title: A Bíróság ítélete (első tanács), 2012. november 15.#Raiffeisen‑Waren‑Zentrale Rhein‑Main eG kontra Saatgut‑Treuhandverwaltungs GmbH.#Az Oberlandesgericht Düsseldorf (Németország) által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem.#Közösségi növényfajta‑oltalom – 2100/94/EK rendelet – Feldolgozás – Feldolgozást végző szolgáltató arra vonatkozó kötelezettsége, hogy adatokat szolgáltasson a közösségi növényfajta‑oltalmi jogok jogosultjának – Az adatszolgáltatás iránti kérelmek időpontjára és tartalmára vonatkozó követelmények.#C‑56/11. sz. ügy.

text:
         A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (első tanács)
      2012. november 15. (
            *1
         )
      „Közösségi növényfajta-oltalom — 2100/94 /EK rendelet — Feldolgozás — Feldolgozást végző szolgáltató arra vonatkozó kötelezettsége, hogy adatokat szolgáltasson a közösségi növényfajta-oltalmi jogok jogosultjának — Az adatszolgáltatás iránti kérelmek időpontjára és tartalmára vonatkozó követelmények”
      A C-56/11. sz. ügyben,
      az EUMSZ 267. cikk alapján benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában, amelyet az Oberlandesgericht Düsseldorf (Németország) a Bírósághoz 2011. február 8-án érkezett, 2011. január 3-i határozatával terjesztett elő az előtte
      a Raiffeisen-Waren-Zentrale Rhein-Main eG

      és
      a Saatgut-Treuhandverwaltungs GmbH között folyamatban lévő eljárásban,
      A BÍRÓSÁG (első tanács),
      tagjai: A. Tizzano tanácselnök, A. Borg Barthet, E. Levits (előadó), J.-J. Kasel és M. Berger bírák,
      főtanácsnok: N. Jääskinen,
      hivatalvezető: K. Sztranc-Sławiczek tanácsos,
      tekintettel az írásbeli szakaszra és a 2012. március 15-i tárgyalásra,
      figyelembe véve a következők által előterjesztett észrevételeket:

               —

               a Raiffeisen-Waren-Zentrale Rhein-Main eG képviseletében C. Bittner és F. Eckard Rechtsanwälte,

               —

               a Saatgut-Treuhandverwaltungs GmbH képviseletében K. von Gierke és J. Forkel Rechtsanwälte,

               —

               a spanyol kormány képviseletében A. Rubio González, meghatalmazotti minőségben,

               —

               az Európai Bizottság képviseletében B. Schima, M. Vollkommer, F. Wilman és I. Galindo Martin, meghatalmazotti minőségben,

         a főtanácsnok indítványának a 2012. június 14-i tárgyaláson történt meghallgatását követően,
      meghozta a következő

         Ítéletet

               1

               Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem a közösségi növényfajta-oltalmi jogokról szóló, 1994. július 27-i 2100/94/EK tanácsi rendelet (HL L 227., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 3. fejezet, 16. kötet, 390. o.) 14. cikke (3) bekezdése hatodik francia bekezdésének, valamint az 1998. december 3-i 2605/98/EK bizottsági rendelettel (HL L 328., 6. o.; magyar nyelvű különkiadás 3. fejezet, 24. kötet, 162. o.) módosított, a 2100/94 rendelet 14. cikkének (3) bekezdésében biztosított mezőgazdasági mentesség [helyesen: biztosított eltérés] érvényesítésének végrehajtási szabályairól szóló, 1995. július 24-i 1768/95/EK bizottsági rendelet (HL L 173., 14. o.; magyar nyelvű különkiadás 3. fejezet, 18. kötet, 63. o.; a továbbiakban: 1768/95 rendelet) 9. cikke (2) és (3) bekezdésének értelmezésére irányul.

               2

               Ezt a kérelmet a Raffeisen-Waren-Zentrale Rhein-Main eG (a továbbiakban: RWZ) és a Saatgut-Treuhandverwaltungs GmbH (a továbbiakban: STV) között, az STV által az RWZ-hez benyújtott, az elismert vetőmagokra vonatkozó 2005/2006-os és 2006/2007-es gazdasági évekre irányuló adatszolgáltatás iránti kérelem tárgyában folyamatban lévő jogvita keretében terjesztették elő.

         Jogi háttér

         A 2100/94 rendelet

               3

               A 2100/94 rendelet 11. cikke értelmében a közösségi növényfajta-oltalomra való jogosultság a „nemesítőt” illeti meg, aki a meghatározás szerint az „a személy, aki a fajtát nemesítette vagy felfedezte, illetve kifejlesztette, továbbá annak jogutódja”.

               4

               E rendelet „Közösségi növényfajta-oltalmi jogok jogosultját megillető jogok és a tiltott cselekmények” című 13. cikke szerint:
               „(1)   A közösségi növényfajta-oltalom feljogosítja a közösségi növényfajta-oltalom jogosultját vagy jogosultjait (a továbbiakban: jogosultat) a (2) bekezdésben foglalt tevékenységek folytatására.
               (2)   A 15. és 16. cikk rendelkezéseinek sérelme nélkül, az oltalom alatt álló fajta fajtaösszetevői vagy betakarított terménye […] vonatkozásában az alábbi tevékenységek kizárólag a jogosult felhatalmazásával folytathatók:

                        a)

                        előállítás vagy újbóli előállítás (többszörözés);

                  [...]
               A jogosult a felhatalmazását feltételekhez és korlátozásokhoz kötheti.
               [...]”

               5

               Az említett rendeletnek „A közösségi növényfajta-oltalmi jogoktól való eltérések” című 14. cikkének (1) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
               „A 13. cikk (2) bekezdése ellenére és a mezőgazdasági termelés védelme érdekében a mezőgazdasági termelők jogosultak azon betakarított termény saját birtokukon történő felhasználására szaporítás céljából, amelyet valamely, közösségi növényfajta-oltalom alatt álló fajta (kivéve a hibrid vagy szintetikus fajtákat) szaporítóanyagának saját birtokukon történő elültetése révén nyertek.”

               6

               A 2100/94 rendelet 14. cikkének (3) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
               „Az (1) bekezdésben foglalt korlátozás [helyesen: eltérés] hatálybalépéséhez, továbbá a nemesítő és a mezőgazdasági termelő jogos érdekeinek védelméhez szükséges feltételeket e rendelet hatálybalépését megelőzően a 114. cikk szerinti végrehajtási szabályokban kell megállapítani az alábbi szempontok alapulvételével:

                        —

                        [...]

                        —

                        a mezőgazdasági kistermelők nem kötelezhetők arra, hogy a jogosult részére bármiféle díjat fizessenek […]

                        —

                        [...]

                        —

                        minden más mezőgazdasági termelő köteles méltányos díjat fizetni a jogosultnak, amelynek érzékelhetően alacsonyabbnak kell lennie, mint az adott területen ugyanazon fajta esetében a szaporítóanyag engedélyezett előállításért felszámított összeg; e méltányos díj mértéke az idő során változhat, figyelembe véve, hogy az adott fajta vonatkozásában milyen mértékben alkalmazzák az (1) bekezdésben foglalt korlátozást [helyesen: eltérést],

                        —

                        [...]

                        —

                        a vonatkozó adatokról a mezőgazdasági termelők és a feldolgozást végző szolgáltatók kötelesek a jogosultakat – azok kérelmére – tájékoztatni [helyesen: a mezőgazdasági termelők és a feldolgozást végző szolgáltatók kötelesek a jogosultakat – azok kérelmére – minden lényeges adatról tájékoztatni] […]”

         Az 1768/95 rendelet

               7

               Az 1768/95 rendelet 2. cikke a következőképpen rendelkezik:
               „(1)   A nemesítőt képviselő jogosult és a mezőgazdasági termelő egymás jogos érdekeit védelmezve tesz eleget az 1. cikkben foglalt feltételeknek.
               (2)   A jogos érdekek védelme nem tekinthető biztosítottnak, ha egy vagy több ilyen érdek jelentősen sérül anélkül, hogy a közöttük fennálló ésszerű egyensúly fenntartásának szükségességére, vagy az adott feltétel célja és megvalósításának tényleges hatása közti arányosságra figyelmet fordítanának.”

               8

               E rendelet 5. cikke, amely a jogosultat megillető méltányos térítésre vonatkozó szabályokat tartalmazza, a következőket mondja ki:
               „(1)   A jogosultat az alaprendelet 14. cikke (3) bekezdésének negyedik francia bekezdése szerint megillető méltányos térítés mértéke a jogosult és az érintett mezőgazdasági termelő közötti megállapodás tárgya [helyesen: tárgyát képezheti].
               (2)   Ha ilyen szerződést nem kötöttek, vagy azt nem alkalmazzák [helyesen: az nem alkalmazható], a térítés mértéke érzékelhetően alacsonyabb lesz, mint az ugyanazon fajta legalacsonyabb kategóriájú hivatalos minősítéssel rendelkező szaporítóanyagának engedélyezett előállításáért ugyanabban a térségben felszámított összeg.
               [...]
               (5)   Ha a (2) bekezdés esetében a (4) bekezdés szerinti megállapodás nem alkalmazható, a fizetendő díjazás a szaporítóanyag engedélyezett előállításáért a (2) bekezdés rendelkezései szerint felszámított összeg 50%-a.
               [...]”

