title: A Bíróság (nagytanács) 2006. szeptember 19-i ítélete.#Lidl Belgium GmbH & Co. KG kontra Etablissementen Franz Colruyt NV.#Előzetes döntéshozatal iránti kérelem: Rechtbank van koophandel te Brussel - Belgium.#84/450/EGK és 97/55/EK irányelvek - Megtévesztő reklám - Összehasonlító reklám - Megengedhetőségi feltételek - Áruházláncok által alkalmazott általános árszínvonal összehasonlítása - Termékválaszték árainak összehasonlítása.#C-356/04. sz. ügy.

text:
      C‑356/04. sz. ügy
      Lidl Belgium GmbH & Co. KG
      kontra
      Etablissementen Franz Colruyt NV
      (a rechtbank van koophandel te Brussel [Belgium] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)
      „84/450/EGK és 97/55/EK irányelvek – Megtévesztő reklám – Összehasonlító reklám – Megengedhetőségi feltételek – Áruházláncok által alkalmazott általános árszint összehasonlítása – Termékválaszték árainak összehasonlítása”
      Az ítélet összefoglalása
      1.        Jogszabályok közelítése – Megtévesztő reklám és összehasonlító reklám – 84/450 irányelv
      (84/450 tanácsi irányelv, 3a. cikk, (1) bekezdés, b) pont)
      2.        Jogszabályok közelítése – Megtévesztő reklám és összehasonlító reklám – 84/450 irányelv
      (84/450 tanácsi irányelv, 3a. cikk , (1) bekezdés, c) pont)
      3.        Jogszabályok közelítése – Megtévesztő reklám és összehasonlító reklám – 84/450 irányelv
      (84/450 tanácsi irányelv, 3a. cikk, (1) bekezdés, c) pont)
      4.        Jogszabályok közelítése – Megtévesztő reklám és összehasonlító reklám – 84/450 irányelv
      (84/450 tanácsi irányelv, 3a. cikk, (1) bekezdés, c) pont)
      5.        Jogszabályok közelítése – Megtévesztő reklám és összehasonlító reklám – 84/450 irányelv
      (84/450 tanácsi irányelv, 3a. cikk, (1) bekezdés, c) pont)
      1.        A 97/55 irányelvvel módosított, a megtévesztő és összehasonlító reklámról szóló 84/450 tanácsi irányelv, amely a megengedhető
         összehasonlító reklámot attól teszi függővé, hogy az összehasonlított versenyző termékek azonos szükségletet elégítsenek ki,
         és azonos legyen a rendeltetésük, 3a. cikke (1) bekezdésének b) pontjában előírt összehasonlító reklám megengedhetőségi feltételét
         úgy kell értelmezni, hogy az nem tiltja meg, hogy az összehasonlító reklám együttesen vonatkozzon a két áruházlánc által forgalmazott
         mindennapi fogyasztási cikkek választékára, amennyiben az említett választékot mindkét részről egyedi termékek alkotják, amelyek
         egyenként nézve teljesítik az e rendelkezésben szereplő összehasonlíthatósági követelményt.

      Az összehasonlítható termékválasztékra vonatkozó csoportos összehasonlítás lehetősége a reklámozó számára lehetővé teszi,
         hogy a fogyasztókat átfogó és összefoglaló adatokat tartalmazó rekláminformációval lássa el, amelyek különösen hasznosak lehetnek
         számukra. Ez a helyzet különösen az olyan ágazatban, mint az üzletláncokon keresztüli kiskereskedelem, amelyben a fogyasztó
         rendszerint több, a mindennapi szükséglet kielégítését szolgáló vásárlást végez. E vásárlások szempontjából az áruházláncok
         árainak általános színvonalára vagy azok áraira vonatkozó összehasonlító információ – amennyiben az általuk forgalmazott termékek
         adott választékát illeti – feltehetőleg hasznosabbnak bizonyul a fogyasztó számára, mint az egyik vagy másik termék árára
         korlátozott összehasonlító információ.

      (vö. 34‑35., 39. pont, a rendelkező rész 1. pontja)
      2.        A 97/55 irányelvvel módosított, a megtévesztő és összehasonlító reklámról szóló 84/450 tanácsi irányelv 3a. cikke (1) bekezdésének
         c) pontjában szereplő azon követelményt, hogy a reklám „tárgyilagosan hasonlítsa össze” a szóban forgó áruk tulajdonságait,
         úgy kell értelmezni, hogy a két versenytárs áruházlánc által forgalmazott összehasonlítható mindennapi fogyasztási cikkek
         választéka árainak összehasonlítása vagy az általuk forgalmazott összehasonlítható termékválaszték tekintetében alkalmazott
         általános árszint összehasonlítása esetén nem foglalja magában, hogy a reklámban kifejezetten és kimerítően fel kell sorolni
         – mind a reklámozó, mind annak az összehasonlításba bevont versenytársai esetében – az összehasonlított termékeket és árakat.

      (vö. 54. pont, a rendelkező rész 2. pontja)
      3.        A 97/55 irányelvvel módosított, a megtévesztő és összehasonlító reklámról szóló 84/450 tanácsi irányelv 3a. cikke (1) bekezdésének
         c) pontját úgy kell értelmezni, hogy e rendelkezés értelmében két versenyző áruházlánc által forgalmazott áruk „ellenőrizhető”
         tulajdonságának minősülnek:

      –      az említett áruk árai;
      –        az ilyen áruházláncok mindegyike által alkalmazott, összehasonlítható termékválasztékra, és az azon fogyasztó által megvalósítható
         megtakarítások összegére vonatkozó általános árszint, amely fogyasztó az ilyen termékeket az áruházláncok közül az egyiknél,
         nem pedig a másiknál vásárolja meg, amennyiben a kérdéses áruk ténylegesen részét képezik az összehasonlítható termékválasztéknak,
         amely alapján az említett általános árszintet meghatározták.

      (vö. 62. pont, a rendelkező rész 3. pontja)
      4.        A 97/55 irányelvvel módosított, a megtévesztő és összehasonlító reklámról szóló 84/450 irányelv 3a. cikke (1) bekezdésének
         c) pontját úgy kell értelmezni, hogy egy összehasonlító reklámban említett tulajdonság nem teljesíti az e rendelkezésben szereplő
         ellenőrizhetőség követelményét, ha az ezen tulajdonság említésén alapuló összehasonlítás elemeit a reklám nem sorolja fel,
         kivéve ha a reklám – különösen a reklámüzenet címzettjei számára – megjelöli, hogy ezen címzettek hol és hogyan szerezhetnek
         nehézség nélkül tudomást az összehasonlítás elemeiről, a reklám vagy annak hitelessége, illetve a szóban forgó tulajdonság
         ellenőrzése végett, vagy ha nem rendelkeznek az ehhez szükséges szakértelemmel, annak ellenőriztetése céljából.

      Az irányelv által követett fogyasztóvédelmi célnak megfelelően az ilyen kötelezettség ugyanis lehetővé teszi, hogy az ilyen
         reklám címzettjének módjában álljon arról meggyőződni, hogy helyesen tájékoztatták‑e a mindennapi szükségleti cikkek általa
         elvégzendő vásárlása tekintetében.

      (vö. 71‑72., 74., a rendelkező rész 4. pontja)
      5.        A 97/55 irányelvvel módosított, a megtévesztő és összehasonlító reklámról szóló 84/450 irányelv 3a. cikke (1) bekezdésének
         a) pontját úgy kell értelmezni, hogy a fő versenytársakhoz képest a reklámozó alacsonyabb árszintjét hirdető összehasonlító
         reklám, valamint egy termékmintára vonatkozó összehasonlítás megtévesztő jellegű, ha a reklám:

      –        nem tünteti fel, hogy az összehasonlítás csak egy ilyen mintára vonatkozik, nem pedig a reklámozó termékeinek egészére,
      –        nem határozza meg az elvégzett összehasonlítás elemeit, vagy nem tájékoztatja a címzettet arról az információforrásról, amelynél
         ez a meghatározás elvégezhető, vagy

      –        együttes utalást tartalmaz a mindennapi szükségleti cikkek vásárlását az egyik, nem pedig a másik versenyző áruházláncnál
         végző fogyasztó által megvalósítható megtakarítási sávra, anélkül hogy egyediesítené az egyes említett versenytársaknál alkalmazott
         általános árszintet, illetőleg az azoknál egymáshoz képest elérhető megtakarítások összegét, amennyiben a reklámozónál, nem
         pedig annak valamely versenytársánál vásárolnak.

      A kérdést előterjesztő bíróság feladata annak felülvizsgálata, hogy az alapügyben szóban forgó reklámok rendelkeznek‑e ilyen
         tulajdonságokkal.

      (vö. 85‑86. pont és a rendelkező rész 5. pontja)
A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE
      2006. szeptember 19.(*)

      „84/450/EGK és 97/55/EK irányelvek – Megtévesztő reklám – Összehasonlító reklám – Megengedhetőségi feltételek – Áruházláncok által alkalmazott általános árszint összehasonlítása – Termékválaszték árainak összehasonlítása”
      A C‑356/04. sz. ügyben,
      az EK 234. cikk alapján benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában, amelyet a rechtbank van koophandel te
         Brussel (Belgium) a Bírósághoz 2004. augusztus 18‑án érkezett, 2004. július 29‑i határozatával terjesztett elő az előtte

      a Lidl Belgium GmbH & Co KG
      és
      az Etablissementen Franz Colruyt NV
      között folyamatban lévő eljárásban,
      A BÍRÓSÁG (nagytanács),
      tagjai: V. Skouris elnök, P. Jann, C. W. A. Timmermans, K. Schiemann (előadó) és J. Malenovský tanácselnökök, J. N. Cunha Rodrigues,
         R. Silva de Lapuerta, K. Lenaerts, P. Kūris, Juhász E., G. Arestis, A. Borg Barthet és M. Ilešič bírák,

      főtanácsnok: A. Tizzano,
      hivatalvezető: C. Strömholm tanácsos,
      tekintettel az írásbeli szakaszra és a 2005. december 7‑i tárgyalásra,
      figyelembe véve a következők által előterjesztett észrevételeket:
      –        a Lidl Belgium GmbH & Co KG képviseletében M. Lebbe advocaat,
      –        az Etablissementen Franz Colruyt NV képviseletében H. De Bauw advocaat,
      –        a belga kormány képviseletében M. Wimmer, meghatalmazotti minőségben,
      –        a francia kormány képviseletében G. de Bergues és R. Loosli‑Surrans, meghatalmazotti minőségben,
      –        a lengyel kormány képviseletében T. Nowakowski, meghatalmazotti minőségben,
      –        az Európai Közösségek Bizottsága képviseletében A. Aresu és R. Troosters, meghatalmazotti minőségben,
      a főtanácsnok indítványának a 2006. március  29‑i tárgyaláson történt meghallgatását követően,
      meghozta a következő
      Ítéletet
      1        Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem az 1997. október 6‑i 97/55/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvvel (HL L 290.,
         18. o.; magyar nyelvű különkiadás 15. fejezet, 3. kötet, 365. o.) módosított, a megtévesztő reklámra és az összehasonlító
         reklámra vonatkozó tagállami törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezések közelítéséről szóló, 1984. szeptember 10‑i
         84/450/EGK tanácsi irányelv (HL L 250.,17. o.; magyar nyelvű különkiadás 15. fejezet, 1. kötet, 227. o.; a továbbiakban: irányelv)
         3a. cikke (1) bekezdése a), b) és c) pontjának értelmezésére vonatkozik.

