title: A Bíróság (nagytanács) 2010. február 23-i ítélete. # London Borough of Harrow kontra Nimco Hassan Ibrahim és Secretary of State for the Home Department. # Előzetes döntéshozatal iránti kérelem: Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) - Egyesült Királyság. # Személyek szabad mozgása - Egy uniós polgár harmadik állam állampolgár házastársának és uniós polgár gyermekeik tartózkodási joga - Valamely tagállam polgára munkaviszonyának a fogadó tagállamból való távozását megelőző megszüntetése - A gyermekek oktatási intézménybe való beíratása - Anyagi fedezet hiánya - 1612/68 EGK rendelet - 12. cikk - 2004/38/EK irányelv. # C-310/08. sz. ügy

text:
      C‑310/08. sz. ügy
      London Borough of Harrow
      kontra
      Nimco Hassan Ibrahim
      és
      Secretary of State for the Home Department
      (a Court of Appeal [England & Wales] [Civil Division] [Egyesült Királyság] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti
         kérelem)

      „Személyek szabad mozgása – Az uniós polgár harmadik állam állampolgárságával rendelkező házastársának és e házastársak uniós polgár gyermekeinek tartózkodási
         joga – Valamely tagállam polgára munkaviszonyának a fogadó tagállamból való távozását megelőző megszüntetése – A gyermekek oktatási intézménybe való beíratása – Anyagi fedezet hiánya – 1612/68 EGK rendelet – 12. cikk – 2004/38/EK irányelv”

      Az ítélet összefoglalása
      1.        Személyek szabad mozgása – Munkavállalók – A munkavállaló gyermekeinek joga a fogadó tagállam által nyújtott oktatásban való
            részvételre – Az általános oktatásban való részvétel céljából való tartózkodás joga
      (1612/68 tanácsi rendelet, 12. cikk)
      2.        Személyek szabad mozgása – Munkavállalók – A családtagok tartózkodási joga – Olyan tagállami állampolgár gyermekei, aki a
            fogadó tagállamban munkaviszonyban áll vagy állt – Az ilyen gyermekek feletti felügyeletet ténylegesen ellátó szülő
      (1612/68 tanácsi rendelet, 10. és 12. cikk; 2004/38 európai parlamenti és tanácsi rendelet)
      1.        Azon európai uniós polgár gyermekei, akik valamely tagállamban telepedtek le, mialatt szülőjük migráns munkavállalóként gyakorolta
         tartózkodási jogát e tagállamban, a munkavállalók Közösségen belüli szabad mozgásáról szóló 1612/68 rendelet 12. cikke értelmében
         jogosultak az általános oktatásban való részvétel céljából e tagállamban tartózkodni. Az a tény, hogy az érintett gyermekek
         szülei időközben elváltak, illetve hogy csak az egyik szülő uniós polgár, és ez a szülő már nem migráns munkavállaló a fogadó
         tagállamban, e tekintetben egyáltalán nem releváns.

      (vö. 29. pont)
      2.        Az olyan tagállami állampolgár gyermekei, aki a fogadó tagállamban munkaviszonyban áll vagy állt, valamint az ilyen gyermekek
         felügyeletét ténylegesen ellátó szülő anélkül hivatkozhatnak a kizárólag a 2434/92 rendelettel módosított, a munkavállalók
         Közösségen belüli szabad mozgásáról szóló 1612/68 rendelet 12. cikke alapján a fogadó tagállamban fennálló tartózkodási jogukra
         hogy ezen joguk attól a feltételtől függene, hogy az érdekeltek rendelkeznek‑e megfelelő anyagi fedezettel és teljes körű
         egészségbiztosítással ebben az államban.

      Ugyanis a migráns munkavállaló gyermekét az 1612/68 rendelet 12. cikke alapján megillető azon jog, hogy a fogadó tagállamban
         a kötelező iskolai oktatásban a lehető legjobb feltételekkel vehessen részt, szükségszerűen magában foglalja az említett gyermek
         arra vonatkozó jogát, hogy a felügyeletét ténylegesen ellátó személy elkísérje, és ennek megfelelően e személynek lehetősége
         legyen arra, hogy tanulmányai folytatása alatt vele tartózkodjon az említett tagállamban. A hivatkozott cikket tehát az uniós
         jognak a más tagállamban való tartózkodási jog gyakorlására vonatkozó feltételeket szabályozó rendelkezéseihez képest önállóan
         kell alkalmazni. A hivatkozott rendelet 12. cikkének ugyanazon rendelet 10. cikkéhez viszonyított önálló jellege az 1612/68
         rendelet módosításáról, továbbá a 64/221, a 68/360, a 72/194, a 73/148, a 75/34, a 75/35, a 90/364, a 90/365 és a 93/96 irányelv
         hatályon kívül helyezéséről szóló 2004/38 irányelv rendelkezéseivel kapcsolatban is érvényes. Az ezzel ellentétes eredmény
         meghiúsítaná az 1612/68 rendelet ötödik preambulumbekezdésében rögzített, a migráns munkavállalók családjának a fogadó tagállam
         társadalmába való tekintetében előírt célkitűzést. Ahhoz, hogy az egyik tagállam állampolgárságával rendelkező munkavállaló
         gyermekének beilleszkedése sikeres legyen, elengedhetetlen, hogy e gyermeknek a fogadó tagállamban lehetősége legyen a kötelező
         iskolai oktatásban való részvételre, illetve tanulmányainak folytatására, valamint adott esetben azok sikeres befejezésére.

      A tartózkodási jog gyakorlásának azon feltétele, miszerint az érdekelteknek a fogadó tagállam területén megfelelő anyagi fedezettel
         és teljes körű egészségbiztosítással kell rendelkezniük, nem szerepel az 1612/68 rendelet 12. cikkében, amely cikket nem lehet
         megszorítóan értelmezni, és nem szabad semmilyen esetben sem megfosztani hatékony érvényesülésétől. A tanulmányaikat a fogadó
         tagállamban folytató gyermekek, valamint a tényleges felügyeletüket ellátó szülő tartózkodási jogát a 2004/38 irányelv bizonyos
         helyzetekben sem attól teszi függővé, hogy e személyek megfelelő anyagi fedezettel, illetve teljes körű egészségbiztosítással
         rendelkeznek‑e.

      (vö. 31., 42–43., 52., 56., 59. pont és a rendelkező rész)
A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (nagytanács)
      2010. február 23.(*)

      „Személyek szabad mozgása – Az uniós polgár harmadik állam állampolgárságával rendelkező házastársának és e házastársak uniós polgár gyermekeinek tartózkodási
         joga – Valamely tagállam polgára munkaviszonyának a fogadó tagállamból való távozását megelőző megszüntetése – A gyermekek oktatási intézménybe való beíratása – Anyagi fedezet hiánya – 1612/68 EGK rendelet – 12. cikk – 2004/38/EK irányelv”

      A C‑310/08. sz. ügyben,
      az EK 234. cikk alapján benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában, amelyet a Court of Appeal (Anglia és Wales)
         (Civil Division) (Egyesült Királyság) a Bírósághoz 2008. július 11‑én érkezett, 2008. április 21‑i határozatával terjesztett
         elő az előtte

      a London Borough of Harrow
      és
      Nimco Hassan Ibrahim,

      a Secretary of State for the Home Department
      között folyamatban lévő eljárásban
      A BÍRÓSÁG (nagytanács),
      tagjai: V. Skouris elnök, J. N. Cunha Rodrigues (előadó), K. Lenaerts, J.‑C. Bonichot és P. Lindh tanácselnökök, C. W. A. Timmermans,
         A. Rosas, K. Schiemann, P. Kūris, Juhász E., L. Bay Larsen, T. von Danwitz és A. Arabadjiev bírák,

      főtanácsnok: J. Mazák,
      hivatalvezető: H. von Holstein hivatalvezető-helyettes,
      tekintettel az írásbeli szakaszra és a 2009. szeptember 2‑i tárgyalásra,
      figyelembe véve a következők által előterjesztett észrevételeket:
      –        a London Borough of Harrow képviseletében K. Rutledge barrister,
      –        N. H. Ibrahim képviseletében N. Rogers barrister, S. Morshead solicitor megbízásából,
      –        az Egyesült Királyság Kormánya képviseletében V. Jackson, meghatalmazotti minőségben, segítője: C. Lewis QC,
      –        a dán kormány képviseletében R. Holdgaard, meghatalmazotti minőségben,
      –        Írország képviseletében D. O’Hagan és B. O’Moore, meghatalmazotti minőségben, segítőjük: D. Conlan Smyth barrister,
      –        az olasz kormány képviseletében I. Bruni, meghatalmazotti minőségben, segítője: W. Ferrante avvocato dello Stato,
      –        az Európai Közösségek Bizottsága képviseletében D. Maidani és M. Wilderspin, meghatalmazotti minőségben,
      –        az EFTA Felügyeleti Hatóságának képviseletében N. Fenger, F. Simonetti és I. Hauger, meghatalmazotti minőségben,
      a főtanácsnok indítványának a 2009. október 20‑i tárgyaláson történt meghallgatását követően,
      meghozta a következő
      Ítéletet
      1        Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem az 1992. július 27‑i 2434/92/EGK tanácsi rendelettel (HL L 245., 1. o.; magyar nyelvű
         különkiadás 5. fejezet, 2. kötet, 69. o.) módosított, a munkavállalók Közösségen belüli szabad mozgásáról szóló, 1968. október
         15‑i 1612/68/EGK rendelet (HL L 257., 2. o.; magyar nyelvű különkiadás 5. fejezet, 1. kötet, 15. o.; a továbbiakban: 1612/68
         rendelet) 12. cikkének, valamint az Unió polgárainak és családtagjaiknak a tagállamok területén történő szabad mozgáshoz és
         tartózkodáshoz való jogáról, valamint az 1612/68/EGK rendelet módosításáról, továbbá a 64/221/EGK, a 68/360/EGK, a 72/194/EGK,
         a 73/148/EGK, a 75/34/EGK, a 75/35/EGK, a 90/364/EGK, a 90/365/EGK és a 93/96/EGK irányelv hatályon kívül helyezéséről szóló,
         2004. április 29‑i 2004/38/EK európai parlamenti és a tanácsi irányelv (HL 2004. L 158., 77. o.; helyesbítések: HL 2004. L 229.,
         35. o., HL 2005. L 197., 34. o., HL 2007. L 204., 28. o.; magyar nyelvű különkiadás 5. fejezet, 5. kötet, 46. o.; helyesbítés:
         HL L 274., 2009.10.20., 47. o.) értelmezésére vonatkozik.

      2        A kérelmet a London Borough of Harrow (London város Harrow városrészének önkormányzata) és N. H. Ibrahim, valamint a Secretary
         of State for the Home Department között az N. H. Ibrahim által benyújtott lakhatási támogatás iránti kérelem elutasítása miatt
         indult peres eljárás keretében terjesztették elő.

       Jogi háttér
       Az uniós szabályozás
      3        Az 1612/68 rendelet ötödik preambulumbekezdése a következőképpen szól:

      „mivel annak érdekében, hogy a szabad mozgáshoz való jog objektív mérce szerint szabadon és méltósággal legyen gyakorolható,
         kívánatos, hogy egyenlő bánásmódot biztosítsanak a jogszabályokban és a jogalkalmazásban egyaránt, valamennyi ügy vonatkozásában,
         a tevékenység foglalkoztatottként való folytatásával és a lakhatással összefüggésben, továbbá kiküszöböljék a munkavállalók
         szabad mozgásának akadályait, különösen amelyek a munkavállalónak azt a jogát érintik, hogy a családja csatlakozhasson hozzá,
         és a családnak a befogadó országba történő integrálódásra lehetősége legyen”.

      4        Az 1612/68 rendelet 10. cikke kimondta:

      „(1)      Állampolgárságuktól függetlenül a következők jogosultak azzal a munkavállalóval letelepedni, aki az egyik tagállam állampolgára,
         és aki egy másik tagállam területén áll alkalmazásban:

      a)      a munkavállaló házastársa és azok a lemenő egyenes ági rokonaik, akik 21 évnél fiatalabbak vagy a munkavállaló eltartottjai;
      b)      a munkavállaló és házastársa felmenő egyenes ági, eltartott rokonai.
      (2)      A tagállamok lehetővé teszik [helyesen: elősegítik] az (1) bekezdés rendelkezése alá nem tartozó családtagok letelepedését,
         ha a fent említett munkavállaló tartja el őket vagy vele közös háztartásban élnek abban az országban, ahonnan a munkavállaló
         érkezett.