               9

               Az 1768/95 rendelet „A mezőgazdasági termelő adatszolgáltatása” című 8. cikkének (3) és (4) bekezdése a következőket állapítja meg:
               „(3)   A (2) bekezdés b), c), d) és e) pontjában foglalt adatok a folyó gazdasági évre, valamint a három előző gazdasági év közül azon egy vagy több évre vonatkoznak, amelyre nézve a mezőgazdasági termelő korábban nem bocsátotta rendelkezésre a lényeges adatokat a jogosultnak a (4) és (5) bekezdés előírásai szerinti kérésére.
               Az adatok alapjául szolgáló első gazdasági év nem lehet azonban korábbi annál, amelyben az érintett fajtára, fajtákra és a mezőgazdasági termelőre vonatkozó adatszolgáltatás iránti első kérést benyújtották, illetve vagylagosan azon év, amelyben a mezőgazdasági termelő beszerezte az érintett fajta vagy fajták szaporítóanyagát, ha ahhoz legalább a közösségi növényfajta-oltalom iránti kérelem beadásáról, vagy az ilyen oltalom megadásáról, valamint a szaporítóanyag felhasználásával kapcsolatos esetleges feltételekről tájékoztatást mellékeltek.
               […]
               (4)   A jogosult kérelmében köteles megadni nevét és címét, annak vagy azoknak a fajtáknak a megnevezését, amelyekkel kapcsolatban adatokat igényel, valamint a vonatkozó közösségi növényfajta-oltalomra vagy -oltalmakra való utalást, illetőleg utalásokat. Ha a mezőgazdasági termelő igényli, a kérelmet írásban kell benyújtani, és a jogosultságot igazolni kell. A kérelmet, az (5) bekezdés rendelkezéseinek sérelme nélkül, közvetlenül az érintett mezőgazdasági termelőhöz kell intézni.”

               10

               E rendeletnek az „Adatszolgáltatás a feldolgozótól” című 9. cikke a következőképpen rendelkezik:
               „(1)   A feldolgozó részéről [a 2100/94 rendelet] 14. cikke (3) bekezdésének hatodik francia bekezdése szerint a jogosult rendelkezésére bocsátott megfelelő adatokra vonatkozó részletes szabályozás az érintett jogosult és feldolgozó megállapodásának tárgya lehet.
               (2)   Ha ilyen megállapodást nem kötöttek, vagy az nem alkalmazható, a feldolgozó – a Közösség vagy a tagállamok joga szerinti egyéb adatszolgáltatási előírások sérelme nélkül – a jogosult kérésére a lényeges adatokat tartalmazó nyilatkozatot köteles a jogosult rendelkezésére bocsátani. A következők minősülnek lényeges adatnak:

                        a)

                        a feldolgozó neve, lakóhelye, valamint üzleti vállalkozásának neve és bejegyzett címe;

                        b)

                        az a tény, hogy a feldolgozó teljesített-e olyan szolgáltatást, amelynek során a jogosult egy vagy több növényfajtája betakarított terményét vetés céljára feldolgozta, amennyiben a fajtát vagy a fajtákat a feldolgozó számára bejelentették, vagy számára azok egyébként ismertek voltak;

                        c)

                        ha a feldolgozó teljesített ilyen szolgáltatást, akkor az érintett fajtához vagy fajtákhoz tartozó olyan betakarított terménymennyiség, amelyet a feldolgozó vetés céljára feldolgozott, továbbá a feldolgozásból származó teljes mennyiség;

                        d)

                        a c) pontban említett feldolgozás ideje és helye; és

                        e)

                        azon személyek neve és a címe, akik részére a c) pontban említett feldolgozási szolgáltatást teljesítette, továbbá az egyes mennyiségek.

                  (3)   A (2) bekezdés b), c), d) és e) pontjában foglalt adatok a folyó gazdasági évre, valamint a három előző gazdasági év közül arra az egy vagy több évre vonatkoznak, amelyre nézve a jogosult előzőleg még nem nyújtott be kérelmet a (4) és (5) bekezdésben foglaltak alapján; az adatok alapjául szolgáló első gazdasági év azonban az, amelyben az érintett fajtára vagy fajtákra és a feldolgozóra vonatkozó adatszolgáltatás iránti első kérelmet benyújtották.
               (4)   A 8. cikk (4) bekezdésének rendelkezéseit értelemszerűen alkalmazni kell.
               […]”

               11

               Az 1768/95 rendeletnek a mezőgazdasági termelő kötelezettségei teljesítésének ellenőrzésére vonatkozó 14. cikkének (1) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
               „[A 2100/94 rendelet] 14. cikke rendelkezéseinek e rendeletben foglaltak szerinti teljesítése körében, az érintett mezőgazdasági termelő kötelezettségei teljesítésének a jogosult általi ellenőrzése érdekében, a jogosult kérésére a mezőgazdasági termelő:

                        a)

                        a 8. cikk szerinti adatközlő nyilatkozatok alátámasztására a rendelkezésére álló fontos okmányok, úgymint számlák, felhasznált címkék, valamint a 13. cikk (1) bekezdésének a) pontja szerint előírt egyéb eszközök formájában bizonyítékot szolgáltat az alábbiakkal kapcsolatban:

                                 —

                                 a jogosult valamely növényfajtája betakarított terményének feldolgozása vetés céljára, amelyet harmadik személy szolgáltatásként teljesített,
                                 vagy

                                 —

                                 a 8. cikk (2) bekezdésének e) pontja esetében, a jogosult valamely növényfajtája szaporítóanyagának szállítása,

                           vagy bemutatja a földterületet, illetve a raktározási létesítményt;

                        b)

                        átadja vagy hozzáférhetővé teszi a 4. cikk (3) bekezdésében vagy a 7. cikk (5) bekezdésében előírt bizonyítékot.”

         Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések

               12

               Az RWZ egy központi mezőgazdasági szövetkezet, amely vetőmagok mezőgazdasági termelők részére történő feldolgozásával foglalkozik, amelynek keretében a betakarított terményeket előkészíti ezek raktáron tartása és jövőbeni elültetése érdekében.

               13

               Ezt a szolgáltatást egyrészt a többek között az STV által képviselt olyan növényfajta-oltalmi jogosultaknak nyújtja, akik szerződéses ültetés keretében forgalomba hozatal céljából elismert vetőmagok szaporítását végezték.

               14

               Másrészt az említett szolgáltatást olyan mezőgazdasági termelőknek nyújtja, akik a 2100/94 rendelet 14. cikkének (3) bekezdése alapján ültetnek el vetőmagokat.

               15

               Az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból kitűnik, hogy az RWZ különböző mezőgazdasági termelők részére a 2005/2006-os és a 2006/2007-es gazdasági években feldolgozási tevékenységet folytatott az STV által képviselt növényfajta-oltalmi jogosultak javára végzett szerződéses ültetés keretében.

               16

               Az STV az érintett mezőgazdasági termelők által hozzá eljuttatott, szerződéses ültetésre vonatkozó nyilatkozatok alapján két körben adatszolgáltatás iránti kérelmet intézett az RWZ-hez az általa végzett feldolgozást illetően:

                        —

                        a 2006. június 30-án, a 2006. augusztus 7-én, a 2006. szeptember 15-én, valamint a 2007. április 30-án kelt levelében a 2005/2006-os gazdasági évre vonatkozóan, és

                        —

                        a 2007. június 25-én, a 2007. június 29-én, a 2007. november 23-án, valamint a 2008. május 29-én kelt levelében a 2006/2007-es gazdasági évre vonatkozóan.

               17

               Ezekhez a kérelmekhez, amelyek arra vonatkoztak, hogy az RWZ feldolgozta-e a szóban forgó, oltalom alatt álló növényfajtákat, illetve hogy kik és milyen mennyiségre adtak megbízást erre a tevékenységre, mellékletként csatoltak egy áttekintést, amely az oltalom alatt álló fajta és a szóban forgó gazdasági év mellett feltüntette a betakarított termény ültetésével foglalkozó mezőgazdasági termelő nevét és címét, de nem tartalmazta az ültetésre vonatkozó nyilatkozatokat, sem pedig egyéb bizonyítékot.