       Jogi háttér
      2        Az irányelv 1. cikke így rendelkezik:

      „Ezen irányelv célja, a fogyasztók, a kereskedelmi, ipari, kézműipari vagy szabadfoglalkozású tevékenységet folytató személyek
         és általában a nagyközönség érdekeinek védelme a megtévesztő reklámmal, valamint annak tisztességtelen következményeivel szemben,
         valamint azoknak a feltételeknek a meghatározása, amelyek mellett az összehasonlító reklám megengedett.”

      3        Az irányelv 2. cikkének (2) bekezdése szerint: „[…] megtévesztő reklám: minden olyan reklám, amely bármilyen módon – beleértve
         a megjelenítését is – megtéveszti vagy megtévesztheti azokat a személyeket, akik felé irányul, vagy akiknek a tudomására juthat,
         és megtévesztő jellege miatt befolyásolhatja e személyek gazdasági magatartását, vagy amely ugyanilyen okok miatt kárt okoz,
         vagy kárt okozhat valamely versenytársnak”.

      4        Az irányelv 2. cikkének 2a. pontja meghatározása szerint összehasonlító reklám: „[…] minden olyan reklám, amely közvetlenül
         vagy közvetve felismerhetővé tesz valamely versenytársat, vagy a versenytárs által kínált árukat vagy szolgáltatásokat”.

      5        Az irányelv 3. cikke ekként fogalmaz:

      „A reklám megtévesztő jellegének megállapításakor figyelembe kell venni a reklám minden elemét, különösen a reklámba foglalt
         bármely olyan információt, amely a következőkre vonatkozik:

      a)      az áruk vagy szolgáltatások jellemzői, mint a hozzáférhetőség, természet, kivitelezés, összetétel, a gyártás vagy szolgáltatás
         módszere és időpontja, adott célra való alkalmasság, felhasználás, mennyiség, pontos leírás, földrajzi vagy kereskedelmi eredet,
         vagy a használattól várható eredmények, vagy az árun vagy szolgáltatáson végrehajtott vizsgálat vagy ellenőrzés eredménye
         és főbb jellemzői;

      b)      az ár vagy az ár megállapításának módja, és azok a feltételek, amelyekkel az árut szállítják vagy a szolgáltatást nyújtják;
      c)      a reklámozó természete, sajátosságai és jogai, mint azonossága és vagyona, képesítései és ipari, kereskedelmi vagy szellemi
         tulajdonjogai, vagy díjai és kitüntetései.

      6        Az irányelv 3a. cikkének (1) bekezdése előírja:

      „Az összehasonlítást illetően összehasonlító reklám a következő feltételek teljesülése esetén megengedett:
      a)      a reklám 2. cikk 2. pontja, a 3. cikk […]szerint nem megtévesztő;
      b)      azonos szükségleteket kielégítő vagy azonos rendeltetésű árukat vagy szolgáltatásokat hasonlít össze;
      c)      tárgyilagosan hasonlítja össze ezen áruk és szolgáltatások egy vagy több jelentős, lényeges, ellenőrizhető és jellemző tulajdonságát,
         amelybe az ár is beletartozhat;

      […]”
      7        Az irányelv 4. cikkének (1) bekezdése így fogalmaz:

      „(1) A tagállamok mind a fogyasztók, mind a versenytársak és a nagyközönség érdekében biztosítják a megtévesztő reklám leküzdésére
         és az összehasonlító reklámra vonatkozó rendelkezések betartatására alkalmas megfelelő és hatékony eszközöket.”

      […]”
      8        Az irányelv 6. cikke szerint:

      „A tagállamok a bíróságokra vagy a közigazgatási hatóságokra ruházzák azokat a hatásköröket, amelyek a 4. cikkben biztosított
         polgári vagy közigazgatási eljárásokban felhatalmazzák őket arra, hogy:

      a)      megköveteljék a reklámozótól, hogy bizonyítékot mutasson be a reklámban szereplő tényállítások hitelességéről, amennyiben
         a reklámozó és az eljárásban szereplő bármely másik fél jogos érdekeit tekintetbe véve az adott eset körülményei alapján ez
         a követelmény helyénvalónak tűnik, összehasonlító reklám esetében pedig megkövetelhetik, hogy a reklámozó az említett bizonyítékot
         rövid időn belül bemutassa;

      és
      b)      a tényállításokat helytelennek tekintsék, ha az a) pontnak megfelelően kért bizonyítékot a reklámozó nem nyújtotta be, vagy
         azt a bíróság vagy a közigazgatási hatóság elégtelennek ítélte.”

       Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
      9        A Lidl Belgium GmbH & Co KG (a továbbiakban: Lidl) és az Etablissementen Franz Colruyt NV (a továbbiakban: Colruyt) gazdasági
         társaságok mindegyike áruházláncot működtet Belgiumban, amelynek a tevékenysége főként a mindennapi szükségleti cikkek kiskereskedelmére
         irányul a Lidl, illetőleg a Colruyt cégnevek alatt.

      10      2004. január 19‑én a Colruyt levelet intézett az ügyfeleihez (a továbbiakban: vitatott levél) amely a következőképpen fogalmaz:

      „[…] Az elmúlt 2003‑as év során ismét jelentős megtakarításokat érhetett el a Colruytnál.
      Az elmúlt évre vonatkozó átlagos árindexünk alapján kiszámítottuk, hogy egy család, amely hetenként 100 eurót költ el a Colruytnál:
      –        366 és 1129 euró között takarított meg azáltal, hogy a Colruytnál vásárolt, és nem egy másik bevásárlóközpontban (mint a Carrefour,
         Cora, Delhaize stb.);

      –        155 és 293 euró között takarított meg azzal, hogy a Colruytnál, és nem egy diszkontáruházban vagy egy nagykereskedőnél (Aldi,
         Lidl, Makro) vásárolt.

      A hátoldalon olvassa el, hogy a 2003‑as évben hogyan növekedett az árkülönbség a többi áruházhoz képest. Ezek a számok jelzik,
         hogy a Colruyt és a többi áruház közötti különbség ez utóbbi hónapokban nőtt.

      A tartósan alacsony ár biztosítása érdekében minden egyes napon összehasonlítunk tizennyolcezer árat más‑más áruházakban.
         Ezenkívül összehasonlítjuk valamennyi leértékelést is. Ebből következően az adataink teljesen naprakészek. A központi számítógépünkön
         tároljuk valamennyi árat.

      Ennek alapján mindennap kiszámítjuk a Colruyt és a más áruházak közötti árkülönbségeket. Így adjuk meg valamennyi árindexünket,
         amelyet a független minőség‑ellenőrző intézet, a Quality Control szavatol.

      Ennek következtében a Colruytnál mindennap és az év során bármikor a legalacsonyabb árat kell fizetnie. 2004‑ben is hűek maradunk
         ehhez a garanciához.”

      11      Az említett levél hátoldalán két diagram látható. Az első bemutatja a Colruyt és a versenytársai közötti árszintbeli különbséget
         2003. december 22‑én, amely különbségről azt állítják, hogy azt az egyes Colruyt áruházakban és a régióban versenytárs áruházakban
         eladott összehasonlítható termékekkel való napi ár‑összehasonlítás alapján számították ki, a leértékeléseket is beleértve.
         A második diagram ennek a különbségnek a növekedését mutatja be a 2003. év során.

      12      A következőképpen megfogalmazott közlemény szerepel egyebekben a Colruyt által üzemeltetett áruházakban kiállított pénztárblokkon:

      „Mennyit takarított meg 2003‑ban? Amennyiben minden héten 100 eurót költött el a Colruytban, az árindexünk alapján ön:
      –        366 és 1129 euró között takarított meg más bevásárlóközpontokhoz képest (mint például: Carrefour, Cora, Delhaize stb.)
      –        155 és 293 euró között takarított meg a diszkontáruházakhoz vagy a nagykereskedésekhez képest (Aldi, Lidl, Makro)”
      13      Mind a vitatott levél, mind a pénztárblokkok hivatkoznak a Colruyt weboldalára is, ahol a Colruyt által használt ár-összehasonlító
         rendszert és az árindex kiszámításának módját részletesebben kifejtették.

      14      Egyebekben a Colruyt reklámprospektusai és az általa kibocsátott pénztárblokkok a következő állítást tartalmazzák a Colruyt
         áruházakban értékesített mindennapi fogyasztási cikkek választékával kapcsolatban, amely cikkeket a rájuk ragaszott „BASIC”
         kifejezést tartalmazó piros címke alapján lehetett felismerni:

      „BASIC: legalacsonyabb ár(ak) Belgiumban. Olcsóbb még a diszkontáruházak (Aldi, Lidl) összehasonlítható termékeinél és az
         egyéb bevásárlóközpontok (mint például a Carrefour, Cora stb.) »Eerste prijs/1er prix« termékeinél is.”

      A BASIC termékeket a BASIC feliratot tartalmazó piros címkéről ismerheti fel.”
      15      Egyes reklámprospektusok a következő minősítéseket tartalmazzák:

      „BASIC =  Legalacsonyabb árak:
      Az árak általános erőteljes csökkentésén kívül teljes árukészletet kínálunk önnek, amelyet összehasonlíthat a szokásos diszkontáruházak
         termékeivel (mint az Aldi és Lidl) és az egyéb bevásárlóközpontok »Eerste prijs/1er prix« termékeivel. A BASIC termékeink:
         mindennapi alapvető cikkek a legalacsonyabb áron.”

      16      A Lidl keresetet nyújtott be a rechtbank van koophandel te Brussel előtt e különféle reklámgyakorlatok megszüntetése érdekében,
         amelyek szerinte ellentétesek az 1999. május 25‑i törvénnyel módosított, a kereskedelmi gyakorlatokról és fogyasztók védelméről
         és tájékoztatásáról szóló 1991. július 14‑i belga törvény (Moniteur belge/Belgisch Staatsblad 1999. június 23. 23670. o.)
         23a. cikkével, amely nemzeti rendelkezés az irányelv 3. cikkének átültetését biztosítja.

      17      A Lidl szerint a szóban forgó reklámok nem tárgyilagosak, nem ellenőrizhetőek, és megtévesztők. Egyrészt az árak általános
         színvonalára vonatkozó reklám sem az összehasonlított termékeket, sem azok minőségét, sem az árát nem jelöli meg. Ezt az árszintet,
         amit a Colruyt által forgalmazott termékek közül kiválasztott termékminta alapján számítottak ki, ezenkívül azt extrapoláció
         módszere útján terjesztették ki e reklámozó más termékeire is. Végül ez a reklám nem tett egyenként különbséget mindegyikük
         általános árszintjére való külön utalással, hanem csoportosítva utalt ezekre a versenytársakra, pontatlanul elhelyezve azokat
         egy ársávban. Másrészt a „BASIC”-nek nevezett termékek esetében a vitatott reklámok nem azonosították sem az összehasonlítás
         tárgyát képező árukat, sem azok árait.

      18      Ilyen körülmények között határozott a rechtbank van koophandel te Brussel Hjesteret az eljárás felfüggesztéséről, és a következő
         kérdéseket terjesztette a Bíróság elé:

      „1)      A 84/450/EGK [irányelv] 3a. cikke (1) bekezdésének a) pontját úgy kell‑e értelmezni, hogy tilos egy reklámozó általános árszintjének
         a versenytársakéval oly módon való összehasonlítása, amely egyes kiválasztott termékek árainak összehasonlításából általános
         következtetést von le, minthogy ezáltal azt a benyomást kelti, hogy a reklámozó összes terméke olcsóbb, annak ellenére, hogy
         az elvégzett összehasonlítás csak a termékek bizonyos körére korlátozódott, kivéve ha a reklámból egyrészről a reklámozó termékei,
         másrészről a versenytársak azokkal összehasonlított termékei és mennyiségük megállapítható, és kitűnik, hogy az összehasonlításban
         érintett versenytárs az összehasonlításban hol helyezkedik el, és árai a reklámozó, valamint a többi versenytárs áraihoz képest
         milyenek?