      3.      Az (1) és (2) bekezdés alkalmazásában a munkavállalónak családja számára a foglalkoztatása szerinti régióban a helyi munkavállalók
         vonatkozásában átlagosnak tekintett lakással kell rendelkeznie; ez a rendelkezés azonban nem vezethet a hazai és másik tagállambeli
         munkavállalók közötti hátrányos megkülönböztetéshez.”

      5        Az 1612/68 rendelet 11. cikke a következőképpen rendelkezett:

      „Ha egy tagállam állampolgára foglalkoztatottként vagy önálló vállalkozóként tevékenységet folytat egy másik tagállam területén,
         házastársa és 21 év alatti vagy eltartott gyermekei jogosultak ugyanannak az államnak a területén foglalkoztatottként bármely
         tevékenységet vállalni [helyesen: területén bármely munkaviszonyban munkát vállalni], abban az esetben is, ha egyik tagállamnak
         sem állampolgárai.”

      6        Az 1612/68 rendelet 10. és 11. cikke a 2004/38 irányelv 38. cikkének (1) bekezdése értelmében 2006. április 30‑ával hatályát
         vesztette.

      7        Az 1612/68 rendelet 12. cikkének első bekezdése a következőket írja elő:

      „Egy másik tagállamban foglalkoztatott vagy alkalmazásban álló állampolgár gyermekei, ha a gyermekek a fogadó állam területén
         laknak, az állam saját állampolgáraiéval azonos feltételekkel nyernek felvételt általános oktatási intézménybe, szakmunkás-
         és egyéb szakképzésre.”

      8        A 2004/38 irányelv (3) és (16) preambulumbekezdése a következőképpen szól:

      „(3)      Az uniós polgárság a tagállamok állampolgárainak alapvető jogállása kell, hogy legyen, mikor a szabad mozgáshoz és tartózkodáshoz
         való jogukat gyakorolják. Ezért szükséges a külön a munkavállalókkal, az önálló vállalkozókkal, valamint a diákokkal és más
         inaktív személyekkel foglalkozó, meglévő közösségi jogi eszközök egységes szerkezetbe foglalása és felülvizsgálata valamennyi
         uniós polgár szabad mozgáshoz és tartózkodáshoz való jogának egyszerűsítése és megerősítése érdekében.

      […]
      (16)      Ameddig a tartózkodási jog kedvezményezettjei nem jelentenek indokolatlan terhet a fogadó tagállam szociális segítségnyújtási
         rendszerére, nem lehet őket kiutasítani. Ennélfogva a kiutasítási intézkedés nem lehet a szociális segítségnyújtási rendszer
         igénybevételének automatikus következménye. A fogadó tagállamnak vizsgálnia kell, hogy átmeneti nehézségekről van‑e szó, és
         figyelembe kell vennie a tartózkodás időtartamát, a személyes körülményeket és a támogatás összegét, hogy megítélhesse, hogy
         a kedvezményezett indokolatlan terhet jelent‑e a szociális segítségnyújtási rendszerre, és hogy kiutasítsák‑e. A Bíróság által
         meghatározott munkavállalókkal, önálló vállalkozókkal és álláskeresőkkel szemben nem lehet kiutasítási intézkedést hozni,
         kivéve közrendi vagy közbiztonsági okokból.”

      9        A hivatkozott irányelv 7. cikkének (1) és (2) bekezdése értelmében:

      „(1)      Valamennyi uniós polgárt megilleti a tartózkodás joga egy másik tagállam területén három hónapot meghaladó időtartamra, ha:
      a)      munkavállalók vagy önálló vállalkozók [helyesen: munkavállaló vagy önálló vállalkozó] a fogadó tagállamban; vagy
      b)      elegendő forrásokkal rendelkeznek önmaguk és családtagjaik számára [helyesen: megfelelő anyagi fedezettel rendelkezik önmaga
         és családtagjai számára] ahhoz, hogy ne jelentsenek [helyesen: ne jelentsen] indokolatlan terhet a fogadó tagállam szociális
         segítségnyújtási rendszerére [helyesen: rendszerének] tartózkodásuk [helyesen: tartózkodása] időtartama alatt, és a fogadó
         tagállamban teljes körű egészségbiztosítással rendelkeznek [helyesen: rendelkezik]; vagy

      c)      –       tanulmányok folytatásának fő céljából, ideértve a szakképzést is, beiratkoztak [helyesen: beiratkozott] egy magán‑ vagy közoktatási
         intézménybe, amelyet a fogadó tagállam akkreditált vagy tart fenn jogszabályai vagy közigazgatási gyakorlata alapján; és

               –       teljes körű egészségbiztosítással rendelkeznek [helyesen: rendelkezik] a fogadó tagállamban, és nyilatkozattal vagy választásuk
         [helyesen: választása] szerint más, azzal egyenértékű eszközzel bizonyítják [helyesen: bizonyítja] a megfelelő nemzeti hatóságnál,
         hogy elegendő forrással rendelkeznek önmaguk és családtagjaik számára [helyesen: megfelelő anyagi fedezettel rendelkezik önmaga
         és családtagjai számára] ahhoz, hogy a tartózkodásuk [helyesen: tartózkodása] időtartama alatt ne jelentsenek [helyesen: ne
         jelentsen] terhet a fogadó tagállam szociális segítségnyújtási rendszerére; vagy

      d)      az a), b) vagy c) pontban meghatározott feltételeket teljesítő uniós polgárt kísérő vagy hozzá csatlakozó családtagok.
      (2)      Az (1) bekezdésben meghatározott tartózkodás jogát ki kell terjeszteni azokra a családtagokra, akik nem valamelyik tagállam
         állampolgárai, és az uniós polgárt kísérik vagy hozzá csatlakoznak a fogadó tagállamban, feltéve hogy az uniós polgár megfelel
         az (1) bekezdés a), b) vagy c) pontjában említett feltételeknek.”

      10      A 2004/38 irányelv „Családtagok tartózkodási jogának megtartása az uniós polgár halála vagy távozása esetén” című 12. cikkének
         (3) bekezdése a következőképpen rendelkezik:

      „Az uniós polgárnak a fogadó tagállamból történő távozása nem vonja maga után gyermekei, vagy a felügyeleti jogot gyakorló
         szülő tartózkodási jogának elvesztését, állampolgárságukra tekintet nélkül, ha a gyermekek a fogadó tagállamban tartózkodnak,
         és ott egy oktatási intézménybe tanulmányok folytatása céljából beiratkoztak, tanulmányaik befejezéséig.”

      11      A hivatkozott irányelv „Egyenlő bánásmód” című 24. cikkének (1) bekezdése a következőképpen rendelkezik:

      „A[z EK–]Szerződésben és a másodlagos jogban kifejezetten előírt különleges rendelkezésekre is figyelemmel, az ezen irányelv
         alapján a fogadó tagállam területén tartózkodó valamennyi uniós polgárt a Szerződés alkalmazási körébe tartozó területeken
         egyenlő bánásmód illet meg a fogadó tagállam állampolgáraival. E jog kedvezménye kiterjed azokra a családtagokra is, akik
         nem valamelyik tagállam állampolgárai, és tartózkodási joggal vagy huzamos tartózkodási joggal rendelkeznek.”

       A nemzeti szabályozás
      12      Az Egyesült Királyságba (Európai Gazdasági Térségbe) történő bevándorlásról szóló 2006. évi rendelet (UK’s Immigration [European
         Economic Area] Regulations 2006, a továbbiakban: a 2006. évi bevándorlási rendelet) 6. cikke értelmében az „Egyesült Királyság
         területén tartózkodásra jogosult személy” kifejezés az Európai Gazdasági Térség valamennyi olyan állampolgárára vonatkozik,
         aki az Egyesült Királyságban letelepedettként az alábbiakban meghatározott csoportok valamelyikébe tartozik: álláskereső,
         munkavállaló, önálló vállalkozó, önellátó személy vagy tanuló.

      13      A hivatkozott rendelet 19. cikke (3) bekezdésének a) pontja értelmében e személy kiutasítható az Egyesült Királyságból, amennyiben
         e rendelet értelmében nem minősül az Egyesült Királyság területén tartózkodásra jogosult személynek, vagy e jogosultsága megszűnt.

      14      A lakásügyekről szóló 1996. évi törvényből (UK’s Housing Act 1996) és a lakhatási és a hajléktalansági támogatásról (támogatásra
         jogosultságról) szóló 2006. évi rendeletből (Allocation of Housing and Homelessness [Eligibility] Regulations 2006) következően
         csupán akkor jogosult lakhatási támogatást kérelmezni, amennyiben az uniós jog alapján az Egyesült Királyság területén tartózkodásra
         jogosult személynek minősül.

       Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
      15      N. H. Ibrahim szomáliai állampolgár, aki egy dán állampolgárral, M. B. Yusuffal házasságot kötött.

      16      M. B. Yusuf 2002 őszén érkezett az Egyesült Királyságba, és 2002 októberétől 2003 májusáig dolgozott ott. 2003 júniusától
         2004 márciusáig munkaképtelenségi ellátást igényelt. Miután ennek az időszaknak a végén munkavégzésre alkalmasnak nyilvánították,
         M. B. Yusuf távozott az Egyesült Királyságból, majd 2006 decemberében visszatért oda.

      17      Nem vitatott, hogy a munkaviszonya megszüntetése és az Egyesült Királyságból való távozása közötti időszakban M. B. Yusuf
         nem minősült a 2006. évi bevándorlási rendelet 6. cikkének értelmében vett, „az Egyesült Királyság területén tartózkodásra
         jogosult személynek”. Az Egyesült Királyságba való visszatérésekor M. B. Yusuf nem szerezte vissza az uniós jog alapján tartózkodási
         joggal rendelkező, „az Egyesült Királyság területén tartózkodásra jogosult személy” jogállását.

      18      N. H. Ibrahim 2003 februárjában az idegenrendészeti hatóságok engedélyével érkezett az Egyesült Királyságba a férjéhez való
         csatlakozás céljából.

      19      A házaspárnak négy 1 és 9 év közötti gyermeke van, akik dán állampolgárok. A három nagyobb gyermek édesanyjával együtt érkezett
         az Egyesült Királyságba, a negyedik gyermek pedig az Egyesült Királyságban született. A két nagyobb gyermek a szóban forgó
         tagállamba érkezésük óta részt vesz az állami oktatásban.

      20      Férjének az Egyesült Királyságból 2004‑ben történt távozását követően N. H. Ibrahim különvált tőle. N. H. Ibrahim soha nem
         volt gazdaságilag önellátó. Nem dolgozik, és teljes egészében szociális ellátásokra szorul ahhoz, hogy az alapvető megélhetési
         és lakhatási költségeit fedezze. Nem rendelkezik teljes körű egészségbiztosítással, és a National Health Service (NHS, nemzeti
         egészségbiztosító) ellátására szorul.

      21      2007 januárjában N. H. Ibrahim lakhatási támogatást igényelt maga és gyermekei számára. 2007. február 1‑jei határozatával
         a London Borrow of Harrow illetékes tisztviselője elutasította ezt a kérelmet. Úgy ítélte meg, hogy sem N. H. Ibrahim, sem
         a férje nem volt jogosult az uniós jog alapján az Egyesült Királyságban való tartózkodásra. 2007. március 29‑én a lakhatási
         támogatás iránti kérelmeket elutasító határozatok felülvizsgálatával megbízott [önkormányzati] tisztviselő az elutasító határozatot
         helybenhagyta.

      22      Miután N. H. Ibrahim fellebbezést nyújtott be a hivatkozott határozatok ellen a Clerkenwell and Shoreditch County Courthoz
         (Clerkenwell és Shoreditch‑i elsőfokú bíróság), az utóbbi 2007. október 18‑i határozatával helyt adott a hozzá benyújtott
         fellebbezésének azzal az indokolással, hogy mint a gyermekek felügyeletét ténylegesen ellátó anya, N. H. Ibrahim az 1612/68
         rendelet 12. cikke értelmében az Egyesült Királyságban tartózkodásra jogosultnak minősül, mivel gyermekei e tagállamban kerültek
         beiskolázásra, és N. H. Ibrahim férje olyan uniós polgár, aki ebben a tagállamban munkaviszonyban állt.