               18

               Az RWZ e kérelmekre nem adott kedvező választ, és e tekintetben a kérelmek elutasításának igazolására három indokra hivatkozott. Először is úgy vélte, hogy az adatszolgáltatás iránti kérelemnek tartalmaznia kellett volna azokat az elemeket, amelyek arra utalnak, hogy a 2100/94 rendelet 14. cikke (3) bekezdésének hatodik francia bekezdése szerinti adatszolgáltatási kötelezettség alá tartozó feldolgozást végzett. Másodszor úgy vélte, hogy kizárólag azok az adatszolgáltatás iránti kérelmek relevánsak jogilag, amelyeket abban a gazdasági évben állítanak ki, amelyre az adatok vonatkoznak. Harmadszor úgy ítélte meg, hogy semmilyen, a vetőmagok esetleges ültetésére vonatkozó körülményre nem lehet következtetni a jogosult részére folytatott szerződéses ültetés keretében végzett feldolgozási tevékenységből.

               19

               Az STV, miután keresetet indított az RWZ ellen, első fokon megnyerte a pert, mivel az elsőfokú bíróság egyrészt úgy ítélte meg, hogy semmilyen jogvesztő határidő nem alkalmazandó az adatszolgáltatás iránti kérelmekre, másrészt pedig hogy a szerződéses ültetésre vonatkozó nyilatkozatok megfelelő körülménynek minősülnek a feldolgozót terhelő adatszolgáltatási kötelezettség megállapítására, mivel a szaporítási szerződés alapján ültetést végző mezőgazdasági termelőnek tényleges lehetősége van az adott vetőmagok elültetésére. Az RWZ ezen ítélettel szemben fellebbezést nyújtott be a kérdést előterjesztő bírósághoz.

               20

               Mivel az Oberlandesgericht Düsseldorf nem volt biztos abban, hogyan kell értelmeznie a 2100/94 rendelet 14. cikkének (3) bekezdését, valamint az 1768/95 9. cikkének (2) és (3) bekezdését, az eljárás felfüggesztéséről határozott, és a következő kérdéseket terjesztette a Bíróság elé előzetes döntéshozatalra:

                        „1)

                        Kizárólag abban az esetben áll-e fenn a feldolgozónak a 2100/94 rendelet 14. cikke (3) bekezdésének hatodik francia bekezdésében, valamint az 1768/95 rendelet 9. cikkének (2) és (3) bekezdésében szabályozott adatszolgáltatási kötelezettsége, ha a növényfajta-oltalom jogosultjának adatszolgáltatás iránti kérelme a kérelemmel érintett (több kérelem esetén az utolsó) gazdasági év lejártát megelőzően beérkezik a feldolgozóhoz?

                        2)

                        Az első kérdésre adott igenlő válasz esetén:
                        »Határidőben benyújtottnak« kell-e tekinteni az adatszolgáltatás iránti kérelmet abban az esetben is, ha a jogosult a kérelmében úgy nyilatkozik, hogy olyan körülmények jutottak a tudomására, miszerint a feldolgozó a terményt, amelyet a kérelemben név szerint megnevezett mezőgazdasági termelő az oltalom alatt álló fajta szaporítóanyagának elültetéséből nyert, a betakarított termény ültetése céljából feldolgozta vagy fel kívánja dolgozni, vagy a jogosult köteles-e az adatszolgáltatás iránti kérelemben hivatkozott körülményeket ezen túlmenően (például a mezőgazdasági termelőnek a betakarított termény ültetésére vonatkozó nyilatkozata másolatának megküldésével) is bizonyítani a feldolgozó számára?

                        3)

                        Származhatnak-e a feldolgozó adatszolgáltatási kötelezettségét megalapozó körülmények abból, hogy a jogosult megbízottjaként a feldolgozó teljesíti az oltalom alatt álló fajta vetőmagjának előállítása céljából a jogosult és egy szaporítással foglalkozó mezőgazdasági termelő között létrejött szaporításra vonatkozó szerződést, ha és mivel a mezőgazdasági termelő számára a szaporításra vonatkozó szerződés teljesítése keretében gyakorlatilag lehetővé válik, hogy a vetőmag egy részét vetés céljára használja fel?”

         Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekről

         Az első kérdésről

               21

               A kérdést előterjesztő bíróság első kérdése lényegében arra irányul, hogy az 1768/95 rendelet 9. cikkének (3) bekezdését úgy kell-e értelmezni, hogy megszűnik a feldolgozást végző szolgáltatónak az oltalom alatt álló növényfajtákra vonatkozó adatszolgáltatási kötelezettsége, ha a kérelemmel érintett gazdasági év lejártát követően kapja meg a növényfajta-oltalom jogosultjának adatszolgáltatás iránti kérelmét.

               22

               Amint az 1768/95 rendelet 9. cikkének (3) bekezdése maga is megállapítja, a feldolgozást végző szolgáltató köteles megadni a 9. cikk (2) bekezdésének b), c), d) és e) pontjában foglalt adatokat, amennyiben azok arra a gazdasági évre vonatkoznak, amelyben az adatszolgáltatás iránti kérelmet benyújtották.

               23

               Ezért a feldolgozó főszabály szerint nem köteles adatszolgáltatásra, ha egy adott gazdasági évre vonatkozó kérelem ezen gazdasági év lejártát követően érkezik be hozzá.

               24

               Az 1768/95 rendelet 9. cikkének (3) bekezdése szerint azonban a kért adatok arra az egy vagy több évre is vonatkozhatnak, amelyre nézve a jogosult előzőleg még nem nyújtott be kérelmet. E tekintetben e rendelkezés azt a pontosítást tartalmazza, hogy az adatok alapjául szolgáló első gazdasági évnek az az év minősül, amelyben az érintett fajtára vagy fajtákra és a feldolgozást végző szolgáltatóra vonatkozó, első adatszolgáltatás iránti kérelmet benyújtották.

               25

               Következésképpen magának az említett rendelkezésnek a szövegéből is kitűnik, hogy a jogosult akkor intézhet a feldolgozást végző szolgáltatóhoz olyan adatszolgáltatás iránti kérelmet, amely a folyó gazdasági évet megelőző egy vagy több gazdasági évre vonatkozik, ha az első ilyen gazdasági évben első ízben nyújtott be adatszolgáltatás iránti kérelmet az érintett fajtára és feldolgozóra vonatkozóan.

               26

               Ezen értelmezés mellett szól magának az 1768/95 rendeletnek a célja is, amely a 2100/94 rendelet 14. cikkének (3) bekezdése alapján a nemesítő és a mezőgazdasági termelő jogos érdekeinek védelmére irányul. Az 1768/95 rendelet 2. cikkének (2) bekezdése ugyanis úgy rendelkezik, hogy fenn kell tartani az ésszerű egyensúlyt ezen érdekek között.

               27

               Ebben az összefüggésben rá kell mutatni arra, hogy számos más nyelvi változattal ellentétben az 1768/95 rendelet 9. cikke (3) bekezdésének francia szövege nem korlátozza az adatkérés lehetőségét a folyó gazdasági évet megelőző legfeljebb három gazdasági évre.

               28

               Egyrészt – az STV állításával ellentétben – ellentétes lenne az 1768/95 rendeletnek a jelen ítélet 26. pontjában ismertetett céljával, ha a feldolgozást végző szolgáltató adatszolgáltatási kötelezettségének nem lenne időbeli korlátja.

               29

               Másrészt arra kell rámutatni, hogy az említett rendelet 8. cikkének (3) bekezdése, amely a mezőgazdasági termelő adatszolgáltatási kötelezettségére vonatkozik, a nemesítő adatkérési lehetőségét kifejezetten a folyó gazdasági évet megelőző legfeljebb három gazdasági évre korlátozza. Mivel a mezőgazdasági termelő adatszolgáltatási kötelezettsége gyakorlatilag megegyezik a feldolgozást végző szolgáltató adatszolgáltatási kötelezettségével, nem indokolt az adatszolgáltatásra kötelezettek alapján különbséget tenni azon időszakok tekintetében, amelyekre a jogosultak kérelmei vonatkozhatnak.

               30

               Az 1768/95 rendelet 9. cikkének így értelmezett (3) bekezdése tudja legjobban biztosítani egyrészt a nemesítők érdekeit, mivel adatszolgáltatási kérelmük benyújtásával kapcsolatban bizonyos mértékű rugalmassággal rendelkeznek, másrészt a feldolgozást végző szolgáltatók érdekeit, akiknek a kért információkat csak egy meghatározott időszakban és előzetes értesítést követően kell megőrizniük.

               31

               A ügyben az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból kitűnik, hogy az STV két körben intézett adatszolgáltatás iránti kérelmet az RWZ-hez: a 2005/2006-os gazdasági évre vonatkozóan 2006. június 30-án, augusztus 7-én, szeptember 15-én, valamint 2007. április 30-án, a 2006/2007-es gazdasági évre vonatkozóan pedig 2007. június 25-én és 29-én, 2007. november 23-án, valamint 2008. május 29-én.