      2)      A 84/450/EGK [irányelv] 3a. cikke (1) bekezdésének b) pontját úgy kell‑e értelmezni, hogy az összehasonlító reklám csak akkor
         megengedett, ha az összehasonlítás azonos szükségletet kielégítő vagy azonos rendeltetésű egyes árukat vagy szolgáltatásokat
         érint, és az áruválaszték akkor is kizárt az összehasonlító reklám lehetőségéből, ha az összességében – de nem feltétlenül
         minden elemében – azonos szükségletet elégít ki, vagy azonos rendeltetésű?

      3)      A 84/450/EGK [irányelv] 3a. cikke (1) bekezdésének c) pontját úgy kell‑e értelmezni, hogy a termékek árának vagy a versenytársak
         általános árszintjének összehasonlítását tartalmazó összehasonlító reklám csak akkor tárgyilagos, ha feltünteti a reklámozó
         és az összehasonlításban érintett minden versenytárs összehasonlított termékeit és árait, valamint lehetővé teszi a reklámozó
         és versenytársai által alkalmazott árak megismerését, amikor is az összes összehasonlított terméket kifejezetten és szállítója
         szerint elkülönítve fel kell tüntetni?

      4)      A 84/450/EGK [irányelv] 3a. cikke (1) bekezdésének c) pontját úgy kell‑e értelmezni, hogy egy összehasonlító reklámban ismertetett
         termékjellemző csak abban az esetben felel meg az e cikk szerinti ellenőrizhetőségi követelménynek, ha annak helytállóságát
         a reklám címzettjei is ellenőrizni tudják, vagy elegendő, ha ezt a reklám címzettjének nem minősülő harmadik személyek tudják
         ellenőrizni?

      5)      A 84/450/EGK [irányelv] 3a. cikke (1) bekezdésének c) pontját) úgy kell‑e értelmezni, hogy a termékek ára és a versenytársak
         általános árszintje önmagukban ellenőrizhető jellemzők?”

       Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekről
       Előzetes megfontolások
      19      Előzetesen hangsúlyozni kell, először is, hogy az alapügyben az összehasonlító reklám két elkülönült módszeréről van szó.

      20      Az első esetben a versenytárs áruházláncok által alkalmazott általános árszint összehasonlításáról van szó összehasonlítható
         áruválasztékukat és ennek alapján a fogyasztó által egy évben megvalósítható megtakarítások összegére való következtetést
         illetően, aszerint hogy a fogyasztó naponta vásárol‑e mindennapi fogyasztási cikkeket az egyik vagy a másik áruházláncnál
         (a továbbiakban: a vitatott összehasonlítás első módszere). Az említett általános árszintet havonta, majd évente határozzák
         meg a mindennapi fogyasztási cikkek nagyon széles árumintájának egyes árai alapján, amelyek néha azonosak (márkás termékek),
         néha hasonlóak (márka nélküli termékek, vagy az áruházlánc saját márkás termékei) amelyeket egyrészt a reklámozó, másrészt
         annak minden egyes versenytársa forgalmaz. E meghatározás céljából a termékek így feljegyzett egyéni árait aszerint súlyozzák,
         hogy a reklámozótól ezen termékeket milyen mennyiségben vásárolják.

      21      A reklám második módszere azon az állításon alapul, hogy a reklámozó valamennyi termékét, amelyen szerepel a „BASIC” megjegyzést
         tartalmazó piros címke, a belgiumi területen kínált legalacsonyabb áron forgalmazza (a továbbiakban: a vitatott összehasonlítás
         második módszere). Az említett termékválaszték magában foglal egyrészt márkás termékeket, másrészt márka nélküli termékeket,
         vagy a reklámozó saját márkájának termékeit. Az ár-összehasonlítás az első árkategória esetében kizárólag mind a reklámozó,
         mind annak versenytársa által forgalmazott azonos márkás termékekre vonatkozik, a második kategória esetében pedig a reklámozó
         és a versenytársa által forgalmazott összehasonlítható minőségű termékekre.

      22      Másodszor emlékeztetni kell, hogy az irányelv céljára, és különösen arra a tényre tekintettel, ahogyan a 97/55 irányelv (2) preambulumbekezdése
         hangsúlyozza, hogy az összehasonlító reklám segíti a különféle összehasonlítható termékek előnyeinek tárgyilagos bemutatását,
         és az  az áruk és szolgáltatások nyújtói közötti versenyt is ösztönözheti a fogyasztók érdekében, az állandó ítélkezési gyakorlat
         szerint az összehasonlító reklámmal kapcsolatban megkövetelt feltételeket úgy kell értelmezni, ahogy az a reklám vonatkozásában
         a legkedvezőbb (a C‑112/99. sz., Toshiba Europe ügyben 2001. október 25‑én hozott ítélet [EBHT 2001., I‑7945. o.] 36. és 37. pontja,
         valamint a C‑44/01. sz. Pippig Augenoptik ügyben 2003. április 8‑án hozott ítélet [EBHT 2003., I‑3095. o.] 42. pontja; lásd
         úgyszintén a C‑59/05. sz. Siemens‑ügyben 2006. február 23‑án hozott ítélet [az EBHT-ban még nem tették közzé] 22–23. pontját).

       A kérdések vizsgálatának sorrendjéről
      23      Mivel az első kérdés kifejezetten a megtévesztő reklám fogalmára vonatkozik, és azt kizárólag a vitatott összehasonlítás első
         módszerével kapcsolatban terjesztették elő, indokolt először a négy másik kérdéssel foglalkozni, amelyek általánosságban a
         megengedett összehasonlító reklám más feltételeire vonatkoznak, és a vitatott összehasonlítási módszerek mindegyikét érintik.

       A második kérdésről
      24      A második kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében azt kívánja megtudni, hogy az irányelv 3a. cikke (1) bekezdésének
         b) pontját úgy kell‑e értelmezni, hogy egy összehasonlító reklám, amely együttesen vonatkozik két versenytárs áruházlánc által
         forgalmazott mindennapi szükségleti cikkek választékára, és nem az azok által forgalmazott egyedi termékekre, megfelelhet‑e
         az említett rendelkezés által megfogalmazott „azonos szükségleteket kielégítő vagy azonos rendeltetésű árukat vagy szolgáltatásokat
         hasonlít össze” feltételének.

      25      Ahogyan a 97/55 irányelv (2) preambulumbekezdéséből következik, az összehasonlító reklámgyakorlat feltételei harmonizációjának
         – amelyet az irányelv végez el –hozzá kell járulnia  a „különféle összehasonlítható termékek” előnyeinek tárgyilagos bemutatásához.
         Ugyanezen irányelv (9) preambulumbekezdése szerint ezen, a termékek összehasonlíthatóságára vonatkozó követelmény különösen
         annak elkerülését célozza, hogy az összehasonlító reklámot versenysértő és tisztességtelen módon alkalmazzák.

      26      Az irányelv 3a. cikke (1) bekezdésének b) pontja közelebbről meghatározza az említett követelményt, és ebben a tekintetben
         a megengedhető összehasonlító reklámot attól teszi függővé, hogy az összehasonlított versenyző termékek azonos szükségletet
         elégítsenek ki, és azonos legyen a rendeltetésük, azaz a fogyasztó számára a helyettesíthetőség megfelelően magas fokát mutassák.

      27      Ebből következően e rendelkezés előírásának teljesítéséhez minden összehasonlító reklámnak a fogyasztók és a versenytársak
         érdekében végső soron e helyettesíthetőségi követelménynek megfelelő termékpárok összehasonlításán kell alapulnia.

      28      Az irányelv 3a. cikkének (1) bekezdését azonban nem lehet úgy értelmezni, hogy az megköveteli, hogy minden egyes összehasonlító
         reklámüzenet kizárólag az ilyen külön szemlélt összehasonlító termékpárokra vonatkozzon, és nem vonatkozhat együttesen két
         összehasonlítható termékekből összeállított áruválasztékra.

      29      A Bíróság már előzőleg hangsúlyozta, hogy azon összehasonlítások számának megválasztása, amelyet a reklámozó kíván elvégezni
         az általa és a versenytársak által kínált termékek között, a gazdasági szabadságának gyakorlását jelenti (fent hivatkozott
         Pippig Augenoptik ügyben hozott ítélet 81. pontja).

      30      Semmi sem engedi meg a priori annak elfogadását, hogy egy ilyen szabadság nem terjed ki egészben vagy részben a reklámozó és a versenytársa által forgalmazott
         összehasonlítható áruválasztékra vonatkozó összehasonlítás lehetőségére is.

      31      Egyrészt az irányelv 3a. cikke (1) bekezdése b) pontjának megfogalmazása egyáltalán nem tesz szükségessé ilyen értelmezést.

      32      Másrészt, ahogyan a jelen ítélet 22. pontjában arra emlékeztet, az összehasonlító reklámmal kapcsolatban megkövetelt feltételeket
         a reklámra nézve a legkedvezőbb jelentés szerint kell értelmezni.

      33      Tekintettel különösen arra a tényre, hogy az összehasonlító reklám az áruk és szolgáltatások nyújtói közötti versenyt is ösztönözheti
         a fogyasztók érdekében, azt az előnyt is figyelembe kell venni, amelyet egy ilyen reklám a fogyasztók számára teremt az irányelv
         3a. cikke (1) bekezdésének b) pontjában található összehasonlíthatósági feltétel értékelése során (lásd, hasonló értelemben,
         az irányelv 3a. cikke (1) bekezdésének g) pontjával kapcsolatban a fent hivatkozott Siemens‑ügyben hozott ítélet 23. és 24. pontját).

      34      El kell ismerni ebben a tekintetben, ahogyan a főtanácsnok az indítványának 35. és 36. pontjában hangsúlyozta, hogy az összehasonlítható
         termékválasztékra vonatkozó csoportos összehasonlítás lehetősége a reklámozó számára lehetővé teszi, hogy a fogyasztókat átfogó
         és összefoglaló adatokat tartalmazó rekláminformációval lássa el, amelyek különösen hasznosak lehetnek számukra.

      35      Ez a helyzet különösen olyan ágazatban, mint az üzletláncokon keresztüli kiskereskedelem, amelyben a fogyasztó rendszerint
         a mindennapi szükséglet kielégítését szolgáló több vásárlást végez. E vásárlások szempontjából az áruházláncok árainak általános
         színvonalára vagy azok áraira vonatkozó összehasonlító információ – amennyiben az általuk forgalmazott termékek adott választékát
         illeti – feltehetőleg hasznosabbnak bizonyul a fogyasztó számára, mint az egyik vagy másik termék árára korlátozott összehasonlító
         információ. Egyebekben a fogyasztóvédelmi egyesületek ugyanezen okból végeznek rendszeresen vizsgálatokat az ilyen üzletek
         árainak általános színvonalára vonatkozóan.

      36      E körülmények között meg kell fontolni, hogy amennyiben a két versenytárs áruválasztéka, amelyre az összehasonlítás vonatkozik,
         mindkét részről magában foglal olyan termékeket, amelyek egyenként teljesítik az irányelv 3a. cikke (1) bekezdésének b) pontjában
         szereplő összehasonlíthatóság követelményét – amelynek ellenőrzése a kérdést előterjesztő bíró feladata –, ezek az áruválasztékok
         is tekinthetők úgy, mint amelyek teljesítik az említett követelményt.