      23      A London Borough of Harrow e határozat ellen a kérdést előterjesztő bírósághoz fellebbezett.

      24      Ilyen körülmények között a Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) felfüggesztette az eljárást, és előzetes döntéshozatal
         céljából a következő kérdéseket terjesztette a Bíróság elé:

      „Olyan körülmények között, amikor
      –        egy harmadik állam állampolgárának minősülő házastárs és uniós polgárnak minősülő gyermekei elkísérték az Egyesült Királyságban
         letelepedő uniós polgárt,

      –        az uniós polgár az Egyesült Királyságban munkavállaló volt,
      –        az uniós polgár később megszüntette munkaviszonyát, és ezt követően távozott az Egyesült Királyságból,
      –        az uniós polgár, a harmadik állam állampolgárának minősülő házastárs és a gyermekek gazdaságilag nem önellátóak, és az Egyesült
         Királyság szociális segítségnyújtására szorulnak,

      –        a gyermekek nem sokkal az Egyesült Királyságba érkezésüket követően megkezdték általános iskolai tanulmányaikat, amikor az
         uniós polgár még munkavállalóként dolgozott:

      1)      a házastárs és a gyermekek az Egyesült Királyságban csak akkor rendelkeznek‑e tartózkodási joggal, ha teljesítik a […] 2004/38[…]
         irányelvben foglalt feltételeket ?

      vagy
      2)      a)     a Bíróság értelmezése szerint az […] 1612/68[…] rendelet 12. cikke alapján tartózkodási joggal rendelkeznek‑e, anélkül hogy
         teljesíteniük kellene a […] 2004/38[…] irányelvben foglalt feltételeket, továbbá

      b)      amennyiben ez a helyzet, rendelkezniük kell‑e megfelelő anyagi fedezettel ahhoz, hogy tervezett tartózkodási idejük alatt
         ne jelentsenek terhet a fogadó tagállam szociális segítségnyújtási rendszerére, és teljes körű egészségbiztosítással kell‑e
         rendelkezniük a fogadó államban?

      3)      Amennyiben az első kérdésre igenlő válasz adandó, változtat‑e azon az a jelen ügyhöz hasonló helyzet, miszerint a gyermekek
         megkezdték általános iskolai tanulmányaikat, és az uniós polgár munkavállaló munkaviszonya azelőtt szűnt meg, hogy lejárt
         volna a tagállamok számára a […] 2004/38[…] irányelv átültetésére megszabott határidő?”

       Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekről
       Az első és második kérdésről
      25      Az együttesen vizsgálandó első két kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra vár választ, hogy az alapeljárásban
         fennállóhoz hasonló körülmények között a gyermekek és a felügyeletüket ténylegesen ellátó szülő hivatkozhatnak‑e anélkül a
         kizárólag az 1612/68 rendelet 12. cikke alapján a fogadó tagállamban fennálló tartózkodási jogra, anélkül hogy kötelesek lennének
         a 2004/38 irányelvben meghatározott feltételeket teljesíteni, vagy tartózkodási joguk csupán akkor ismerhető‑e el, amennyiben
         a hivatkozott feltételeket teljesítik. Amennyiben tartózkodási joguk kizárólag az 1612/68 rendelet 12. cikkéből következik,
         a kérdést előterjesztő bíróság arra vár választ továbbá, hogy a gyermekeknek és a felügyeletüket ténylegesen ellátó szülőnek
         megfelelő anyagi fedezettel és teljes körű egészségbiztosítással kell‑e rendelkezniük a fogadó tagállamban.

      26      Az 1612/68 rendelet 12. cikke értelmében egy másik tagállamban foglalkoztatott vagy alkalmazásban álló állampolgár gyermekei
         – ha a gyermekek a fogadó tagállam területén laknak – az adott tagállam saját állampolgáraiéval azonos feltételekkel nyernek
         felvételt általános oktatási intézménybe, szakmunkás- és egyéb szakképzésre.

      27      Az 1612/68 rendelet 10. cikke az egyik tagállam állampolgárának minősülő és egy másik tagállam területén alkalmazásban álló
         munkavállaló házastársa és lemenő egyenes ági rokonai számára jogosultságot hozott létre arra, hogy ez utóbbi tagállamban
         letelepedjenek a munkavállalóval.

      28      A 2004/38 irányelv 7. cikke (1) bekezdésének b) és d) pontjából, valamint (2) bekezdéséből az következik, hogy egy másik tagállam
         területén tartózkodó munkaviszonyban nem álló, illetve önálló vállalkozóként nem tevékenykedő uniós polgárt kísérő, vagy hozzá
         csatlakozó családtagjait állampolgárságuktól függetlenül megilleti a tartózkodás joga egy másik tagállam területén, amennyiben
         az uniós polgár megfelelő anyagi fedezettel rendelkezik önmaga és családtagjai számára, és a fogadó tagállamban teljes körű
         egészségbiztosítással rendelkezik.

      29      Amint azt a Bíróság már megállapította, azon uniós polgár gyermekei, akik egy másik tagállamban telepedtek le, mialatt szülőjük
         migráns munkavállalóként gyakorolta tartózkodási jogát e tagállamban, az 1612/68 tanácsi rendelet 12. cikke értelmében jogosultak
         az általános oktatásban való részvétel céljából e tagállamban tartózkodni. Az a tény, hogy az érintett gyermekek szülei időközben
         elváltak, illetve csak az egyik szülő uniós polgár, és ez a szülő már nem migráns munkavállaló a fogadó tagállamban, e tekintetben
         egyáltalán nem releváns (lásd ebben az értelemben a C‑413/99. sz., Baumbast és R ügyben 2002. szeptember 17‑én hozott ítélet
         [EBHT 2002., I‑7091. o.] 63. pontját).

      30      A Bíróság továbbá megállapította, hogy amikor a gyermekeket az 1612/68 rendelet 12. cikke értelmében megilleti a tanulmányaik
         fogadó tagállamban való folytatásának joga, míg a felügyeletüket ellátó szüleiket az a veszély fenyegeti, hogy elveszítik
         tartózkodási jogukat, a fogadó államban a gyermekeik kötelező iskolai tanulmányainak folytatása idejére való további tartózkodás
         lehetőségének megtagadása a szülőktől megfoszthatja az említett gyermekeket az uniós jogalkotó által számukra biztosított
         jogtól (lásd ebben az értelemben a fent hivatkozott Baumbast és R ügyben hozott ítélet 71. pontját).

      31      Ezen túlmenően miután a Bíróság a fent hivatkozott Baumbast és R ügyben hozott ítélet 72. pontjában emlékeztetett arra, hogy
         az 1612/68 rendeletet az emberi jogok és alapvető szabadságok védelméről szóló, 1950. november 4‑én Rómában aláírt európai
         egyezmény 8. cikkében előírt családi élet tiszteletben tartásának követelménye tükrében kell értelmezni, a hivatkozott ítélet
         73. pontjában arra a következtetésre jutott, hogy a migráns munkavállaló gyermekét az 1612/68 rendelet 12. cikke alapján megillető
         azon jog, hogy a fogadó tagállamban a kötelező iskolai oktatásban a lehető legjobb feltételekkel vehessen részt, szükségszerűen
         magában foglalja az említett gyermek arra vonatkozó jogát, hogy a felügyeletét ténylegesen ellátó személy elkísérje, és ennek
         megfelelően e személynek lehetősége legyen arra, hogy tanulmányai folytatása alatt vele tartózkodjon az említett tagállamban.

      32      A kérdést előterjesztő bíróság arra vár választ, hogy a fent hivatkozott Baumbast és R ügyben hozott ítélet az 1612/68 rendelet
         10. cikkének és 12. cikkének együttes vagy csupán a 12. cikk alkalmazásán alapul‑e. Pontosabban e bíróság arra vár választ,
         hogy egy tagállam olyan állampolgára gyermekeinek tartózkodási joga, aki a fogadó tagállamban munkaviszonyban áll vagy állt,
         valamint az ilyen gyermekek felügyeletét ténylegesen ellátó szülő tartózkodási joga közvetve a hivatkozott 12. cikkből következik‑e.

      33      Először is a migráns munkavállalók gyermekeinek az 1612/68 rendelet 12. cikke alapján megillető oktatásban való részvételre
         vonatkozó egyenlő bánásmódhoz való jogával csupán azon gyermekek élhetnek, akik azon tagállam területén „tartózkodnak”, ahol
         az egyik szülőjük munkaviszonyban áll vagy állt.

      34      Az oktatásban való részvétel tehát a gyermek fogadó tagállamban való előzetes letelepedésétől függ.

      35      Az 1612/68 rendelet 12. cikkének a Bíróság által a fent hivatkozott Baumbast és R ügyben hozott ítéletben kifejtett értelmezése
         lehetővé teszi a gyermek önálló tartózkodási jogának az oktatásban való részvételhez való jogával kapcsolatban történő elismerését.
         A hivatkozott ítéletben különösen a gyermek oktatásban való részvételére vonatkozó jogának gyakorlása nem függött azon feltételtől,
         hogy a hivatkozott rendelet 10. cikke (1) bekezdésének a) pontja értelmében – ameddig e rendelkezés hatályos volt – vett különös
         tartózkodási joggal rendelkezzen tanulmányai folytatásának teljes időtartama alatt.

      36      A Bíróság a C‑7/94. sz. Gaal‑ügyben 1995. május 4‑én hozott ítéletének (EBHT 1995., I‑1031. o.) 21–24. pontjában kifejezetten
         elutasította a német kormány azon érvelését, amely arra hivatkozott, hogy szoros összefüggés áll fenn egyrészt az 1612/68
         rendelet 10. és 11. cikke, másrészt e rendelet 12. cikke között, ezért az utóbbi rendelkezés csupán az 1612/68 rendelet 10.
         és 11. cikkében szabályozott feltételeket teljesítő gyermekek részére biztosítja az oktatásban való részvételre vonatkozó
         egyenlő bánásmódhoz való jogot. A hivatkozott Gaal‑ügyben hozott ítélet 23. pontjában a Bíróság kifejezetten megállapította,
         hogy az 1612/68 rendelet 12. cikke semmiféle utalást nem tesz a hivatkozott rendelet 10. és 11. cikkére.

      37      Ugyanis az 1612/68 rendelet 12. cikkének jogi hátterével, valamint e cikk célkitűzéseivel ellentétes lenne, ha a gyermek oktatásban
         való részvételének jogát az ugyanazon rendelet egyéb rendelkezései alapján értékelt elkülönülő tartózkodási jogától tennénk
         függővé (lásd ebben az értelemben a fent hivatkozott Gaal‑ügyben hozott ítélet 25. pontját).

      38      Következésképpen, mivel a gyermek 1612/68 rendelet 12. cikkéből eredő oktatásban való részvételének jogát a fogadó tagállamban
         való letelepedéséből következően megszerezte, ez a jog továbbra is megilleti a gyermeket, és az már nem vitatható azon indokból,
         hogy a hivatkozott rendelet 10. cikkében meghatározott feltételeket nem teljesítette.

      39      Másodszor – amint magából az 1612/68 rendelet 12. cikkének szövegéből is kitűnik – az oktatásban való részvétellel kapcsolatos
         egyenlő bánásmódhoz való jog nem korlátozódik a migráns munkavállalók gyermekeire. E jog a volt migráns munkavállalók gyermekeire
         is alkalmazandó.

      40      A gyermekek 1612/68 rendelet 12. cikkéből eredő joga továbbá nem függ a szüleik fogadó tagállamban tartózkodáshoz való jogától.
         Az állandó ítélkezési gyakorlat értelmében a hivatkozott 12. cikk csupán azt követeli meg, hogy a gyermeknek az adott tagállamban
         kellett élnie mindkét vagy csak az egyik szülőjével, miközben legalább az egyik szülője munkavállalóként tartózkodott ebben
         a tagállamban (a 197/86. sz. Brown‑ügyben 1988. június 21‑én hozott ítélet [EBHT 1988., 3205. o.] 30. pontja, valamint a fent
         hivatkozott Gaal‑ügyben hozott ítélet 27. pontja).