               32

               Minthogy az 1768/95 rendelet 7. cikkének (2) bekezdése szerint a gazdasági év július 1-jén kezdődik és a következő naptári év június 30-ig tart, és az előzetes döntéshozatalra utaló határozatban megadott információk alapján nem állapítható meg, hogy az STV milyen növényfajtákra vonatkozóan nyújtotta be a kérelmeket, illetve hogy az 1768/95 rendelet 9. cikke (3) bekezdésének második tagmondata értelmében első adatszolgáltatás iránti kérelmekről van-e szó, a kérdést előterjesztő bíróság feladata megállapítani, hogy ezek közül mely kérelmeket nyújtották be határidőn belül.

               33

               Következésképpen az első kérdésre azt a választ kell adni, hogy az 1768/95 rendelet 9. cikkének (3) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy a feldolgozást végző szolgáltatónak az oltalom alatt álló növényfajtákra vonatkozó adatszolgáltatási kötelezettsége akkor áll fenn, ha az adott gazdasági évre vonatkozó adatszolgáltatás iránti kérelmet az említett gazdasági év lejárta előtt nyújtották be. Fennállhat azonban adatszolgáltatási kötelezettség a folyó gazdasági évet megelőző három gazdasági évre vonatkozó adatok tekintetében is, ha a jogosult az adatszolgáltatás iránti kérelemmel érintett gazdasági éveket megelőző első gazdasági évben első ízben nyújtott be ugyanazon szolgáltatóhoz, ugyanazon növényfajtára vonatkozóan adatszolgáltatás iránti kérelmet az érintett fajtára és feldolgozóra vonatkozóan.

         A második és a harmadik kérdésről

               34

               A kérdést előterjesztő bíróság együttesen vizsgálandó második és harmadik kérdése lényegében arra irányul, hogy a 2100/94 rendelet 14. cikke (3) bekezdése hatodik francia bekezdésének, valamint az 1768/95 9. cikkének együttesen értelmezett rendelkezéseit úgy kell-e értelmezni, hogy egyrészt az a körülmény, hogy egy mezőgazdasági termelő egy oltalom alatt álló növényfajta szerződéses ültetését végezte a növényfajta-oltalom jogosultja javára, az említett növényfajta forgalmazható vetőmagjának feldolgozását végző szolgáltató adatszolgáltatási kötelezettségét megalapozó körülménynek minősülhet, másrészt pedig hogy a jogosult köteles csatolni a tájékoztatáshoz való jogának igazolásául előadott körülményekre vonatkozó bizonyítékot.

               35

               Mindenekelőtt ki kell emelni, hogy az 1768/95 rendeletnek a 8. cikkének (4) bekezdésével együttesen értelmezett 9. cikkének (4) bekezdése, amely a feldolgozást végző szolgáltató adatszolgáltatás iránti kérelmével szemben támasztott formai követelményeket határozza meg, nem írja elő, hogy e kérelemhez csatolni kellene a hivatkozott körülményekre vonatkozó bizonyítékokat. Sőt az említett rendelet 8. cikke (4) bekezdése második albekezdésének első mondata szerint az ilyen kérelmeket szóban is elő lehet adni.

               36

               A szerződéses ültetés eseteit illetően a Bíróság korábban már kimondta, hogy az, hogy a mezőgazdasági termelő beszerzi a jogosult oltalom alatt álló növényfajtájának a szaporítóanyagát, olyan körülménynek minősül, amely a mezőgazdasági termelő részéről a jogosult felé adatszolgáltatási kötelezettséget keletkeztethet (lásd a C-305/00. sz. Schulin-ügyben 2003. április 10-én hozott ítélet [EBHT 2003., I-3525. o.] 65. pontját).

               37

               Az a körülmény ugyanis, hogy egy mezőgazdasági termelő egy oltalom alatt álló növényfajta szerződéses ültetését végezte a jogosult javára, azt jelzi, hogy az említett mezőgazdasági termelő az oltalom alatt álló növényfajta olyan vetőmagjaival rendelkezhet, amelynek elültetését illetően lehet, hogy a 2100/94 rendelet 14. cikkének (3) bekezdésében biztosított kiváltsággal szeretne élni.

               38

               Ez a körülmény azonban önmagában még nem keletkeztet a jogosult számára automatikus jogot arra, hogy információkat szerezzen be a feldolgozást végző szolgáltatótól.

               39

               A 2100/94 rendelet 14. cikkének (3) bekezdése szerint ugyan valóban fennáll ilyen jog akkor, ha a mezőgazdasági termelő az e cikkben biztosított kiváltságra hivatkozott vagy kíván hivatkozni, a Bíróság azonban úgy határozott, hogy kizárólag akkor keletkezik ilyen jog a feldolgozást végző szolgáltatóval szemben, ha a jogosult arra utaló jellel rendelkezik, hogy az említett szolgáltató – ültetés céljára – feldolgozta vagy fel kívánja dolgozni azt a betakarított terményt, amelyet az oltalom alatt álló fajta szaporítóanyagának elültetése révén nyertek (lásd ebben az értelemben a C-336/02. sz. Brangewitz-ügyben 2004. október 14-én hozott ítélet [EBHT 2004., I-9801. o.] 53. pontját).

               40

               Márpedig ebben az összefüggésben önmagában az a tény, hogy egy mezőgazdasági termelő egy oltalom alatt álló növényfajta szerződéses ültetését végzi, még nem minősül arra utaló jelnek, hogy a feldolgozást végző szolgáltató – ültetés céljára – feldolgozta vagy fel kívánja dolgozni azt a betakarított terményt, amelyet az említett növényfajta szaporítóanyagának elültetése révén nyertek.

               41

               A jelen ügy körülményeire tekintettel ez legfeljebb csupán egy lehet több olyan tényező közül, amelyből a fentiekre utaló jel fennállására lehet következtetni. A kérdést előterjesztő bíróságnak kell a tényállást értékelnie annak megállapítása érdekében, hogy az alapjogvitában ez az eset fennáll-e.

               42

               Következésképpen a második és a harmadik kérdésre azt a választ kell adni, hogy a 2100/94 rendelet 14. cikke (3) bekezdése hatodik francia bekezdésének, valamint az 1768/95 9. cikkének együttesen értelmezett rendelkezéseit úgy kell értelmezni, hogy a jogosult által a feldolgozást végző szolgáltatóhoz intézett adatszolgáltatás iránti kérelemnek nem kell tartalmaznia az abban hivatkozott körülményekre vonatkozó bizonyítékokat. Ezenkívül önmagában az a tény, hogy egy mezőgazdasági termelő egy oltalom alatt álló növényfajta szerződéses ültetését végzi, még nem minősül arra utaló jelnek, hogy a feldolgozást végző szolgáltató – ültetés céljára – feldolgozta vagy fel kívánja dolgozni azt a betakarított terményt, amelyet az említett növényfajta szaporítóanyagának elültetése révén nyertek. Ebből a tényből az adott ügy más körülményeitől függően azonban arra is lehet következtetni, hogy fennáll erre utaló jel, amit a kérdést előterjesztő bíróságnak kell az előtte folyamatban levő jogvitában megállapítania.

         A költségekről

               43

               Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.

               A fenti indokok alapján a Bíróság (első tanács) a következőképpen határozott:

                           1)

                           Az 1998. december 3-i 2605/98/EK bizottsági rendelettel módosított, a 2100/94 rendelet 14. cikkének (3) bekezdésében biztosított mezőgazdasági mentesség [helyesen: biztosított eltérés] érvényesítésének végrehajtási szabályairól szóló, 1995. július 24-i 1768/95/EK bizottsági rendelet 9. cikkének (3) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy a feldolgozást végző szolgáltatónak az oltalom alatt álló növényfajtákra vonatkozó adatszolgáltatási kötelezettsége akkor áll fenn, ha az adott gazdasági évre vonatkozó adatszolgáltatás iránti kérelmet az említett gazdasági év lejárta előtt nyújtották be. Fennállhat azonban adatszolgáltatási kötelezettség a folyó gazdasági évet megelőző három gazdasági évre vonatkozó adatok tekintetében is, ha a jogosult az adatszolgáltatás iránti kérelemmel érintett gazdasági éveket megelőző első gazdasági évben első ízben nyújtott be ugyanazon szolgáltatóhoz, ugyanazon növényfajtára vonatkozóan adatszolgáltatás iránti kérelmet az érintett fajtára és feldolgozóra vonatkozóan.