      37      Ez többek között így van a két versenytárs áruházlánc által forgalmazott összehasonlítható termékekből összeállított választékok
         esetében is, amelyek kapcsán azt állították, hogy azok a termékek, amelyeket a reklámozó választéka tartalmaz, azt a közös
         jellemzőt mutatják, hogy azok kevésbé drágák, mint a versenytárs választékát alkotó összehasonlítható termékek. Az ilyen összehasonlítható
         termékpárok ugyanis azért elégítik ki mindig ugyanazokat a szükségleteket, és azért ugyanaz a rendeltetésük, mert e közös
         összehasonlító tulajdonság alapján csoportokban hasonlítják össze őket.

      38      Akkor is teljesülhet az irányelv 3a. cikke (1) bekezdése b) pontjának követelménye, ha valamennyi, a két áruházláncban eladott
         összehasonlítható mindennapi szükségleti cikk általános árszintjét hasonlítják össze, abból a célból, hogy az ilyen termékeket
         inkább az egyik, nem pedig a másik áruházláncnál vásárló fogyasztó által megvalósítható megtakarítások összegére következtessenek.
         Hasonló helyzetben ugyanis valószínűleg mind a versenytársak által forgalmazott összehasonlítható termékpárok, mind a mindennapi
         szükségleti cikkek vásárlásának keretében együttesen beszerzett összehasonlítható termékek teljesítik azonos szükségletek
         kielégítésének vagy azonos rendeltetésnek a feltételét.

      39      A fentiekre tekintettel úgy kell válaszolni a második kérdésre, hogy az irányelv 3a. cikke (1) bekezdésének b) pontjában szereplő
         összehasonlító reklám megengedhetőségi feltételét úgy kell értelmezni, hogy az nem tiltja meg, hogy az összehasonlító reklám
         együttesen vonatkozzon a két áruházlánc által forgalmazott mindennapi fogyasztási cikkek választékaira, amennyiben az említett
         választékot mindkét részről egyedi termékek alkotják, amelyek egyenként nézve teljesítik az e rendelkezésben szereplő összehasonlíthatósági
         követelményt.

       A harmadik kérdésről
      40      A harmadik kérdéssel a kérdést előterjesztő bíróság azt kívánja megtudni, hogy az irányelv 3a. cikke (1) bekezdésének c) pontját
         úgy kell‑e értelmezni, hogy az e rendelkezésben szereplő azon követelmény, hogy a reklám „tárgyilagosan hasonlítja össze”
         az érintett áruk tulajdonságait, magában foglalja‑e azt, hogy a két áruházlánc által forgalmazott mindennapi fogyasztási cikkek
         választéka árainak összehasonlítása vagy az általuk forgalmazott összehasonlítható termékválaszték tekintetében alkalmazott
         általános árszint összehasonlítása esetén az összehasonlított terméket és árat – azaz az összehasonlításba bevont reklámozó
         és annak valamennyi versenytársa termékeit és árait – kifejezetten fel kell sorolni a reklámban.

      41      Ahogyan a 97/55 irányelv (2) preambulumbekezdéséből következik, az irányelvben szereplő összehasonlító reklám használata feltételei
         harmonizálásának különösen hozzá kell járulnia a különféle összehasonlítható termékek előnyeinek „tárgyilagos” bemutatásához.

      42      Ugyanezen irányelv (7) preambulumbekezdése közelebbről meghatározza, hogy a megengedett összehasonlító reklám e feltételeinek
         tartalmazniuk kell az áruk és szolgáltatások tulajdonságai tárgyilagos összehasonlításának kritériumait.

      43      E két preambulumbekezdés fényében az irányelv 3a. cikke (1) bekezdésének c) pontját úgy kell értelmezni, hogy az az összehasonlítás
         tárgyilagosságára vonatkozó követelmények két típusát fogalmazza meg.

      44      Egyrészt, ahogy a 97/55 irányelv hetedik preambulumbekezdéséből következik, a termék jellemzői jelentős, lényeges, ellenőrizhető
         és jellemző sajátosságainak együttes kritériumai – ahogyan azt e rendelkezés előírja, és amely szemszögből az összehasonlítást
         elvégzik – biztosítják azt, hogy az említett összehasonlítás tárgyilagos legyen. Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett
         harmadik kérdés azonban nem vonatkozik közvetlenül ezekre kritériumokra, különösen az ellenőrizhetőségre nem, ami a negyedik
         és az ötödik kérdések tárgyát képezi.

      45      Másrészt az említett 3a. cikk (1) bekezdésének c) pontja kifejezetten hangsúlyozza, ugyanazokkal a szavakkal, mint a 97/55
         irányelv (2) preambulumbekezdése, hogy a fent említett négy kritériumot teljesítő tulajdonságokat ezenkívül tárgyilagosan
         kell összehasonlítani.

      46      Ahogyan a főtanácsnok indítványának 44. pontjában rámutatott, ez utóbbi követelmény lényegében azoknak az összehasonlításoknak
         a kizárására irányul, amelyek inkább azok szerzőjének szubjektív értékeléséből erednek, nem pedig tárgyilagos megállapításból.

      47      Ebből következően a jelen esetben nem írható elő ilyen követelmény címén az áruválasztékban szereplő különböző termékeknek
         és azok árainak kifejezett felsorolására vonatkozó kötelezettség. Az olyan adatok ugyanis, mint egy termék ára vagy egy áruházlánc
         termékválasztékának általános árszintje, nem lehetnek szubjektív értékelés tárgyai, ezenkívül az összehasonlítás tárgyát képező
         termékek és árak kifejezett felsorolásának megléte vagy hiánya nem befolyásolhatja az értékelés objektív vagy szubjektív jellegét.

      48      Hangsúlyozni kell ezenfelül, hogy az irányelv 2. cikkének 2a. pontja szerint összehasonlító reklám minden olyan reklám, amely
         közvetlenül vagy közvetve felismerhetővé tesz valamely versenytársat, vagy a versenytárs által kínált árukat vagy szolgáltatásokat,
         úgyhogy egy reklámot különösen akkor lehet összehasonlítónak minősíteni az irányelv értelmében, ha egy versenytársat ugyan
         nem jelöl meg közvetlenül, de közvetetten felismerhetővé teszi.

      49      Ezenkívül, figyelembe véve a jelen ítélet 22. pontjában felhívott értelmező elveket, emlékeztetni kell, hogy a különböző versenytárs
         áruházláncok által forgalmazott jelentős számú termékre vonatkozó reklám esetében – mint amilyen a vitatott összehasonlítás
         két módszere – annak megkövetelése, hogy az említett reklámban összehasonlított minden egyes terméket kifejezetten megemlítsenek,
         befolyásolhatja a reklám ilyen módszereinek gyakorlati megvalósíthatóságát.

      50      A Lidl azonban arra hivatkozik, hogy a Bíróság korábban úgy határozott, hogy ellentétes a közösségi jogalkotó céljával egy
         esetleges olyan kötelezettség, amely minden ár-összehasonlítást a reklámozó által kínált, illetve a versenytárs termékek átlagos
         áraira korlátoz, és a Bíróság hangsúlyozta ebben a tekintetben, hogy az összehasonlító reklámnak segítenie kell a különféle
         összehasonlítható termékek előnyeinek tárgyilagos bemutatását, az ilyen tárgyilagosság magában foglalja, hogy azok a személyek,
         akik felé a reklám irányul, felismerhessék az összehasonlított termékek tényleges árkülönbségeit is, nem csupán a reklámozó
         és a versenytársak árai közötti átlagos eltérést (a fent hivatkozott Pippig Augenoptik ügyben hozott ítélet 81. és 82. pontja).

      51      Pontosan meg kell határozni, hogy a Bíróság ezzel az állítással egyáltalán nem szándékozott általános jelleggel kizárni a
         két versenytárs által alkalmazott árainak általános színvonalára vonatkozó összehasonlító reklám lehetőségét azok összehasonlítható
         áruválasztékai esetében. Amennyiben a meghirdetett általános árszint az összehasonlítható termékek között megállapított tényleges
         árkülönbségen alapul, és az így elfogadott összehasonlíthatósági kritérium teljesíti – a reklám kontextusának megfelelően –
         az irányelv különböző, különösen a 3a. cikke (1) bekezdése c) pontja szerinti követelményeit, az összehasonlító reklám ilyen
         módszere nem zárható ki.

      52      Ebben a tekintetben ugyanis hangsúlyozni kell egyrészt, hogy a két versenytárs áruházlánc átlagos árszintjének különbségei
         bemutatására irányuló összehasonlítás az összehasonlítható termékválaszték vonatkozásában szükségszerűen előfeltételezi, hogy
         előzetesen egyenként összehasonlítsák a két versenytárs által forgalmazott összehasonlítható termékek tényleges árait.

      53      Másrészt, az ugyan nyilvánvaló, hogy két versenytárs összevetésekor az általuk alkalmazott árak átlaga vagy az általuk alkalmazott
         általános árszint közötti különbség összehasonlító kritériumainak nincs relevanciájuk egyes olyan tényállásokban, mint a fent
         hivatkozott Pippig Augenoptik ügyben hozott ítélet tényállása, ami egy szemüvegreklámra vonatkozott, amely egy meghatározott
         árukategóriát forgalmazó üzletben egyetlen vásárlásra hívta fel a fogyasztókat, eltérő tényállásokban azonban teljesen más
         lehet a helyzet. Pontosan ez lehet érvényes a jelen ügy összefüggésében, amelyben – ahogy a jelen ítélet 35. pontjából következik –
         az általános árszint minősülhet különösen releváns összehasonlítási kritériumnak.

      54      A fentiekre tekintettel úgy kell válaszolni a harmadik kérdésre, hogy az irányelv 3a. cikke (1) bekezdésének c) pontjában
         szereplő azon követelményt, hogy a reklám „tárgyilagosan hasonlítsa össze” a szóban forgó áruk tulajdonságait, úgy kell értelmezni,
         hogy a két versenytárs áruházlánc által forgalmazott  összehasonlítható mindennapi fogyasztási cikkek választéka árainak összehasonlítása
         vagy az általuk forgalmazott összehasonlítható termékválaszték tekintetében alkalmazott általános árszint összehasonlítása
         esetén nem foglalja magában, hogy a reklámban kifejezetten és kimerítően fel kell sorolni – mind a reklámozó, mind annak összehasonlításba
         bevont versenytársai esetében – az összehasonlított termékeket és árakat.

       Az ötödik kérdésről
      55      Az ötödik kérdésével, amelyet harmadikként kell megvizsgálni, a kérdést előterjesztő bíróság azt kívánja megtudni, hogy az
         irányelv 3a. cikke (1) bekezdésének c) pontját úgy kell‑e értelmezni, hogy egyrészt a termékek árai, másrészt az áruházláncok
         által az összehasonlítható termékválasztékukra vonatkozóan alkalmazott általános árszint e rendelkezés értelmében ellenőrizhető
         tulajdonságoknak minősülnek‑e.

      56      A két versenytárs által forgalmazott termékek árai esetében – mint amilyenekre különösen a vitatott összehasonlítás második
         módszere irányul – nyomban meg kell állapítani, hogy az irányelv 3a. cikke (1) bekezdésének c) pontja kifejezetten megerősíti,
         hogy két termék ára is beletartozhat azokba a jelentős, lényeges, ellenőrizhető és jellemző tulajdonságokba, amelyeknek az
         összehasonlítása ennélfogva főszabályként megengedett, amennyiben teljesül a többi feltétel, amelyektől az irányelv függővé
         teszi az összehasonlító reklám megengedhetőségét. A 97/55 irányelv (8) preambulumbekezdése is megerősíti, hogy akkor megengedhető,
         hogy az áruknak és szolgáltatásoknak csupán az árát hasonlítsák össze, ha ez az összehasonlítás tiszteletben tart bizonyos
         feltételeket, különösen azt, hogy a reklám ne legyen megtévesztő.

