title: A Bíróság (harmadik tanács) 2010. december 22-i ítélete.#Bezpečnostní softwarová asociace - Svaz softwarové ochrany kontra Ministerstvo kultury.#Előzetes döntéshozatal iránti kérelem: Nejvyšší správní soud - Cseh Köztársaság.#Szellemi tulajdon - 91/250/EGK irányelv - A számítógépi programok jogi védelme - A »számítógépi programok bármely formában történő kifejezésének« fogalma - Valamely program grafikus felhasználói felületének bennfoglaltsága - Szerzői jog - 2001/29/EK irányelv - Szerzői és szomszédos jogok az információs társadalomban - Grafikus felhasználói felület televíziós sugárzása - Valamely mű nyilvánossághoz történő közvetítése.#C-393/09. sz. ügy.

text:
      C‑393/09. sz. ügy
      Bezpečnostní softwarová asociace – Svaz softwarové ochrany
      kontra
      Ministerstvo kultury
      (a Nejvyšší správní soud [Cseh Köztársaság] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)
      „Szellemi tulajdon – 91/250/EGK irányelv – A számítógépi programok jogi védelme – A »számítógépi programok bármely formában történő kifejezésének« fogalma – Valamely program grafikus felhasználói felületének bennfoglaltsága – Szerzői jog – 2001/29/EK irányelv – Szerzői és szomszédos jogok az információs társadalomban – Grafikus felhasználói felület televíziós sugárzása – Valamely mű nyilvánossághoz történő közvetítése”
      Az ítélet összefoglalása
      1.        Előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések – A Bíróság hatásköre – Korlátok – Valamely államnak az Európai Unióhoz történő
            csatlakozását megelőző jogvita
      (EUMSZ 267. cikk)
      2.        Jogszabályok közelítése – Szerzői jog és szomszédos jogok – 91/250 irányelv – A számítógépi programok jogi védelme – Hatály
      (2001/29 parlamenti és tanácsi irányelv; 91/250 tanácsi irányelv, 1. cikk, (2) bekezdés)
      3.        Jogszabályok közelítése – Szerzői jog és szomszédos jogok – 2001/29 irányelv – Az információs társadalomban a szerzői és szomszédos
            jogok egyes vonatkozásainak összehangolása – A védelem alatt álló mű nyilvánossághoz történő közvetítése
      (2001/29 parlamenti és tanácsi irányelv, 3. cikk, (1) bekezdés)
      1.        Mivel az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések az uniós jog értelmezésére vonatkoznak, a Bíróság főszabály szerint
         anélkül hozhatja meg döntését, hogy meg kellene vizsgálnia azon körülményeket, amelyek a nemzeti bíróságokat a kérdések Bíróság
         elé történő terjesztésére késztették, és amelyek alapján úgy ítélik meg, hogy az az uniós jogi rendelkezés alkalmazandó, amelynek
         értelmezését a Bíróságtól kérik.

      Ez a helyzet csupán olyan esetekben nem áll fenn, amikor az uniós jogi rendelkezés, amelynek az értelmezését a Bíróságtól
         kérték, az alapeljárás tényállása tekintetében nem alkalmazható, mivel a tényállás az új tagállam Unióhoz való csatlakozását
         megelőzően keletkezett, vagy nyilvánvaló, hogy a hivatkozott rendelkezés nem kerülhet alkalmazásra.

      (vö. 25. és 26. pont)
      2.        A grafikus felhasználói felület nem minősül a számítógépi programnak a számítógépi programok jogi védelméről szóló 91/250
         irányelv 1. cikkének (2) bekezdése értelmében vett kifejezési formájának, és ezen irányelv alapján nem részesülhet a számítógépi
         programok szerzői jogi védelmében.