      41      Annak elismerése, hogy a volt migráns munkavállalók gyermekei jogosultak a fogadó tagállamban tanulmányokat folytatni, miközben
         a szüleik már nem tartózkodnak e tagállamban, egyenértékű annak elismerésével, hogy a szüleik részére biztosított tartózkodási
         jogtól független tartózkodásra jogosultak, amely jog a hivatkozott rendelet 12. cikkén alapul.

      42      Az 1612/68 rendelet 12. cikkét tehát az uniós jognak a másik tagállamban való tartózkodási jog gyakorlására vonatkozó feltételeit
         szabályozó rendelkezéseihez képest önállóan kell alkalmazni. A hivatkozott rendelet 12. cikkének ugyanazon rendelet 10. cikkéhez
         viszonyított önálló jellege képezte a Bíróság jelen ítélet 29–31. pontjában hivatkozott ítélkezési gyakorlatának alapját,
         amely a 2004/38 irányelv rendelkezéseivel kapcsolatban is érvényes.

      43      Az ezzel ellentétes eredmény meghiúsítaná az 1612/68 rendelet ötödik preambulumbekezdésében a migráns munkavállalók családjának
         a fogadó tagállam társadalmába való beilleszkedése tekintetében előírt célkitűzést. Az állandó ítélkezési gyakorlat értelmében
         ahhoz, hogy az egyik tagállam állampolgárságával rendelkező munkavállaló gyermekének beilleszkedése sikeres legyen, elengedhetetlen,
         hogy e gyermeknek a fogadó tagállamban lehetősége legyen a kötelező iskolai oktatásban való részvételre, illetve tanulmányainak
         folytatására, valamint adott esetben azok sikeres befejezésére (lásd ebben az értelemben a 389/87. és 390/87. sz., Echternach
         és Moritz egyesített ügyekben 1989. március 15‑én hozott ítélet [EBHT 1989., 723. o.] 21. pontját, valamint a fent hivatkozott
         Baumbast és R ügyben hozott ítélet 69. pontját).

      44      A London Borough of Harrow, az Egyesült Királyság Kormánya, a dán kormány, valamint Írország kormánya álláspontja az, hogy
         a 2004/38 irányelv hatálybalépése óta kizárólag ez a jogszabály képezi az uniós polgárok és családtagjaik tagállamokban való
         tartózkodási jogának gyakorlására vonatkozó feltételek alapját, és ebből következően ezentúl semmiféle tartózkodási jog nem
         vezethető le az 1612/68 rendelet 12. cikkéből.

      45      Ezzel kapcsolatosan semmiféle tényező nem enged arra következtetni, hogy az uniós jogalkotó azzal, hogy elfogadta a 2004/38
         irányelvet, módosítani kívánta volna a hivatkozott 12. cikk Bíróság által is értelmezett hatályát oly módon, hogy ettől fogva
         e cikk normatív tartalma pusztán az oktatásban való részvételre korlátozódjon.

      46      Ugyanilyen értelemben meg kell jegyezni, hogy az 1612/68 rendelet 10. és 11. cikkével kapcsolatosan bevezetett módosításokkal
         ellentétben a 2004/38 irányelv nem helyezte hatályon kívül a hivatkozott rendelet 12. cikkét. Ez a megoldás még inkább megerősíti,
         hogy az uniós jogalkotó szándéka az volt, hogy a hivatkozott cikk Bíróság által értelmezett hatálya ne kerüljön korlátozásra.

      47      Az előző pontban kifejtett értelmezést alátámasztja az a tény, hogy a 2004/38 irányelv előkészítő munkálataiból kitűnik (COM(2003) 199
         végleges, 7. o.), hogy az irányelv elfogadásának célja a hivatkozott Baumbast és R ügyben hozott ítélettel való összhang megteremtése
         volt.

      48      Amennyiben az 1612/68 rendelet 12. cikke arra szorítkozott volna, hogy az oktatásban való részvételre vonatkozó egyenlő bánásmódhoz
         való jogot kimondja, anélkül hogy a migráns munkavállalók gyermekei tartózkodási jogát előírja, e rendelkezés feleslegessé
         vált volna a 2004/38 irányelv hatálybalépése óta. A 2004/38 irányelv 24. cikkének (1) bekezdése azonban úgy rendelkezik, hogy
         az ezen irányelv alapján a fogadó tagállam területén tartózkodó valamennyi uniós polgárt a Szerződés alkalmazási körébe tartozó
         területeken egyenlő bánásmód illet meg a fogadó tagállam állampolgáraival, ami alapján nem fér kétség ahhoz, hogy az oktatásban
         való részvétel az uniós jog hatálya alá tartozik (lásd különösen a 293/83. sz. Gravier‑ügyben 1985. február 13‑án hozott ítélet
         [EBHT 1985., 593. o.] 19. pontját).

      49      Végül a 2004/38 irányelv (3) preambulumbekezdése értelmében az irányelv célja különösen valamennyi uniós polgár szabad mozgáshoz
         és tartózkodáshoz való jogának egyszerűsítése és megerősítése (lásd ebben az értelemben a C‑127/08. sz., Metock és társai
         ügyben 2008. július 25‑én hozott ítélet [EBHT 2008., I‑6241. o.] 59. pontját). Márpedig az 1612/68 rendelet 12. cikkének,
         valamint a 2004/38 irányelv 7. cikke (1) bekezdése b) és d) pontjának, valamint (2) bekezdésének a migráns munkavállalók gyermekeire
         történő együttes alkalmazása azzal járna, hogy e gyermekeknek a fogadó tagállamban tanulmányaik folytatása érdekében való
         tartózkodási jogára sokkal szigorúbb feltételek vonatkoznának, mint azok a feltételek, amelyek a 2004/38 irányelv hatálybalépése
         előtt voltak alkalmazandók e gyermekekre.

      50      Következésképpen egy másik tagállam azon állampolgárának gyermekei, aki a fogadó tagállamban munkaviszonyban áll vagy állt,
         valamint az ilyen gyermekek felügyeletét ténylegesen ellátó szülő a fogadó tagállamban kizárólag az 1612/68 rendelet 12. cikke
         alapján fennálló tartózkodási jogukra anélkül hivatkozhatnak, hogy kötelesek lennének a 2004/38 irányelvben meghatározott
         feltételeket teljesíteni.

      51      Azt kell csupán meghatározni, hogy e tartózkodási jog gyakorlása függ‑e attól a feltételtől, hogy az érdekeltek megfelelő
         anyagi fedezettel és teljes körű egészségbiztosítással rendelkeznek‑e a fogadó tagállam területén.

      52      Elöljáróban meg kell jegyezni, hogy ez a feltétel nem szerepel az 1612/68 rendelet 12. cikkében, valamint hogy – amint azt
         a Bíróság már megállapította – e cikket nem lehet megszorítóan értelmezni, és nem szabad semmilyen esetben sem megfosztani
         hatékony érvényesülésétől (a fent hivatkozott Baumbast és R ügyben hozott ítélet 74. pontja).

      53      Sem a valamely tagállam állampolgár munkavállalója családtagjainak gazdasági önállóságára, sem e családtagok fogadó tagállamban
         való egészségbiztosítására vonatkozó követelmény nem következik a Bíróság ítélkezési gyakorlatából.

      54      A Bíróság – amelynek arra a kérdésre kell válaszolnia, hogy azon gyermekek, akik ugyanabban a tagállamban tartózkodnak, amelyben
         egy másik tagállam állampolgárságával rendelkező apjuk, aki munkaviszonyban állt, mielőtt származási államába visszatért volna,
         az 1612/68 rendelet 12. cikke értelmében jogosultak voltak‑e a tanulmányi költségeik, valamint a saját és felügyeletüket ténylegesen
         ellátó személyek eltartása költségeinek, illetve egészségbiztosításuk költségeinek fedezésére szolgáló állami támogatásokra –
         azt állapította meg (anélkül, hogy a kérdéses tanulók gazdasági helyzetére kitért volna), hogy a valamely tagállam állampolgárának
         minősülő migráns munkavállaló gyermekeinek 1612/68 rendelet értelmében vett jogállása különösképpen maga után vonja a tanulmányok
         folytatásához az ilyen gyermekeknek a fogadó tagállam társadalmába való beilleszkedésének érdekében nyújtott állami támogatásokban
         való részesülése szükségességének uniós jog általi elismerését, és ez a követelmény még inkább fennáll olyan esetekben, amikor
         a hivatkozott rendelet rendelkezéseinek kedvezményezettjei olyan tanulók, akik még iskolakötelezettségüket megelőzően érkeztek
         meg e tagállamba (a fent hivatkozott Echternach és Moritz egyesített ügyekben hozott ítélet 35. pontja).

      55      A fent hivatkozott Baumbast és R ügyben hozott ítéletben Baumbast – azon gyermekek apja, akiknek az 1612/68 rendelet címén
         a fogadó tagállamban fennálló tartózkodási joga képezte az alapeljárás tárgyát – megfelelő anyagi fedezettel rendelkezett
         maga és családja számára ahhoz, hogy ne kelljen szociális segélyt igénybe vennie. Mindazonáltal a gyermekek és a tényleges
         felügyeletüket ellátó anyjuk tartózkodási jogára vonatkozó előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekre adott válaszok
         nem e személyek gazdasági önállóságán alapultak, hanem azon a tényen, hogy az 1612/68 rendelet célja, vagyis a munkavállalók
         szabad mozgása szükségessé teszi, hogy a fogadó tagállamban tartózkodó munkavállaló családjának e tagállamba történő integrálódása
         a lehető legkedvezőbb feltételekkel történjen, ezért a felügyeletüket ellátó szüleiket fogadó tagállamban a gyermekeik tanulmányainak
         folytatása idejére való további tartózkodás lehetőségének megtagadása megfoszthatja az említett gyermekeket az uniós jogalkotó
         által számukra biztosított jogtól (a fent hivatkozott Baumbast és R ügyben hozott ítélet 50. és 71. pontja).

      56      A tanulmányaikat a fogadó tagállamban folytató gyermekek, valamint a tényleges felügyeletüket ellátó szülő tartózkodási jogát
         a 2004/38 irányelv bizonyos helyzetekben sem attól teszi függővé, hogy e személyek megfelelő anyagi fedezettel, illetve teljes
         körű egészségbiztosítással rendelkeznek‑e.

      57      Azon értelmezést, miszerint a tanulmányaikat a fogadó tagállamban folytató gyermekek, valamint a felügyeletükről gondoskodó
         szülő e tagállamban tartózkodáshoz való joga nem függ attól a feltételtől, hogy rendelkeznek‑e megfelelő anyagi fedezettel,
         illetve teljes körű egészségbiztosítással, a 2004/38 irányelv 12. cikkének (3) bekezdése – amely úgy rendelkezik, hogy az
         uniós polgárnak a fogadó tagállamból történő távozása nem vonja maga után gyermekei, vagy a felügyeleti jogot ellátó szülő
         tartózkodási jogának elvesztését, állampolgárságukra tekintet nélkül, ha a gyermekek a fogadó tagállamban tartózkodnak, és
         ott egy oktatási intézménybe tanulmányok folytatása céljából beiratkoztak, tanulmányaik befejezéséig – is alátámasztja.

      58      Ugyan ez a rendelkezés nem alkalmazható az alapeljárásban, ám jól szemlélteti, hogy a 2004/38 irányelv különös jelentőséget
         tulajdonít a tanulmányaikat a fogadó tagállamban folytató gyermekek és tényleges felügyeletüket ellátó szüleik helyzetének.

      59      A fenti megállapításokra figyelemmel az előterjesztett első két kérdésre azt a választ kell adni, hogy az alapeljárásban fennállóhoz
         hasonló körülmények között egy másik tagállam azon állampolgárának gyermekei, aki a fogadó tagállamban munkaviszonyban áll
         vagy állt, valamint az ilyen gyermekek felügyeletét ténylegesen ellátó szülő anélkül hivatkozhatnak kizárólag az 1612/68 rendelet
         12. cikke alapján a fogadó tagállamban fennálló tartózkodási jogukra, hogy ezen joguk attól a feltételtől függene, hogy az
         érdekeltek rendelkeznek‑e megfelelő anyagi fedezettel és teljes körű egészségbiztosítással ebben az államban.