                           2)

                           A közösségi növényfajta-oltalmi jogokról szóló, 1994. július 27-i 2100/94/EK tanácsi rendelet 14. cikke (3) bekezdése hatodik francia bekezdésének, valamint a 2605/98 rendelettel módosított 1768/95 9. cikkének együttesen értelmezett rendelkezéseit úgy kell értelmezni, hogy a közösségi növényfajta-oltalmi jogok jogosultja által a feldolgozást végző szolgáltatóhoz intézett adatszolgáltatás iránti kérelemnek nem kell tartalmaznia az abban hivatkozott körülményekre vonatkozó bizonyítékokat. Ezenkívül önmagában az a tény, hogy egy mezőgazdasági termelő egy oltalom alatt álló növényfajta szerződéses ültetését végzi, még nem minősül arra utaló jelnek, hogy a feldolgozást végző szolgáltató – ültetés céljára – feldolgozta vagy fel kívánja dolgozni azt a betakarított terményt, amelyet az említett növényfajta szaporítóanyagának elültetése révén nyertek. Ebből a tényből az adott ügy más körülményeitől függően azonban arra is lehet következtetni, hogy fennáll erre utaló jel, amit a kérdést előterjesztő bíróságnak kell az előtte folyamatban levő jogvitában megállapítania.

                     Aláírások

            (
            *1
         )	Az eljárás nyelve: német.


Az Elsőfokú Bíróság (első tanács) 1999. január 13-i ítélete. # Bernhard Böcker-Lensing és Ludger Schulze-Beiering kontra az Európai Unió Tanácsa és az Európai Közösségek Bizottsága. # Szerződésen kívüli felelősség. # T-1/96. sz. ügy


A Közszolgálati Törvényszék (első tanács) 2015. június 18-i ítélete. # CX kontra Európai Bizottság. # F-27/13. sz. ügy


title: A Bíróság ítélete (ötödik tanács), 2013. március 7.#Aldegonda van den Booren kontra Rijksdienst voor Pensioenen.#Az arbeidshof te Antwerpen [Belgium] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem.#Migráns munkavállalók szociális biztonsága – Az 1408/71/EGK rendelet 46a. cikke – A halmozódást tiltó nemzeti szabályok – Öregségi nyugdíj – Valamely tagállam által folyósított összeg emelése – Túlélő hozzátartozói nyugdíj – Egy másik tagállam által folyósított összeg csökkentése.#C‑127/11. sz. ügy.

text:
         A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (ötödik tanács)
      2013. március 7. (
            *1
         )
      „Migráns munkavállalók szociális biztonsága — Az 1408/71/EGK rendelet 46a. cikke — A halmozódást tiltó nemzeti szabályok — Öregségi nyugdíj — Valamely tagállam által folyósított összeg emelése — Túlélő hozzátartozói nyugdíj — Egy másik tagállam által folyósított összeg csökkentése”
      A C-127/11. sz. ügyben,
      az EUMSZ 267. cikk alapján benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában, amelyet az arbeidshof te Antwerpen (Belgium) a Bírósághoz 2011. március 11-én érkezett, 2011. március 3-i határozatával terjesztett elő az előtte

         Aldegonda van den Booren

      és
      a Rijksdienst voor Pensioenen között folyamatban lévő eljárásban,
      A BÍRÓSÁG (ötödik tanács),
      tagjai: M. Ilešič, az ötödik tanács elnökeként eljáró bíró, J.-J. Kasel (előadó) és M. Safjan bírák,
      főtanácsnok: P. Cruz Villalón,
      hivatalvezető: A. Calot Escobar,
      tekintettel az írásbeli szakaszra,
      figyelembe véve a következők által előterjesztett észrevételeket:

               —

               a belga kormány képviseletében L. Van den Broeck és C. Pochet, meghatalmazotti minőségben, segítői: P. Vanagt és E. Pools advocaten,

               —

               az Európai Bizottság képviseletében V. Kreuschitz és M. van Beek, meghatalmazotti minőségben,

         tekintettel a főtanácsnok meghallgatását követően hozott határozatra, miszerint az ügy elbírálására a főtanácsnok indítványa nélkül kerül sor,
      meghozta a következő

         Ítéletet

               1

               Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem a 2001. június 5-i 1386/2001/EK európai parlamenti és tanácsi rendelettel (HL L 187., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 5. fejezet, 4. kötet, 129. o.) módosított, korábban az 1996. december 2-i 118/97/EK tanácsi rendelettel (HL 1997. L 28., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 5. fejezet, 3. kötet, 3. o.) módosított és naprakésszé tett, a szociális biztonsági rendszereknek a Közösségen belül mozgó munkavállalókra és önálló vállalkozókra, illetve családtagjaikra történő alkalmazásáról szóló, 1971. június 14-i 1408/71/EGK tanácsi rendelet (a továbbiakban: 1408/71 rendelet) 46a. cikke, valamint az EUSZ 4. cikk (3) bekezdése, továbbá az EUMSZ 45–EUMSZ 48. cikk értelmezésére vonatkozik.

               2

               E kérelmet A. van den Booren és a Rijksdienst voor Pensioenen (nemzeti nyugdíjhivatal; a továbbiakban: ONP) közötti, a felperesnek folyósított belga túlélő hozzátartozói nyugdíj összegének megállapításánál alkalmazott, halmozódást tiltó belga szabályok tárgyában folyó eljárásban terjesztették elő.

         Jogi háttér

         Az uniós szabályozás

               3

               Az 1408/71 rendelet 12. cikkének (2) bekezdése értelmében:
               „Ha e rendelet másként nem rendelkezik, egy ellátásnak más szociális biztonsági ellátásokkal vagy egyéb jövedelmekkel való halmozódása esetén az ellátás csökkentésére, felfüggesztésére vagy visszavonására vonatkozó tagállami jogszabályok rendelkezései abban az esetben is érvényesíthetők a kedvezményezettel szemben, ha a kérdéses ellátásra való jogosultságot egy másik tagállam jogszabályai szerint szerezték meg, vagy ha a jövedelem egy másik tagállam területén keletkezett.”

               4

               Az 1408/71 rendelet „Öregség és halál (nyugdíj)” című 3. fejezete tartalmazza a 44–51a. cikket.

               5

               Az 1408/71 rendelet 45. cikke azon jogszabályok szerint szerzett biztosítási vagy tartózkodási idő figyelembevételére vonatkozik, amely jogszabályok hatálya alá a munkavállaló vagy önálló vállalkozó az ellátásokra való jogosultság megszerzése, fenntartása vagy feléledése tekintetében tartozott.

               6

               Az 1408/71 rendelet 46. cikke (1) bekezdésében határozza meg az alkalmazandó szabályokat, ha az egyik tagállam jogszabályainak az ellátásokra való jogosultságra vonatkozó feltételei anélkül teljesülnek, hogy e rendelet 45. cikkét alkalmazni kellene. Az említett 46. cikk (2) bekezdése kijelöli az abban az esetben alkalmazandó szabályokat, ha az egyik tagállam jogszabályainak az ellátásokra való jogosultságra vonatkozó feltételei csak az említett 45. cikk alkalmazását követően teljesülnek.

               7

               Az 1408/71 rendelet 46a. cikke, amely a tagállamok jogszabályai szerint rokkantságra, öregségre vagy túlélő hozzátartozói ellátásokra alkalmazandó csökkentésre, felfüggesztésre vagy visszavonásra vonatkozó általános rendelkezésekre vonatkozik, az alábbiakat mondja ki:
               „(1)   A fejezet alkalmazásában azonos típusú ellátások halmozódása: az egy és ugyanazon személy által szerzett biztosítási, illetve tartózkodási idő alapján kiszámított vagy nyújtott rokkantsági, öregségi és túlélő hozzátartozói ellátások bármilyen halmozódása.
               (2)   A fejezet alkalmazásában különböző típusú ellátások halmozódása minden olyan ellátás halmozódása, amely nem tekinthető az (1) bekezdés jelentése szerinti azonos típusú ellátásnak.
               (3)   Egy tagállam jogszabályaiban megállapított, csökkentésre, felfüggesztésre vagy visszavonásra vonatkozó rendelkezések alkalmazására a rokkantsági, öregségi vagy túlélő hozzátartozói ellátás és egy azonos típusú vagy különböző típusú ellátás, illetve egyéb jövedelem halmozódása esetén a következő szabályokat kell alkalmazni:

                        a)

                        egy másik tagállam jogszabályai szerint megszerzett ellátásokat vagy egy másik tagállamban megszerzett egyéb jövedelmet csak akkor kell figyelembe venni, ha az első tagállam jogszabályai előírják a külföldön megszerzett ellátások vagy jövedelem figyelembevételét;

                        b)

                        egy másik tagállam által nyújtandó ellátások összegét az adók, szociális biztonsági járulékok, valamint egyéb hozzájárulások levonása előtt figyelembe kell venni;

                        c)

                        a másik tagállam jogszabályai szerint megszerzett, önkéntes vagy szabadon választható folytatólagos biztosítás alapján megállapított ellátások összegét nem kell figyelembe venni;

                        d)

                        ha a csökkentésre, felfüggesztésre vagy visszavonásra vonatkozó rendelkezések csak egy tagállam jogszabályai szerint alkalmazandók amiatt, hogy az érintett személy más tagállamok jogszabályai szerint fizetendő hasonló vagy különböző típusú ellátásokban vagy más tagállam területén szerzett egyéb jövedelemben részesül, az első tagállam jogszabályai szerinti fizetendő ellátás csak a többi tagállam jogszabályai szerint fizetendő ellátások vagy a többi tagállam területén belül megszerzett jövedelem összegének határán belül csökkenthető.”

