title: A Bíróság (első tanács) 2009. június 4-i ítélete.#Az Európai Közösségek Bizottsága kontra Görög Köztársaság.#Tagállami kötelezettségszegés - 93/38/EGK irányelv - A vízügyi, energiaipari, szállítási és távközlési ágazatokban működő vállalkozások közbeszerzési szerződései - Pályázati felhívás nélküli szerződés-odaítélés - Feltételek - Tájékoztatás az ajánlat elutasításának indokairól - Határidő.#C-250/07. sz. ügy.

text:
      C‑250/07. sz. ügy
      Az Európai Közösségek Bizottsága
      kontra
      Görög Köztársaság
      „Tagállami kötelezettségszegés – 93/38/EGK irányelv – A vízügyi, energiaipari, szállítási és távközlési ágazatokban működő vállalkozások közbeszerzési szerződései – Pályázati felhívás nélküli szerződés-odaítélés – Feltételek – Tájékoztatás az ajánlat elutasításának indokairól – Határidő”
      Az ítélet összefoglalása
      1.        Jogszabályok közelítése – Közbeszerzési szerződések odaítélési eljárásai a vízügyi, energiaipari, szállítási és távközlési
            ágazatokban – 93/38 irányelv – A közös szabályoktól való eltérések
      (93/38 tanácsi irányelv, 20. cikk, (2) bekezdés, a) pont, c) pont és d) pont)
      2.        Jogszabályok közelítése – Közbeszerzési szerződések odaítélési eljárásai a vízügyi, energiaipari, szállítási és távközlési
            ágazatokban – 93/38 irányelv – A közös szabályoktól való eltérések
      (93/38 tanácsi irányelv, 20. cikk, (2) bekezdés, a) pont)
      3.        Jogszabályok közelítése – Közbeszerzési szerződések odaítélési eljárásai a vízügyi, energiaipari, szállítási és távközlési
            ágazatokban – 93/38 irányelv – A közös szabályoktól való eltérések
      (93/38 tanácsi irányelv, 20. cikk, (2) bekezdés, a) pont)
      4.        Jogszabályok közelítése – Közbeszerzési szerződések odaítélési eljárásai a vízügyi, energiaipari, szállítási és távközlési
            ágazatokban – 93/38 irányelv – A részvételi jelentkezés vagy az ajánlat elutasítása indokainak közlésére nyitva álló határidő
      (93/38 tanácsi irányelv, 41. cikk, (4) bekezdés)
      1.        A 2001/78 irányelvvel módosított, a vízügyi, energiaipari, szállítási és távközlési ágazatokban működő vállalkozások beszerzési
         eljárásainak összehangolásáról szóló 93/38 irányelv 20. cikke (2) bekezdése c) és d) pontjának rendelkezéseit a közbeszerzési
         eljárásokra vonatkozó szabályoktól való eltérésként szigorúan kell értelmezni, és a bizonyítási teher az e rendelkezésekre
         hivatkozó félre esik.

      Mivel a 93/38 irányelv 20. cikke (1) és (2) bekezdésének együttes olvasatából megállapítható, hogy az utóbbi bekezdés az első
         bekezdéstől való eltérést fogalmaz meg, hiszen olyan eseteket határoz meg, amelyekben az ajánlatkérő pályázati felhívás nélkül
         folytathat le szerződés‑odaítélési eljárást, meg kell állapítani, hogy az említett irányelvnek nemcsak a 20. cikke (2) bekezdésének
         c) és d) pontját kell szigorúan értelmezni, hanem a 20. cikke (2) bekezdésének többi rendelkezését is.

      (vö. 34., 35. pont)
      2.        A környezetvédelemre vonatkozó nemzeti és közösségi jogszabályi előírásokból következő, az ajánlatkérő által előírt műszaki
         követelményeknek nem megfelelő ajánlatokat a 2001/78 irányelvvel módosított, a vízügyi, energiaipari, szállítási és távközlési
         ágazatokban működő vállalkozások beszerzési eljárásainak összehangolásáról szóló 93/38 irányelv 20. cikke (2) bekezdésének
         a) pontja értelmében „nem megfelelőnek” kell tekinteni. Az ilyen követelmények ugyanis elengedhetetlenek ahhoz, hogy azon
         berendezés, amelynek szállítása és üzembe helyezése a szerződés tárgyát képezi, lehetővé tegye az ajánlatkérő számára a törvényben
         vagy rendeletben előírt célok elérését. Mivel az, hogy a benyújtott ajánlatok nem felelnek meg az ilyen követelményeknek,
         akadályozza az ajánlatkérőt a megindított közbeszerzési eljárás tárgyát képező projekt jogszerű megvalósításában, e nem megfelelő
         jelleg nem csak egyszerű pontatlanságot vagy egyszerű részletet jelent, ellenkezőleg, olyan körülménynek kell tekinteni, amelynek
         következtében az említett ajánlatok nem alkalmasak az ajánlatkérő igényeinek kielégítésére.

      (vö. 42–44. pont)
      3.        A szerződés eredeti feltételének módosítását különösen akkor kell lényegesnek tekinteni a 2001/78 irányelvvel módosított,
         a vízügyi, energiaipari, szállítási és távközlési ágazatokban működő vállalkozások beszerzési eljárásainak összehangolásáról
         szóló 93/38 irányelv 20. cikke (2) bekezdésének a) pontja alkalmazásában, ha a módosított feltétel, amennyiben szerepelt volna
         az eredeti odaítélési eljárásban, a pályázati felhívás közzétételével lefolytatott szerződés‑odaítélési eljárásban benyújtott
         ajánlatok esetében lehetővé tette volna a megfelelőnek minősítést vagy az eredeti eljárásban részt vevő ajánlattevőkön kívüli
         más ajánlattevők részvételét is.

      E tekintetben nem tekinthető új kötelezettségnek az a körülmény, hogy az újabb, pályázati felhívás nélküli odaítélési eljárásban
         az ajánlattevőknek saját maguknak kell viselniük az ajánlatkérő által előírt műszaki követelményektől való műszaki eltérések
         kijavításának költségeit, amennyiben a korábbi, pályázati felhívással indított eljárásban az ajánlatkérő által előírt műszaki
         követelményektől való egyes műszaki eltérések elfogadhatók voltak, és ezen eltérések kijavítási költségeinek viselését az
         ajánlattevőkre háríthatták.

      (vö. 52. , 56. pont)
      4.        Miután a 2001/78 irányelvvel módosított, a vízügyi, energiaipari, szállítási és távközlési ágazatokban működő vállalkozások
         beszerzési eljárásainak összehangolásáról szóló 93/38 irányelv nem ír elő konkrét határidőt arra, hogy az ajánlattevőt milyen
         határidőben kell tájékoztatni jelentkezése vagy ajánlata elutasításának indokairól, ehelyett 41. cikkének (4) bekezdésében
         csak annyit ír elő, hogy ezen információkat a lehető leghamarabb kell közölni, nem fogadható el e rendelkezés olyan értelmezése,
         amely alapján az a következtetés vonható le, hogy az ajánlatkérőnek az ajánlattevő írásbeli kérelmének kézhezvételét követő
         15 napon belül meg kell adnia e tájékoztatást.

      Mindazonáltal annak előírásával, hogy az ajánlatkérő a kért információkat a lehető leghamarabb közölje, a közösségi jogalkotó
         olyan gondossági kötelezettséget rótt az ajánlatkérőre, amely inkább gondossági kötelemként, és nem eredménykötelemként értelmezhető.
         Így esetről esetre, valamint a szóban forgó közbeszerzés konkrét jellemzőire, és többek között annak összetettségére tekintettel
         kell megvizsgálni, hogy az érintett ajánlatkérő az említett információt a megkívánt gondossággal közölte‑e. Az, hogy e tájékoztatás
         a jelentkezést vagy az ajánlatot elutasító határozat megtámadására nyitva álló határidő lejárta előtt történik‑e, nem minősül
         olyan ténykörülménynek, amelyet figyelembe kell venni annak megállapításakor, hogy az ajánlatkérő betartotta‑e e gondossági
         kötelezettségét.

      A tagállam feladata olyan objektív körülmények fennállásának bizonyítása, amelyek igazolják az ajánlat elutasítása indokairól
         történő tájékoztatás késedelmét, és amelyek alkalmasak arra, hogy az ajánlattevő kérelmének kézhezvétele és az ajánlatkérő
         által adott válasz között eltelt időtartamot elfogadhatóvá tegyék.

      Következésképpen nem teljesíti a 93/38 irányelv 41. cikkének (4) bekezdéséből eredő kötelezettségét az a tagállam, amely igazolás
         nélkül késlekedik az ajánlattevőnek az ajánlata elutasításának indokaira vonatkozó tájékoztatás iránti kérelmére való válaszadással.

      (vö. 67–69., 72. pont és a rendelkező rész)
A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (első tanács)
      2009. június 4.(*)

      „Tagállami kötelezettségszegés – 93/38/EGK irányelv – A vízügyi, energiaipari, szállítási és távközlési ágazatokban működő vállalkozások közbeszerzési szerződései – Pályázati felhívás nélküli szerződés-odaítélés – Feltételek – Tájékoztatás az ajánlat elutasításának indokairól – Határidő”
      A C‑250/07. sz. ügyben,
      az EK 226. cikk alapján kötelezettségszegés megállapítása iránt a Bírósághoz 2007. május 24‑én
      az Európai Közösségek Bizottsága (képviselik: M. Patakia és D. Kukovec, meghatalmazotti minőségben, kézbesítési cím: Luxembourg)

      felperesnek
      a Görög Köztársaság (képviseli: D. Tsagkaraki, meghatalmazotti minőségben, segítője: V. Christianos dikigoros, kézbesítési cím: Luxembourg)

      alperes ellen
      benyújtott keresete tárgyában,
      A BÍRÓSÁG (első tanács),
      tagjai: P. Jann tanácselnök, M. Ilešič, A. Tizzano, A. Borg Barthet és J.‑J. Kasel (előadó) bírák
      főtanácsnok: M. Poiares Maduro,
      hivatalvezető: L. Hewlett főtanácsos,
      tekintettel az írásbeli szakaszra és a 2008. október 14‑i tárgyalásra,
      a főtanácsnok indítványának a 2008. december 17‑i tárgyaláson történt meghallgatását követően,
      meghozta a következő
      Ítéletet
      1        Keresetével az Európai Közösségek Bizottsága annak megállapítását kéri a Bíróságtól, hogy a Görög Köztársaság – mivel elmulasztott
         pályázati felhívást közzétenni, illetőleg indokolatlanul késett az egyik ajánlattevő részére az ajánlata elutasításának indokolására
         vonatkozó válaszadással – nem teljesítette egyfelől a 2001. szeptember 13‑i 2001/78/EK bizottsági irányelvvel (HL L 285.,
         1. o.; magyar nyelvű különkiadás 6. fejezet, 4. kötet, 94. o.) módosított, a vízügyi, energiaipari, szállítási és távközlési
         ágazatokban működő vállalkozások beszerzési eljárásainak összehangolásáról szóló, 1993. június 14‑i 93/38/EGK tanácsi irányelv
         (HL L 199., 84. o.; magyar nyelvű különkiadás 6. fejezet, 2. kötet, 194. o.; a továbbiakban: 93/38 irányelv) 20. cikkének
         (2) bekezdéséből eredő azon kötelezettségét, hogy a közbeszerzési eljárás megindítása előtt pályázati felhívást tegyen közzé,
         másfelől pedig az említett irányelv 41. cikkének (4) bekezdéséből eredő kötelezettségét.