       A harmadik kérdésről
      60      Tekintettel az első és második kérdésre adott válaszra, a harmadik kérdésre nem szükséges válaszolni.

       A költségekről
      61      Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás
         egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült
         költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.

      A fenti indokok alapján a Bíróság (nagytanács) a következőképpen határozott:
      Az alapeljárásban fennállóhoz hasonló körülmények között egy másik tagállam azon állampolgárának gyermekei, aki a fogadó tagállamban
            munkaviszonyban áll vagy állt, valamint az ilyen gyermekek felügyeletét ténylegesen ellátó szülő anélkül hivatkozhatnak kizárólag
            az 1992. július 27‑i 2434/92/EGK tanácsi rendelettel módosított, a munkavállalók Közösségen belüli szabad mozgásáról szóló,
            1968. október 15‑i 1612/68/EGK tanácsi rendelet 12. cikke alapján a fogadó tagállamban fennálló tartózkodási jogukra, hogy
            ezen joguk attól a feltételtől függene, hogy az érdekeltek rendelkeznek‑e megfelelő anyagi fedezettel és teljes körű egészségbiztosítással
            ebben az államban.
      Aláírások
      * Az eljárás nyelve: angol.


title: Az Elsőfokú Bíróság (ötödik tanács) 2007. november 27-i ítélete. # Gateway, Inc. kontra Belső Piaci Harmonizációs Hivatal (védjegyek és formatervezési minták) (OHIM). # Közösségi védjegy - Felszólalási eljárás - Az ACTIVY Media Gateway közösségi szóvédjegy bejelentési kérelme - A korábbi Gateway és GATEWAY közösségi és nemzeti szó- és ábrás védjegyek - Viszonylagos kizáró okok - Az összetéveszthetőség hiánya - A megjelölések hasonlóságának hiánya - A 40/94/EK rendelet 8. cikke (1) bekezdésének b) pontja - A 40/94 rendelet 8. cikkének (5) bekezdése. # T-434/05. sz. ügy

text:
      Az Elsőfokú Bíróság (ötödik tanács) 2007. november 27‑i ítélete – Gateway kontra OHIM – Fujitsu Siemens Computers (ACTIVY
            Media Gateway)
      (T‑434/05. sz. ügy)
      „Közösségi védjegy – Felszólalási eljárás – Az ACTIVY Media Gateway közösségi szóvédjegy bejelentési kérelme – A korábbi Gateway és GATEWAY közösségi és nemzeti szó- és ábrás védjegyek – Viszonylagos kizáró okok – Az összetéveszthetőség hiánya – A megjelölések hasonlóságának hiánya – A 40/94/EK rendelet 8. cikke (1) bekezdésének b) pontja – A 40/94 rendelet 8. cikkének (5) bekezdése”
      Közösségi védjegy – A közösségi védjegy meghatározása és megszerzése – Viszonylagos kizáró okok – Azonos vagy hasonló termékek, illetve szolgáltatások vonatkozásában lajstromozott azonos vagy hasonló korábbi védjegy jogosultja
         általi felszólalás (40/94 tanácsi rendelet, 8. cikk, (1) bekezdés, b) pont) (vö. 50–51. pont)

      Tárgy

               Az OHIM első fellebbezési tanácsának (az R 1068/2004‑1. sz. ügyben) a Fujitsu Siemens Computers GmbH és a Gateway, Inc. közötti
                  felszólalási eljárással kapcsolatban 2005. szeptember 14‑én hozott határozata ellen indított kereset.

            Az ügy adatai

               A közösségi védjegy bejelentője:

               Fujitsu Siemens Computers GmbH

               Az érintett közösségi védjegy:

               Az „ACTIVY Media Gateway” szóvédjegy a 9., 35., 38. és 42. osztályba tartozó áruk és szolgáltatások tekintetében – 2 190 627 sz.
                  védjegybejelentés.

               A felszólalási eljárásban hivatkozott védjegy vagy megjelölés jogosultja:

               Gateway, Inc.

               A hivatkozott védjegy vagy megjelölés:

               A GATEWAY, GATEWAY 2000, GATEWAY.NET, GATEWAY PROFILE és a GATEWAY ASTRO nemzeti és közösségi szó- és ábrás védjegyek a 9.,
                  16., 35., 36., 37. és 38. osztályba tartozó áruk és szolgáltatások tekintetében.

               A felszólalási osztály határozata:

               A felszólalási osztály a felszólalást teljes egészében elutasította.

               A fellebbezési tanács határozata:

               A fellebbezési tanács a fellebbezést elutasította.

      Rendelkező rész

                  1)

                  	Az Elsőfokú Bíróság a keresetet elutasítja.

                  2)

                  	A Gateway, Inc. maga viseli saját költségeit, valamint köteles a Belső Piaci Harmonizációs Hivatal (védjegyek és formatervezési
                     minták) (OHIM) költségeinek viselésére.


title: A Bíróság ítélete (második tanács), 2017. július 20.#Ornua Co-operative Limited, anciennement The Irish Dairy Board Co-operative Limited kontra Tindale & Stanton Ltd España, SL.#az Audiencia Provincial de Alicante (Spanyolország) által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem.#Előzetes döntéshozatal – Szellemi tulajdon – Európai uniós védjegy – Egységes jelleg – 207/2009/EK rendelet – A 9. cikk (1) bekezdésének b) és c) pontja – Az európai uniós védjegyhez fűződő jogok által az összetéveszthetőséggel és a jóhírnév megsértésével szemben biztosított egységes oltalom – E védjegynek valamely harmadik fél által az Európai Unió egy részében használt nemzeti védjeggyel való békés együttélése – A békés együttélés hiánya az Unió más részeiben – Az átlagos fogyasztó általi észlelés – Az Unió különböző részeiben lehetséges észlelésbeli eltérések.#C-93/16. sz. ügy.

text:
         A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (második tanács)
      2017. július 20. (
            *1
         )
      „Előzetes döntéshozatal – Szellemi tulajdon – Európai uniós védjegy – Egységes jelleg – 207/2009/EK rendelet – A 9. cikk (1) bekezdésének b) és c) pontja – Az európai uniós védjegyhez fűződő jogok által az összetéveszthetőséggel és a jóhírnév megsértésével szemben biztosított egységes oltalom – E védjegynek valamely harmadik fél által az Európai Unió egy részében használt nemzeti védjeggyel való békés együttélése – A békés együttélés hiánya az Unió más részeiben – Az átlagos fogyasztó általi észlelés – Az Unió különböző részeiben lehetséges észlelésbeli eltérések”
      A C‑93/16. sz. ügyben,
      az EUMSZ 267. cikk alapján benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában, amelyet az Audiencia Provincial de Alicante (alicantei tartományi bíróság, Spanyolország) a Bírósághoz 2016. február 15‑én érkezett, 2016. február 8‑i határozatával terjesztett elő
      az Ornua Co‑operative Ltd, korábban The Irish Dairy Board Co‑operative Ltd
      és
      a Tindale & Stanton Ltd. España, S. L.
      között folyamatban lévő eljárásban,
      A BÍRÓSÁG (második tanács),
      tagjai: M. Ilešič tanácselnök (előadó), A. Prechal, A. Rosas, C. Toader és E. Jarašiūnas bírák,
      főtanácsnok: M. Szpunar,
      hivatalvezető: M. Ferreira főtanácsos,
      tekintettel az írásbeli szakaszra és a 2017. január 18‑i tárgyalásra,
      figyelembe véve a következők által előterjesztett észrevételeket:

               –

               az Ornua Co‑operative Ltd, korábban The Irish Dairy Board Co‑operative Ltd képviseletében E. Armijo Chávarri abogado,

               –

               a Tindale & Stanton Ltd España SL képviseletében A. von Mühlendahl és J. Güell Serra abogados,

               –

               a német kormány képviseletében T. Henze és M. Hellmann, meghatalmazotti minőségben,

               –

               a francia kormány képviseletében D. Colas és D. Segoin, meghatalmazotti minőségben,

               –

               az Európai Bizottság képviseletében É. Gippini Fournier, T. Scharf és J. Samnadda, meghatalmazotti minőségben,

         a főtanácsnok indítványának a 2017. március 29‑i tárgyaláson történt meghallgatását követően,
      meghozta a következő
      Ítéletet

               1

               Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem az [európai uniós] védjegyről szóló, 2009. február 26‑i 207/2009/EK tanácsi rendelet (HL 2009. L 78., 1. o.) 9. cikkének értelmezésére irányul.

               2

               E kérelmet az Ornua Co‑operative Ltd, korábban The Irish Dairy Board Co‑operative Ltd (a továbbiakban: Ornua) és a Tindale & Stanton Ltd España SL (a továbbiakban: T & S) között egy megjelölés utóbbi által történő azon használata tárgyában folyó peres eljárásban terjesztették elő, amely az Ornua szerint összetéveszthetőséget keltett azon európai uniós védjegyekkel, amelyeknek ő a jogosultja, és sértette e védjegyek jóhírnevét.

         Jogi háttér

               3

               A 207/2009 rendeletet, amely hatályon kívül helyezte és felváltotta a közösségi védjegyről szóló, 1993. december 20‑i 40/94/EK tanácsi rendeletet (HL 1994. L 11., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 17. fejezet, 1. kötet, 146. o.) módosította a 2015. december 16‑i (EU) 2015/2424 európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2015. L 341., 21. o.), amely 2016. március 23‑án lépett hatályba. Ugyanakkor, figyelemmel az alapügy tényállását képező események megvalósulásának idejére, a jelen előzetes döntéshozatal iránti kérelmet a 207/2009 rendeletnek az e módosítást megelőzően hatályos szövegváltozata alapján kell vizsgálni.

               4

               E rendelet (3) preambulumbekezdése értelmében:
               „Az [Európai Unió] célkitűzéseinek elérése érdekében szükségesnek látszik a védjegyekre vonatkozó olyan [uniós] rendelkezések megalkotása, amelyek révén a vállalkozások egyetlen eljárási rend keretében egységes oltalmat élvező, az [Unió] területének egészére kiterjedő hatályú [európai uniós] védjegyet szerezhetnek. Az [európai uniós] védjegy egységes jellegének az előbbiekben kifejtett elvét, ha e rendelet másként nem rendelkezik, alkalmazni kell.”

               5

               Az említett rendelet 1. cikkének (2) bekezdése, amely ez utóbbinak az „Általános rendelkezések” című I. címének részét képezi, a következőképpen rendelkezik:
               „Az [európai uniós] védjegyoltalom egységes, és az Unió egész területén azonos hatállyal rendelkezik: csak az Unió egésze tekintetében lajstromozható, ruházható át vagy lehet róla lemondani, illetve képezheti megszűnést megállapító vagy törlést kimondó, illetve használatát tiltó határozat tárgyát. Ha e rendelet eltérően nem rendelkezik, ezt az elvet és jogkövetkezményeit kell alkalmazni.”

               6

               Ugyanezen rendelet II. címe „A védjegyekre vonatkozó jog” címet viseli. „[Az uniós] védjegyoltalom joghatásai” című 2. fejezete magában foglalja többek között a 9. és 12. cikket, amelyeknek címe „Az uniós védjegyoltalom tartalma”, illetve „Az uniós védjegyoltalom korlátai”.