               8

               E rendelet 46b. cikkének a két vagy több tagállam jogszabályai szerinti azonos típusú ellátások halmozódása esetén alkalmazandó különleges rendelkezésekre vonatkozó (1) bekezdése a következőket mondja ki:
               „Az egyik tagállam jogszabályai által megállapított csökkentésre, felfüggesztésre vagy visszavonásra vonatkozó rendelkezések a 46. cikkének (2) bekezdése alapján kiszámított ellátásra nem alkalmazandók.”

         A belga szabályozás

               9

               Az 1997. július 9-i királyi rendelettel (Moniteur belge, 1997. augusztus 9.) módosított, a munkavállalói öregségi és túlélő hozzátartozói nyugdíjrendszer általános szabályainak megállapításáról szóló, 1967. december 21-i királyi rendelet (Moniteur belge, 1968. január 16.; a továbbiakban: 1967. december 21-i királyi rendelet) 52. cikkének (1) bekezdése az alábbiakat mondja ki:
               „Amennyiben a túlélő házastárs jogosulttá válik egyrészt túlélő hozzátartozói nyugdíjra a munkavállalói nyugdíjrendszer keretében, másrészt a munkavállalói nyugdíjrendszer, illetve egy vagy több egyéb nyugdíjrendszer alapján egy vagy több öregségi nyugdíjra vagy bármely egyéb, annak minősülő ellátásra, a túlélő hozzátartozói nyugdíj az említett öregségi nyugdíjakkal csak azon túlélő hozzátartozói nyugdíj összege 110%-ának erejéig halmozódhat, amely a túlélő házastársnak a teljes pályafutása alapján járna.
               [...]”

         Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések

               10

               A. van den Booren 1920. augusztus 18-án született, és Maastrichtban (Hollandia) rendelkezik lakóhellyel. Házastársa, az 1982. március 1-jén elhunyt J. Bartels – többek között 1951 és 1961 között – bányászként Belgiumban föld alatti munkát végzett.

               11

               Az ONP 1986. július 11-i közigazgatási határozata visszamenőleg, 1985. augusztus 1-jétől kezdődően A. van den Booren számára évi bruttó 1879,03 euró összegű (index: 319,78) belga túlélő hozzátartozói nyugdíjat állapított meg. Az említett időponttól kezdődően a felperes az Algemene Ouderdomswet (az általános öregségi biztosításról szóló törvény; a továbbiakban: AOW) alapján havi 827,13 euró összegű holland öregségi nyugdíjban is részesült.

               12

               A. van den Booren holland öregségi nyugdíja a 2003. május 20-i határozat alapján 2002. január 1-jére visszamenőleges hatállyal havi 869,24 euróra (vagyis évi 10430,88 euróra) emelkedett.

               13

               E növekedés azon körülményből eredt, hogy 2002 végén a holland jogalkotó betöltötte azt a joghézagot, amely bizonyos, Hollandiában lakóhellyel rendelkező férjezett asszonyokat érintett, akiknek házastársa nem volt biztosított az AOW keretében biztosított, tekintve hogy 1957. január 1-je és 1980. január 1-je között külföldön végezték szakmai tevékenységüket.

               14

               2004. január 23-án a Bureau voor Belgische Zaken (belga ügyek hivatala) megküldte az ONP-nek a 2003. május 20-i határozat másolatát.

               15

               Az ONP 2004. augusztus 12-i ajánlott levélben értesítette A. van den Boorent az 1986. július 11-i határozat megváltoztatásáról, amelynek értelmében belga túlélő hozzátartozói nyugdíja, amelynek összege 2002. január 1-jén évi bruttó 2845,49 euró volt, a holland öregségi nyugdíj megemelése miatt ugyanezen időponttól kezdődően évi bruttó 1866,18 euróra (index: 107,30) csökkent. Az ONP ugyanezen levélben kérte A. van den Boorentől a 2004. március 1-je és július 31. közötti időszakban jogalap nélkül folyósított – összességében 506,45 euró összegű – ellátás visszafizetését is.

               16

               A. van den Booren mind a túlélő hozzátartozói nyugdíjának felülvizsgálatára, mind a visszafizetésre vonatkozó határozattal szemben keresetet indított az arbeidsrechtbank te Tongeren (tongereni munkaügyi bíróság) előtt, amely a keresetet 2009. október 21-i ítéletével megalapozatlannak nyilvánította. Különösen az A. van den Booren által felhozott és az 1408/71 rendelet 46a. cikkére alapozott érvelést illetően e bíróság úgy vélte, hogy e cikk megsértése nem valósult meg. Tekintve, hogy a holland öregségi nyugdíjat öregségi nyugdíjnak minősülő ellátásnak kell tekinteni, az 1408/71 rendelet 46a. cikke (3) bekezdésének a) pontja értelmében a belga túlélő hozzátartozói nyugdíjat csökkenteni kellett (lásd a C-107/00. sz. Insalaca-ügyben 2002. március 7-én hozott ítéletet [EBHT 2002., I-2403. o.]).

               17

               Egyébiránt e bíróság úgy ítélte meg, hogy a munkavállalók szabad mozgáshoz való alapvető joga sem sérült. Az A. van den Booren által e tekintetben hivatkozott ítéletek (a C-165/91. sz. van Munster-ügyben 1994. október 5-én hozott ítélet [EBHT 1994., I-4661. o.] és a C-262/97. sz. Engelbrecht-ügyben 2000. szeptember 26-án hozott ítélet [EBHT 2000., I-7321. o.]) más helyzetekre vonatkoztak. E bíróság szerint az 1967. december 21-i királyi rendelet 52. cikkének (1) bekezdése ugyan olyan módon vonatkozik a belga állampolgárokra, akik mindig is Belgiumban tartózkodtak, mint a migráns munkavállalókra, és az ezen 52. cikkben foglalt szabály alkalmazása semmilyen mértékben nem eredményezi A. van den Booren összjövedelmének csökkenését.

               18

               A. van den Booren 2009. november 27-én fellebbezést nyújtott be e határozattal szemben az arbeidshof te Antwerpenhez. A. van den Booren úgy érvel, hogy az 1967. december 21-i királyi rendelet 52. cikke (1) bekezdésének alkalmazása sérti az 1408/71 rendelet 46a. cikkét, és így mindenképpen a személyek szabad mozgáshoz való – az EK 39–EK 42. cikkben rögzített – jogának érvényesítési akadályát képezi. A. van den Boorene e tekintetben a fent hivatkozott van Munster és Engelbrecht-ügyekben hozott ítéletekre utal, amelyek értelmében a nemzeti bíróság feladata, hogy a belső jogot az uniós jog követelményeinek megfelelően értelmezze, és hogy ne alkalmazza e jogszabályt, amennyiben az – egy másik tagállam jogszabályaival együtt – az említett követelményekkel ellentétes eredményre vezetne.

               19

               E körülmények között az arbeidshof te Antwerpen úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé:

                        „1)

                        Összeegyeztethető-e [az uniós] joggal, pontosabban az […] 1408/71/EGK rendelet 46a. cikkével az […] 1967. december 21-i királyi rendelet 52. cikkének (1) bekezdése, amely szerint az [AOW] alapján folyósított öregségi nyugdíjnak a nők és férfiak közötti egyenlő bánásmódnak az 1985. március 28-i törvény általi bevezetése miatt végrehajtott emelésére tekintettel a túlélő hozzátartozói nyugdíj csökkentésére kerül sor?

                        2)

                        Összeegyeztethető-e az […] 1967. december 21-i királyi rendelet 52. cikkének (1) bekezdése az [uniós] joggal, pontosabban az [EUSZ 4. cikk (3) bekezdésével és az EUMSZ 45–48.] cikkel, ha a hivatkozott nemzeti rendelkezést oly módon értelmezik, hogy az [AOW] alapján folyósított öregségi nyugdíj az e rendelkezés értelmében vett öregségi nyugdíjnak vagy az annak minősülő ellátásnak tekintendő, és összeegyeztethetetlenség esetén mellőzni kell-e az […] 1967. december 21-i királyi rendelet 52. cikke (1) bekezdésének alkalmazását?”

         Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekről

         Az elfogadhatóságról

               20

               A belga kormány az írásbeli észrevételeiben elöljáróban vitatta a jelen előzetes döntéshozatal iránti kérelem elfogadhatóságát, tekintve hogy a kérdést előterjesztő bíróság sem az ügy jogi és ténybeli hátteréről, sem az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések szükségességéről nem adott megfelelő tájékoztatást.