       Jogi háttér
      2        A 93/38 irányelv 2. cikke kimondja:

      „(1)      Ezt az irányelvet olyan ajánlatkérőkre kell alkalmazni, amelyek:
      a)      állami szervek vagy közvállalkozások és a (2) bekezdésben említett tevékenységek valamelyikét folytatják;
      b)      ha nem állami szervek vagy közvállalkozások, akkor tevékenységeik között a (2) bekezdésben említett tevékenységek egyikét
         vagy azok bármely kombinációját folytatják, és egy tagállam illetékes hatósága által adott különleges vagy kizárólagos jogok
         alapján működnek.

      (2)      A következő tevékenységek tartoznak ezen irányelv hatálya alá:
      a)      olyan rögzített hálózatok rendelkezésre bocsátása vagy üzemeltetése, amelyek rendeltetése az, hogy szolgáltatást teljesítsenek
         a fogyasztók számára a következők előállítása, szállítása vagy elosztása terén:

      […]
      ii. villamosenergia
      […]”
      3        A 93/38 irányelv 20. cikke értelmében:

      „(1)      Az ajánlatkérő az 1. cikk (7) bekezdésében leírt eljárások bármelyikét választhatja, amennyiben a (2) bekezdésre is tekintettel,
         a 21. cikknek megfelelően pályázati felhívást tettek közzé.

      (2)      Az ajánlatkérő a következő esetekben pályázati felhívás nélkül alkalmazhat szerződés‑odaítélési eljárást:
      a)      ha nem érkezik be ajánlat vagy megfelelő ajánlat egy ajánlati felhívási eljárásban, annyiban, amennyiben a szerződés eredeti
         feltételei lényegesen nem változnak meg;

      […]
      d)      annyiban, amennyiben feltétlenül szükséges akkor, ha az adott ajánlatkérő által előre nem látható események által okozott
         rendkívüli sürgősségi okokból a nyílt vagy meghívásos eljárás határidejét nem lehet betartani;

      […]”
      4        A 93/38 irányelv 41. cikke (4) bekezdésének szövege a következő:

      „Az […] ajánlatkérők az írásbeli kérés kézhezvételének napja után a lehető leghamarabb közlik valamennyi kizárt jelölttel
         vagy ajánlattevővel kérelmük vagy ajánlatuk elutasításának okát, és az elfogadható ajánlatot készített ajánlattevőkkel a kiválasztott
         ajánlat jellemzőit és viszonylagos előnyeit, valamint a nyertes ajánlattevő nevét.

      […]”
       A jogvita előzményei és a pert megelőző eljárás
      5        2003. július 2‑án a Dimosia Epicheirisi Ilektrismou AE (Görögország állami villamosenergia‑szolgáltató társasága, a továbbiakban:
         DEI) pályázati felhívást tett közzé a Kréta (Görögország) szigetén található atherinolakkosi hőerőmű részére két hasonló villamosenergia‑termelő
         egységre és az azokhoz tartozó felszerelésekre vonatkozó tanulmány készítésére, illetve azok beszerzésére, szállítására, beállítására
         és üzembe helyezésére vonatkozóan.

      6        Mivel ezen első pályázati felhívást visszavonták, miután a DEI igazgatótanácsa megállapította, hogy a benyújtott ajánlatok
         nem feleltek meg bizonyos feltételeknek, a DEI 2004. május 26‑án új pályázati felhívást tett közzé, amely egyes elemeiben
         eltért az elsőtől. E második felhívásra öt társaság, illetve vállalkozáscsoport nyújtott be ajánlatot, amelyek mindegyikét
         a bírálóbizottság, mint „nem megfelelőt” elutasította, tekintettel arra, hogy azok nem feleltek meg a felhívásban előírt egyes
         műszaki követelmények minimális vagy maximális értékeinek.

      7        A 2004. december 14‑i levélben (a továbbiakban: december 14‑i levél) a második odaítélési eljárásban részt vevő öt ajánlattevőt
         az eljárás visszavonásáról értesítették, és felhívták őket, hogy az említett levél kézhezvételétől számított tizenöt napon
         belül nyújtsák be „végleges pénzügyi ajánlatukat”.

      8        A december 14‑i levélben a DEI az ezen új eljárás alkalmazására vonatkozó döntését „az ügy minden előzményére” utalva indokolta,
         valamint a következőkre hivatkozott:

      –        „az egységek beépítésének [időpontjára],
      –        Kréta szigetének sürgős, 2007‑től jelentkező villamosenergia‑szükséglete időben történő kielégítésének [követelményére],
      –        a két egység üzembe helyezéséhez szükséges – 29, illetve 31 hónapos – [időre],
      –        a szerződés odaítélésének előre nem látott [késedelmére], amelyet a korábbi pályázati felhívások nem kielégítő eredménye okozott”.
      9        Ezen új eljárás miatt az érintett öt ajánlattevőt felszólították a második eljárásban benyújtott ajánlatuk elutasításához
         vezető műszaki eltérések kijavítására. A DEI által kiemelt egyéb eltérések tekintetében az ajánlattevőknek meg kellett adniuk
         ezek kijavításának költségeit. A felek észrevételeiből megállapítható, hogy az említett ajánlattevők mindegyike részt vett
         ezen új eljárásban.

      10      2005. február 7‑i levelében a DEI ezen ajánlattevők egyikét ajánlata elutasításáról tájékoztatta. E levél azonban nem tartalmazott
         információt az elutasítás indokaira vonatkozóan.

      11      A felek észrevételeiből megállapítható, hogy az érintett ajánlattevő több kérelem benyújtását követően 2005. április 4‑én
         kapott tájékoztatást az elutasítás részletes indokairól. Mivel az ajánlattevő által az ezen aktussal szemben előterjesztett
         jogorvoslati kérelmet a 2005. július 7‑i ítélettel elutasították, a DEI 2005. szeptember 15‑én a szerződés odaítéléséről határozott.

      12      A Bizottság az említett ajánlattevő részéről történt megkeresést követően, és mivel úgy ítélte meg, hogy a közbeszerzésekre
         vonatkozó közösségi rendelkezéseket megsértették, 2005. október 12‑én felszólító levelet küldött a Görög Köztársaságnak, amely
         2005. december 22‑i levelével válaszolt arra.

      13      Mivel a Bizottság nem találta kielégítőnek e választ, 2006. július 4‑én indokolással ellátott véleményt küldött e tagállamnak,
         amelyben felszólította, hogy a kézhezvételtől számított két hónapon belül hozza meg a véleményben foglaltak teljesítéséhez
         szükséges intézkedéseket.

      14      Mivel a Görög Köztársaság által az indokolással ellátott véleményre adott választ a Bizottság nem találta kielégítőnek, ez
         utóbbi a jelen kereset benyújtása mellett döntött.

       A keresetről
      15      Keresete alátámasztására a Bizottság két kifogásra hivatkozik, amelyeket a 93/38 irányelv 20. cikke (2) bekezdése a) és d) pontjának,
         illetve 41. cikke (4) bekezdésének megsértésére alapít.

       Az első kifogásról
       A felek érvei
      16      Első kifogásával a Bizottság arra hivatkozik, hogy a Görög Köztársaság nem teljesítette a 93/38 irányelv 20. cikke (2) bekezdésének
         a) és d) pontjából eredő kötelezettségeit.

      17      A Bizottság álláspontja szerint a 93/38 irányelv 20. cikke (2) bekezdésének rendelkezései – amint a C‑462/03. és C‑463/03. sz.,
         Strabag és Kostmann egyesített ügyekben 2005. június 16‑án hozott ítéletből [EBHT 2005., I‑5397. o.] is következik – eltérést
         engedő rendelkezéseknek minősülnek, amelyeket a Bíróság állandó ítélkezési gyakorlatának megfelelően szigorúan kell értelmezni.
         Másfelől a Bíróság ítélkezési gyakorlatából következik, hogy az ilyen eltérést engedő rendelkezések alkalmazását indokoló
         rendkívüli körülmények bizonyításának terhe az e rendelkezésekre hivatkozó félre esik (lásd különösen a C‑394/02. sz., Bizottság
         kontra Görögország ügyben 2005. június 2‑án hozott ítélet [EBHT 2005., I‑4713. o.] 33. pontját).

      18      Először is a 93/38 irányelv 20. cikke (2) bekezdésének a) pontját illetően a Bizottság hangsúlyozza, hogy a jelen esetben
         nem teljesül e rendelkezés alkalmazásának két feltétele, nevezetesen hogy nem nyújtottak be ajánlatot, vagy a benyújtott ajánlatok
         nem voltak megfelelőek, és a szerződés eredeti feltételei lényegesen nem módosultak.

      19      Egyfelől ugyanis az ajánlatkérő helytelenül minősítette az ajánlatokat „nem megfelelőnek”, mivel azok valójában csak „szabálytalanok”
         voltak. A „nem megfelelő” kifejezés Görög Köztársaság által támogatott értelmezése túlzottan tág, és veszélyezteti a 93/38
         irányelv 20. cikke (2) bekezdése a) pontjának hatékony érvényesülését. E rendelkezés szövegének a közbeszerzési szerződésekre
         vonatkozó többi irányelvben, különösen az építési beruházásra irányuló közbeszerzési szerződések odaítélési eljárásainak összehangolásáról
         szóló, 1993. június 14‑i 93/37/EGK tanácsi irányelvben (HL L 199., 54. o.; magyar nyelvű különkiadás 6. fejezet, 2. kötet,
         163. o.) foglalt hasonló rendelkezésekkel való összehasonlítása azt támasztja alá, hogy a „nem megfelelő” kifejezés fogalma
         valamennyi irányelvben ugyanazon jelentéssel bír. Csak azon ajánlat minősíthető „nem megfelelőnek”, amelynek tárgya teljesen
         eltér az ajánlati felhívásban foglaltaktól. A Bizottság álláspontja szerint annyiban áll fenn összefüggés az ajánlatok hiánya,
         valamint a nem megfelelő ajánlatok között, hogy e helyzetek a közvetlen odaítélés indokaként helyettesíthetik egymást. Az
         említett helyzetek nem csak joghatásaikban egyenértékűek, hanem az ajánlatkérő számára általuk okozott nehézségek tekintetében
         is, mivel a kérdéses projekt megvalósításával kapcsolatos igények egyik esetben sem kerülnek kielégítésre.

      20      Egyébiránt nem szabad túlértékelni a rugalmasság elvének fontosságát a 93/38 irányelv értelmezése során. Ezen elvre, amely
         valóban hatással volt a 93/38 irányelv rendelkezéseinek tartalmára, nem lehet az EK‑Szerződéssel és az egyenlő bánásmód, valamint
         az átláthatóság elvével ellentétes értelmezés alátámasztása érdekében hivatkozni.

      21      Másfelől a harmadik közbeszerzési eljárás során az ajánlatkérő lényegesen módosította a szerződés feltételeit, amely egyes
         ajánlatok „szabálytalanságát” vonta maga után. A második pályázati felhívás szövegéből megállapítható, hogy az abban előírtaktól
         való kereskedelmi vagy gazdasági eltérések nem voltak megengedettek, az építés sajátosságai vagy az ajánlatban szereplő felszerelések
         műszaki sajátosságai miatt keletkező műszaki eltérések azonban bizonyos feltételek mellett elfogadhatók voltak anélkül, hogy
         azok kijavítása az ajánlattevőnek vagyoni kárt okozott volna. Ezzel szemben a december 14‑i levélből megállapítható, hogy
         a harmadik közbeszerzési eljárásban a résztvevők valamennyi eltérést kötelesek voltak kijavítani, és viselniük kellett ezen
         kijavítás költségeit. Ezen kötelezettség betartásának biztosítása érdekében a résztvevőknek továbbá eskü alatt tett nyilatkozatot
         kellett aláírniuk, amelyben vállalták az ajánlatukban szereplő műszaki eltérések kijavítását. A szerződés feltételeinek ilyen
         jellegű megváltozása egyes ajánlattevők ajánlatát szabálytalanná tette e harmadik eljárás vonatkozásában, noha azok érvényesek
         voltak a második eljárás vonatkozásában.