               7

               Az említett 9. cikk (1) bekezdésének értelmében:
               „Az [európai uniós] védjegyoltalom a jogosult számára kizárólagos jogokat biztosít. A kizárólagos jogok alapján a jogosult bárkivel szemben felléphet, aki engedélye nélkül gazdasági tevékenység körében használ

                        a)

                        az [európai uniós] védjeggyel azonos megjelölést olyan árukkal, illetve szolgáltatásokkal kapcsolatban, amelyek azonosak a védjegy árujegyzékében szereplő árukkal, illetve szolgáltatásokkal;

                        b)

                        olyan megjelölést, amelyet a fogyasztók az [európai uniós] védjeggyel összetéveszthetnek a megjelölés és az [európai uniós] védjegy azonossága vagy hasonlósága, valamint a megjelölés és az [európai uniós] védjegy árujegyzékében szereplő áruk, illetve szolgáltatások azonossága vagy hasonlósága miatt; az összetéveszthetőség magában foglalja azt az esetet is, ha a fogyasztók a megjelölést gondolati képzettársítás (asszociáció) útján kapcsolhatják a korábbi védjegyhez;

                        c)

                        az [európai uniós] védjeggyel azonos vagy ahhoz hasonló megjelölést az [európai uniós] védjegy árujegyzékében szereplő árukhoz, illetve szolgáltatásokhoz nem hasonló árukkal, illetve szolgáltatásokkal kapcsolatban, feltéve hogy a közösségi védjegy az Unióban jóhírnevet élvez, és a megjelölés alapos ok nélkül történő használata sértené vagy tisztességtelenül kihasználná az [európai uniós] védjegy megkülönböztető képességét vagy jóhírnevét.”

               8

               Az említett 12. cikk a következőképpen rendelkezik:
               „[Az európai uniós] védjegyoltalom alapján a jogosult nem tilthat el mást attól, hogy

                        a)

                        saját nevét vagy címét;

                        b)

                        az áru vagy a szolgáltatás fajtájára, minőségére, mennyiségére, rendeltetésére, értékére, földrajzi eredetére, előállítási, illetve teljesítési idejére vagy egyéb jellemzőjére vonatkozó jelzést;

                        c)

                        a védjegyet, ha az – különösen tartozékok vagy alkatrészek tekintetében – szükséges az áru vagy a szolgáltatás rendeltetésének jelzésére

                  gazdasági tevékenysége körében – az üzleti tisztesség követelményeivel összhangban – használja.”

         Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések

               9

               Az Ornua az ír jog hatálya alá tartozó társaság, amely az élelmiszerágazatban folytat gazdasági tevékenységet. Többek között vajat és más tejtermékeket forgalmaz.

               10

               Ő a jogosultja több európai uniós védjegynek, többek között a KERRYGOLD szóvédjegynek, amelyet 1998‑ban lajstromoztak a védjegyekkel ellátható termékek és szolgáltatások nemzetközi osztályozására vonatkozó, 1957. június 15‑én kötött, később felülvizsgált és módosított Nizzai Megállapodás szerinti 29. osztályba tartozó áruk tekintetében, különösen vaj és más tejtermékek tekintetében, valamint az alábbi két ábrás védjegynek, amelyeket 1998‑ban, illetve 2011‑ben lajstromoztak ugyanezen áruosztály tekintetében (a továbbiakban így együtt: KERRYGOLD európai uniós védjegyek):

               11

               Az e védjegyekkel jelölt termékeket számos országba exportálják. Az Unióban az említett termékeket többek között Spanyolországban, Belgiumban, Dániában, Németországban, Írországban, Görögországban, Franciaországban, Cipruson, Luxemburgban, Máltán, Hollandiában és az Egyesült Királyságban értékesítik.

               12

               A T & S a spanyol jog hatálya alá tartozó társaság, amely KERRYMAID megjelöléssel margarint importál és értékesít Spanyolországban. E termékeket a Kerry Group plc (a továbbiakban: Kerry Group) gyártja Írországban.

               13

               A Kerry Group – Írországban és az Egyesült Királyságban – lajstromoztatta a KERRYMAID nemzeti védjegyet.

               14

               2014. január 29‑én a The Irish Dairy Board Co‑operative, amelynek jogutódja 2015. március 31‑én az Ornua lett, védjegybitorlási keresetet indított a T & S‑szel szemben a Juzgado de lo Mercantil de Alicante (alicantei kereskedelmi bíróság, Spanyolország) mint európai uniós védjegybíróság előtt, amelyben annak megállapítását kérte, hogy a T & S azzal, hogy KERRYMAID megjelöléssel margarint importál és forgalmaz Spanyolországban, megsérti a KERRYGOLD európai uniós védjegyekhez fűződő jogokat. A KERRYMAID megjelölés T & S általi használata szerinte összetéveszthetőséget eredményez, és mindenféle jogalap nélkül kihasználja az említett védjegy megkülönböztető képességét és jóhírnevét.

               15

               E bíróság először is megállapította, hogy a KERRYMAID megjelölés és a KERRYGOLD európai uniós védjegyek közötti egyetlen hasonlóság a „kerry” elemben rejlik, amely a szarvasmarha‑tenyésztéséről ismert egyik ír megyére utal.

               16

               Ezt követően e bíróság kiemelte, hogy a felek nem vitatják, hogy a KERRYGOLD európai uniós védjegyek és a KERRYMAID megjelölés Írországban és az Egyesült Királyságban békésen élnek egymás mellett.

               17

               Az említett bíróság ebből arra következtetett, hogy Spanyolországban nem állhat fenn az összetéveszthetőség veszélye a KERRYGOLD európai uniós védjegyek és a KERRYMAID megjelölés között. Ugyanis, mivel Írországnak és az Egyesült Királyságnak együttvéve jelentős demográfiai súlya van az Unión belül, e védjegyeknek és e megjelölésnek az e két tagállamban való békés együttélése – az európai uniós védjegy egységes jellegére figyelemmel – arra enged következtetni, hogy nem áll fenn az összetéveszthetőség az említett védjegyek és az említett megjelölés között az Unió területének egészében.

               18

               Ugyanezen bíróság végül megállapította, hogy az Írországban és az Egyesült Királyságban való békés együttélés miatt nem áll fenn az a helyzet, hogy a T & S Spanyolországban tisztességtelenül kihasználná a KERRYGOLD európai uniós védjegyek megkülönböztető képességét vagy jóhírnevét.

               19

               E megállapításokra támaszkodva a Juzgado de lo Mercantil de Alicante (alicantei kereskedelmi bíróság) 2015. március 18‑i ítéletével elutasította a védjegybitorlási keresetet.

               20

               Az ítélettel szemben fellebbezést nyújtottak be a kérdést előterjesztő bírósághoz.

               21

               Azon megállapításból kiindulva, hogy a KERRYGOLD európai uniós védjegyek és a KERRYMAID megjelölés békés együttélése csak Írországban és az Egyesült Királyságban volt megállapítható, a kérdést előterjesztő bíróságnak kétségei támadtak az elsőfokú bíróság által adott kivetítésnek a 207/2009 rendelettel való összeegyeztethetőségét illetően. Még ha feltételezzük is, hogy e védjegyek és e megjelölés Írországban és az Egyesült Királyságban való békés együttélése azt eredményezi, hogy e két tagállamban nem áll fenn az összetéveszthetőség, ebből még a kérdést előterjesztő bíróság szerint nem következik, hogy más tagállamokban sem áll fenn az említett védjegyek és az említett megjelölés között az összetéveszthetőség. Ugyanis az ilyen kivetítés megfoszthatná hatékony érvényesülésüktől az európai uniós védjegyek jogosultjai számára a 207/2009 rendelet 9. cikke értelmében biztosított jogokat.

               22

               E körülmények között az Audiencia Provincial de Alicante (alicantei tartományi bíróság, Spanyolország) úgy határozott, hogy felfüggeszti az eljárást, és az alábbi kérdéseket terjeszti előzetes döntéshozatalra a Bíróság elé:

                        „1)

                        A [207/2009 rendelet] 9. cikke (1) bekezdésének b) pontja – azáltal, hogy megköveteli az összetéveszthetőség fennállását ahhoz, hogy [az európai uniós] védjegy jogosultja meg tudja tiltani valamely harmadik személy számára egy megjelölésnek a gazdasági forgalomban az ő engedélye nélkül történő használatát az ugyanebben a pontban előírt esetekben – értelmezhető‑e úgy, hogy annak alapján kizárható az összetéveszthetőség fennállása olyan esetben, amikor a korábbi [európai uniós] védjegy a jogosult tűrésének köszönhetően az Unió két tagállamában éveken át békésen élt együtt a hozzá hasonló nemzeti védjegyekkel, oly módon, hogy az összetéveszthetőségnek e két államra kiterjedően megállapított hiánya kiterjeszthető más tagállamokra vagy az Unió egészére is, [az európai uniós] védjegyoltalom által megkívánt egységes alkalmazásra tekintettel?

                        2)

                        Az előző pontban foglalt esetben az összetéveszthetőség értékelésénél figyelembe lehet‑e venni azon államok földrajzi, demográfiai, gazdasági és egyéb körülményeit, amelyekben a párhuzamos jelenlét kialakult, oly módon, hogy az összetéveszthetőségnek az ezen államokra kiterjedően megállapított hiánya kiterjeszthető valamely harmadik államra vagy az Unió egészére is?

                        3)

                        A [207/2009 rendelet] 9. cikke (1) bekezdésének c) pontjában foglalt esetet illetően úgy kell‑e értelmezni az említett rendelkezést, hogy – olyan esetben, amikor a korábbi védjegy az Unió két tagállamában éveken át párhuzamosan volt jelen a vele ütköző megjelöléssel anélkül, hogy a korábbi védjegy jogosultja ezt kifogásolta volna – a későbbi megjelölésnek az ezen államokban történő használatának a jogosult általi eltűrése kiterjeszthető az Unió többi területére is, egy későbbi megjelölésnek valamely harmadik személy általi használata tekintetében fennálló törvényes indok megállapítása céljából, [az európai uniós] védjegyoltalom által megkövetelt egységes alkalmazás miatt?”

               23

               A Bíróság tájékoztatást kért a kérdést előterjesztő bíróságtól azzal kapcsolatban, hogy e bíróságnak a 207/2009 rendelet alkalmazása keretében el kell‑e végeznie az elsőfokú bíróság által adott azon értékelés vizsgálatát, amely szerint az ütköző megjelölések részét képező „kerry” földrajzi eredetre vonatkozó jelzés megléte, valamint a „gold” és a „maid” elemek hasonlóságának hiánya miatt semmiképpen sem állhat fenn az összetéveszthetőség.

               24

               A kérdést előterjesztő bíróság e tájékoztatáskérésre igenlő választ adott.

         Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekről

         Az első kérdésről

               25

               Első kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra szeretne választ kapni, hogy a 207/2009 rendelet 9. cikke (1) bekezdésének b) pontját úgy kell‑e értelmezni, hogy az a tény, hogy valamely európai uniós védjegy és valamely nemzeti védjegy az Unió területének egy részén békésen él együtt, lehetővé teszi azon következtetés levonását, hogy – figyelemmel az európai uniós védjegyek egységes jellegére – az Unió más részén, ahol az ezen európai uniós védjegy és az e nemzeti védjeggyel azonos megjelölés békés együttélése nem állapítható meg, fennáll az összetéveszthetőség az említett európai uniós védjegy és e megjelölés között.

               26

               Mivel e kérdést az európai uniós védjegyek egységes jellegének szempontjára tekintettel terjesztették elő, elöljáróban hangsúlyozni kell, hogy ezen – a 207/2009 rendelet (3) preambulumbekezdésében említett és a rendelet 1. cikkének (2) bekezdésében kifejtett – elv értelmében az európai uniós védjegyoltalom egységes, és az Unió egész területén azonos hatállyal rendelkezik. E rendelkezésnek megfelelően az európai uniós védjegy – e rendelet eltérő rendelkezése hiányában – csak az Unió egésze tekintetében lajstromozható, ruházható át, vagy lehet arról lemondani, illetve képezheti megszűnést megállapító vagy törlést kimondó, illetve használatát tiltó határozat tárgyát.

               27

               Bár a 207/2009 rendelet 1. cikkének (2) bekezdése csak a védjegy lajstromozását, átruházását, a védjegyhez fűződő jogok elvesztését, illetve a védjegy használatának megtiltását említi, e rendelkezés és e rendelet (3) preambulumbekezdésének együttes olvasatából az következik, hogy az európai uniós védjegynek az említett rendelet II. címének 2. szakaszában felsorolt joghatásai szintén egységes módon érvényesülnek az Unió egész területén.

               28

               Így tehát a Bíróság korábban már megállapította, hogy az európai uniós védjegyoltalom által a védjegyjogosult számára a 207/2009 rendelet 9. cikkének (1) bekezdése értelmében biztosított kizárólagos jog főszabály szerint az Unió egész területére kiterjed (lásd ebben az értelemben: 2011. április 12‑iDHL Express France ítélet, C‑235/09, EU:C:2011:238, 39. pont).