      57      Ahogyan a Bíróság előzőleg rámutatott, a versenyző ajánlatok, különösen az árak szembeállítása az összehasonlító reklám természetéhez
         tartozik (a fent hivatkozott Pippig Augenoptik ügyben hozott ítélet 80. pontja).

      58      A fentiekből következik, hogy a termék ára az irányelv 3a. cikke (1) bekezdésének c) pontja értelmében ellenőrizhető tulajdonságnak
         minősül.

      59      Tekintettel többek között a jelen ítélet 22. pontjában felhívott értelmező elvre, semmi nem tiltja meg, hogy ugyanez vonatkozzon
         a versenytárs áruházláncok által alkalmazott általános árszint esetében a mindennapi szükségleti cikkek összehasonlítható
         választékát és a fogyasztó által megvalósítható megtakarítások összegét illetően, aki az ilyen termékeket e versenytárs áruházláncok
         közül az egyiknél, nem pedig a másiknál vásárolja meg.

      60      Ugyanis attól az időponttól kezdve, amikor figyelembe vették a versenytárs áruházláncok által kínált termékválasztékot alkotó
         összehasonlítható specifikus termékek árait – az említett összehasonlítható választékot illetően az áruházláncok általános
         árszintjének meghatározása céljából –, mind valamennyi, ily módon figyelembe vett specifikus termék egyedi ára, mind az említett
         általános árszint, mind az az összeg, amelynek a megtakarítására számít az a fogyasztó, aki a versenyző áruházláncok közül
         az egyiknél, nem pedig a másiknál vásárolja meg a mindennapi szükségleti cikkeket, mind az ennek érdekében elfogadott számítási
         módok megalapozottsága főszabály szerint ellenőrzés tárgyát képezheti.

      61      Pontosan meg kell azonban határozni, hogy egy termékválasztékot alkotó áruk árának vagy egy áruházlánc összehasonlítható termékválasztékára
         vonatkozó általános árszintnek az ellenőrizhetősége szükségszerűen előfeltételezi, hogy azon termékeknek, amelyeknek az árát
         összehasonlítják – még ha nem is követelik meg kifejezetten, hogy azokat kifejezetten és kimerítően sorolják fel a fogyasztó
         felé irányuló reklámban, ahogyan az a jelen ítélet 54. pontjából is kitűnik –, azonban egyedileg és konkrétan azonosíthatóaknak
         kell lenniük az említett reklámban található információk alapján. Az áruk árának bármilyen ellenőrizhetősége ugyanis szükségszerűen
         az áruk azonosíthatóságától függ.

      62      Az előzőekre figyelemmel úgy kell válaszolni az ötödik kérdésre, hogy az irányelv 3a. cikke (1) bekezdésének c) pontját úgy
         kell értelmezni, hogy e rendelkezés értelmében két versenytárs áruházlánc által forgalmazott áruk „ellenőrizhető” tulajdonságának
         minősülnek:

      –        az említett áruk árai;
      –        az ilyen áruházláncok mindegyike által alkalmazott, összehasonlítható termékválasztékra, és az azon fogyasztó által megvalósítható
         megtakarítások összegére vonatkozó általános árszint, amely fogyasztó az ilyen termékeket az áruházláncok közül az egyiknél,
         nem pedig a másiknál vásárolja meg, amennyiben a kérdéses áruk ténylegesen részét képezik az összehasonlítható termékválasztéknak,
         amely alapján az említett általános árszintet meghatározták.

       A negyedik kérdésről
      63      A negyedik kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság azt kívánja megtudni, hogy az irányelv 3a. cikke (1) bekezdésének c) pontját
         úgy kell‑e értelmezni, hogy az összehasonlító reklámban említett tulajdonság csak abban az esetben teljesíti az e rendelkezésben
         szereplő ellenőrizhetőség követelményét, ha maguknak az említett reklám címzettjeinek módjukban áll ellenőrizni e tulajdonság
         hitelességét.

      64      E tekintetben rá kell mutatni először is, hogy az említett rendelkezés az összehasonlító reklám tárgyilagosságának biztosítása
         érdekében megköveteli, hogy a reklám által összehasonlított tulajdonságok ellenőrizhetők, azaz bizonyíthatók legyenek, azonban
         nem tartalmaz semmilyen pontosabb meghatározást, hogy pontosan milyen körülmények között és kinek kellene ellenőriznie az
         említett tulajdonságok hitelességét.

      65      Másodszor, az irányelv által követett célok nem teszik lehetővé azt a megfontolást, hogy az összehasonlított tulajdonságok
         hitelessége ellenőrzésének inkább a fogyasztó vagy az egyéb érdekeltek, különösen az összehasonlításba bevont versenytársak
         számára kellene nyitottnak lennie.

      66      A 97/55 irányelv (7) preambulumbekezdése ebben a tekintetben hangsúlyozza, hogy az összehasonlító reklám megengedett feltételei
         megállapításának, amely feltételeknek tartalmazniuk kell az áruk és szolgáltatások tulajdonságai tárgyilagos összehasonlításának
         kritériumait, lehetővé kell tennie annak meghatározását, hogy melyek azok az összehasonlító reklámmal kapcsolatos gyakorlatok,
         amelyek torzíthatják a versenyt, károsak lehetnek a versenytársakra nézve, és kedvezőtlenül befolyásolhatják a fogyasztók
         döntését.

      67      Az irányelv 4. cikke kötelezi a tagállamokat, hogy mind a fogyasztók, mind a versenytársak és a nagyközönség érdekében az
         összehasonlító reklámra vonatkozó rendelkezések betartatására alkalmas megfelelő és hatékony eszközöket biztosítsanak.

      68      Harmadszor, rá kell mutatni, hogy az irányelv utolsó előtti preambulumbekezdése hangsúlyozza, hogy a reklámozónak képesnek
         kell lennie arra, hogy megfelelő eszközökkel bizonyítsa a reklámjában szereplő tényállítások hitelességét, és bizonyos esetekben
         ezt a bíróság vagy a közigazgatási hatóság is megkövetelheti tőle.

      69      Az irányelv 6. cikke ebben a tekintetben kötelezi a tagállamokat, hogy a megnevezett bíróságokra vagy a közigazgatási hatóságokra
         ruházzák az irányelv tiszteletben tartására vonatkozó hatásköröket, megköveteljék a reklámozótól, hogy bizonyítékot mutasson
         be a reklámban szereplő tényállítások hitelességéről, amennyiben a reklámozó és az eljárásban szereplő bármely másik fél jogos
         érdekeit tekintetbe véve az adott eset körülményei alapján ez a követelmény helyénvalónak tűnik, „összehasonlító reklám esetében
         pedig megkövetelhetik, hogy a reklámozó az említett bizonyítékot rövid időn belül bemutassa”. Ugyanez a rendelkezés azt is
         előírja, hogy ezekre a közigazgatási hatóságokra és bíróságokra ruházzák azt a hatáskört, hogy a tényállításokat helytelennek
         tekintsék, ha a kért bizonyítékot nem nyújtják be, vagy azokat elégtelennek ítélik.

      70      Ebből következik, hogy a reklámozónak ugyan képesnek kell lennie, hogy az általa elvégzett összehasonlítás hitelességét rövid
         időn belül bizonyítsa, az irányelv azonban nem követeli meg tőle, hogy a reklám megfogalmazását megelőzően minden érdekelt
         rendelkezésére bocsássa az ilyen bizonyítékokat.

      71      Azonban a fogyasztó azon lehetősége, hogy egy közigazgatási vagy bírósági eljárás keretében megszerezze reklámozótól a reklámban
         szereplő adatok hitelességére vonatkozó bizonyítékokat, nem mentesíti ezt a reklámozót – amennyiben a reklám az összehasonlított
         termékeket és árakat nem sorolja fel – különösen a reklám címzettjei számára annak megjelölési kötelezettsége alól, hogy azok
         hol és hogyan szerezhetnek nehézség nélkül tudomást az összehasonlítás elemeiről, az összehasonlítás hitelességének ellenőrzése
         vagy ellenőriztetése céljából.

      72      Az irányelv által követett fogyasztóvédelmi célnak megfelelően az ilyen kötelezettség ugyanis lehetővé teszi, hogy az ilyen
         reklám címzettjének módjában álljon arról meggyőződni, hogy helyesen tájékoztatták-e az általa elvégzendő mindennapi szükségleti
         cikkek vásárlása tekintetében.

      73      Az összehasonlítás elemeihez való ilyen hozzáférhetőség mindazonáltal nem jelenti azt, hogy a reklám személyesen eljáró címzettje
         számára bármely körülmények között ellenőrizhetőnek kell lennie az összehasonlított tulajdonságok hitelességének. Ebben a
         tekintetben elegendő, ha az ilyen ellenőrzést lehetővé tévő elemek a jelen ítélet 71. pontjában megfogalmazott feltételek
         között hozzáférhetőek az említett címzett számára olyan módon, hogy általában saját maga elvégezhesse a kívánt ellenőrzést,
         vagy kivételesen, ha egy ilyen ellenőrzés olyan szakértelmet igényel, amellyel ő maga nem rendelkezik, azt egy harmadik személlyel
         elvégeztethesse.

      74      Az előző megfontolásokra tekintettel, úgy kell válaszolni a negyedik kérdésre, hogy az irányelv 3a. cikke (1) bekezdésének
         c) pontját úgy kell értelmezni, hogy egy összehasonlító reklámban említett tulajdonság nem teljesíti az e rendelkezésben szereplő
         ellenőrizhetőség követelményét, ha az ezen tulajdonság említésén alapuló összehasonlítás elemeit a reklám nem sorolja fel,
         kivéve ha a reklám – különösen a reklámüzenet címzettjei számára – megjelöli, hogy ezen címzettek hol és hogyan szerezhetnek
         nehézség nélkül tudomást az összehasonlítás elemeiről, a reklám vagy annak hitelessége, illetve a szóban forgó tulajdonság
         ellenőrzése végett, vagy ha nem rendelkeznek az ehhez szükséges szakértelemmel, annak ellenőriztetése céljából.

       Az első kérdésről
      75      Az első kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében azt kívánja megtudni, hogy egy áruházlánc által alkalmazott,
         az általános árszintet a versenytárs áruházláncokéval való összehasonlítást tartalmazó, az összehasonlítható termékválasztékukra
         vonatkozó reklámot – amely bemutatja a mindennapi szükségleti cikkek vásárlását az egyik áruházláncnál végző fogyasztó által
         megvalósítható megtakarítások összegét – megtévesztő reklámnak kell‑e minősíteni az irányelv 3a. cikke (1) bekezdése a) pontja
         alapján, ha az említett általános árszintet egy részében kizárólag a reklámozó által forgalmazott termékek alapján határozzák
         meg, tekintettel arra, hogy egy ilyen reklám szükségképpen azt a benyomást kelti a fogyasztóban, hogy az említett reklámozó
         teljes áruválasztéka olcsóbb. Az említett bíróság azonban azt kérdezi, hogy az a körülmény, hogy a reklám lehetővé teszi‑e
         annak meghatározását mind a reklámozó, mind annak valamennyi versenytársa számára, hogy utóbbiak általános árszintjének meghatározása
         céljából mely termékeket hasonlítottak össze és milyen mennyiségben, eredményezheti‑e azt, hogy az említett reklám nem megtévesztő
         jellegű. Ez a bíróság még megfontolás tárgyává teszi azt, hogy ez utóbbi szempontból van‑e annak jelentősége, hogy a reklám
         megjelöli, hogy az összehasonlításba bevont különböző versenytársak milyen általános árszinten helyezkednek el a reklámozóhoz
         és egymáshoz képest.