      22      E tekintetben a Bizottság kifejti, hogy nem vitatja a panaszos különböző közbeszerzési eljárásokból való kizárásához vezető
         okokat, pusztán azon határozat jogszerűségét kérdőjelezi meg, amely alapján az ajánlatkérő a benyújtott ajánlatokat „nem megfelelőnek”
         minősítette.

      23      Másodszor a 93/38 irányelv 20. cikke (2) bekezdése d) pontját illetően, amely rendelkezésre a Bizottság álláspontja szerint
         az ajánlatkérő támaszkodott a pályázati felhívás nélküli szerződés‑odaítélési eljárás alkalmazásának igazolása érdekében,
         a Bizottság emlékeztet arra, hogy e rendelkezés akkor alkalmazható, ha az „ajánlatkérő által előre nem látható események által
         okozott rendkívüli sürgősségi okok” állnak fenn. Márpedig a jelen esetben az ajánlatkérő sem rendkívüli sürgősségi okok fennállását,
         sem előre nem látható események megtörténtét nem bizonyította. E tekintetben a Bizottság hangsúlyozza többek között, hogy
         az egységek beépítésének és üzembe helyezésének időpontja már az első pályázati felhívás közzététele előtt is ismert volt,
         Kréta szigetének növekvő villamosenergia‑szükséglete nem volt váratlan, és az a tény, hogy két eljárást visszavontak, nem
         tekinthető előre nem látható eseménynek az ajánlatkérő szempontjából.

      24      A Bizottság hozzáteszi, hogy a Görög Köztársaság által a kötelezettségszegés megállapítása iránti eljárásban kifejtett magyarázatok
         nem változtatnak az ajánlatkérő által az ajánlattevők ajánlatainak elutasításával kapcsolatban a december 14‑i levelében előadott
         indokoláson.

      25      A Görög Köztársaság mindenekelőtt arra hivatkozik egyfelől, hogy a 93/38 irányelv rendelkezéseinek a közbeszerzésekre vonatkozó
         általános irányelvekhez képest különös jellege a „kizárt ágazatok” érzékeny jellegéből következik, és a 93/38 irányelv (45) preambulumbekezdésében
         kimondott rugalmasság elvében nyilvánul meg, amely előírja, hogy az érintett ajánlatkérő által alkalmazandó szabályoknak keretet
         kell biztosítaniuk a helyes üzleti gyakorlat számára, és lehetővé kell tenniük a maximális rugalmasságot. Az ajánlatkérők
         tehát a 93/38 irányelv keretében szélesebb mérlegelési jogkörrel rendelkeznek, mint az általános irányelv keretében. A rugalmasság
         ezen elve fényében kell tehát megítélni, hogy a közbeszerzési eljárás megfelel‑e a 93/38 irányelv rendelkezéseinek.

      26      A 93/38 irányelv keretében az annak 1. cikke (7) bekezdésében említett három eljárás a rugalmasság elvének alkalmazására és
         az ajánlatkérő számára biztosított széles mérlegelési jogkörre tekintettel azonos szinten helyezkedik el. Így a 93/38 irányelv
         20. cikkének első bekezdése az ajánlatkérők számára szabad választási lehetőséget biztosít e három eljárás között, amennyiben
         sor kerül versenyeztetésre. Mivel tehát a 93/38 irányelv e ponton is eltér a Bizottság által hivatkozott egyéb irányelvektől,
         a Bíróságnak az ez utóbbiakra vonatkozó ítélkezési gyakorlata nem alkalmazható analógia útján a 93/38 irányelvre.

      27      Ami először is a 93/38 irányelv 20. cikke (2) bekezdésének a) pontját és e rendelkezés alkalmazási feltételeit illeti, a Görög
         Köztársaság álláspontja az, hogy a jelen esetben azok teljesülnek.

      28      Egyfelől a második közbeszerzési eljárásban ugyan nyújtottak be ajánlatokat, azonban azok közül egyet sem tartottak „megfelelőnek”.
         A Bizottság álláspontjával ellentétben jelentős különbség van a „nem megfelelő” ajánlat és az „elfogadhatatlan vagy szabálytalan”
         ajánlat fogalma között, az első azt jelzi, hogy az ajánlat megfelel‑e az ajánlatkérő által meghatározott műszaki leírásnak,
         a második pedig a közbeszerzési eljárásban való részvétel feltételét képező formai követelményeknek való megfelelés hiányára
         utal. Másfelől a Bizottság által javasolt analógia útján történő értelmezés sem fogadható el, tekintettel a hivatkozott rendelkezések
         szövege közötti jelentős eltérésekre, mivel a Bíróság a C‑513/99. sz., Concordia Bus Finland ügyben 2002. szeptember 17‑én
         hozott ítéletének (EBHT 2002., I‑7213. o.) 90. és 91. pontjában kimondta, hogy csak a közösségi jog azonos területére vonatkozó
         és lényegében azonos szövegezésű rendelkezések értelmezhetők azonos módon.

      29      Egyébiránt a Bizottság által a rugalmasság elvének a 93/38 irányelv értelmezése során történő figyelembevételével szemben
         felhozott érvek homályosak, nem relevánsak, és nem is bizonyítottak. Ezen túlmenően a Bíróság már elismerte, hogy a 93/38
         irányelv hatálya alá tartozó eljárások keretében az ajánlatkérők igen széles mérlegelési jogkörrel rendelkeznek, amikor a
         fent hivatkozott Strabag és Kostmann ügyben hozott ítéletének 34. pontjában kimondta, hogy a 93/38 irányelv szabályai „szélesebb
         körben engedélyezi[k] a tárgyalásos eljárás alkalmazását”.

      30      Másfelől a szerződés feltételei nem módosultak, legalábbis semmilyen „lényeges” módosítás nem történt. A második és a harmadik
         pályázati felhívás összehasonlításából megállapítható ugyanis, hogy – a Bizottság álláspontjával ellentétben – azok szövege
         azonos a részvételi garanciákat, a pénzügyi ajánlatok elbírálását és a fizetés módját illetően. Ezen túlmenően a műszaki eltérésekre,
         az azok kijavításának költségeire és az ajánlattevőktől megkövetelt eskü alatt tett nyilatkozatra vonatkozó követelmények
         részletes vizsgálata alapján megállapítható, hogy ezen előírások sem kerültek módosításra a második és a harmadik közbeszerzési
         eljárás között.

      31      Másodszor a 93/38 irányelv 20. cikke (2) bekezdésének d) pontját illetően a Görög Köztársaság azt kifogásolja, hogy a Bizottság
         tévesen értelmezi a 2004. december 14‑i levél szövegét. E levél szövegéből ugyanis egyértelműen következik, hogy az ajánlatkérő
         „az ügy minden előzményére” tekintettel döntött a pályázati felhívás nélküli eljárás lefolytatása mellett, tehát azért, mert
         az első két eljárásban benyújtott ajánlatok nem voltak megfelelőek. Az említett levélben szereplő további magyarázatok csak
         másodlagos jelleggel kerültek említésre.

      32      Emellett meg kell állapítani, hogy noha a közbeszerzési eljárás visszavonása nyilvánvalóan nem minősül előre nem látható eseménynek
         az ajánlatkérő számára, azt a körülményt, hogy az egymást követő két közbeszerzési eljárásban egyik benyújtott ajánlat sem
         volt megfelelő, az „előre nem látható esemény” fogalmába tartozónak kell tekinteni.

      33      Mindenesetre a Bizottság nem bizonyította a jog által megkövetelt módon, hogy az ajánlatkérő a megelőző két közbeszerzési
         eljárás eredménytelenségének előre nem látható jellegére hivatkozott a pályázati felhívás nélküli eljárás alkalmazásának igazolása
         érdekében. Nem szabad összekeverni a megsemmisítés iránti keresetet a kötelezettségszegés megállapítása iránti eljárással,
         mivel ez utóbbi lehetőséget teremt a tagállamok számára magyarázatok, észrevételek, valamint szükség esetén a határozataik
         indokainak megfogalmazására. A jelen esetben nem az ajánlatkérő által előadott indokolás érvényességének megítéléséről van
         szó, hanem annak eldöntéséről, hogy az érintett tagállam megsértette‑e a 93/38 irányelvet.

       A Bíróság álláspontja
      34      Mindenekelőtt emlékeztetni kell arra, hogy a 93/38 irányelv 20. cikke (2) bekezdése c) és d) pontjának rendelkezéseit a közbeszerzési
         eljárásokra vonatkozó szabályoktól való eltérésként szigorúan kell értelmezni, és a bizonyítási teher az e rendelkezésekre
         hivatkozó félre esik (a fent hivatkozott Bizottság kontra Görögország ügyben hozott ítélet 33. pontja).

      35      Mivel a 93/38 irányelv 20. cikke (1) és (2) bekezdésének együttes olvasatából megállapítható, hogy az utóbbi bekezdés az első
         bekezdéstől való eltérést fogalmaz meg, hiszen olyan eseteket határoz meg, amelyekben az ajánlatkérő pályázati felhívás nélkül
         folytathat le szerződés‑odaítélési eljárást, meg kell állapítani, hogy az említett irányelvnek nem csak a 20. cikke (2) bekezdésének
         c) és d) pontját kell szigorúan értelmezni, hanem a 20. cikke (2) bekezdésének többi rendelkezését is.

      36      E megállapítást nem kérdőjelezi meg a Görög Köztársaság azon érvelése, miszerint a 93/38 irányelvnek – (45) preambulumbekezdésének
         megfelelően – lehetővé kell tennie a „maximális rugalmasságot”, és az szélesebb körben engedélyezi a tárgyalásos eljárás alkalmazását,
         mint például a 93/37 irányelv.

      37      Egyfelől ugyanis, amint arra a főtanácsnok is emlékeztet indítványának 15. pontjában, az említett (45) preambulumbekezdés
         a közösségi jogalkotó által a 93/38 irányelv elfogadása során követett célra vonatkozóan ad iránymutatást, azaz felhívja a
         figyelmet az említett irányelv hatálya alá tartozó közbeszerzési eljárásokban alkalmazandó nagyobb rugalmasságra, következésképpen
         lehetőséget teremt azon indokok megvilágítására, amelyek miatt ez utóbbi a közbeszerzési eljárásokra vonatkozó egyéb irányelvekhez
         képest szélesebb körben teszi lehetővé az ajánlatkérők számára a tárgyalásos eljárás alkalmazását.