               29

               Ami e rendelet 9. cikke (1) bekezdése b) pontját illeti, a Bíróság ítélkezési gyakorlata szerint e rendelkezés az európai uniós védjegy jogosultja számára védelmet nyújt valamennyi olyan használattal szemben, amely sérti vagy sértheti e védjegy származásjelző funkcióját (2016. szeptember 22‑icombit Software ítélet, C‑223/15, EU:C:2016:719, 27. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).

               30

               Az európai uniós védjegy jogosultja számára e rendelkezés által biztosított egységes oltalom abban áll, hogy felhatalmazza e jogosultat az Unió egészében annak megtiltására, hogy valamely harmadik személy a kereskedelmi forgalomban az említett jogosult engedélye nélkül használjon olyan azonos vagy hasonló megjelölést azonos vagy hasonló áruk vagy szolgáltatások jelölésére, amely sérti vagy sértheti a védjegy származásjelző funkcióját, és ezáltal összetéveszthetőséget kelt.

               31

               Ahhoz, hogy az európai uniós védjegy jogosultja e jogot érvényesíteni tudja, egyáltalán nem szükséges, hogy az azonos vagy hasonló megjelölés összetéveszthetőséget eredményező használatára az Unió területének egészén kerüljön sor.

               32

               Ugyanis, ha az európai uniós védjegy jogosultja csak az Európai Unió területének egészén elkövetett jogsértésekkel szemben élvezne védelmet, nem tiltakozhatna az olyan azonos vagy hasonló megjelölések használata ellen, amelyek csupán e terület egy részén keltenek összetéveszthetőséget, miközben a 207/2009 rendelet 9. cikke (1) bekezdése b) pontjának célja az, hogy e jogosultat az Unió bármely részében védje a védjegyének származásjelző funkcióját sértő valamennyi használattal szemben.

               33

               Következésképpen, amikor egy megjelölés használata az Unió egy részén valamely európai uniós védjeggyel összetéveszthetőséget kelt, miközben az Unió egy másik részén ugyanezen használat nem kelt ilyen veszélyt, fennáll az e védjegy oltalma által biztosított kizárólagos jogok megsértésének esete. Ilyen esetben az ügyben eljáró európai uniós védjegybíróságnak az Unió egész területére vonatkozóan meg kell tiltania a szóban forgó megjelöléssel jelölt termékek forgalmazását, kivéve e terület azon részén, amelyre vonatkozóan az összetéveszthetőség hiányát állapították meg (2016. szeptember 22‑icombit Software ítélet, C‑223/15, EU:C:2016:719, 25. és 36. pont).

               34

               A jelen esetben a Bíróság elé terjesztett ügyiratokból az derül ki, hogy az alapeljárás felei nem vitatják, hogy a KERRYGOLD európai uniós védjegyek és a KERRYMAID nemzeti védjegy Írországban és az Egyesült Királyságban békésen élnek egymás mellett, és az Ornua emiatt nem tiltakozott e nemzeti védjegy e tagállamokban történő használata ellen.

               35

               Az sem vitás, hogy ilyen békés együttélés az Unió területének azon részén, amelyre a védjegybitorlási kereset vonatkozik, vagyis spanyol területen, nem állapítható meg, és hogy a KERRYMAID megjelölés T & S általi használata ott az Ornua engedélye nélkül történik.

               36

               Egyebekben, a Bíróság ítélkezési gyakorlatából az következik, hogy az összetéveszthetőség Unió egy részében való fennállásának vizsgálata az adott ügy valamennyi releváns tényezőjének átfogó értékelésén kell alapuljon, és ezen értékelésnek ki kell terjednie a védjegy és a harmadik személy által használt megjelölés vizuális, hangzásbeli és fogalmi összehasonlítására, ami azt eredményezheti, hogy – többek között nyelvi okokból – az Unió területének egyes részei tekintetében eltérő következtetéseket kell levonni (lásd ebben az értelemben: 2016. szeptember 22‑icombit Software ítélet, C‑223/15, EU:C:2016:719, 31. és 33. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).

               37

               Ebből következik, hogy amint arra a főtanácsnok indítványának 39. pontjában rámutatott, olyan esetben, mint az alapügy tárgyát képező eset, amelyben megállapítják az európai uniós védjegyek és valamely megjelölés Írországban és az Egyesült Királyságban való békés együttélését, az olyan védjegybitorlási kereset ügyében eljáró európai uniós védjegybíróság, amely e megjelölés valamely másik tagállamban, jelen esetben a Spanyol Királyságban való használatára vonatkozik, nem elégedhet meg azzal, hogy értékelését az Írország és az Egyesült Királyság tekintetében érvényesülő, fent említett békés együttélésre alapítja. Épp ellenkezőleg, e bíróságnak el kell végeznie a releváns tényezők egészének átfogó értékelését.

               38

               A fenti megfontolásokra tekintettel az első kérdésre azt a választ kell adni, hogy a 207/2009 rendelet 9. cikke (1) bekezdésének b) pontját úgy kell értelmezni, hogy az a tény, hogy valamely európai uniós védjegy és valamely nemzeti védjegy az Unió területének egy részén békésen él együtt, nem teszi lehetővé azon következtetés levonását, hogy az Unió más részén, ahol az ezen európai uniós védjegy és az e nemzeti védjeggyel azonos megjelölés békés együttélése nem állapítható meg, nem áll fenn az összetéveszthetőség az említett európai uniós védjegy és e megjelölés között.

         A második kérdésről

               39

               Második kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra szeretne választ kapni, hogy a 207/2009 rendelet 9. cikke (1) bekezdésének b) pontját úgy kell‑e értelmezni, hogy a védjegybitorlási ügyben eljáró európai uniós védjegybíróság szerint annak értékelése szempontjából releváns tényállási elemek, hogy az európai uniós védjegy jogosultjának joga van‑e megtiltatni az Uniónak a bitorlási keresettel nem érintett részében valamely megjelölés használatát, figyelembe vehetők e bíróság által annak értékelésénél, hogy e jogosultnak joga van‑e megtiltani e megjelölés használatát az Uniónak az említett keresettel érintett részében.

               40

               Amint arra a jelen ítélet 36. pontjában emlékeztettünk, a joghatósággal rendelkező európai uniós védjegybíróság által elvégzendő vizsgálatnak azon ügy valamennyi releváns tényezőjének átfogó értékelésére kell támaszkodnia, amellyel kapcsolatban hozzá fordultak.

               41

               Ezen átfogó értékelésnek, a szóban forgó európai uniós védjegy és a harmadik személy által használt megjelölés vizuális, hangzásbeli és fogalmi összehasonlítását illetően, az e védjegy és az e megjelölés által a szokásosan tájékozott, észszerűen figyelmes és körültekintő, átlagos fogyasztókból álló, érintett közönségre tett összbenyomáson kell alapulnia (lásd ebben az értelemben: 2015. június 25‑iLoutfi Management Propriété intellectuelle ítélet, C‑147/14, EU:C:2015:420, 21. és 25. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).

               42

               Amint arra a főtanácsnok indítványának 41. és 42. pontjában rámutatott, amikor a piaci feltételek és a szociokulturális vagy egyéb körülmények, amelyek hozzájárulnak az európai uniós védjegy és a szóban forgó megjelölés által az átlagos fogyasztóra tett összbenyomáshoz, nem térnek el jelentősen az Unió egyes részeiben, semmi sem képezi akadályát annak, hogy a releváns tényezőket, amelyeknek a fennállását az Unió egy részében megállapították, figyelembe vegyék annak értékelésénél, hogy e védjegy jogosultjának joga van‑e megtiltani e megjelölés használatát az Unió valamely más részében vagy annak egész területén.

               43

               Jelen esetben, amint az a tájékoztatáskérésre adott válaszból és a Bíróság elé terjesztett észrevételekből kiderül, a T & S többek között arra hivatkozik, hogy a Spanyolországban használt KERRYMAID megjelölés nem hasonló az Ornua KERRYGOLD európai uniós védjegyeihez, és ennek következtében nem kelthet összetéveszthetőséget a 207/2009 rendelet 9. cikke (1) bekezdése b) pontja értelmében, hiszen a kerry elem egy olyan földrajzi eredetre vonatkozó jelzés, amelyre e rendelet 12. cikke értelmében nem terjed ki az Ornua részére az említett 9. cikk által biztosított kizárólagos jog.

               44

               Márpedig a 207/2009 rendelet 9. cikke által biztosított kizárólagos jog korlátozása, amelyre a T & S hivatkozik, annak a feltételnek van alárendelve, hogy a földrajzi eredetre vonatkozó jelzés használata ipari vagy gazdasági tevékenység körében az üzleti tisztesség követelményeivel összhangban történik. Annak vizsgálatához, hogy e feltétel – amely a védjegyjogosult jogos érdekeivel szembeni afféle lojalitási kötelezettség kifejeződése – teljesül‑e, az ügyben eljáró bíróságnak el kell végeznie a releváns körülmények átfogó értékelését (lásd többek között: 2004. január 7‑iGerolsteiner Brunnen ítélet, C‑100/02, EU:C:2004:11, 24. és 26. pont; 2004. november 16‑iAnheuser‑Busch ítélet, C‑245/02, EU:C:2004:717, 82. és 84. pont; 2005. március 17‑iGillette Company és Gillette Group Finland ítélet, C‑228/03, EU:C:2005:177, 41. pont).

               45

               E tekintetben figyelembe kell venni többek között azt, hogy a forgalmazott terméket a harmadik személy összességében miként tüntette fel, azokat a körülményeket, amelyek között különbség tehető a védjegy és a harmadik személy védjegye vagy megjelölése között, továbbá a harmadik személy arra irányuló erőfeszítését, hogy biztosítsa, hogy a fogyasztók meg tudják különböztetni a termékeit a védjegyjogosult termékeitől (lásd ebben az értelemben: 2005. március 17‑iGillette Company és Gillette Group Finland ítélet, C‑228/03, EU:C:2005:177, 46. pont).

               46

               Bár a kérdést előterjesztő bíróságnak, annak értékelésénél, hogy az Ornua jogosult‑e megtiltani a KERRYMAID megjelölés Spanyolországban való használatát, fontolóra kellett volna vennie, hogy figyelembe vegye az Írországban és az Egyesült Királyságban fennálló tényezőket, előzetesen meg kellett volna győződnie arról, hogy nincs jelentős eltérés az Uniónak a bitorlási keresettel érintett része, illetve az azon része tekintetében megfigyelhető piaci feltételek és szociokulturális körülmények között, ahol a szóban forgó megjelölést képező földrajzi névnek megfelelő földrajzi terület található. Nem zárható ki ugyanis, hogy a harmadik személytől annak érdekében elvárható magatartást, hogy a megjelölés ipari vagy gazdasági tevékenység körében általa történő használata megfeleljen az üzleti tisztesség követelményeinek, eltérő módon kell értékelni az Unió olyan részében, ahol a fogyasztóknak sajátos affinitása van a védjegyben és a szóban forgó megjelölésben foglalt földrajzi névhez, mint az Unió azon részében, ahol ez az affinitás nem ilyen erős.

               47

               A fentiekre tekintettel a második kérdésre azt a választ kell adni, hogy a 207/2009 rendelet 9. cikke (1) bekezdésének b) pontját úgy kell értelmezni, hogy a védjegybitorlási ügyben eljáró európai uniós védjegybíróság szerint annak értékelése szempontjából releváns tényállási elemek, hogy az európai uniós védjegy jogosultjának joga van‑e megtiltatni az Uniónak a bitorlási keresettel nem érintett részében valamely megjelölés használatát, figyelembe vehetők e bíróság által annak értékelésénél, hogy e jogosultnak joga van‑e megtiltani e megjelölés használatát az Uniónak az említett keresettel érintett részében, amennyiben nincs jelentős eltérés az Unió fent említett egyes részei, illetve annak más részei tekintetében megfigyelhető piaci feltételek és szociokulturális körülmények között.