      Ugyanis valamely számítógépi program bármely kifejezési formájának védelemben kell részesülnie attól a pillanattól kezdve,
         hogy többszörözése magának a számítógépi programnak a többszörözését is eredményezi, lehetővé téve ezáltal a számítógép számára,
         hogy funkcióját ellássa. A 91/250 irányelv tizedik és tizenegyedik preambulumbekezdésének megfelelően a felhasználói felületek
         a számítógépi program azon részei, amelyek biztosítják valamennyi szoftver- és hardverelem más szoftverrel és hardverrel,
         valamint a felhasználókkal történő összekapcsolódását és kölcsönhatását, hogy a célnak megfelelően tudjanak működni. Különösen
         a grafikus felhasználói felület olyan kölcsönhatási felület, amely lehetővé teszi a számítógépi program és a felhasználó közötti
         kommunikációt. Ilyen körülmények között a grafikus felhasználói felület nem teszi lehetővé e számítógépi program többszörözését,
         hanem csupán e program valamely elemének minősül, amellyel a felhasználó az említett program funkcionalitásait használja.

      Ezzel szemben az ilyen felület az információs társadalomban a szerzői és szomszédos jogok egyes vonatkozásainak összehangolásáról
         szóló 2001/29 irányelv alapján műként szerzői jogi védelemben részesülhet, ha ez a felület a szerző saját szellemi alkotásának
         minősül. A nemzeti bíróság feladata annak vizsgálata, hogy ez‑e a helyzet, figyelembe véve többek között a grafikus felhasználói
         felület részét képező valamennyi összetevő egyedi elrendezését és konfigurációját annak meghatározása céljából, hogy melyek
         töltik be az eredetiség kritériumát. E tekintetben e kritériumnak nem tesznek eleget a grafikus felhasználói felület azon
         összetevői, amelyeket kizárólag technikai funkció jellemez.

      (vö. 38–42., 47., 48., 51. pont és a rendelkező rész 1. pontja)
      3.        A grafikus felhasználói felület televíziós sugárzása nem minősül a szerzői jogi védelemben részesített műnek az információs
         társadalomban a szerzői és szomszédos jogok egyes vonatkozásainak összehangolásáról szóló 2001/29 irányelv 3. cikkének (1) bekezdése
         értelmében vett, nyilvánossághoz történő közvetítésének.

      Valamely mű televíziós sugárzása főszabály szerint valóban nyilvánossághoz történő közvetítésnek minősül, amely műnek a szerzője
         kizárólagos joggal rendelkezik annak engedélyezésére, illetve megtiltására, ezenkívül pedig a grafikus felhasználói felület
         minősülhet a szerző saját szellemi alkotásának. Azonban, ha valamely műsor televíziós sugárzása keretében grafikus felhasználói
         felület jelenik meg, a televíziónézőket e grafikus felhasználói felület közvetítése kizárólag passzívan érinti, anélkül hogy
         közbeavatkozhatnának. Nem használhatják az említett felület funkcióját, amely a számítógépi program és a felhasználó közötti
         kölcsönhatás lehetővé tételéből áll. Mivel a televíziós sugárzáson keresztül a grafikus felhasználói felületet nem úgy közvetítik
         a közönséghez, hogy az abból álló személyek hozzá tudnának férni a felhasználói felületet jellemző alapvető elemhez, vagyis
         nem áll fenn felhasználókkal való kölcsönhatás, nincs szó a grafikus felhasználói felület 2001/29 irányelv 3. cikkének (1) bekezdése
         értelmében vett, nyilvánossághoz történő közvetítéséről.