      38      Másfelől a (46) preambulumbekezdésben annak megemlítésével, hogy e rugalmasság ellentételezéseként és a kölcsönös bizalom
         növelése érdekében biztosítani kell a közbeszerzési eljárások átláthatóságát, és az ezen irányelv 20. cikkének (1) bekezdésében
         annak előírásával, hogy az említett irányelv 1. cikkének (7) bekezdése szerinti három odaítélési eljárás bármelyikének alkalmazása
         előtt pályázati felhívást kell közzétenni, a közösségi jogalkotó nem hagyott kétséget azon szándéka felől, hogy a pályázati
         felhívás nélküli szerződés‑odaítélési eljárás 93/38 irányelv 20. cikkének (2) bekezdésében előírt feltételek mellett történő
         alkalmazásának lehetőségét eltérésnek kell tekinteni attól az elvtől, miszerint az ilyen szerződés‑odaítélés előtt pályázati
         felhívást kell közzétenni.

      39      Ebből következik, hogy nem lehet helyt adni a Görög Köztársaság azon érvének, miszerint a „nem megfelelő” ajánlat 93/38 irányelv
         20. cikke (2) bekezdésének a) pontja szerinti fogalmát tágan kell értelmezni.

      40      E megfontolások fényében meg kell határozni, hogy a jelen esetben a Görög Köztársaság érvényesen bizonyította‑e, hogy a második
         közbeszerzési eljárásban benyújtott ajánlatokat jogosan minősítették „nem megfelelőnek” az említett 20. cikk (2) bekezdésének
         a) pontja értelmében.

      41      E tekintetben a Görög Köztársaság arra hivatkozik, hogy mivel a benyújtott ajánlatok a garantált mennyiségeket tekintve nem
         feleltek meg az ajánlatkérő által a környezetvédelemre vonatkozó jogszabályi előírásokra tekintettel meghatározott műszaki
         követelményeknek, és így a szóban forgó hőerőművet jogszerűen nem helyezhették volna üzembe, az említett ajánlatokat a 93/38
         irányelv 20. cikke (2) bekezdésének a) pontja értelmében „nem megfelelőnek” kellett tekinteni.

      42      Meg kell állapítani, hogy a jelen ügy tárgyát képezőhöz hasonló műszaki követelmények, amelyek a környezetvédelemre vonatkozó
         nemzeti és közösségi jogszabályi előírásokból következnek, elengedhetetlenek ahhoz, hogy azon berendezés, amelynek szállítása
         és üzembe helyezése a szerződés tárgyát képezi, lehetővé tegye az ajánlatkérő számára a törvényben vagy rendeletben előírt
         célok elérését.

      43      Mivel az, hogy a benyújtott ajánlatok nem felelnek meg az ilyen követelményeknek, akadályozza az ajánlatkérőt a megindított
         közbeszerzési eljárás tárgyát képező projekt jogszerű megvalósításában, e nem megfelelő jelleg nem csak egyszerű pontatlanságot
         vagy egyszerű részletet jelent, ellenkezőleg, olyan körülménynek kell tekinteni, amelynek következtében az említett ajánlatok
         nem alkalmasak az ajánlatkérő igényeinek kielégítésére.

      44      Márpedig az ilyen ajánlatokat, amint azt maga a Bizottság is elismerte a Bíróság előtt, a 93/38 irányelv 20. cikke (2) bekezdésének
         a) pontja értelmében „nem megfelelőnek” kell tekinteni.

      45      Hozzá kell tenni, hogy a jelen esetben nem indokolt a Bizottság által kifejezett azon félelem, hogy az ajánlatkérők a 93/38
         irányelv által előírt versenyeztetésre vonatkozó kötelezettséget megkerülik azzal, hogy túlzottan szigorú vagy lehetetlen
         feltételeket határoznak meg annak érdekében, hogy valamennyi benyújtott ajánlatot „nem megfelelőnek” minősíthessék, és így
         pályázati felhívás nélkül ítélhessék oda a szerződést.

      46      Először is ugyanis az ajánlatkérő, miután megállapította, hogy az első közbeszerzési eljárásban benyújtott ajánlatok nem feleltek
         meg a meghatározott műszaki követelményeknek, újabb közbeszerzési eljárást indított, tehát nem döntött rögtön a 93/38 irányelv
         20. cikke (2) bekezdésének a) pontja szerinti eljárás alkalmazása mellett.

      47      Ezt követően a 93/38 irányelv 20. cikke (2) bekezdésének a) pontja alapján indított tárgyalásos eljárásban az ajánlatkérő
         valamennyi, a második közbeszerzési eljárásban részt vett ajánlattevőt felhívta ajánlat benyújtására, noha az említett irányelv
         tárgyalásos eljárásra vonatkozó rendelkezései, különösen annak 1. cikke (7) bekezdésének c) pontja, nem írta ezt elő számára
         kötelezettségként.

      48      Végül nem bizonyították, és nem is állították, hogy az ajánlatkérő által meghatározott műszaki követelmények, amelyek alapján
         ez utóbbi a benyújtott ajánlatokat nem megfelelőnek minősítette, túlzottan szigorúak vagy lehetetlenek lettek volna.

      49      Ellenkezőleg, amint azt a Görög Köztársaság állította, anélkül hogy a Bizottság ezt vitatta volna, a garantált mennyiségekre
         vonatkozó követelményeknek, amelyektől az ajánlattevők nem térhettek el, végül a szerződésre jelentkező egyes ajánlattevők
         eleget tettek.

      50      E megfontolásokra tekintettel meg kell állapítani, hogy az ajánlatkérő jogszerűen minősítette a szóban forgó ajánlatokat „nem
         megfelelőnek” a 93/38 irányelv 20. cikke (2) bekezdésének a) pontja értelmében.

      51      E körülmények között meg kell vizsgálni, hogy amint azt a Bizottság állítja, az ajánlatkérő – a 93/38 irányelv 20. cikke (2) bekezdésének
         a) pontjában előírtakkal ellentétben – lényegesen módosította‑e a szerződés eredeti feltételeit a pályázati felhívás nélküli
         tárgyalásos eljárás során.

      52      E tekintetben a már odaítélt szerződések újratárgyalásával kapcsolatban a Bíróság által kimondottakhoz hasonlóan (lásd a C‑454/06. sz.,
         Pressetext Nachrichtenagentur ügyben 2008. június 19‑én hozott ítélet [EBHT 2008., I‑4401. o.] 35. pontját), analógia útján
         hangsúlyozni kell, hogy a szerződés eredeti feltételének módosítását különösen akkor kell lényegesnek tekinteni a 93/38 irányelv
         20. cikke (2) bekezdésének a) pontja alkalmazásában, ha a módosított feltétel, amennyiben szerepelt volna az eredeti odaítélési
         eljárásban, a pályázati felhívás közzétételével lefolytatott szerződés‑odaítélési eljárásban benyújtott ajánlatok esetében
         lehetővé tette volna a megfelelőnek minősítést vagy az eredeti eljárásban részt vevő ajánlattevőkön kívüli más ajánlattevők
         részvételét is.

      53      Amennyiben – amint a Bizottság észrevételeiből kitűnik – ez utóbbi megítélése szerint a kérdéses tényállás nyilvánvalóan a
         kettőből az első esetkörbe tartozik, meg kell vizsgálni, hogy az eredeti szerződés eredeti feltételei, amelyeknek a be nem
         tartása miatt minősítette az ajánlatkérő nem megfelelőnek a benyújtott ajánlatokat, lényegesen módosultak‑e a tárgyalásos
         eljárás során.

      54      E feltételeket illetően a Görög Köztársaság állítása szerint – anélkül, hogy a Bizottság ezt vitatná – a második pályázati
         felhívás közzétételével indított szerződés‑odaítélési eljárásban benyújtott ajánlatok mindegyikét nem megfelelőnek nyilvánították,
         mivel nem feleltek meg a garantált hulladékkibocsátási mennyiségre vonatkozó követelményeknek.

      55      Márpedig meg kell állapítani, hogy az említett mennyiségekre vonatkozó előírásokat a harmadik eljárás keretében nem módosították,
         és csakúgy, mint az első két eljárásban, az említett előírásokat az ajánlattevőknek be kellett tartaniuk. Egyébiránt az ajánlattevőknek
         pontosan amiatt kellett a pályázati felhívás e garantált mennyiségekre vonatkozó követelményeinek való megfelelést biztosító
         eskü alatt tett nyilatkozatot benyújtaniuk, mivel ezen előírásoktól semmilyen eltérés nem volt megengedett.

      56      A többi műszaki követelményt illetően meg kell jegyezni, hogy noha az ezen követelményektől való bizonyos eltérések a második
         pályázati felhívással indított eljárásban elfogadhatók voltak, ezen eltérések kijavítási költségeinek viselését – amint arra
         a Görög Köztársaság hivatkozott anélkül, hogy a Bizottság ezt vitatta volna – az ajánlattevőkre háríthatták. Az a körülmény
         tehát, hogy a harmadik eljárásban az ajánlattevőknek saját maguknak kellett viselniük a műszaki eltérések kijavításának költségeit,
         nem tekinthető új kötelezettségnek.

      57      E harmadik eljárás során az ajánlattevőknek másfelől nem kellett ténylegesen elvégezniük e javításokat, csak az említett javítások
         teljes költségére vonatkozó becslést és a végleges pénzügyi ajánlatukat kellett benyújtaniuk. E harmadik eljárás így lehetőséget
         teremtett valamennyi, a második eljárásban részt vevő ajánlattevőnek arra, hogy ajánlatuk egyes elemeit a végleges pénzügyi
         ajánlat keretében felülvizsgálják, és hogy újra értékeljék a pályázati felhívásban előírt műszaki követelményektől való eltéréseket.

      58      Ebből következik, hogy az ajánlatkérő a pályázati felhívás nélküli tárgyalásos közbeszerzési eljárásban nem módosította lényegesen
         a szerződés eredeti feltételeit a 93/38 irányelv 20. cikke (2) bekezdésének a) pontja értelmében.

      59      E körülmények között meg kell állapítani, hogy a Bizottság nem bizonyította, hogy a Görög Köztársaság megsértette a 93/38
         irányelv 20. cikke (2) bekezdésének a) pontját. Következésképpen az első kifogás első részét el kell utasítani.

      60      A 93/38 irányelv 20. cikke (2) bekezdése d) pontjának állítólagos megsértését illetően emlékeztetni kell arra, hogy amint
         a jelen ítélet 34. pontjából következik, e 20. cikk (2) bekezdésének d) pontja eltérést engedő rendelkezés, és alkalmazási
         feltételeinek teljesülésére vonatkozóan a bizonyítási teher az e rendelkezésekre hivatkozó félre esik.

      61      E tekintetben – amint a főtanácsnok is kifejtette indítványának 25. pontjában – emlékeztetni kell arra, hogy a Görög Köztársaság
         e rendelkezésre nem hivatkozott a DEI pályázati felhívás nélküli szerződés‑odaítélési eljárás alkalmazására vonatkozó határozatának
         indokolásaként, kizárólag a 93/38 irányelv 20. cikke (2) bekezdésének a) pontját jelölte meg e határozat alapjaként.

      62      A Bizottság így nem kifogásolhatja érvényesen, hogy a Görög Köztársaság olyan rendelkezést sértett meg, amelyre valójában
         nem is hivatkozott, így az első kifogás második részét is el kell utasítani.

      63      E körülmények között a Bizottság által felhozott első kifogást – mint megalapozatlant – teljes egészében el kell utasítani.

       A második kifogásról
       A felek érvei
      64      Második kifogásával a Bizottság arra hivatkozik, hogy a Görög Köztársaság nem teljesítette a 93/38 irányelv 41. cikkének (4) bekezdéséből
         eredő azon kötelezettségét, hogy „az írásbeli kérés kézhezvételének napja után a lehető leghamarabb [közli] valamennyi kizárt
         jelölttel vagy ajánlattevővel kérelmük vagy ajánlatuk elutasításának okát”.