      76      Az irányelv 2. cikke 2. pontjának meghatározása szerint megtévesztő reklám: minden olyan reklám, amely bármilyen módon – beleértve
         a megjelenítését is – megtéveszti vagy megtévesztheti azokat a személyeket, akik felé irányul, vagy akiknek a tudomására juthat,
         és megtévesztő jellege miatt befolyásolhatja e személyek gazdasági magatartását, vagy amely ugyanilyen okok miatt kárt okoz
         vagy kárt okozhat valamely versenytársnak.

      77      A nemzeti bíróságok feladata annak felülvizsgálata – az egyes esetek körülményeire tekintettel –, hogy azon fogyasztók tekintetében,
         akikre irányul, a reklámnak lehet‑e ilyen megtévesztő jellege (lásd különösen a C‑373/90. sz. X‑ügyben 1992. január 16‑án
         hozott ítélet [EBHT 1992., I‑131. o.] 15. és 16. pontját).

      78      Ebben a tekintetben az említett bíróságoknak egyrészt figyelembe kell venniük a szokásosan tájékozott, ésszerűen figyelmes
         és körültekintő átlagos fogyasztónak a szóban forgó termékek és szolgáltatások tárgyát képező reklámról való feltehető észlelését
         (lásd a fent hivatkozott X‑ügyben hozott ítélet 15. és 16. pontját; a C‑210/96. sz., Gut Springenheide és Tusky ügyben 1998.
         július 16‑án hozott ítélet [EBHT 1998., I‑4657. o.] 31. pontját; a C‑220/98. sz., Estée Lauder‑ügyben 2000. január 13‑án hozott
         ítélet [EBHT 2000., I‑117. o.] 27. pontját; a C‑99/01. sz., Linhart és Biffl ügyben 2002. október 24‑én hozott ítélet [EBHT 2002.,
         I‑9375. o.] 31. pontját, valamint a fent hivatkozott Pippig Augenoptik ügyben hozott ítélet 55. pontját). A jelen esetben
         a vitatott reklám két típusa nem egy speciális közönséghez, hanem a mindennapi szükségleti cikkek bevásárlását egy áruházláncnál
         végző végső fogyasztóhoz szól.

      79      Az előírt értékelés elvégzéséhez a nemzeti bíróságoknak egyrészt figyelembe kell venniük az ügy minden releváns elemét (a
         fent hivatkozott Estée Lauder‑ítélet 27. és 30. pontja), és az irányelv 3. cikkében foglaltakból következően a reklámba foglalt
         információkat, és általában a reklám minden elemét.

      80      A Bíróság többek között kimondta, hogy valaminek a kihagyása megtévesztővé tehet egy reklámot, különösen amikor azon fogyasztókra
         figyelemmel, akiknek az szól, az ilyen reklámnak az a célja, hogy egy körülményt elhallgasson, amely ha ismert lett volna,
         jelentős számú fogyasztót visszatartott volna a vásárlástól (a fent hivatkozott X‑ügyben hozott ítélet 15. pontja).

      81      Ami közelebbről az árak összehasonlítását illeti, a 97/55 irányelv (8) preambulumbekezése hangsúlyozza, hogy az, hogy az áruknak
         és szolgáltatásoknak csupán az árát hasonlítsák össze, akkor megengedhető, ha ez az összehasonlítás tiszteletben tart bizonyos
         feltételeket, különösen azt, hogy a reklám ne legyen megtévesztő.

      82      Ebben a pontban a Bíróság már pontosította, hogy a párhuzamos import tárgyát képező alacsonyabb árú gépkocsikról szóló reklám
         csak annak bizonyítása esetén minősíthető megtévesztő reklámnak, ha a szóban forgó reklám által megszólított nagyszámú fogyasztó
         úgy hozza meg a vásárlásra vonatkozó döntését, hogy nincs tudomása arról, hogy a párhuzamos importőr által értékesített gépkocsik
         alacsonyabb ára azzal függ össze, hogy a gépkocsikat kevesebb tartozékkal szerelték fel (a fent hivatkozott X‑ügyben hozott
         ítélet 16. pontja).

      83      Analógia alapján a versenytárs áruházláncok által alkalmazott általános árszintről szóló, az összehasonlítható termékválasztékukra
         , és a mindennapi szükségleti cikkek vásárlását az egyik és nem a másik áruházláncnál végző fogyasztó által megvalósítható
         megtakarítások összegére vonatkozó összehasonlító reklámot például megtévesztőnek kellene minősíteni, ha a szóban forgó ügy
         valamennyi releváns körülményére tekintettel megállapítják, hogy a reklám által megszólított fogyasztók jelentős száma abban
         a téves feltevésben hozta meg a vásárlásra vonatkozó döntését, hogy a reklámozó valamennyi termékét figyelembe vették a reklám
         által hirdetett általános árszint és a megtakarítások összegének kiszámítása során. Ez akkor is igaz, ha bizonyítják, hogy
         egy ilyen döntést abban a téves feltevésben hoztak meg, hogy a fogyasztó meg fogja takarítani ezt az összeget, bármilyen jellegű
         vagy mennyiségű terméket szerez be a reklámozónál, vagy abban a téves feltevésben, hogy a reklámozó valamennyi terméke kivétel
         nélkül olcsóbb, mint versenytársainak a termékei.

      84      Az ilyen reklám abban az esetben is megtévesztő, ha bizonyítják, hogy az abban szereplő együttes utalás a mindennapi szükségleti
         cikkek vásárlását a reklámozónál, nem pedig egyik, azzal versenytárs áruházláncnál végző fogyasztó által megvalósítható megtakarítási
         sávra vonatkozik, és a reklámozóval versenyző egyes áruházláncok általános árszintje meghatározásának, és az azok bármelyikéhez
         képest elérhető megtakarítások összege egyediesítésének hiánya azon jelentős számú személyt, akik felé ez a reklám irányult,
         megtévesztheti a ténylegesen elérhető megtakarításokat illetően, amennyiben e személyek a mindennapi szükségleti cikkeket
         a reklámozónál, nem pedig annak egyik vagy másik meghatározott versenytársánál végzik, és e tekintetben befolyásolhatja azok
         gazdasági viselkedését.

      85      E körülmények között úgy kell válaszolni az első kérdésre, hogy az irányelv 3a. cikke (1) bekezdésének a) pontját úgy kell
         értelmezni, hogy a fő versenytársakhoz képest a reklámozó alacsonyabb árszintjét hirdető összehasonlító reklám, valamint egy
         termékmintára vonatkozó összehasonlítás megtévesztő jellegű, ha a reklám:

      –        nem tünteti fel, hogy az összehasonlítás csak egy ilyen mintára vonatkozik, és nem a reklámozó termékeinek egészére,
      –        nem határozza meg az elvégzett összehasonlítás elemeit, vagy nem tájékoztatja a címzettet arról az információforrásról, amelynél
         ez a meghatározás elvégezhető,

      –        együttes utalást tartalmaz a mindennapi szükségleti cikkek vásárlását az egyik, nem pedig a másik versenyző áruházláncnál
         végző fogyasztó által megvalósítható megtakarítási sávra, anélkül hogy egyediesítené az egyes említett versenytársaknál alkalmazott
         általános árszintet illetőleg az azoknál egymáshoz képest elérhető megtakarítások összegét, amennyiben a reklámozónál, és
         nem annak valamely versenytársánál vásárolnak.

      86      A kérdést előterjesztő bíróság feladata annak felülvizsgálata, hogy az alapügyben szóban forgó reklámok rendelkeznek‑e ilyen
         tulajdonságokkal.

       A költségekről
      87      Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás
         egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült
         költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.

      A fenti indokok alapján, a Bíróság (nagytanács) a következőképpen határozott:
      1)      Az 1997. október 6‑i 97/55/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvvel módosított, a megtévesztő reklámra vonatkozó tagállami
            törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezések közelítéséről szóló, 1984. szeptember 10‑i 84/450/EGK tanácsi irányelv
            3a. cikke (1) bekezdésének b) pontjában előírt összehasonlító reklám megengedhetőségi feltételét úgy kell értelmezni, hogy
            az nem tiltja meg, hogy az összehasonlító reklám együttesen vonatkozzon a két áruházlánc által forgalmazott mindennapi fogyasztási
            cikkek választékaira, amennyiben az említett választékot mindkét részről egyedi termékek alkotják, amelyek egyenként nézve
            teljesítik az e rendelkezésben szereplő összehasonlíthatósági követelményt.
      2)      A 97/55 irányelvvel módosított 84/450 irányelv 3a. cikke (1) bekezdésének c) pontjában szereplő azon követelményt, hogy a
            reklám „tárgyilagosan hasonlítsa össze” a szóban forgó áruk tulajdonságait, úgy kell értelmezni, hogy a két versenytárs áruházlánc
            által forgalmazott összehasonlítható mindennapi fogyasztási cikkek választéka árainak összehasonlítása vagy az általuk forgalmazott
            összehasonlítható termékválaszték tekintetében alkalmazott általános árszint összehasonlítása esetén nem foglalja magában,
            hogy a reklámban kifejezetten és kimerítően fel kell sorolni – mind a reklámozó, mind annak összehasonlításba bevont versenytársai
            esetében – az összehasonlított termékeket és árakat.
      3)      A 97/55 irányelvvel módosított 84/450 irányelv 3a. cikke (1) bekezdésének c) pontját úgy kell értelmezni, hogy e rendelkezés
            értelmében két versenyző áruházlánc által forgalmazott áruk „ellenőrizhető” tulajdonságának minősülnek:
      –      az említett áruk árai;
      –        az ilyen áruházláncok mindegyike által alkalmazott, összehasonlítható termékválasztékra, és az azon fogyasztó által megvalósítható
            megtakarítások összegére vonatkozó általános árszint, amely fogyasztó az ilyen termékeket az áruházláncok közül az egyiknél,
            nem pedig a másiknál vásárolja meg, amennyiben a kérdéses áruk ténylegesen részét képezik az összehasonlítható termékválasztéknak,
            amely alapján az említett általános árszintet meghatározták.
      4)      A 97/55 irányelvvel módosított 84/450 irányelv 3a. cikke (1) bekezdésének c) pontját úgy kell értelmezni, hogy egy összehasonlító
            reklámban említett tulajdonság nem teljesíti az e rendelkezésben szereplő ellenőrizhetőség követelményét, ha az ezen tulajdonság
            említésén alapuló összehasonlítás elemeit a reklám nem sorolja fel, kivéve ha a reklám – különösen a reklámüzenet címzettjei
            számára – megjelöli, hogy ezen címzettek hol és hogyan szerezhetnek nehézség nélkül tudomást az összehasonlítás elemeiről,
            a reklám vagy annak hitelessége, illetve a szóban forgó tulajdonság ellenőrzése végett, vagy ha nem rendelkeznek az ehhez
            szükséges szakértelemmel, annak ellenőriztetése céljából.
      5)      A 97/55 irányelvvel módosított 84/450 irányelv 3a. cikke (1) bekezdésének a) pontját úgy kell értelmezni, hogy a fő versenytársakhoz
            képest a reklámozó alacsonyabb árszintjét hirdető összehasonlító reklám, valamint egy termékmintára vonatkozó összehasonlítás
            megtévesztő jellegű, ha a reklám:
      –        nem tünteti fel, hogy az összehasonlítás csak egy ilyen mintára vonatkozik, nem pedig a reklámozó termékeinek egészére,
      –        nem határozza meg az elvégzett összehasonlítás elemeit, vagy nem tájékoztatja a címzettet arról az információforrásról, amelynél
            ez a meghatározás elvégezhető, vagy
      –        együttes utalást tartalmaz a mindennapi szükségleti cikkek vásárlását az egyik, nem pedig a másik versenyző áruházláncnál
            végző fogyasztó által megvalósítható megtakarítási sávra, anélkül hogy egyediesítené az egyes említett versenytársaknál alkalmazott
            általános árszintet, illetőleg az azoknál egymáshoz képest elérhető megtakarítások összegét, amennyiben a reklámozónál, nem
            pedig annak valamely versenytársánál vásárolnak.
      Aláírások
      * Az eljárás nyelve: holland.