               21

               E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy kizárólag az ügyben eljáró és határozathozatalra hivatott nemzeti bíróság hatáskörébe tartozik annak megítélése, hogy – tekintettel az ügy különleges jellemzőire – ítélete meghozatalához szükségesnek tartja-e az előzetes döntéshozatalt, és ha igen, a Bíróságnak feltett kérdései relevánsak-e. Következésképpen, amennyiben a feltett kérdések az uniós jog értelmezésére vonatkoznak, a Bíróság – főszabály szerint – köteles határozatot hozni (lásd a C-169/07. sz. Hartlauer-ügyben 2009. március 10-én hozott ítélet [EBHT 2009., I-1721. o.] 24. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot, valamint a C-393/08. sz. Sbarigia-ügyben 2010. július 1-jén hozott ítélet [EBHT 2010., I-6337. o.] 19. pontját).

               22

               Ebből eredően az uniós jogra vonatkozóan előterjesztett kérdések releváns voltát vélelmezni kell. A Bíróság csak akkor utasíthatja el a nemzeti bíróságok által előterjesztett előzetes döntéshozatal iránti kérelmet, ha az uniós jog kért értelmezése nyilvánvalóan semmilyen összefüggésben nincs az alapügy tényállásával vagy tárgyával, ha a probléma hipotetikus jellegű, vagy ha nem állnak a Bíróság rendelkezésére azok a ténybeli vagy jogi elemek, amelyek szükségesek ahhoz, hogy az elé terjesztett kérdésekre hasznos választ adhasson (lásd ebben az értelemben a C-94/04. és C-202/04. sz., Cipolla és társai egyesített ügyekben 2006. december 5-én hozott ítélet [EBHT 2006., I-11421. o.] 25. pontját, valamint a fent hivatkozott Sbarigia-ügyben hozott ítélet 20. pontját).

               23

               Azonban az alapügyben nem erről van szó. Meg kell állapítani ugyanis, hogy az előzetes döntéshozatalra utaló határozat kellőképpen körülírta az alapügy jogi és ténybeli hátterét, amely lehetővé teszi, hogy a Bíróság hasznos választ adjon a feltett kérdésekre.

               24

               Ráadásul hangsúlyozni kell, hogy a belga kormánynak lehetősége volt arra, hogy állást foglaljon a feltett kérdésekkel kapcsolatban, amint az kitűnik az Európai Unió Bírósága alapokmányának 23. cikke értelmében benyújtott írásbeli észrevételeiből.

               25

               Ebből következően az előzetes döntéshozatal iránti kérelem elfogadható.

         Az ügy érdeméről

               26

               Elöljáróban emlékeztetni kell arra, hogy a Bíróságnak nem feladata, hogy az EUMSZ 267. cikk alapján kezdeményezett eljárás keretében határozzon a belső jogi normáknak az uniós jog rendelkezéseivel való összeegyeztethetőségéről, hatáskörrel rendelkezik azonban arra, hogy a nemzeti bíróság részére iránymutatást adjon az uniós jog értelmezése terén, amely alapján e bíróság értékelheti e normák összeegyeztethetőségét az uniós szabályozással (lásd különösen a C-292/92. sz., Hünermund és társai ügyben 1993. december 15-én hozott ítélet [EBHT 1993., I-6787. o.] 8. pontját).

               27

               Ennélfogva a két előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés, melyet együttesen kell vizsgálni, úgy értendő, hogy azok lényegében arra irányulnak, hogy az 1408/71 rendeletet, és különösen annak 46a. cikkét úgy kell-e értelmezni, hogy azzal ellentétes az olyan tagállami szabályozás alkalmazása, amely olyan rendelkezést tartalmaz, melynek értelmében az ebben a tagállamban folyósított túlélő hozzátartozói nyugdíj valamely másik tagállam jogszabályai alapján folyósított öregségi nyugdíj emelése következtében csökkentésre kerül, és – nemleges válasz esetén – ellentétes-e az ilyen nemzeti szabályozás alkalmazása az elsődleges uniós joggal, különösen az EUSZ 4. cikk (3) bekezdésével, valamint az EUMSZ 45–EUMSZ 48. cikkel.

               28

               Először is emlékeztetni kell arra, hogy az állandó ítélkezési gyakorlatból következik, hogy valamely nemzeti szabályt akkor kell az 1408/71 rendelet értelmében csökkentésre vonatkozó rendelkezésnek minősíteni, ha az abban előírt számítás eredményeként az érdekelt által igényelhető nyugdíj összege azért csökken, mert valamely másik tagállamban ellátásban részesül (a fent hivatkozott Insalaca-ügyben hozott ítélet 16. pontja).

               29

               E tekintetben az 1408/71 rendelet 12. cikkének (2) bekezdéséből kitűnik, hogy – ha e rendelet másként nem rendelkezik – a tagállami jogszabályok csökkentésre vonatkozó rendelkezései abban az esetben is érvényesíthetők az e tagállam költségén ellátásban részesülő személyekkel szemben, ha egyéb szociális biztonsági ellátásban is részesülhetnek, még ha ezen ellátásra való jogosultságot egy másik tagállam jogszabályai szerint szerezték is meg (a fent hivatkozott Insalaca-ügyben hozott ítélet 22. pontja).

               30

               Az 1408/71 rendelet 12. cikkének (2) bekezdésében rögzített elvvel szemben kivételt fogalmaz meg e rendelet 46b. cikkének (1) bekezdése, amely úgy rendelkezik, hogy az azonos típusú ellátások halmozódása esetén valamely nemzeti jogszabály csökkentésre vonatkozó rendelkezései az ugyanezen rendelet 46. cikkének (2) bekezdése alapján kiszámított ellátásra nem alkalmazandók (a fent hivatkozott Insalaca-ügyben hozott ítélet 23. pontja).

               31

               E tekintetben állandó ítélkezési gyakorlat, hogy a szociális biztonsági ellátásokat az 1408/71 rendelet 12. cikkének (2) bekezdése értelmében azonos típusúnak kell tekinteni, amennyiben tárgyuk és céljuk, valamint kiszámításuk alapja és nyújtásuk feltételei azonosak (a 197/85. sz. Stefanutti-ügyben 1987. október 6-án hozott ítélet [EBHT 1987., 3855. o.] 12. pontja, a C-98/94. sz. Schmidt-ügyben 1995. augusztus 11-én hozott ítélet [EBHT 1995., I-2559. o.] 24. pontja és a fent hivatkozott Insalaca-ügyben hozott ítélet 24. pontja).

               32

               Az 1408/71 rendelet 46a. cikkének (1) bekezdése meghatározza, hogy az azonos típusú ellátások halmozódása „az egy és ugyanazon személy által szerzett biztosítási, illetve tartózkodási idő alapján kiszámított vagy nyújtott” rokkantsági, öregségi és túlélő hozzátartozói ellátások halmozódása. Az 1408/71 rendelet ugyanezen 46a. cikkének (2) bekezdése alapján nem tekinthetők az említett (1) bekezdés értelmében vett azonos típusú ellátásoknak a két különböző személy pályafutása alapján kiszámított vagy nyújtott ellátások (lásd ebben az értelemben a fent hivatkozott Stefanutti-ügyben hozott ítélet, 13. pontját és a C-366/96. sz. Cordelle-ügyben 1998. február 12-én hozott ítélet [EBHT 1998., I-583. o.] 20. és 21. pontját).

               33

               Márpedig, amennyiben – figyelembe véve a Bíróság elé terjesztett írásbeli észrevételeket – bebizonyosodik, hogy az A. van den Booren számára nyújtott belga túlélő hozzátartozói nyugdíjat néhai házastársának szakmai pályafutása alapján számították ki, és a holland öregségi nyugdíjat számára saját jogon folyósították, e két ellátás nem tekinthető az 1408/71 rendelet 46b. cikkének (1) bekezdése szerinti kivételbe tartozó azonos típusú ellátásnak.

               34

               Következésképpen az 1408/71 rendelettel nem ellentétes a kérdést előterjesztő bíróság által hivatkozotthoz hasonló, halmozódást tiltó nemzeti szabály, amennyiben az tiszteletben tartja az 1408/71 rendelet által lefektetett korlátokat.

               35

               E tekintetben az 1408/71 rendelet különösen a 46a. cikke (3) bekezdésének d) pontjában előírja, hogy amennyiben egy halmozódást tiltó szabály csak egy tagállam jogszabályai szerint alkalmazandó amiatt, hogy az érintett személy más tagállam jogszabályai szerint fizetendő hasonló vagy különböző típusú ellátásokban részesül, az első tagállam jogszabályai szerinti fizetendő ellátás csak a másik tagállam jogszabályai szerint fizetendő ellátások összegének határán belül csökkenthető (a fent hivatkozott Cordelle-ügyben hozott ítélet 14. pontja).