      65      A jelen esetben két hónap telt el az elutasított ajánlattevő kérelme és az ajánlatkérő válasza között. Márpedig az ilyen időtartam
         semmiképp sem tekinthető úgy, hogy „a lehető leghamarabb” közölt választ eredményezi. E fogalmak értelmezését illetően a Bizottság
         a szolgáltatásnyújtásra irányuló közbeszerzési szerződések odaítélési eljárásainak összehangolásáról szóló, 1992. június 18‑i
         92/50/EGK tanácsi irányelv (HL L 209., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 6. fejezet, 1. kötet, 322. o.), az árubeszerzésre
         irányuló közbeszerzési szerződések odaítélési eljárásainak összehangolásáról szóló, 1993. június 14‑i 93/36/EGK tanácsi irányelv
         (HL L 199., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 6. fejezet, 2. kötet, 110. o.), a 93/37 irányelv és a vízügyi, energiaipari,
         közlekedési és postai ágazatban működő ajánlatkérők beszerzési eljárásainak összehangolásáról szóló, 2004. március 31‑i 2004/17/EK
         európai parlamenti és a tanácsi irányelv (HL L 134., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 6. fejezet, 7. kötet, 19. o. ) analóg
         rendelkezéseire utal, amelyek 15 napos határidőt írnak elő.

      66      A Görög Köztársaság elismeri, hogy az egyik ajánlattevő ajánlata elutasításának indokait késedelmesen közölte. E késedelem
         azonban nem sértette a 93/38 irányelv hatékony érvényesülését, és nem akadályozta az érintett ajánlattevőt abban, hogy jogorvoslati
         jogával hatékonyan élhessen. A szerződést továbbá csak akkor írták alá, amikor az említett ajánlattevő jogorvoslati kérelmét
         elutasították. A Görög Köztársaság hozzáteszi, hogy a Bizottság által hivatkozott különböző irányelvek által előírt határidők
         a jelen esetben nem alkalmazhatók, mivel egyfelől a 93/38 irányelv nem ír elő konkrét határidőt, másfelől a 2004/17 irányelv
         a jelen ügy tényállásának idején még nem volt alkalmazandó.

       A Bíróság álláspontja
      67      E kifogást illetően hangsúlyozni kell, hogy miután a 93/38 irányelv az e vonatkozásban a Bizottság által hivatkozott többi
         irányelvtől eltérően nem ír elő konkrét határidőt arra, hogy az ajánlattevőt milyen határidőben kell tájékoztatni jelentkezése
         vagy ajánlata elutasításának indokairól, és ehelyett 41. cikkének (4) bekezdésében csak annyit ír elő, hogy ezen információkat
         „a lehető leghamarabb” kell közölni, amint azt a főtanácsnok is megállapította indítványának 27. pontjában, nem fogadható
         el e rendelkezés olyan értelmezése, amely alapján az a következtetés vonható le, hogy az ajánlatkérőnek az ajánlattevő írásbeli
         kérelmének kézhezvételét követő 15 napon belül meg kell adnia e tájékoztatást.

      68      Mindazonáltal meg kell állapítani, hogy annak előírásával, hogy az ajánlatkérő a kért információkat „a lehető leghamarabb”
         közölje, a közösségi jogalkotó olyan gondossági kötelezettséget rótt az ajánlatkérőre, amely inkább gondossági kötelemként,
         és nem eredménykötelemként értelmezhető. Így esetről esetre, valamint a szóban forgó közbeszerzés konkrét jellemzőire, és
         többek között annak összetettségére tekintettel kell megvizsgálni, hogy az érintett ajánlatkérő az említett információt a
         megkívánt gondossággal közölte‑e. Az, hogy e tájékoztatás a jelentkezést vagy az ajánlatot elutasító határozat megtámadására
         nyitva álló határidő lejárta előtt történik‑e, amely esetben az ajánlattevő élhet a határozat bírósági felülvizsgálata érdekében
         rendelkezésére álló jogorvoslati lehetőségekkel, nem minősül olyan ténykörülménynek, amelyet figyelembe kell venni annak megállapításakor,
         hogy az ajánlatkérő betartotta‑e a 93/38 irányelv 41. cikkének (4) bekezdéséből eredő gondossági kötelezettségét, és önmagában
         nem elegendő bizonyíték erre vonatkozóan.

      69      Mivel a jelen esetben a Görög Köztársaság elismeri, hogy az ajánlattevővel késedelmesen közölték ajánlata elutasításának indokait,
         azonban állítása szerint ez a tájékoztatás a 93/38 irányelv 41. cikkének (4) bekezdése szerinti rendelkezéseknek megfelelően
         történt, e tagállam feladata olyan objektív körülmények fennállásának bizonyítása, amelyek igazolják az említett tájékoztatás
         késedelmét, és amelyek alkalmasak arra, hogy az ajánlattevő kérelmének kézhezvétele és az ajánlatkérő által adott válasz között
         eltelt időtartamot elfogadhatóvá tegyék.

      70      Márpedig meg kell állapítani, hogy azon érven kívül, miszerint az eltelt időtartam nem akadályozta meg az érintett ajánlattevőt
         abban, hogy hatékonyan éljen jogorvoslati jogával, a Görög Köztársaság nem hivatkozik semmilyen konkrét körülményre, amely
         igazolhatja az ajánlat elutasítása indokainak késedelmes közlését, vagy amely magyarázattal szolgálhatna arra, hogy a jelen
         esetben a két hónapos időtartamot miért kellene „a lehető leghamarabb” történt közlésnek tekinteni a 93/38 irányelv 41. cikkének
         (4) bekezdése értelmében.

      71      Ennélfogva a Bizottság által felhozott második kifogás megalapozott.

      72      Következésképpen meg kell állapítani, hogy a Görög Köztársaság, mivel igazolás nélkül késlekedett az ajánlattevőnek az ajánlata
         elutasításának indokaira vonatkozó tájékoztatás iránti kérelmére való válaszadással, nem teljesítette a 93/38 irányelv 41. cikkének
         (4) bekezdéséből eredő kötelezettségét.

       A költségekről
      73      Az eljárási szabályzat 69. cikkének 2. §‑a alapján a Bíróság a pervesztes felet kötelezi a költségek viselésére, ha a pernyertes
         fél ezt kérte. Ugyanezen szabályzat 69. cikke 3. §‑ának első bekezdése szerint azonban részleges pernyertesség esetén a Bíróság
         elrendelheti a költségeknek a felek közötti megosztását, vagy határozhat úgy, hogy mindegyik fél maga viselje saját költségeit.
         Mivel a Görög Köztársaság és a Bizottság kérelmeik tekintetében részben pernyertesek, részben pervesztesek, maguk viselik
         költségeiket.

      A fenti indokok alapján a Bíróság (első tanács) a következőképpen határozott:
      1)      A Görög Köztársaság, mivel igazolás nélkül késlekedett az ajánlattevőnek az ajánlata elutasításának indokaira vonatkozó tájékoztatás
            iránti kérelmére való válaszadással, nem teljesítette a 2001. szeptember 13‑i 2001/78/EK bizottsági irányelvvel módosított,
            a vízügyi, energiaipari, szállítási és távközlési ágazatokban működő vállalkozások beszerzési eljárásainak összehangolásáról
            szóló, 1993. június 14‑i 93/38/EGK tanácsi irányelv 41. cikkének (4) bekezdéséből eredő kötelezettségét.
      2)      A Bíróság a keresetet ezt meghaladó részében elutasítja.
      3)      A Görög Köztársaság és az Európai Közösségek Bizottsága maguk viselik költségeiket.
      Aláírások
      * Az eljárás nyelve: görög.


Az Elsőfokú Bíróság (harmadik tanács) 2002. február 28-i ítélete. # Atlantic Container Line AB és társai kontra az Európai Közösségek Bizottsága. # Verseny. # T-395/94. sz. ügy


title: A Bíróság (második tanács) 2011. december 8-i ítélete.#Merck Sharp & Dohme Corp. kontra Deutsches Patent- und Markenamt.#Előzetes döntéshozatal iránti kérelem: Bundespatentgericht - Németország.#Szellemi és ipari tulajdon - Szabadalmak - 1768/92/EGK rendelet - 13. cikk - Gyógyszerekre kiadott kiegészítő oltalmi tanúsítvány - E tanúsítvány kiadásának lehetősége abban az esetben, ha az alapszabadalom iránti bejelentés benyújtásának időpontja és az Unión belüli forgalomba hozatalra vonatkozó első engedély időpontja között eltelt időszak rövidebb, mint öt év - 1901/2006/EK rendelet - 36. cikk - A kiegészítő oltalmi tanúsítvány időtartamának meghosszabbítása.#C-125/10. sz. ügy.

text:
      C‑125/10. sz. ügy
      Merck Sharp & Dohme Corp., korábban Merck & Co. Inc.
      kontra
      Deutsches Patent- und Markenamt
      (a Bundespatentgericht [Németország] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)
      „Szellemi és ipari tulajdon – Szabadalmak – 1768/92/EGK rendelet – 13. cikk – Gyógyszerekre kiadott kiegészítő oltalmi tanúsítvány – E tanúsítvány kiadásának lehetősége abban az esetben, ha az alapszabadalom iránti bejelentés benyújtásának időpontja és az
         Unión belüli forgalomba hozatalra vonatkozó első engedély időpontja között eltelt időszak rövidebb, mint öt év – 1901/2006/EK rendelet – 36. cikk – A kiegészítő oltalmi tanúsítvány időtartamának meghosszabbítása”

      Az ítélet összefoglalása
      Jogszabályok közelítése – Egységes jogszabályok – Ipari és kereskedelmi tulajdon – Szabadalmi jog – Gyógyszerekre kiadott
            kiegészítő oltalmi tanúsítvány – A tanúsítvány időtartama
      (1901/2006 európai parlamenti és tanácsi rendelet, 36. cikk; 1768/92 tanácsi rendelet 13. cikk)
      A gyermekgyógyászati felhasználásra szánt gyógyszerkészítményekről szóló 1901/2006 rendelettel módosított, a gyógyszerek kiegészítő
         oltalmi tanúsítványának bevezetéséről szóló 1768/92 rendelet 13. cikkét az 1901/2006 rendelet 36. cikkével összefüggésben
         úgy kell értelmezni, hogy a gyógyszerekre akkor is kiadható kiegészítő oltalmi tanúsítvány, ha az alapszabadalom bejelentési
         időpontja és az Unión belüli első forgalombahozatali engedély időpontja között eltelt időtartam rövidebb, mint öt év. Ebben
         az esetben az utóbbi rendeletben említett gyermekgyógyászati meghosszabbítás időtartama attól az időponttól kezdődik, amelyet
         úgy kell kiszámítani, hogy a szabadalom lejártának időpontjából ki kell vonni az öt év, valamint a szabadalom bejelentése
         és az első forgalombahozatali engedély megszerzése között eltelt időtartam közötti különbséget.

      Ha a kiegészítő oltalmi tanúsítvány iránti kérelmet el kellett utasítani amiatt, hogy a 1768/92 rendelet 13. cikke (1) bekezdésében
         írt számítás negatív vagy nullás időtartamot eredményez, az alapszabadalom jogosultja számára akkor sem engedélyezhető e szabadalom
         oltalmi idejének meghosszabbítása, ha az 1901/2006 rendelet 36. cikke értelmében a jóváhagyott gyermekgyógyászati vizsgálati
         tervnek megfelelően az összes vizsgálatot elvégezte. Ezen elutasítás sértheti az 1901/2006 rendelet hatékony érvényesülését,
         és az lehet a következménye, hogy veszélybe sodorja a rendelet célkitűzéseit, nevezetesen az érintett gyógyszer gyermekgyógyászati
         hatásainak értékelése érdekében tett erőfeszítések kompenzálását.