A Bíróság ítélete (kilencedik tanács), 2016. július 21.#Európai Bizottság kontra Románia.#Tagállami kötelezettségszegés – Környezetvédelem – 2006/21/EK irányelv – Hulladékkezelés – Bányászati kitermelés – Zagytározók – Porvisszabocsátás – Látható szálló por a levegőben – Szennyezés – Emberi egészség – Kötelező megelőző intézkedések – 4. és 13. cikk – Kötelezettségszegés megállapítása.#C-104/15. sz. ügy.


A Törvényszék ítélete (kilencedik tanács), 2016. szeptember 15.#PT Perindustrian dan Perdagangan Musim Semi Mas (PT Musim Mas) kontra az Európai Unió Tanácsa.#Dömping – Indonéziából származó biodízel-behozatal – Az ideiglenes dömpingellenes vámok végleges beszedése – Végleges dömpingellenes vámok – Védelemhez való jog – Az 1225/2009/EK rendelet 2. cikkének (5) bekezdése – Rendes érték – Előállítási költségek.#T-80/14. sz. ügy.


title: A Bíróság ítélete (harmadik tanács), 2013. október 17.#Lokman Emrek kontra Vlado Sabranovic.#A Landgericht Saarbrücken (Németország) által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem.#44/2001/EK rendelet – 15. cikk, (1) bekezdés, c) pont – Joghatóság fogyasztói szerződések esetén – E joghatóságnak a távértékesítési szerződésekre való esetleges korlátozása – A fogyasztó lakóhelye szerinti tagállam felé az interneten keresztül irányuló kereskedelmi vagy szakmai tevékenység és a szerződés megkötése közötti okozati összefüggés.#C‑218/12. sz. ügy.

text:
         A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (harmadik tanács)
      2013. október 17. (
            *1
         )
      „44/2001/EK rendelet — 15. cikk, (1) bekezdés, c) pont — Joghatóság fogyasztói szerződések esetén — E joghatóságnak a távértékesítési szerződésekre való esetleges korlátozása — A fogyasztó lakóhelye szerinti tagállam felé az interneten keresztül irányuló kereskedelmi vagy szakmai tevékenység és a szerződés megkötése közötti okozati összefüggés”
      A C‑218/12. sz. ügyben,
      az EUMSZ 267. cikk alapján benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában, amelyet a Landgericht Saarbrücken (Németország) a Bírósághoz 2012. május 10‑én érkezett, 2012. április 27‑i határozatával terjesztett elő az előtte

         Lokman Emrek

      és

         Vlado Sabranovic között folyamatban lévő eljárásban,
      A BÍRÓSÁG (harmadik tanács),
      tagjai: M. Ilešič tanácselnök, C. G. Fernlund, A. Ó Caoimh, C. Toader (előadó) és E. Jarašiūnas bírák,
      főtanácsnok: P. Cruz Villalón,
      hivatalvezető: A. Impellizzeri tanácsos,
      tekintettel az írásbeli szakaszra és a 2013. április 25‑i tárgyalásra,
      figyelembe véve a következők által előterjesztett észrevételeket:

               —

               L. Emrek képviseletében M. Kurt Rechtsanwalt,

               —

               V. Sabranovic képviseletében M. Mauer Rechtsanwältin,

               —

               a belga kormány képviseletében T. Materne és J. C. Halleux, meghatalmazotti minőségben,

               —

               a francia kormány képviseletében B. Beaupère‑Manokha, meghatalmazotti minőségben,

               —

               a luxemburgi kormány képviseletében P. Frantzen és C. Schiltz, meghatalmazotti minőségben,

               —

               az Európai Bizottság képviseletében A.‑M. Rouchaud‑Joët és M. Wilderspin, meghatalmazotti minőségben,

         a főtanácsnok indítványának a 2013. július 18‑i tárgyaláson történt meghallgatását követően,
      meghozta a következő

         Ítéletet

               1

               Az előzetes döntéshozatali kérelem a polgári és kereskedelmi ügyekben a joghatóságról, valamint a határozatok elismeréséről és végrehajtásáról szóló, 2000. december 22‑i 44/2001/EK tanácsi rendelet (HL 2001. L 12., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 19. fejezet, 4. kötet 42. o.) 15. cikke (1) bekezdésének c) pontjára vonatkozik.

               2

               E kérelmet az L. Emrek és V. Sabranovic közötti, egy használt gépjármű eladására vonatkozó szerződés megkötését követően felmerült szavatossági igények tárgyában folyó jogvita keretében terjesztették elő.

         Jogi háttér

               3

               A 44/2001 rendelet (11) preambulumbekezdése értelmében „[a] joghatósági szabályoknak nagymértékben kiszámíthatóknak kell lenniük, és azt az elvet kell követniük, hogy a joghatóságot általában az alperes lakóhelye alapozza meg, és a joghatóságnak ezen az alapon mindenkor megállapíthatónak kell lennie, kivéve egyes pontosan meghatározott eseteket, amelyekben a per tárgya vagy a felek szerződéses szabadsága eltérő joghatósági okot kíván meg. A jogi személyek székhelyét a közös szabályok átláthatóságának fokozása és a joghatósági okok összeütközése elkerülése végett önállóan kell meghatározni.”

               4

               A szóban forgó rendelet (13) preambulumbekezdése szerint a biztosítási, fogyasztói és munkaszerződésekkel kapcsolatban a gyengébb felet az érdekeinek megfelelő, az általános szabályoknál kedvezőbb joghatósági szabályokkal kell védelemben részesíteni.

               5

               Ugyanezen rendelet 2. cikkének (1) bekezdése értelmében valamely tagállamban lakóhellyel rendelkező személy, állampolgárságára való tekintet nélkül, az adott tagállam bíróságai előtt perelhető.

               6

               A szerződések vonatkozásában a 44/2001 rendelet 5. cikke (1) bekezdésének a) pontja előírja, hogy a kereset alapjául szolgáló kötelezettség teljesítésének helye szerinti bíróság rendelkezik joghatósággal.

               7

               A szóban forgó rendelet 15. cikke (1) bekezdésének szövege a következő:
               „Valamely személy, a fogyasztó által kereskedelmi vagy szakmai tevékenységén kívül eső céllal megkötött szerződéssel kapcsolatos ügyekben a joghatóságot a 4. cikk és az 5. cikk 5. pontjának sérelme nélkül e szakasz határozza meg, ha:
               [...]

                        c)

                        minden más esetben, a szerződést olyan személlyel kötötték, aki a fogyasztó lakóhelyének tagállamában kereskedelmi vagy szakmai tevékenységet folytat, vagy ilyen tevékenysége bármilyen módon az említett tagállamra, illetve több állam között az említett tagállamra is irányul, és a szerződés az ilyen tevékenység körébe tartozik.”

               8

               A 44/2001 rendelet 16. cikkének (1) és (2) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
               „(1)   A fogyasztó a másik szerződő fél ellen akár annak a tagállamnak a bíróságai előtt, ahol a fél lakóhellyel vagy székhellyel rendelkezik, akár saját lakóhelyének bíróságai előtt indíthat eljárást.
               (2)   A fogyasztó ellen a másik szerződő fél kizárólag a fogyasztó lakóhelyének bíróságai [helyesen: lakóhelye tagállamának bíróságai] előtt indíthat eljárást.”

         Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések

               9

               Az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból az következik, hogy L. Emrek, aki Saarbrückenben (Németország) rendelkezik lakóhellyel, az alapügy tényállása megvalósulásának időpontjában használt gépkocsit szándékozott vásárolni.

               10

               V. Sabranovic a német határ közelében fekvő Spicheren városában (Franciaország) használtautó‑kereskedéssel foglalkozó vállalkozást üzemeltet Vlado Automobiles Import‑Export kereskedelmi névvel. Az említett időpontban V. Sabranovic egy olyan weboldalt használt, amelyen feltüntette vállalkozásának adatait, köztük francia telefonszámokat és egy német mobiltelefonszámot, minden telefonszám tartalmazta a vonatkozó nemzetközi előhívószámot.

               11

               L. Emrek, miután – nem az említett weboldalon keresztül – tudomást szerzett V. Sabranovic vállalkozásáról és arról a lehetőségről, hogy itt gépkocsit tud vásárolni, e vállalkozás székhelyére, Spicherenbe ment.

               12

               Ily módon L. Emrek mint fogyasztó 2010. szeptember 13‑án használt gépkocsira vonatkozó adásvételi szerződést kötött írásban V. Sabranoviccal, ez utóbbi üzletében.

               13

               A későbbiekben L. Emrek keresetet nyújtott be V. Sabranoviccal szemben az Amtsgericht Saarbrückenhez (Németorzság), szavatossági igények teljesítését követelve. L. Emrek úgy ítélte meg, hogy a 44/2001 rendelet 15. cikke (1) bekezdésének c) pontja értelmében e bíróság nemzetközi joghatósággal rendelkezik az ilyen keresetek elbírálására. V. Sabranovic weboldalának kialakításából ugyanis az következik, hogy ez utóbbi kereskedelmi tevékenysége Németországra is irányul.

               14

               A szóban forgó bíróság L. Emrek keresetét elfogadhatatlannak minősítette, és elutasította, mivel úgy ítélte meg, hogy az ügyben a 44/2001 rendelet 15. cikke (1) bekezdésének c) pontja nem alkalmazható, mivel V. Sabranovic kereskedelmi tevékenysége e rendelkezés értelmében nem Németország felé irányult.

               15

               L. Emrek fellebbezést nyújtott be e határozattal szemben a kérdést előterjesztő bírósághoz, azt állítva, hogy a 44/2001 rendelet 15. cikke (1) bekezdésének c) pontja nem követeli meg azt, hogy a fogyasztó tagállama felé irányuló kereskedelmi tevékenység és a szerződéskötés között okozati összefüggés álljon fenn. E rendelkezés továbbá azt sem követeli meg, hogy a szerződést távollévők közötti szerződésként kössék meg.

               16

               A Landgericht Saarbrücken úgy ítéli meg, hogy az alapügyben megállapításra került, hogy V. Sabranovic kereskedelmi tevékenysége Németország felé irányult. Különösen a franciaországi nemzetközi előhívószám és egy további németországi mobiltelefonszám előhívószámának megadása azt a benyomást keltette, hogy e kereskedő a Franciaország területén kívül – különösen Németország szomszédos területein – lakóhellyel rendelkező fogyasztókat is ügyfélnek várja.

               17

               Az említett bíróság szerint, még ha a 44/2001 rendelet 15. cikke (1) bekezdése c) pontjának alkalmazását úgy is kell tekinteni, mint amely nem távollévők közötti szerződés megkötésétől függ, e rendelkezés hatálya kiterjesztésének elkerülése érdekében mindazonáltal az is szükséges, hogy a kereskedő weboldala legalább okozati jellegű legyen a fogyasztói szerződés megkötése tekintetében. Ennek megfelelően úgy ítéli meg, hogy az említett rendelkezés nem alkalmazható akkor, ha valamely fogyasztó „véletlenül” köt szerződést egy „vállalkozóval”.

