jogalap negyedik része kapcsán, amely szerint az Elsőfokú Bíróság a megtámadott ítélet 101. pontjában tévedést
         követett el, az Opel Nederland szándékaira támaszkodván az EK 81. cikk szerinti versenykorlátozó célú megállapodás létezésének
         megállapításakor, meg kell jegyezni, hogy a szándék nem szükséges elem annak meghatározásában, hogy a megállapodás célja versenykorlátozó
         volt‑e (lásd ilyen értelemben a fent hivatkozott Miller kontra Bizottság ítélet 18. pontját, valamint a CRAM és Rheinzink
         kontra Bizottság ítélet 26. pontját).

      78      Ezzel szemben, még ha a felek szándéka nem is szükséges elem a megállapodás célja versenykorlátozó jellegének meghatározásában,
         a Bizottságot vagy a közösségi bíróságot semmi nem akadályozza abban, hogy tekintetbe vegyék e szándékot (lásd ilyen értelemben
         a fent hivatkozott IAZ és társai kontra Bizottság ítélet 23–25. pontját).

      79      Következésképpen, amint azt a főtanácsnok indítványának 79. pontjában leírta, az Elsőfokú Bíróság jogszerűen támaszkodott
         az Opel Nederland szándékaira annak megállapításakor, hogy az exportra történő eladás kizárása a jutalomrendszerből az EK 81. cikk
         értelmében vett versenykorlátozó célt követett.

      80      Következésképpen a második jogalap negyedik részét, valamint emiatt e jogalap teljességét el kell utasítani.

       A harmadik jogalapról
       A General Motors érvelése
      81      A General Motors arra hivatkozik, hogy az Elsőfokú Bíróság jogban való tévedést követett el a vitatott határozatban a Bizottság
         által kiszabott bírság összegének megerősítésével.

      82      Elsőként azzal érvel, hogy a megtámadott ítéletnek a bírságra vonatkozó indokolása sérti a 17. rendelet 15. cikkének (2) bekezdését,
         mivel téves állításokra alapul az exportkorlátozásra irányuló feltételezett általános stratégia létezése és a jutalompolitikának
         az EK 81. cikkel való összeegyeztethetősége kapcsán.

      83      Másodikként a General Motors fenntartja, hogy az Elsőfokú Bíróság jogban való tévedést követett el, és tévesen értelmezte
         a bizonyítékokat annak megállapításával, hogy az Opel Nederlandnak a Bizottság első beavatkozását követően tett intézkedései
         nem minősültek a jogsértés abbahagyásának.

      84      Harmadikként a General Motors arra hivatkozik, hogy számos más esetben a Bizottság elismerte a jogsértés azonnali abbahagyását
         mint enyhítő körülményt, amely a bírság csökkentését indokolja. A felperes különösen az EK‑Szerződés 82. cikk alkalmazására
         vonatkozó eljárásban (COMP/E‑2/36.041/PO Michelin‑ügy) 2001. június 20‑án hozott 2002/405/EK bizottsági határozatra (HL 2002. L 143.,
         1. o.) hivatkozik, amelyben a jogsértés abbahagyása, ami a kifogásközlést megelőzően történt, de három évvel a vizsgálat kezdete
         után, valamint másfél évvel a Bizottság helyszíni vizsgálatát követően, „enyhítő körülményekre való jogosultságot” teremtett.

       A Bíróság álláspontja
      85      Meg kell állapítani először is, hogy a harmadik jogalap első része közvetlenül kötődik a General Motors által az első két
         jogalap alátámasztására felhozott érvekhez, amelyek szerint a jutalomrendszer nem valósít meg jogsértést az EK 81. cikk értelmében.
         Mivel ezen érveket a Bíróság e jogalapok vizsgálata keretében elutasította, emiatt el kell utasítani a harmadik jogalap első
         részét is.

      86      A harmadik jogalap második és harmadik része kapcsán emlékeztetni kell arra, hogy a 17. rendelet 15. cikkének (2) bekezdése
         és az ESZAK‑Szerződés 65. cikkének (5) bekezdése alapján kiszabott bírság megállapításának módszeréről szóló iránymutatás
         a bírság alapösszegének csökkentését írja elő enyhítő körülmények esetére, mint amilyen a jogsértés abbahagyása a Bizottság
         első beavatkozásával egy időben.

      87      Nem vitatott, hogy az Opel Nederland megszüntette a jutalomrendszert 1998. január 20-án, azaz több mint egy évvel a Bizottság
         első beavatkozását követően.

      88      Ilyen körülmények között, még ha a Bizottság csökkentette is a bírságot hasonló helyzetben, az Elsőfokú Bíróság jogosan állapította
         meg a megtámadott ítélet 204. pontjában, hogy a Bizottság nem volt köteles enyhítő körülményeket figyelembe venni a vitatott
         határozatban.

      89      Következésképpen a harmadik jogalap második és harmadik részét, valamint emiatt e jogalap teljességét el kell utasítani.

      90      A General Motors által fellebbezésének alátámasztására előterjesztett egyik jogalap sem volt megalapozott, következésképpen
         a fellebbezést el kell utasítani.

       A költségekről
      91      Az eljárási szabályzat 69. cikkének 2. §‑a alapján, amelyet ugyanezen szabályzat 118. cikke értelmében a fellebbezési eljárásban
         is alkalmazni kell, a Bíróság a pervesztes felet kötelezi a költségek viselésére, ha a pernyertes fél ezt kérte. A General
         Motorst, mivel pervesztes lett, a Bizottság kérelmének megfelelően kötelezni kell a költségek viselésére.

      A fenti indokok alapján, a Bíróság (harmadik tanács) a következőképpen határozott:
      1)      A fellebbezést elutasítja.
      2)      A General Motors BV‑t kötelezi a költségek viselésére.
      Aláírások
      * Az eljárás nyelve: angol.