      Következésképpen az 1768/92 rendelet és az 1901/2006 rendelet együttes értelmezéséből az következik, hogy a kiegészítő oltalmi
         tanúsítvány és a gyermekgyógyászati meghosszabbítás együttesen biztosítja az alapszabadalom jogosultja számára az érintett
         gyógyszer Unión belüli első forgalombahozatali engedélyének megadása időpontjától számítva legfeljebb tizenöt évre és hat
         hónapra szóló kizárólagos jogot.

      E maximális időtartamból az következik, hogy a gyermekgyógyászati meghosszabbításnak akkor van értelme, ha a kiegészítő oltalmi
         tanúsítvány negatív időtartama nem haladja meg a hat hónapot. Másként fogalmazva, az 1901/2006 rendelet célja csak akkor valósul
         meg, ha az alapszabadalom jogosultja az érintett gyógyszer Európai Unión belüli első forgalombahozatali engedélyét az alapszabadalom
         bejelentése utáni négy és fél, illetve öt év közötti időszak során kapta meg. Ennélfogva kiegészítő oltalmi tanúsítvány akkor
         is adható, ha az alapszabadalom bejelentése és az említett forgalombahozatali engedély megszerzésének időpontja között kevesebb
         mint öt év telt el.

      Ebből következik, hogy a kiegészítő oltalmi tanúsítvány megadása nem tagadható meg pusztán amiatt, hogy az 1768/92 rendelet
         13. cikke (1) bekezdésében írt számítási módszernek megfelelően meghatározott időtartam nem pozitív előjelű.

      Ami azt a kérdést illeti, hogy a hat hónapos gyermekgyógyászati meghosszabbításnak mely időpontban kell kezdődnie, azt kell
         megállapítani, hogy amennyiben az az időszak, amely az alapszabadalom bejelentése és az érintett gyógyszer Unión belüli első
         forgalombahozatali engedélyének időpontja között eltelt, rövidebb, mint öt év, akkor a meghosszabbítás kezdetének nem lehet
         az alapszabadalom lejártának napját tekinteni úgy, hogy az említett tanúsítvány időtartama nullával legyen egyenlőnek tekintendő.
         Ugyanis e megoldás ellentétes lenne az 1768/92 rendelet 13. cikke (1) bekezdésében foglalt számítási módszerekkel, hiszen
         e rendelkezés azt írja elő, hogy a kiegészítő oltalmi tanúsítvány időtartama (érvényességi ideje) megegyezik az alapszabadalom
         bejelentésének időpontja és az Unión belüli első forgalombahozatali engedély időpontja között eltelt időszak öt évvel csökkentett
         időtartamával. Ennélfogva, amikor a kiegészítő oltalmi tanúsítvány időtartama negatív, akkor azt nem lehet nullának venni.
         Az 1901/2006 rendeletben említett gyermekgyógyászati meghosszabbítás időtartama abban az időpontban kezdődik, amelyet úgy
         kell kiszámítani, hogy a szabadalom lejártának időpontjából ki kell vonni az öt év, valamint a szabadalom bejelentése és az
         első forgalombahozatali engedély megszerzése között eltelt időtartam közötti különbséget.

      (vö. 37‑42., 45. pont és a rendelkező rész)
A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (második tanács)
      2011. december 8.(*)

      „Szellemi és ipari tulajdon – Szabadalmak – 1768/92/EGK rendelet – 13. cikk – Gyógyszerekre kiadott kiegészítő oltalmi tanúsítvány – E tanúsítvány kiadásának lehetősége abban az esetben, ha az alapszabadalom iránti bejelentés benyújtásának időpontja és az
         Unión belüli forgalomba hozatalra vonatkozó első engedély időpontja között eltelt időszak rövidebb, mint öt év – 1901/2006/EK rendelet – 36. cikk – A kiegészítő oltalmi tanúsítvány időtartamának meghosszabbítása”

      A C‑125/10. sz. ügyben,
      az EUMSZ 267. cikk alapján benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában, amelyet a Bundespatentgericht (Németország)
         a Bírósághoz 2010. március 9‑én érkezett, 2010. január 28‑i határozatával terjesztett elő az előtte

      a Merck Sharp & Dohme Corp., korábban Merck & Co. Inc.,

      és
      a Deutsches Patent‑ und Markenamt
      között folyamatban lévő eljárásban,
      A BÍRÓSÁG (második tanács),
      tagjai: J. N. Cunha Rodrigues tanácselnök, U. Lõhmus (előadó), A. Rosas, A. Ó Caoimh és A. Arabadjiev bírák,
      főtanácsnok: Y. Bot,
      hivatalvezető: K. Malacek tanácsos,
      tekintettel az írásbeli szakaszra és a 2011. május 4‑i tárgyalásra,
      figyelembe véve a következők által előterjesztett észrevételeket:
      –        a Merck Sharp & Dohme Corp., korábban Merck & Co. Inc., képviseletében M. Heinemann, M. Gundt, A. Rollins és A. von Falck
         Rechtsanwälte,

      –        a francia kormány képviseletében G. de Bergues és S. Menez, valamint R. Loosli‑Surrans, meghatalmazotti minőségben,
      –        a litván kormány képviseletében D. Kriaučiūnas és V. Balčiūnaitė, meghatalmazotti minőségben,
      –        a magyar kormány képviseletében Ficsor M., Fehér M. és Tóth Z., meghatalmazotti minőségben,
      –        a portugál kormány képviseletében L. Inez Fernandes és P. A. Antunes, meghatalmazotti minőségben,
      –        az Egyesült Királyság Kormánya képviseletében H. Walker, meghatalmazotti minőségben,
      –        az Európai Bizottság képviseletében G. Braun és F. W. Bulst, meghatalmazotti minőségben,
      a főtanácsnok indítványának a 2011. június 9‑i tárgyaláson történt meghallgatását követően,
      meghozta a következő
      Ítéletet
      1        Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem a gyógyszerek kiegészítő oltalmi tanúsítványáról szóló, 2009. május 6-i 469/2009/EK
         európai parlamenti és tanácsi rendelet (kodifikált változat) (HL L 152., 1. o.) 13. cikke (1) bekezdésének értelmezésére vonatkozik.

      2        A kérelmet a Merck Sharp & Dohme Corp., korábban Merck & Co. Inc. (a továbbiakban: Merck) és a Deutsches Patent- und Markenamt
         (német szabadalmi és védjegyhivatal) között a szitagliptin nevű hatóanyagra vonatkozó kiegészítő oltalmi tanúsítvány (a továbbiakban:
         KOT) kiadásának az utóbbi által történt megtagadása tárgyában folyamatban lévő peres eljárásban terjesztették elő.

       Jogi háttér
       Az 1768/92/EGK rendelet
      3        A gyermekgyógyászati felhasználásra szánt gyógyszerkészítményekről, valamint az 1768/92/EGK rendelet, a 2001/20/EK irányelv,
         a 2001/83/EK irányelv és a 726/2004/EK rendelet módosításáról szóló, 2006. december 12‑i 1901/2006/EK európai parlamenti és
         tanácsi rendelettel (HL L 378., 1. o.) módosított, a gyógyszerek kiegészítő oltalmi tanúsítványának bevezetéséről szóló, 1992.
         június 18‑i 1768/92/EGK tanácsi rendelet (HL L 182., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 13. fejezet, 11. kötet, 200. o.; a továbbiakban:
         1768/92 rendelet) első és második preambulumbekezdésének szövege a következő:

      „mivel a gyógyszerészeti kutatás döntő szerepet játszik a közegészség folyamatos javításában;
      mivel a gyógyszerek kifejlesztése – különösen a hosszadalmas, költséges kutatást igénylő gyógyszerek esetében – a Közösségben
         és Európában csak úgy folytatható, ha az ilyen kutatások ösztönzése érdekében megfelelő védelmet biztosító, kedvező szabályozásról
         gondoskodnak”.

      4        E rendelet harmadik, negyedik és ötödik preambulumbekezdése kimondja, hogy a valamely új gyógyszerre vonatkozó szabadalmi
         bejelentés benyújtása és az említett gyógyszer forgalombahozatali engedélyének (a továbbiakban: FHE) kiadása közötti időszak
         hosszúsága miatt a tényleges szabadalmi oltalom időtartama nem elegendő a kutatásra fordított befektetés megtérüléséhez, ami
         hátrányosan érinti a gyógyszerészeti kutatást, és azzal a veszéllyel jár, hogy a kutatóközpontok a tagállamokon kívüli országokba
         települnek át.

      5        Ugyanezen rendelet nyolcadik és kilencedik preambulumbekezdése kimondja, hogy:

      „mivel a [KOT] által biztosított oltalom időtartamát úgy kell megállapítani, hogy az megfelelő és hatékony védelmet nyújtson;
         mivel erre figyelemmel annak, aki egyaránt jogosultja a szabadalomnak és a [KOT]‑nak, összesen legfeljebb tizenöt év kizárólagosságot
         kell biztosítani attól az időponttól számítva, amikor először engedélyezték az adott gyógyszer forgalomba hozatalát a Közösségben;

      mivel egy olyan összetett és érzékeny ágazatban, mint a gyógyszeripar, mindazonáltal figyelembe kell venni valamennyi szóban
         forgó érdeket, beleértve a közegészségügyi érdekeket is; mivel erre tekintettel a [KOT]‑ot nem lehet öt évet meghaladó időtartamra
         kiadni; mivel továbbá a megadott oltalomnak szigorúan arra a termékre kell korlátozódnia, amelynek gyógyszerként történő forgalomba
         hozatalát engedélyezték”.

      6        Az 1768/92/EGK rendeletnek „A [KOT] megszerzésének feltételei” című 3. cikke értelmében:

      „A termékre [KOT]‑ot kell adni, ha abban a tagállamban, amelyben a 7. cikk szerinti bejelentést benyújtották, a bejelentés
         napján:

      a)      a termék hatályos alapszabadalom oltalma alatt áll;
      b)      a termék gyógyszerként történő forgalomba hozatalát engedélyezték – az esettől függően – a 65/65/EGK irányelv vagy a 81/851/EGK
         irányelv szerint […];

      c)      a termékre még nem adtak [KOT]‑ot;
      d)      a b) pontban említett engedély a termék gyógyszerként történő forgalomba hozatalára vonatkozó első engedély.”
      7        Az említett rendelet 7. cikkének (1) bekezdése előírja, hogy „[a] [KOT] iránti bejelentést a termék gyógyszerként történő
         [FHE]‑jének kiadásának napját követő hat hónapon belül kell benyújtani.”

      8        Az 1768/92 rendelet 8. cikke felsorolja azokat az adatokat, amelyeket a KOT iránti bejelentésnek tartalmaznia kell. Előírja
         többek között (1) bekezdése d) pontjának i. alpontjában, hogy ha a KOT iránti bejelentés meghosszabbítás iránti kérelmet tartalmaz,
         a bejelentéshez csatolni kell az 1901/2006 rendelet 36. cikkében említett gyermekgyógyászati vizsgálati tervnek való megfelelésről
         szóló nyilatkozat másolatát.