      (vö. 55–58. pont és a rendelkező rész 2. pontja)
A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (harmadik tanács)
      2010. december 22.(*)

      „Szellemi tulajdon – 91/250/EGK irányelv – A számítógépi programok jogi védelme – A »számítógépi programok bármely formában történő kifejezésének« fogalma – Valamely program grafikus felhasználói felületének bennfoglaltsága – Szerzői jog – 2001/29/EK irányelv – Szerzői és szomszédos jogok az információs társadalomban – Grafikus felhasználói felület televíziós sugárzása – Valamely mű nyilvánossághoz történő közvetítése”
      A C‑393/09. sz. ügyben,
      az EK 234. cikk alapján benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában, amelyet a Nejvyšší správní soud (Cseh
         Köztársaság) a Bírósághoz 2009. október 5‑én érkezett, 2009. szeptember 16‑i határozatával terjesztett elő az előtte

      a Bezpečnostní softwarová asociace – Svaz softwarové ochrany
      és
      a Ministerstvo kultury
      között folyamatban lévő eljárásban,
      A BÍRÓSÁG (harmadik tanács),
      tagjai: K. Lenaerts tanácselnök, R. Silva de Lapuerta, G. Arestis (előadó), J. Malenovský és T. von Danwitz bírák,
      főtanácsnok: Y. Bot,
      hivatalvezető: M. Ferreira főtanácsos,
      tekintettel az írásbeli szakaszra és a 2010. szeptember 2‑i tárgyalásra,
      figyelembe véve a következők által előterjesztett észrevételeket:
      –        a Bezpečnostní softwarová asociace – Svaz softwarové ochrany képviseletében I. Juřena advokát,
      –        a cseh kormány képviseletében M. Smolek és D. Hadroušek, meghatalmazotti minőségben,
      –        a finn kormány képviseletében J. Heliskoski, meghatalmazotti minőségben,
      –        az Európai Bizottság képviseletében H. Krämer és P. Ondrůšek, meghatalmazotti minőségben,
      a főtanácsnok indítványának a 2010. október 14‑i tárgyaláson történt meghallgatását követően,
      meghozta a következő
      Ítéletet
      1        Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem a számítógépi programok jogi védelméről szóló, 1991. május 14‑i 91/250/EGK tanácsi
         irányelv (HL L 122., 42. o.; magyar nyelvű különkiadás 17. fejezet, 1. kötet, 141. o.) 1. cikke (2) bekezdésének és az információs
         társadalomban a szerzői és szomszédos jogok egyes vonatkozásainak összehangolásáról szóló, 2001. május 22‑i 2001/29/EK európai
         parlamenti és tanácsi irányelv (HL L 167., 10. o.; magyar nyelvű különkiadás 17. fejezet, 1. kötet, 230. o.) 3. cikke (1) bekezdésének
         értelmezésére vonatkozik.

      2        E kérelmet a Bezpečnostní softwarová asociace – Svaz softwarové ochrany (szoftvervédelmi egyesület, a továbbiakban: BSA) és
         a Ministerstvo kultury (kulturális minisztérium) között annak tárgyában folyamatban lévő eljárás keretében terjesztették elő,
         hogy ez utóbbi megtagadta a BSA‑tól a számítógépi programokhoz kapcsolódó szerzői vagyoni jogok közös kezelése engedélyezésének
         megadását.

       Jogi háttér
       A nemzetközi jog
      3        A Kereskedelmi Világszervezetet létrehozó, 1994. április 15‑én Marrakeshben megkötött – a többoldalú tárgyalások uruguayi
         fordulóján (1986–1994) elért megállapodásoknak a Közösség nevében a hatáskörébe tartozó ügyek tekintetében történő megkötéséről
         szóló, 1994. december 22‑i 94/800/EK tanácsi határozattal jóváhagyott – egyezmény 1. C) mellékletét képező, a szellemi tulajdonjogok
         kereskedelmi vonatkozásairól szóló megállapodás (HL L 336., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 11. fejezet, 21. kötet, 80. o.;
         a továbbiakban: TRIPs Megállapodás) 10. cikkének (1) bekezdése értelmében:

      „A számítógépes programok a Berni Egyezmény ([Párizsban, az 1971. évi július hó 24. napján felülvizsgált szöveg] 1979. szeptember
         28‑i módosítást követő változata [a továbbiakban: Berni Uniós Egyezmény]) szerinti irodalmi művekként akár forráskód akár
         tárgyi kód formában védettek.”