               18

               E körülményekre tekintettel a Landgericht Saarbrücken úgy határozott, hogy felfüggeszti az eljárást, és a következő kérdést terjeszti előzetes döntéshozatalra a Bíróság elé:

                        „1)

                        A [44/2001] rendelet 15. cikke (1) bekezdésének c) pontja tekintetében további íratlan tényállási elem‑e az, hogy a fogyasztót a kereskedő által üzemeltetett weboldal ösztönözze a szerződés megkötésére, és ezáltal az internetes megjelenés okozati összefüggésben álljon a szerződéskötéssel azokban az esetekben, amikor valamely kereskedő internetes megjelenése megfelel az irányulás feltételének?

                        2)

                        Amennyiben okozati összefüggésnek kell fennállnia az irányulás tényállási eleme és a szerződéskötés között: a 44/2001 rendelet 15. cikke (1) bekezdésének c) pontja tekintetében feltétel‑e, hogy a szerződéskötés a távszerződés megkötésének eszközeivel történjen?”

         Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekről

               19

               Elöljáróban meg kell jegyezni, hogy a Bíróság a C‑190/11. sz. Mühlleitner‑ügyben 2012. szeptember 6‑án hozott ítéletében már válaszolt a kérdéseket előterjesztő bíróság által a jelen ügyben előterjesztett második kérdésre, amikor úgy határozott, hogy a 44/2001 rendelet 15. cikke (1) bekezdésének c) pontját úgy kell értelmezni, hogy e rendelkezés nem követeli meg, hogy a fogyasztó és az eladó vagy szolgáltató között megkötött szerződés távollévők között jöjjön létre.

               20

               Következésképpen kizárólag az első kérdést kell megvizsgálni, amellyel a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra keresi a választ, hogy a 44/2001 rendelet 15. cikke (1) bekezdésének c) pontját úgy kell‑e értelmezni, hogy az megköveteli az okozati összefüggés fennállását a kereskedelmi vagy szakmai tevékenységnek a fogyasztó lakóhelye szerinti tagállam felé történő irányulása eszköze, nevezetesen egy webhely, és az e fogyasztóval kötött szerződés megkötése között.

               21

               Először is meg kell állapítani, hogy a 44/2001 rendelet 15. cikke (1) bekezdésének c) pontja értelmében e rendelkezés alkalmazása nem függ kifejezetten az ilyen okozati összefüggés fennállásától.

               22

               E rendelkezés szövegéből ugyanis az tűnik ki, hogy e rendelkezés akkor alkalmazandó, ha két különös feltétel teljesül. Így egyrészt szükséges az, hogy a kereskedő kereskedelmi vagy szakmai tevékenységét a fogyasztó lakóhelyének tagállamában folytassa, vagy, mindenesetre, az ilyen tevékenysége bármilyen módon e tagállamra, illetve több állam között e tagállamra is irányuljon, másodszor pedig az, hogy a vitatott szerződés e tevékenységek körébe tartozzon.

               23

               Márpedig a Bíróság már megállapította, hogy a 44/2001 rendelet 15. cikke (1) bekezdése c) pontjának alkalmazása a fogyasztó lakóhelye szerinti tagállam felé irányuló kereskedelmi vagy szakmai tevékenységre vonatkozó lényegi feltétel teljesülésétől függ (a fent hivatkozott Mühlleitner‑ügyben hozott ítélet 44. pontja), a jelen ügyben pedig a kérdést előterjesztő bíróság szerint e feltétel teljesült.

               24

               Másodsorban, a 44/2001 rendelet 15. cikke (1) bekezdése c) pontjának teleologikus értelmezése kapcsán meg kell jegyezni, hogy az említett, a jelen ítélet 20. pontjában szereplőhöz hasonló okozati összefüggésre vonatkozó íratlan feltétellel való kiegészítés ellentétes lenne az e rendelkezés által követett céllal, vagyis a fogyasztók védelmével, akik az általuk az eladókkal vagy szolgáltatókkal kötött szerződések gyengébb felei.

               25

               Amint ugyanis arra az Európai Bizottság is hivatkozott, és a főtanácsnok is kiemelte indítványának 25. pontjában, meg kell állapítani, hogy valamely weboldal fogyasztó általi előzetes tanulmányozásának követelménye némely bizonyításra vonatkozó kérdést is felvetne, különösen abban az esetben, ha – akárcsak a jelen ügyben – a szerződést nem távollévők között kötötték meg ugyanezen weboldalon keresztül. Ebben az esetben a tevékenység irányulásához alkalmazott eszköz, nevezetesen egy weboldal, és a szerződés megkötése közötti okozati összefüggés fennállásának bizonyításához fűződő nehézségek elriaszthatják a fogyasztókat attól, hogy a 44/2001 rendelet 15. és 16. cikke értelmében a nemzeti bíróságokhoz forduljanak, ami gyengítheti a fogyasztók védelmének e rendelkezések által követett célkitűzését.

               26

               Mindazonáltal, amint arra a főtanácsnok is rámutatott indítványának 26. pontjában, bár az említett okozati összefüggés nem minősül olyan íratlan feltételnek, amelytől a hivatkozott 15. cikk (1) bekezdése c) pontjának alkalmazása függ, semmi sem zárja ki, hogy azt olyan minősített jelnek tekintsék, amelyet a nemzeti bíróság figyelembe vehet annak meghatározása során, hogy a tevékenység ténylegesen a fogyasztó lakóhelye szerinti tagállam felé irányul‑e.

               27

               E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy a C-585/08. és C-144/09. sz., Pammer és Hotel Alpenhof egyesített ügyekben 2010. december 7-én hozott ítélet (EBHT 2010., I-12527. o.) 93. pontjában, valamint rendelkező részében a Bíróság a jelek olyan, nem kimerítő felsorolását állította össze, amelyek segíthetik a nemzeti bíróságokat annak értékelése során, hogy a fogyasztó lakóhelye szerinti tagállamra irányuló kereskedelmi tevékenység lényegi feltétele teljesült‑e.

               28

               Ezenfelül a fent hivatkozott Mühlleitner‑ügyben hozott ítéletben a Bíróság, megállapítva, hogy az említett 15. cikk (1) bekezdése c) pontjának alkalmazása nem függ attól, hogy a fogyasztói szerződést távollévők között kössék meg, ugyanezen ítélet 44. pontjában az említett nem kimerítő felsorolást további jelekkel egészített ki, amelyek – többek között – a „távollévők közötti kapcsolatfelvételre”, illetve „fogyasztói szerződés távollévők közötti megkötésére” vonatkoznak, és amely jelek lehetővé teszik annak megállapítását, hogy a szerződés a fogyasztó lakóhelye szerinti tagállamra irányuló tevékenységhez kapcsolódik.

               29

               Márpedig, a 44/2001 rendelet 15. cikke (1) bekezdése c) pontja hatálya kiterjesztésének elkerülése érdekében meg kell állapítani, hogy az előzetes döntéshozatalra előterjesztett első kérdés tárgyát alkotó okozati összefüggést úgy kell tekinteni, mint az „irányuló tevékenységre” vonatkozó jelet, ugyanazon jogcímen, mint az olyan, „távollévők közötti kapcsolatfelvételt”, amely ahhoz vezet, hogy a fogyasztó távollévőként szerződéses formában kötelezettséget vállal.

               30

               Ezenfelül, amint azt a főtanácsnok is megállapította indítványának 33–38. pontjában, az a körülmény, hogy az alapügyben szereplőhöz hasonló kereskedő valamely tagállamban egy másik tagállam határához közel telepedett le a határ mindkét oldalára kiterjedő konurbációban, és a másik tagállamhoz tartozó telefonszámot használ, azt az ezen utóbbi tagállamban lakóhellyel rendelkező potenciális ügyfelei rendelkezésére bocsátva abból a célból, hogy ezen ügyfelek elkerülhessék a nemzetközi hívás költségeit, szintén olyan jelnek minősülhet, amely alkalmas annak bizonyítására, hogy tevékenysége ezen utóbbi tagállamra „irányul”.

               31

               Mindenesetre a nemzeti bíróság feladata, hogy átfogóan értékelje azokat a körülményeket, amelyek között az alapügyben szereplő fogyasztói szerződést megkötötték, mégpedig a célból, hogy – attól függően, hogy fennállnak‑e, vagy sem, a Bíróság által a jelen ítélet 27. és 28. pontjában említett, vonatkozó ítélkezési gyakorlatában megállapított, nem kimerítő felsorolásban szereplő vagy nem szereplő jelek – eldöntse, hogy alkalmazható‑e a 44/2001 rendelet 15. cikke (1) bekezdésének c) pontja.

               32

               A fenti megfontolásokra figyelemmel az első kérdésre azt a választ kell adni, hogy a 44/2001 rendelet 15. cikke (1) bekezdésének c) pontját úgy kell értelmezni, hogy az nem követeli meg az okozati összefüggés fennállását a kereskedelmi vagy szakmai tevékenységnek a fogyasztó lakóhelye szerinti tagállam felé történő irányulása eszköze, nevezetesen egy webhely, és az e fogyasztóval kötött szerződés megkötése között. Mindenesetre az ilyen jel fennállása az ilyen jellegű tevékenységhez kapcsolódó szerződésre utaló jelnek minősül.

         A költségekről

               33

               Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.

               A fenti indokok alapján a Bíróság (harmadik tanács) a következőképpen határozott:

                     A polgári és kereskedelmi ügyekben a joghatóságról, valamint a határozatok elismeréséről és végrehajtásáról szóló, 2000. december 22‑i 44/2001 tanácsi rendelet 15. cikke (1) bekezdésének c) pontját úgy kell értelmezni, hogy az nem követeli meg az okozati összefüggés fennállását a kereskedelmi vagy szakmai tevékenységnek a fogyasztó lakóhelye szerinti tagállam felé történő irányulása eszköze, nevezetesen egy webhely, és az e fogyasztóval kötött szerződés megkötése között. Mindenesetre az ilyen okozati összefüggés fennállása az ilyen jellegű tevékenységhez kapcsolódó szerződésre utaló jelnek minősül.

                     Aláírások

            (
            *1
         )	Az eljárás nyelve: német.


A Közszolgálati Törvényszék (harmadik tanács) 2015. március 18-i ítélete.#Manuel Jaime Ribeiro Sinde Monteiro kontra Európai Külügyi Szolgálat.#Közszolgálat – Az EKSZ személyi állománya – Tisztviselő – Előléptetés – A személyzeti szabályzat 43. cikke és 45. cikkének (1) bekezdése – Az összes előléptethető tisztviselő érdemeinek összehasonlító vizsgálata – Az EKSZ által javasolt tisztviselők és nem javasolt tisztviselők – Az értékelő jelentések figyelembevétele – Kizárólag szöveges értékelések.#F-51/14. sz. ügy.


A Bíróság május 10.-i ítélete: 1984. # Az Európai Közösségek Bizottsága kontra Görög Köztársaság. # # 58/83. sz. ügy


A Bíróság (harmadik tanács) 1986. június 12-i ítélete. # A. A. Ten Holder kontra Bestuur van de Nieuwe Algemene Bedrijfsvereniging. # Előzetes döntéshozatal iránti kérelem: Raad van Beroep 's-Hertogenbosch - Hollandia. # Migráns munkavállalók szociális biztonsága. # 302/84. sz. ügy


A Bíróság (második tanács) 1979. március 6-i ítélete. # Claudino Rossi kontra Caisse de compensation pour allocations familiales des régions de Charleroi et Namur. # Előzetes döntéshozatal iránti kérelem: Tribunal du travail de Charleroi - Belgium. # 100/78. sz. ügy