      9        Az 1768/92 rendelet 10. cikke, amely meghatározza a KOT megadásának, illetve az az iránti kérelem elutasításának feltételeit,
         (1) és (2) bekezdésében a következőképpen rendelkezik:

       „(1)  Ha a [KOT] iránti bejelentés és az abban szereplő termék megfelel az e rendeletben előírt feltételeknek, a 9. cikk (1) bekezdésében
         említett hatóság a [KOT]‑ot megadja.

      (2)      A 9. cikk (1) bekezdésében említett hatóság – a (3) bekezdésben foglaltak figyelembevételével – a [KOT] iránti bejelentést
         elutasítja, ha a bejelentés vagy az abban szereplő termék nem felel meg az e rendeletben előírt feltételeknek.”

      10      A rendeletnek „A [KOT] időtartama” című 13. cikkének szövege a következő:

      „(1)      A [KOT] időtartama az alapszabadalom jogszabályban meghatározott oltalmi idejének lejártakor kezdődik, és az alapszabadalom
         iránti bejelentés benyújtásának napja és a termék Közösségen belüli forgalomba hozatalára vonatkozó első engedély keltezésének
         napja között eltelt időszak öt évvel csökkentett időtartamával megegyező ideig tart.

      (2)      A [KOT] időtartama mindazonáltal – az (1) bekezdésben foglaltaktól eltérően – nem haladhatja meg a kezdetének napjától számított
         öt évet.

      (3)      Az (1) és a (2) bekezdésben meghatározott időtartamot hat hónappal meg kell hosszabbítani az 1901/2006/EK rendelet 36. cikkének
         alkalmazása esetén. Ebben az esetben az e cikk (1) bekezdésében meghatározott időtartam csak egy ízben hosszabbítható meg.”

      11      Az 1768/92 rendelet 14. cikkének a) pontja úgy rendelkezik, hogy a [KOT] „megszűnik, ha a 13. cikk szerinti időtartam eltelt
         [helyesen: időtartama a 13. cikkben említett időtartam elteltével lejár]”.

      12      Az 1768/92 rendeletet egységes szerkezetbe foglaló és azt felváltó 469/2009 rendelet 2009. július 6‑án lépett hatályba. A
         13. cikkének a szövege megegyezik az 1768/92 rendelet 13. cikkének a szövegével. Mindenesetre, az alapeljárásbeli ügy tényállására
         tekintettel, arra továbbra is az 1768/92 rendeletet kell alkalmazni.

       Az 1901/2006 rendelet
      13      Az 1901/2006 rendelet (26) és (27) preambulumbekezdése kimondja, hogy:

      „(26) A gyermekgyógyászati adatok benyújtására vonatkozó előírás hatálya alá tartozó termékeket, amennyiben a jóváhagyott gyermekgyógyászati
         vizsgálati tervben szereplő valamennyi követelmény teljesült, és ha a terméket valamennyi tagállamban engedélyezték, továbbá
         a vizsgálatok eredményeiről szóló lényeges információk szerepelnek a készítmény kísérő iratában, az 1768/92/EGK tanácsi rendelet
         által bevezetett [KOT] időtartamának hat hónappal történő meghosszabbításával kell jutalmazni. [...]

      (27)      A [KOT] időtartamának meghosszabbítása iránti, e rendelet alapján benyújtott kérelem csak abban az esetben fogadható el, ha
         a [KOT]‑ot az 1768/92/EGK rendeletnek megfelelően adták meg.”

      14      Az 1901/2006 rendelet 36. cikkének (1) és (4) bekezdése értelmében:

      „(1)      Amennyiben a 7. és a 8. cikk szerinti kérelem tartalmazza a jóváhagyott gyermekgyógyászati vizsgálati terveknek megfelelően
         elvégzett összes vizsgálat eredményeit, a szabadalom vagy a [KOT] jogosultja az 1768/92/EGK rendelet 13. cikkének (1) bekezdésében
         és 13. cikkének (2) bekezdésében említett időtartam hat hónappal való meghosszabbítására [(a továbbiakban: gyermekgyógyászati
         meghosszabbításra)] válik jogosulttá.

      Az első albekezdés abban az esetben is alkalmazandó, amikor a jóváhagyott gyermekgyógyászati vizsgálati terv megvalósítása
         nem vezet egy gyermekgyógyászati terápiás javallat engedélyezéséhez, viszont az elvégzett vizsgálatok eredményei bekerülnek
         az alkalmazási előírásba és, adott esetben, az érintett gyógyszerkészítmény betegtájékoztatójába.

      [...]
      (4)      Az (1), (2) és (3) bekezdést olyan termékekre kell alkalmazni, amelyeket az 1768/92/EGK rendelet szerinti [KOT] vagy a [KOT]
         megadására feljogosító szabadalom véd. [...].”

       Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés
      15      A Merck a cukorbetegség kezelésére vagy megelőzésére alkalmazható dipeptidil‑peptidáz inhibitor vegyületeire vonatkozó európai
         szabadalom jogosultja. Az ezen alapszabadalomra vonatkozó szabadalmi bejelentést, amely a Németországi Szövetségi Köztársaságra
         is kiterjed, 2002. július 5‑én tették.

      16      A Merck 2007. szeptember 14‑én KOT kiadását kérte a Deutsches Patent‑ und Markenamttól az említett szabadalom tárgyát képező
         szitagliptin hatóanyagra, adott esetben annak a gyógyászatban elfogadott só formájára, konkrétan a szitagliptin‑foszfát‑monohidrátra.
         Az Európai Unióban és a Németországi Szövetségi Köztársaságban való forgalomba hozatalra vonatkozó első engedély időpontjaként
         2007. március 21‑ét jelölte meg, amely a szitagliptin‑foszfát‑monohidrát hatóanyagot tartalmazó gyógyszer európai engedélyezésének
         időpontja. Ezt a gyógyszert az említett tagállamban Januvia márkanéven forgalmazzák.

      17      E kérelmet a 2008. július 1‑jei határozatban elutasították arra hivatkozva, hogy az alapszabadalom iránti bejelentés benyújtásának
         időpontja és az első FHE kiadásának időpontja között csak négy év, nyolc hónap és tizenhat nap telt el, ily módon a KOT időtartamának
         kiszámítása – az 1768/92 rendelet 13. cikkének (1) bekezdése alapján – három hónapot és tizennégy napot kitevő negatív időtartamot
         eredményezett.

      18      A Merck e határozat ellen keresetet nyújtott be a Bundespatentgerichthez. Azt állította, hogy a KOT megadásának valamennyi
         feltétele teljesült az ügyben, hiszen a KOT időtartama nem képezi részét e feltételeknek.

      19      A Merck arra hivatkozott, hogy a KOT nem eredményezhet pozitív időtartamot, viszont nullás vagy negatív időtartamú lehet.
         Kérelmét az a megfontolás indokolta, hogy fenntartsa e tanúsítvány meghosszabbításának egy későbbi időpontban történő kérelmezésének
         lehetőségét. Az illetékes hatóság e célból 2009. március 27‑én gyermekgyógyászati kutatást engedélyezett, mivel az e téren
         előírt vizsgálatokat még 2017 előtt be kell fejezni.

      20      A kérdést előterjesztő bíróság arra a kérdésre szeretne választ kapni, hogy az 1901/2006 rendelet hatálybalépése, amely – egy
         hat hónapos gyermekgyógyászati meghosszabbítás formájában – rekompenzációról rendelkezik, nem változtat‑e az eddig elfogadott
         azon megközelítésen, miszerint a KOT kiadása csak akkor lehetséges, ha a szóban forgó gyógyszerre vonatkozó szabadalmi bejelentés
         és annak Unión belüli első FHE‑je között öt év eltelt. Fontos lenne tudni azt, hogy e rendelet hatálybalépését követően a
         KOT‑okat vajon negatív, illetve nullás időtartamra is ki lehet‑e adni.

      21      Ily módon az említett bíróság kifejtette, hogy szükségesnek ítélte a 469/2009 rendelet 13. cikke (1) bekezdésének értelmezésére
         vonatkozóan kérelemmel fordulni a Bírósághoz.

      22      E körülményekre tekintettel a Bundespatentgericht felfüggesztette az eljárást, és előzetes döntéshozatal céljából a következő
         kérdést terjesztette a Bíróság elé:

      „Adható‑e [KOT] valamely gyógyszer részére akkor, ha az alapszabadalom iránti bejelentés benyújtásának napja és a Közösségen
         belüli első [FHE] keltezésének napja között eltelt időszak rövidebb, mint öt év?”

       Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésről
      23      Bevezetésként megjegyzendő, hogy előzetes döntéshozatal iránti kérelmében a kérdést előterjesztő bíróság az 1768/92 rendeletet
         egységes szerkezetbe foglaló és azt felváltó 469/2009 rendeletre hivatkozik.

      24      Márpedig a 469/2009 rendelet 2009. július 6‑án, vagyis az alapügy tárgyát képező határozat elfogadását követően lépett hatályba,
         ezért az ügyre továbbra is az 1768/92 rendeletet kell alkalmazni.

      25      Másfelől, bár a gyermekgyógyászati meghosszabbítás időtartamáról az 1768/92 rendelet 13. cikkének (3) bekezdése rendelkezik,
         annak alkalmazási feltételeit az 1901/2006 rendelet 36. cikke határozza meg. Ennélfogva erre a két rendeletre figyelemmel
         kell megválaszolni a kérdést előterjesztő bíróság által feltett kérdést.

      26      Így tehát úgy kell tekinteni, hogy kérdésével az előterjesztő bíróság lényegében azt kérdezi, hogy az 1768/92 rendelet 13. cikkét
         az 1901/2006 rendelet 36. cikkével összefüggésben úgy kell‑e értelmezni, hogy a gyógyszerekre akkor is kiadható KOT, ha az
         alapszabadalom bejelentési időpontja és az Unión belüli első FHE időpontja között eltelt időtartam rövidebb, mint öt év.

      27      Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem tartalmából úgy tűnik, hogy e bíróság azt is tudni szeretné, hogy az említett kérdésre
         adott igenlő válasz esetén az 1901/2006 rendelet 36. cikkében írt hat hónappal történő meghosszabbítás a szabadalom oltalmi
         idejének lejárta előtt, vagyis a KOT negatív időtartamát alapul véve meghatározott időpontban indul, vagy pedig e meghosszabbítást
         a KOT időtartamát nullának tekintve, az említett szabadalom oltalmi idejének lejártától kell számítani.

      28      Mindenekelőtt hangsúlyozni kell, hogy az 1768/92 rendelet 13. cikkének (1) bekezdése úgy rendelkezik, hogy a KOT érvényességi
         ideje megegyezik az alapszabadalom bejelentési időpontja és az Unión belüli első FHE időpontja között eltelt idő öt évvel
         csökkentett időtartamával. Sem az említett rendelkezés, sem a rendelet bármely más rendelkezésének szövege alapján nem feltételezhető,
         hogy ez utóbbival mindenképpen ellentétes lenne, ha a KOT negatív időtartamú lenne.

      29      Ennélfogva, az 1901/2006 rendelettel módosított 1768/92 rendelet 13. cikkét nem kizárólag annak szövegére tekintettel kell
         értelmezni, hanem annak általános szerkezetére, és azon rendszer céljaira tekintettel is, amelynek részét képezi (lásd ebben
         az értelemben a C‑127/00. sz. Hässle‑ügyben 2003. december 11‑én hozott ítélet [EBHT 2003., I‑14781. o.] 55. pontját és a
         C‑482/07. sz. AHP Manufacturing ügyben 2009. szeptember 3‑án hozott ítélet [EBHT 2009., I‑7295. o.] 27. pontját).