       Az uniós szabályozás
       A 91/250 irányelv
      4        A 91/250 irányelv hetedik, tizedik és tizenegyedik preambulumbekezdése a következőképpen szól:

      „mivel ennek az irányelvnek az alkalmazásában a »számítógépi program« fogalma magában foglalja a programok valamennyi formáját,
         beleértve a hardverbe beépített programokat is; ez a fogalom magában foglalja a számítógépi program kifejlesztéséhez vezető
         előkészítő dokumentációt is, feltéve hogy az előkészítő munka jellegénél fogva későbbi fázisában számítógépi programot eredményezhet;

      […]
      mivel a számítógépi program funkciója abban áll, hogy a számítógépes rendszer többi elemével és a felhasználókkal kapcsolatba
         lépjen és azokkal együtt működjön, és ebből a célból logikai és adott esetben fizikai kapcsolatra és kölcsönhatásra van szükség
         ahhoz, hogy a szoftver és a hardver valamennyi eleme számára lehetővé váljék, hogy más szoftverrel és hardverrel, valamint
         a felhasználókkal a célnak megfelelően tudjon működni;

      mivel a programnak a szoftver és hardver elemek közötti efféle összekapcsolódást és kölcsönhatást biztosító részei általában
         »csatlakozási felületek« (interfész) néven ismertek”.

      5        A 91/250 irányelv 1. cikke a következőképpen rendelkezik:

      „(1)      Ennek az irányelvnek a rendelkezései szerint a tagállamok a számítógépi programokat az irodalmi és művészeti művek védelméről
         szóló Berni Egyezmény értelmében vett irodalmi műként szerzői jogi védelemben részesítik. Ennek az irányelvnek az alkalmazásában
         a »számítógépi programok« fogalma magában foglalja azok előkészítő dokumentációját is.

      (2)      Az irányelv alapján biztosított védelem a számítógépi programok bármely formában történő kifejezésére vonatkozik. A számítógépi
         program bármely elemének – beleértve a csatlakozási felületeket – alapjául szolgáló ötletek és elvek ennek az irányelvnek
         az értelmében nem részesülnek szerzői jogi védelemben.

      (3)      A számítógépi program akkor részesül védelemben, ha eredeti abban az értelemben, hogy a szerző saját szellemi alkotása. Annak
         megállapításához, hogy fennállhat‑e ilyen védelem, más feltétel nem alkalmazható.”

       A 2001/29 irányelv
      6        A 2001/29 irányelv (9) és (10) preambulumbekezdése szerint:

      „(9)      A szerzői jog és szomszédos jogok harmonizációjának a magas szintű védelemből kell kiindulnia, tekintve hogy ezek a jogok
         elengedhetetlenek a szellemi alkotáshoz. Az általuk nyújtott védelem hozzájárul az alkotó tevékenység fenntartásához és fejlődéséhez
         a szerzők, az előadóművészek, az előállítók és a fogyasztók, valamint a kultúra, az ipar és a nagyközönség érdekében. A szellemi
         tulajdon ennek megfelelően a tulajdon részeként nyert elismerést.

      (10)      Ahhoz, hogy a szerzők és előadóművészek a jövőben is alkotó és művészi tevékenységet folytathassanak, műveik felhasználásáért
         megfelelő díjazásban kell, hogy részesüljenek ugyanúgy, mint a producerek annak érdekében, hogy a művek pénzügyi hátterét
         biztosítani tudják. Az olyan termékek előállítása, mint a hangfelvételek, a filmek vagy a multimédia-termékek, illetve az
         olyan szolgáltatások nyújtása, mint a lehívásra történő hozzáférhetővé tétel, jelentős befektetést igényelnek. A megfelelő
         díjazás biztosításához, illetve a befektetés kielégítő mértékű megtérüléséhez a szellemi tulajdonjogok megfelelő szintű védelme
         szükséges.”