         A harmadik kérdésről

               48

               Harmadik kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra szeretne választ kapni, hogy a 207/2009 rendelet 9. cikke (1) bekezdésének c) pontját úgy kell‑e értelmezni, hogy az a tény, hogy valamely jóhírű európai uniós védjegy és valamely megjelölés az Unió területének egy részén békésen él együtt, lehetővé teszi azon következtetés levonását, hogy – figyelemmel az európai uniós védjegyek egységes jellegére – az Unió más részén, ahol ezek békés együttélése nem állapítható meg, alapos ok igazolja e megjelölés használatát.

               49

               Amint arra a jelen ítélet 28. pontjában emlékeztettünk, az európai uniós védjegy által annak jogosultja számára a 207/2009 rendelet 9. cikkének (1) bekezdése értelmében biztosított kizárólagos jog – főszabály szerint – az Unió területének egészére kiterjed.

               50

               Az e rendelet 9. cikke (1) bekezdésének c) pontja által a jóhírű európai uniós védjegyek jogosultjai számára biztosított, kiterjesztett védelem abban áll, hogy e jogosultak megtilthatják, hogy harmadik felek az engedélyük és alapos ok nélkül gazdasági tevékenységük körében használjanak a védjegyükkel azonos vagy ahhoz hasonló megjelölést – akár az e védjegyek lajstromozott árujegyzékében szereplőkhöz hasonló, akár az azokhoz nem hasonló áruk és szolgáltatások tekintetében –, amennyiben a megjelölés alapos ok nélkül történő használata sérti vagy tisztességtelenül kihasználja e védjegyek megkülönböztető képességét vagy jóhírnevét (lásd ebben az értelemben: 2011. szeptember 22‑iInterflora és Interflora British Unit ítélet, C‑323/09, EU:C:2011:604, 68. és 70. pont).

               51

               Ahhoz, hogy valamely európai uniós védjegy jogosultja e kiterjesztett védelemben részesülhessen, meg kell állapítani, hogy e védjegy az említett 9. cikke (1) bekezdésének c) pontja értelmében „[az Unióban] jóhírnevet” élvez. Ehhez elegendő, ha bizonyítják, hogy az említett védjegy az Unió területének jelentős részén – ami adott esetben egyetlen tagállam területét is jelentheti – ilyen hírnevet élvez. Amennyiben ez a feltétel teljesül, a szóban forgó európai uniós védjegyet az Unió egészében jóhírnévnek örvendőnek kell tekinteni (2009. október 6‑iPAGO International ítélet, C‑301/07, EU:C:2009:611, 27., 29. és 30. pont; 2015. szeptember 3‑iIron & Smith ítélet, C‑125/14, EU:C:2015:539, 19. és 20. pont).

               52

               Ezen ítélkezési gyakorlat biztosítja, hogy az európai uniós védjegy jogosultja vagy az Unió egészében részesül a 207/2009 rendelet 9. cikke (1) bekezdésének c) pontja által biztosított kiterjesztett oltalomban, vagy egyáltalán nem részesül abban. Így tehát az európai uniós védjegyek számára biztosított oltalom hatálya egységes jelleget ölt az Unió egész területén.

               53

               Ezzel szemben ahhoz, hogy az említett kiterjesztett oltalmat élvező európai uniós védjegy jogosultja az említett 9. cikk (1) bekezdésének c) pontja által biztosított jogára hivatkozhasson, egyáltalán nem szükséges, hogy a megjelölésnek az említett jogot sértő használatára az Unió egész területén sor kerüljön.

               54

               Ugyanis, ha e jogosult csak az őt az Unió területének egésze tekintetében ért jogsértésekkel szemben élvezne védelmet, nem tudna tiltakozni az e terület csupán egy részén elkövetett jogsértésekkel szemben, miközben a 207/2009 rendelet 9. cikke (1) bekezdése c) pontjának az a célja, hogy védje e jogosultat az Unió bármely részében az e védjegyek megkülönböztető képességét vagy jóhírnevét tisztességtelenül kihasználó vagy az előbbieket sértő azonos vagy hasonló megjelölések alapos ok nélküli használatával szemben.

               55

               Jelen esetben, a kérdést előterjesztő bíróság által elvégzendő vizsgálat fenntartása mellett, nem tűnik vitatottnak, hogy a KERRYGOLD európai uniós védjegyek a 207/2009 rendelet 9. cikke (1) bekezdésének c) pontja értelmében véve jóhírnévnek örvendenek.

               56

               A Bíróságnak megküldött ügyiratokból egyébként az derül ki, hogy az alapeljárás felei nem vitatják, hogy e védjegyek és a KERRYMAID nemzeti védjegy Írországban és az Egyesült Királyságban való békés együttélése miatt alapos ok igazolja e megjelölésnek az Unió e részében történő használatát.

               57

               Amint az a jelen ítélet 35. pontjában megállapításra került, az sem vitás, hogy ilyen békés együttélés az Unió területének azon részén, amelyre a védjegybitorlási kereset vonatkozik, vagyis spanyol területen, nem állapítható meg, és hogy a KERRYMAID megjelölés T & S általi használata ott az Ornua engedélye nélkül történik.

               58

               Egyebekben, a Bíróság állandó ítélkezési gyakorlatából az következik, hogy a 207/2009 rendelet 9. cikke (1) bekezdésének c) pontjában említett jogsértés fennállása vizsgálatának olyan átfogó értékelésen kell alapulnia, amely figyelembe veszi az adott ügy valamennyi releváns tényezőjét (2009. június 18‑iL’Oréal és társai ítélet, C‑487/07, EU:C:2009:378, 44. pont; 2013. július 18‑iSpecsavers International Healthcare és társai ítélet, C‑252/12, EU:C:2013:497, 39. pont).

               59

               Ebből következik, hogy a jelen esetben, amikor is a KERRYMAID megjelölés használatát alapos ok igazolja Írországban és az Egyesült Királyságban, amiatt, hogy a KERRYGOLD európai uniós védjegyek és a szóban forgó nemzeti védjegy e két tagállamban békésen élnek együtt, az e megjelölés valamely más tagállamban való használatával kapcsolatban előterjesztett bitorlási kereset ügyében eljáró európai uniós védjegybíróság nem elégedhet meg azzal, hogy értékelését az Írországban és az Egyesült Királyságban fennálló említett békés együttélésre alapítja, hanem el kell végeznie valamennyi releváns tényező átfogó értékelését.

               60

               Ennélfogva a harmadik kérdésre azt a választ kell adni, hogy a 207/2009 rendelet 9. cikke (1) bekezdésének c) pontját úgy kell értelmezni, hogy az a tény, hogy valamely jóhírű európai uniós védjegy és valamely megjelölés az Unió területének egy részén békésen él együtt, nem teszi lehetővé azon következtetés levonását, hogy az Unió más részén, ahol ezek békés együttélése nem állapítható meg, alapos ok igazolja e megjelölés használatát.

         A költségekről

               61

               Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.

               A fenti indokok alapján a Bíróság (második tanács) a következőképpen határozott:

                           1)

                           Az [európai uniós] védjegyről szóló, 2009. február 26‑i 207/2009/EK tanácsi rendelet 9. cikke (1) bekezdésének b) pontját úgy kell értelmezni, hogy az a tény, hogy valamely európai uniós védjegy és valamely nemzeti védjegy az Európai Unió területének egy részén békésen él együtt, nem teszi lehetővé azon következtetés levonását, hogy az Unió más részén, ahol az ezen európai uniós védjegy és az e nemzeti védjeggyel azonos megjelölés békés együttélése nem állapítható meg, nem áll fenn az összetéveszthetőség az említett európai uniós védjegy és e megjelölés között.

                           2)

                           A 207/2009 rendelet 9. cikke (1) bekezdésének b) pontját úgy kell értelmezni, hogy a védjegybitorlási ügyben eljáró európai uniós védjegybíróság szerint annak értékelése szempontjából releváns tényállási elemek, hogy az európai uniós védjegy jogosultjának joga van‑e megtiltani az Európai Uniónak a bitorlási keresettel nem érintett részében valamely megjelölés használatát, figyelembe vehetők e bíróság által annak értékelésénél, hogy e jogosultnak joga van‑e megtiltani e megjelölés használatát az Uniónak az említett bitorlási keresettel érintett részében, amennyiben nincs jelentős eltérés az Unió fent említett egyes részei, illetve annak más részei tekintetében megfigyelhető piaci feltételek és szociokulturális körülmények között.

                           3)

                           A 207/2009 rendelet 9. cikke (1) bekezdésének c) pontját úgy kell értelmezni, hogy az a tény, hogy valamely jóhírű európai uniós védjegy és valamely megjelölés az Európai Unió területének egy részén békésen él együtt, nem teszi lehetővé azon következtetés levonását, hogy az Unió más részén, ahol e békés együttélés nem állapítható meg, alapos ok igazolja e megjelölés használatát.

                     Aláírások

            (
            *1
         )	Az eljárás nyelve: spanyol.


title: A Törvényszék (második tanács) 2012. március 21‑i ítélete.#Marine Harvest Norway AS, anciennement Fjord Seafood Norway AS és társai kontra Az Európai Unió Tanácsa.#Dömping – Norvégiából származó lazac behozatala – A közösségi gazdasági ágazat fogalma – Hasonló termék – A közösségi gyártók körében felvett minta összetétele.#T‑113/06. sz. ügy.

text:
      A Törvényszék (második tanács) 2012. március 21‑i ítélete – Marine Harvest Norway és Alsaker Fjordbruk kontra Tanács
      (T‑113/06. sz. ügy)
      „Dömping – Norvégiából származó lazac behozatala – A közösségi gazdasági ágazat fogalma – Hasonló termék – A közösségi gyártók körében felvett minta összetétele”
      1.                     Megsemmisítés iránti kereset – Természetes vagy jogi személyek – Másik jogi személybe beolvadó jogalany – E jogalany megszűnése
            – A jogi eljárásokban a jogelőd általános jogutód általi helyettesítése (EK 230. cikk, negyedik bekezdés) (vö. 27., 28. pont)
      2.                     Megsemmisítés iránti kereset – Természetes vagy jogi személyek – Őket közvetlenül és személyükben érintő jogi aktusok – Dömpingellenes
            vámokat megállapító rendelet – Különböző vállalkozásokkal szemben kivetett különböző vámok – Minden egyes vállalkozás esetében
            az őt egyedileg érintő rendelkezésekre korlátozódó elfogadhatóság (EK 230. cikk, negyedik bekezdés; 384/96 tanácsi rendelet)
            (vö. 34–37. pont)
      3.                     Közös kereskedelempolitika – A dömpingmagatartásokkal szembeni védekezés – Kár – A behozatal közösségi termelésre gyakorolt
            hatásának értékelése – A hasonló termék hibás meghatározása – A közösségi gyártók körében felvett minta nem reprezentatív
            jellege – A 384/96 rendelet 3. és 4. cikkének megsértése (384/96 tanácsi rendelet, 3. cikk, (1) és (2) bekezdés, 4. cikk és
            21. cikk) (vö. 46–48., 52., 53., 58–63., 71–74. pont)
      Tárgy

               A Norvégiából származó tenyésztett lazac behozatalára kivetett ideiglenes vám végleges beszedéséről és a végleges dömpingellenes
                  vám kivetéséről szóló, 2006. január 17‑i 85/2006/EK tanácsi rendelet (HL L 15., 1. o.) megsemmisítése iránti kérelem.

            Rendelkező rész

                  1)

                  	A Törvényszék megsemmisíti a Norvégiából származó tenyésztett lazac behozatalára kivetett ideiglenes vám végleges beszedéséről
                     és a végleges dömpingellenes vám kivetéséről szóló, 2006. január 17‑i 85/2006/EK tanácsi rendeletet abban a részében, amely
                     a Marine Harvest Norway AS társaságra mint a Fjord Seafood Norway AS behozatalára 2007. szeptember 18‑ig kivetett dömpingellenes
                     vám tekintetében e társaság jogutódjára és az Alsaker Fjordbruk AS társaságra vonatkozik.

                  2)

                  	A Törvényszék a keresetet ezt meghaladó részében elutasítja.

                  3)

                  	Az Európai Unió Tanácsa maga viseli saját költségeit, valamint köteles viselni a Marine Harvest Norway mint a Fjord Seafood
                     Norway jogutódja és az Alsaker Fjordbruk részéről felmerült költségeket.

                  4)

                  	Az Európai Bizottság maga viseli saját költségeit.