      30      Először is, ami az 1768/92 rendelet általános szerkezetét illeti, meg kell állapítani, hogy az említett rendelet 10. cikke
         úgy rendelkezik, hogy ha a KOT iránti kérelem és az annak tárgyát képező termék megfelel az ugyanezen rendeletben előírt feltételeknek,
         akkor az illetékes hatóság kiadja a tanúsítványt. Márpedig azt kell megállapítani, hogy a KOT pozitív előjelű időtartama mint
         feltétel nem szerepel sem az említett tanúsítvány megszerzéséhez szükséges és az 1768/92 rendelet 3. cikkében felsorolt anyagi
         jellegű feltételek, sem az annak 7–9. cikkében szereplő alaki jellegű feltételek között.

      31      Másodszor, az 1768/92 rendelet célkitűzéseit illetően emlékeztetni kell arra, hogy e rendelet fő célkitűzése, amint azt első
         és második preambulumbekezdése is megfogalmazza, megfelelő védelem biztosítása a közegészség folyamatos javításában döntő
         szerepet játszó gyógyszerészeti kutatás ösztönzése érdekében (lásd ebben az értelemben a fent hivatkozott AHP Manufacturing
         ügyben hozott ítélet 30. pontját).

      32      E tekintetben az említett rendelet elfogadását a harmadik, negyedik és nyolcadik preambulumbekezdése értelmében az indokolta,
         hogy a tényleges szabadalmi oltalom időtartama nem volt elegendő a gyógyszerészeti kutatásra fordított befektetések megtérüléséhez,
         figyelemmel az új gyógyszerekre vonatkozó szabadalmi bejelentések időpontja és azok FHE‑jének megadása között eltelt időszakra
         (lásd ebben az értelemben a fent hivatkozott AHP Manufacturing ügyben hozott ítélet 30. pontját).

      33      Az 1768/92 rendelet ezt a hiányosságot akarta orvosolni a gyógyszerekre vonatkozó KOT megteremtésével. E célkitűzésen kívül
         a rendelet, miként az a kilencedik preambulumbekezdéséből kiderül, annak a szükségességét is elismeri, hogy egy olyan összetett
         és érzékeny ágazatban, mint a gyógyszeripar, figyelembe kell venni valamennyi szóban forgó érdeket, beleértve a közegészségügyi
         érdekeket is, biztosítva azt, hogy az így nyújtott hasznosítási monopólium nem lépi túl a befektetések megtérüléséhez szükséges
         mértéket, és nem késlelteti visszaélésszerűen azon időpontot, amikor az adott termék közkinccsé válik (lásd ebben az értelemben
         a fent hivatkozott AHP Manufacturing ügyben hozott ítélet 30. és 39. pontját).

      34      Az 1901/2006 rendeletet illetően, amely módosította többek között az 1768/92 rendelet eredeti változatának 13. cikkét, meg
         kell jegyezni, hogy miként az a (26) preambulumbekezdéséből kiderül, annak az a célja, hogy kompenzálja a szóban forgó gyógyszer
         gyermekgyógyászati hatásainak értékelése érdekében tett erőfeszítéseket, rekompenzációt nyújtva az alapszabadalom jogosultjának
         – aki a szóban forgó gyógyszer tekintetében a jóváhagyott gyermekgyógyászati vizsgálati tervben javasolt vizsgálatok egészét
         elvégezte – a KOT hat hónappal történő meghosszabbítása formájában.

      35      Nem vitás, hogy bár egy negatív vagy nullás időtartamú KOT önmagában véve aligha jelent előnyt, ettől még nem kétséges, hogy
         az 1901/2006 rendelet elfogadása óta az ilyen KOT hasznos lehet az alapszabadalom azon jogosultja számára, aki gyermekgyógyászati
         meghosszabbítást szeretne kérni. Ugyanis az 1768/92 rendelet 13. cikkének (3) bekezdése, amelyet az előbbi rendelet iktatott
         be, az ugyanezen cikk (1) bekezdése szerint kiszámított időtartamú KOT hat hónappal történő meghosszabbításának lehetőségéről
         rendelkezik, és ennek következtében lehetővé teszi az 1768/92 rendelet nyolcadik preambulumbekezdésében említett tizenöt éves
         kizárólagossági időszak meghosszabbítását.

      36      Márpedig, miként az az 1901/2006 rendelet (27) preambulumbekezdéséből, valamint az 1768/92 rendelet 13. cikke (3) bekezdésének
         és az 1901/2006 rendelet 36. cikke (1) bekezdésének együttes értelmezéséből következik, a gyermekgyógyászati meghosszabbítás
         megadása csak akkor lehetséges, ha a KOT‑ot az 1768/92 rendelet alapján adták ki.

      37      Így, bár a KOT iránti kérelmet el kellett utasítania amiatt, hogy ez utóbbi rendelet 13. cikke (1) bekezdésében írt számítás
         negatív vagy nullás időtartamot eredményez, az alapszabadalom jogosultja számára akkor sem engedélyezhető e szabadalom oltalmi
         idejének meghosszabbítása, ha az 1901/2006 rendelet 36. cikke értelmében a jóváhagyott gyermekgyógyászati vizsgálati tervnek
         megfelelően az összes vizsgálatot ő végezte. Ezen elutasítás sértheti az 1901/2006 rendelet hatékony érvényesülését, és az
         lehet a következménye, hogy veszélybe sodorja a rendelet célkitűzéseit, nevezetesen az érintett gyógyszer gyermekgyógyászati
         hatásainak értékelése érdekében tett erőfeszítések kompenzálását.

      38      Következésképpen azt kell megállapítani, hogy az 1768/92 rendelet és az 1901/2006 rendelet együttes értelmezéséből az következik,
         hogy a KOT és a gyermekgyógyászati meghosszabbítás együttesen biztosítja az alapszabadalom jogosultja számára az Unión belüli
         első FHE megadása időpontjától számítva legfeljebb tizenöt évre és hat hónapra szóló kizárólagos jogot.

      39      E maximális időtartamból az következik, hogy a gyermekgyógyászati meghosszabbításnak akkor van értelme, ha a KOT negatív időtartama
         nem haladja meg a hat hónapot. Másként fogalmazva, az 1901/2006 rendelet célja csak akkor valósul meg, ha az alapszabadalom
         jogosultja az érintett gyógyszer Európai Unión belüli első FHE‑jét az alapszabadalom bejelentése utáni négy és fél, illetve
         öt év közötti időszak során kapta meg. Ennélfogva KOT akkor is adható, ha az alapszabadalom bejelentése és az említett FHE
         megszerzésének időpontja között kevesebb mint öt év telt el.

      40      Ebből következik, hogy azt kell megállapítani, hogy a KOT megadása nem tagadható meg pusztán amiatt, hogy az 1768/92 rendelet
         13. cikke (1) bekezdésében írt számítási módszernek megfelelően meghatározott időtartam nem pozitív előjelű.

      41      Ami azt a kérdést illeti, hogy a hat hónapos gyermekgyógyászati meghosszabbításnak mely időpontban kell kezdődnie, azt kell
         megállapítani, hogy amennyiben az az időszak, amely az alapszabadalom bejelentése és az érintett gyógyszer Unión belüli első
         FHE‑jének időpontja között eltelt, rövidebb, mint öt év, akkor a meghosszabbítás kezdetének nem lehet az alapszabadalom lejártának
         napját tekinteni úgy, hogy az említett tanúsítvány időtartama nullával legyen egyenlőnek tekintendő. Ugyanis e megoldás ellentétes
         lenne az 1768/92 rendelet 13. cikke (1) bekezdésében foglalt számítási módszerekkel, hiszen e rendelkezés azt írja elő, hogy
         a KOT időtartama (érvényességi ideje) megegyezik az alapszabadalom bejelentésének időpontja és az Unión belüli első FHE időpontja
         között eltelt időszak öt évvel csökkentett időtartamával.

      42      Ennélfogva, amikor a KOT időtartama negatív, akkor azt nem lehet nullának venni. Az 1901/2006 rendeletben említett gyermekgyógyászati
         meghosszabbítás időtartama abban az időpontban kezdődik, amelyet úgy kell kiszámítani, hogy a szabadalom lejártának időpontjából
         ki kell vonni az öt év, valamint a szabadalom bejelentése és az első FHE megszerzése között eltelt időtartam közötti különbséget.

      43      A KOT időtartama csak abban az esetben lehet nullával egyenlő, és a hat hónapos gyermekgyógyászati meghosszabbítás kezdő időpontja
         csak akkor esik egybe az alapszabadalom lejártának napjával, ha az alapszabadalom bejelentése és az érintett gyógyszer Unión
         belüli első FHE-jének időpontja között eltelt időtartam pontosan öt év.

      44      Az alapügy körülményeire tekintettel a KOT és a gyermekgyógyászati meghosszabbítás együttesen két hónap és tizenhat nap időtartamú
         oltalmi időt biztosítana az alapszabadalom jogosultjának, mely időtartam az alapszabadalom lejártától kezdődik. Ennélfogva
         a negatív időtartamú KOT megadása a jelen esetben lehetővé teszi az 1901/2006 rendelet céljának megvalósulását.

      45      Az előzőkben kifejtettek egészére tekintettel az előterjesztett kérdésre azt a választ kell adni, hogy az 1768/92 rendelet
         13. cikkét az 1901/2006 rendelet 36. cikkével összefüggésben úgy kell értelmezni, hogy a gyógyszerekre akkor is kiadható KOT,
         ha az alapszabadalom bejelentési időpontja és az Unión belüli első FHE időpontja között eltelt időtartam rövidebb, mint öt
         év. Ebben az esetben az utóbbi rendeletben említett gyermekgyógyászati meghosszabbítás időtartama abban az időpontban kezdődik,
         amelyet úgy kell kiszámítani, hogy a szabadalom lejártának időpontjából ki kell vonni az öt év, valamint a szabadalom bejelentése
         és az első FHE megszerzése között eltelt időtartam közötti különbséget.

       A költségekről
      46      Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás
         egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült
         költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.

      A fenti indokok alapján a Bíróság (második tanács) a következőképpen határozott:
      A gyermekgyógyászati felhasználásra szánt gyógyszerkészítményekről, valamint az 1768/92/EGK rendelet, a 2001/20/EK irányelv,
            a 2001/83/EK irányelv és a 726/2004/EK rendelet módosításáról szóló, 2006. december 12‑i 1901/2006/EK európai parlamenti és
            tanácsi rendelettel módosított, a gyógyszerek kiegészítő oltalmi tanúsítványának bevezetéséről szóló, 1992. június 18‑i 1768/92/EGK
            tanácsi rendelet  1768/92 rendelet 13. cikkét az 1901/2006 rendelet 36. cikkével összefüggésben úgy kell értelmezni, hogy
            a gyógyszerekre akkor is kiadható kiegészítő oltalmi tanúsítvány, ha az alapszabadalom bejelentési időpontja és az Unión belüli
            első forgalombahozatali engedély időpontja között eltelt időtartam rövidebb, mint öt év. Ebben az esetben az utóbbi rendeletben
            említett gyermekgyógyászati meghosszabbítás időtartama attól az időponttól kezdődik, amelyet úgy kell kiszámítani, hogy a
            szabadalom lejártának időpontjából ki kell vonni az öt év, valamint a szabadalom bejelentése és az első forgalombahozatali
            engedély megszerzése között eltelt időtartam közötti különbséget.
      Aláírások
      * Az eljárás nyelve: német.