      7        A 2001/29 irányelv (20) és (23) preaumbulumbekezdése a következőket határozza meg:

      „(20) Ez az irányelv az e területen elfogadott hatályos irányelvekben – így különösen a 91/250/EGK, a 92/100/EGK, a 93/83/EGK, a
         93/98/EGK és a 96/9/EK irányelvben – megfogalmazott alapelveken és szabályokon nyugszik, azokat továbbfejleszti, illetve az
         információs társadalom összefüggésébe helyezi őket. Ezen irányelv rendelkezései – hacsak az eltérően nem rendelkezik – az
         említett irányelveket nem érintik.

      […]
      (23)      Ennek az irányelvnek harmonizálnia kell a szerzők nyilvánossághoz közvetítéshez való jogát. Ezt a jogot olyan tágan kell értelmezni,
         hogy lefedjen minden olyan nyilvánossághoz közvetítést, amikor a nyilvánosság nincs jelen a közvetítés kiindulópontjául szolgáló
         helyszínen. Ez a jog magában kell, hogy foglalja a művek bármilyen vezetékes vagy vezeték nélküli közvetítését, illetve továbbközvetítését,
         ideértve a sugárzást is. E jog más cselekményekre nem vonatkozik.”

      8        A 2001/29 irányelv 1. cikke előírja:

      „(1)      Ezen irányelv tárgya a szerzői jog és a szomszédos jogok védelme a belső piac keretében, különös tekintettel az információs
         társadalomra.

      (2)      Ez az irányelv – a 11. cikkben említett esetek kivételével – nem érinti és semmilyen módon nem befolyásolja:
      a)      a számítógépi programok jogi védelmével;
      […] kapcsolatos hatályos közösségi rendelkezéseket.”
      9        A 2001/29 irányelv 2. cikkének a) pontja alapján:

      „A tagállamok biztosítják a közvetett vagy közvetlen, ideiglenes vagy tartós, bármely eszközzel vagy formában, egészben vagy
         részben történő többszörözés engedélyezésének, illetve megtiltásának kizárólagos jogát:

      a)      a szerzők számára műveik tekintetében”.
      10      A 2001/29 irányelv 3. cikkének (1) bekezdése a következőképpen rendelkezik:

      „(1)      A tagállamok a szerzők számára kizárólagos jogot biztosítanak műveik vezetékes vagy vezeték nélküli nyilvánossághoz közvetítésének
         engedélyezésére, illetve megtiltására, beleértve az oly módon történő hozzáférhetővé tételt is, hogy a nyilvánosság tagjai
         a hozzáférés helyét és idejét egyénileg választhatják meg.”

       A nemzeti szabályozás
      11      A 91/250 irányelvet a cseh jogrendbe a szerzői jogról és a szomszédos jogokról, valamint egyes törvények módosításáról szóló,
         2000. április 7‑i 121/2000 törvény (zákon č. 121/2000 o právu autorském, o právech souvisejících s právem autorským a o změně
         některých zákonů; a továbbiakban: szerzői jogi törvény) ültette át.

      12      E törvény 2. cikkének (1) bekezdése értelmében a szerzői jog tárgya minden irodalmi mű, illetve a szerző bármely más objektív
         módon érzékelhető – akár elektronikus, tartós vagy ideiglenes – formában kifejezhető kreatív művészi alkotása, terjedelmétől,
         céljától vagy jelentőségétől függetlenül.

      13      Az említett törvény 2. cikkének (2) bekezdése szerint a számítógépi program szintén műnek tekintendő, amennyiben eredeti,
         abban az értelemben, hogy a szerző saját szellemi alkotásáról van szó.