               36

               Így – e szabályt alkalmazva – az érintett belga túlélő hozzátartozói nyugdíja csak a holland öregségi nyugdíj összegének határán belül csökkenthető (a fent hivatkozott Cordelle-ügyben hozott ítélet 15. pontja).

               37

               E körülmények között e ponton meg kell állapítani, hogy az 1408/71 rendelet 46a. cikkével nem ellentétes az olyan tagállami szabályozás alkalmazása, amely olyan rendelkezést tartalmaz, melynek értelmében az ebben az államban folyósított túlélő hozzátartozói nyugdíj valamely másik tagállam jogszabályai alapján folyósított öregségi nyugdíj emelése következtében csökkentésre kerül, feltéve hogy többek között az ugyanezen 46a. cikk (3) bekezdésének d) pontjában előírt feltételeket betartják..

               38

               Ugyanakkor az 1408/71 rendelet ilyen értelmezését azon megoldás sérelme nélkül kell érteni, amely az elsődleges jog rendelkezéseinek esetleges alkalmazásából ered. Az a megállapítás ugyanis, hogy egy nemzeti intézkedés adott esetben megfelelhet valamely másodlagos jogi rendelkezésnek – a jelen esetben az 1408/71 rendeletnek –, nem jár szükségképpen azzal a hatással, hogy az adott intézkedést kivenné a Szerződés rendelkezéseinek hatálya alól (a C-208/07. sz. von Chamier-Glisczinski-ügyben 2009. július 16-án hozott ítélet [EBHT 2009., I-6095. o.] 66. pontja és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).

               39

               E vonatkozásban a kérdést előterjesztő bíróság különösen azt kívánja megtudni, hogy az előtte folyó ügyben fennáll-e a szabad mozgáshoz való jog akadályozása, ahogy azt a Bíróság a fent hivatkozott van Munster és Engelbrecht-ügyekben hozott ítéleteiben megállapította.

               40

               Márpedig először is emlékeztetni kell arra, hogy a fent hivatkozott van Munster és Engelbrecht-ügyekben hozott ítéletek az egyik házastárs belga nyugdíjának a másik házastárs számára történő nyugdíj vagy annak minősülő egyéb ellátás megállapításánál a háztartásra vonatkozó szorzó helyett az egyedülállókra vonatkozó szorzó alkalmazása miatti csökkentésének esetére, nem pedig – mint a jelen alapügyben – ugyanazon személy belga túlélő hozzátartozói nyugdíjának és holland öregségi nyugdíjának halmozódására vonatkoztak.

               41

               Következésképpen az ezen ítéletekben elfogadott megoldás nem alkalmazható az alapügyben szereplőhöz hasonló helyzetre.

               42

               Végeredményben, bár uniós szintű harmonizáció hiányában az egyes tagállamok jogszabályai határozzák meg a szociális biztonsági ellátások nyújtásának feltételeit, az is igaz, hogy e hatáskör gyakorlása során a tagállamok kötelesek tiszteletben tartani az uniós jogot (lásd ebben az értelemben különösen a fent hivatkozott von Chamier-Glisczinski-ügyben hozott ítélet 63. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).

               43

               E tekintetben, mivel a kérdést előterjesztő bíróság az elsődleges jog rendelkezéseire hivatkozik, elegendő arra emlékeztetni, hogy az EUMSZ 45. cikk írja elő azt az alapelvet, hogy az Unió – többek között – megszünteti a személyek tagállamok közötti szabad mozgásának akadályait (a C-18/95. sz. Terhoeve-ügyben 1999. január 26-án hozott ítélet [EBHT 1999., I-345. o.] 36. pontja és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).

               44

               Ennek következtében az uniós joggal ellentétes valamennyi nemzeti intézkedés, amely – legyen bár állampolgársági alapon történő hátrányos megkülönböztetés nélkül alkalmazandó – alkalmas arra, hogy megzavarja vagy kevésbé vonzóvá tegye a Szerződés által biztosított alapvető szabadságoknak a közösségi polgárok általi gyakorlását (a C-212/06. sz., Gouvernement de la Communauté française és Gouvernement wallon ügyben 2008. április 1-jén hozott ítélet [EBHT 2008., I-1683. o.] 45. pontja, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).

               45

               Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint ezen tagállami intézkedések csak azzal a feltétellel fogadhatók el, hogy közérdekű célt szolgálnak, alkalmasak e célok megvalósításának biztosítására, és nem haladják meg az elérni kívánt cél megvalósításához szükséges mértéket (a fent hivatkozott Gouvernement de la Communauté française és Gouvernement wallon ügyben hozott ítélet 55. pontja és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).

               46

               Így tehát a nemzeti bíróságnak kell értékelnie a szóban forgó nemzeti szabályozásnak az uniós jog követelményeivel való összeegyeztethetőségét, annak ellenőrzésével, hogy a halmozódást tiltó belga szabály, amely kétségkívül különbségtétel nélkül vonatkozik a saját és a más tagállamok állampolgáraira, az érintettet nem hozza-e ténylegesen hátrányosabb helyzetbe azon személyekhez képest, akik helyzete egyáltalán nem tartalmaz határokon átnyúló elemet, és – egy ilyen hátrány megállapítása esetén – jelen ügyben objektív megfontolások igazolják-e azt és a szóban forgó nemzeti szabályozás arányos-e a nemzeti jog által jogszerűen megállapított célkitűzéssel.

               47

               A fenti megfontolások összességére tekintettel a feltett kérdésekre a következő választ kell adni:

                        —

                        az 1408/71 rendelet 46a. cikkét úgy kell értelmezni, hogy azzal nem ellentétes az olyan tagállami szabályozás alkalmazása, amely olyan rendelkezést tartalmaz, melynek értelmében az ebben az államban folyósított túlélő hozzátartozói nyugdíj valamely másik tagállam jogszabályai alapján folyósított öregségi nyugdíj növekedése következtében csökkentésre kerül, feltéve hogy többek között az ugyanezen 46a. cikk (3) bekezdésének d) pontjában előírt feltételeket betartják;

                        —

                        az EUMSZ 45. cikket úgy kell értelmezni, hogy azzal sem ellentétes az ilyen nemzeti szabályozás alkalmazása, amennyiben az érintettet nem hozza hátrányosabb helyzetbe azon személyekhez képest, akik helyzete egyáltalán nem tartalmaz határokon átnyúló elemet és azt – egy ilyen hátrány megállapítása esetén – objektív megfontolások igazolják, valamint a nemzeti jog által jogszerűen megállapított célkitűzéssel arányos, amit a kérdést előterjesztő bíróságnak kell megvizsgálnia.

         A költségekről

               48

               Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.

               A fenti indokok alapján a Bíróság (ötödik tanács) a következőképpen határozott:

                     A 2001. június 5-i 1386/2001/EK európai parlamenti és tanácsi rendelettel módosított, korábban az 1996. december 2-i 118/97/EK tanácsi rendelettel módosított és naprakésszé tett, a szociális biztonsági rendszereknek a Közösségen belül mozgó munkavállalókra és önálló vállalkozókra, illetve családtagjaikra történő alkalmazásáról szóló, 1971. június 14-i 1408/71/EGK tanácsi rendelet 46a. cikkét úgy kell értelmezni, hogy azzal nem ellentétes az olyan tagállami szabályozás alkalmazása, amely olyan rendelkezést tartalmaz, melynek értelmében az ebben az államban folyósított túlélő hozzátartozói nyugdíj valamely másik tagállam jogszabályai alapján folyósított öregségi nyugdíj növekedése következtében csökkentésre kerül, feltéve hogy többek között az ugyanezen 46a. cikk (3) bekezdésének d) pontjában előírt feltételeket betartják.

                     Az EUMSZ 45. cikket úgy kell értelmezni, hogy azzal sem ellentétes az ilyen nemzeti szabályozás alkalmazása, amennyiben az érintettet nem hozza hátrányosabb helyzetbe azon személyekhez képest, akik helyzete egyáltalán nem tartalmaz határokon átnyúló elemet, és azt – egy ilyen hátrány megállapítása esetén –objektív megfontolások igazolják, valamint a nemzeti jog által jogszerűen megállapított célkitűzéssel arányos, amit a kérdést előterjesztő bíróságnak kell megvizsgálnia.

                     Aláírások

            (
            *1
         )	Az eljárás nyelve: holland.


A Bíróság (harmadik tanács) október 10.-i ítélete: 1985. # Erika Daiber kontra Hauptzollamt Reutlingen. # Előzetes döntéshozatal iránti kérelem: Finanzgericht Baden-Württemberg - Németország. # Közös vámtarifa. # 200/84. sz. ügy


Az Elsőfokú Bíróság (ötödik tanács) 1993. február 11-i ítélete. # Ines Raiola-Denti és társai kontra az Európai Közösségek Tanácsa. # Tisztviselők - Indokolás. # T-22/91. sz. ügy