      14      Az említett törvény 65. cikke alapján:

      „(1)      A számítógépi program, kifejezési formájától függetlenül –beleértve a létrehozásához szükséges előkészítő elemeket is – irodalmi
         műként részesül védelemben.

      (2)      A számítógépi program bármely elemének – beleértve a más programokhoz való csatlakozást lehetővé tevő elemeket – alapjául
         szolgáló ötletek és elvek a törvény értelmében nem részesülnek védelemben.”

       Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
      15      2001. április 9‑én a BSA egyesületként a szerzői jogi törvény 98. cikke alapján kérelmet nyújtott be a Ministerstvo kulturyhoz
         a számítógépi programokra vonatkozó szerzői vagyoni jogok közös kezelésének engedélyezése iránt. A BSA e jogok terjedelmét
         egy 2001. június 12‑én kelt levélben határozta meg.

      16      E kérelmet ugyanúgy elutasították, mint az elutasítás ellen benyújtott közigazgatási jogorvoslati kérelmet. A BSA tehát e
         határozatokkal szemben bírósági keresetet nyújtott be a Vrchní soud v Prazéhoz.

      17      Miután a Nejvyšší správní soud, amely elé az ügyet terjesztették, megsemmisítette a két elutasító határozatot, a Ministerstvo
         kultury 2004. április 14‑én új határozatot fogadott el, amellyel ismét elutasította a BSA kérelmét. Ez utóbbi ezért közigazgatási
         jogorvoslattal élt a Ministerstvo kulturynál, amely visszavonta ezen elutasító határozatot.

      18      2005. január 27‑én a Ministerstvo kultury új határozatot fogadott el, amelyben különösen azzal az indokkal utasította el ismét
         a BSA kérelmét, hogy egyrészt a szerzői jogi törvény csak a számítógépi program tárgyi kódját és forráskódját védi, valamely
         program számítógép képernyőjén történő megjelenítésének eredményét viszont semmilyen formában nem, mivel a grafikus felhasználói
         felület csak a tisztességtelen versennyel szembeni védelem tárgyát képezi. Másrészt a Ministerstvo kultury előadta, hogy a
         számítógépi programok közös kezelése elvileg valóban lehetséges, azonban a kötelező közös kezelés elképzelhetetlen, az önkéntes
         közös jogkezelés pedig hatástalan.

      19      A BSA e határozat ellen közigazgatási jogorvoslati kérelmet nyújtott be, amelyet a Ministerstvo kultury a 2005. június 6‑i
         határozatával elutasított. Ezen elutasítást követően az említett egyesület ezen utóbbi határozatot megtámadta a Mĕstský soud
         v Praze előtt. Keresetében a BSA azzal érvel, hogy a számítógépi programnak a szerzői jogi törvény 2. cikkének (2) bekezdésében
         szereplő meghatározása a grafikus felhasználói felületre is kiterjed. Véleménye szerint egy számítógépi program mind a tárgykód
         vagy forráskód szintjén, mind a kommunikáció módjának a szintjén (kommunikációs interfész) érzékelhető.

      20      Mivel a Mĕstský soud v Praze elutasította a keresetet, a BSA felülvizsgálat iránti kérelmet nyújtott be a Nejvyšší správní
         soudhoz. A BSA úgy véli, hogy valamely számítógépi program felhasználás tárgyát képezi, amennyiben azt felhasználói képernyőkön
         jelenítik meg, és következésképpen az ilyen felhasználást a szerzői jogi védelemben kell részesíteni.

      21      A 91/250 és a 2001/29 irányelvek rendelkezéseinek értelmezésére tekintettel a Nejvyšší správní soud úgy határozott, hogy az
         eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából az alábbi kérdéseket terjeszti a Bíróság elé:

      „1)      Úgy kell‑e értelmezni a [91/250/EGK] irányelv 1. cikkének (2) bekezdését, hogy a számítógépi program mint mű említett irányelv
         szerinti szerzői jogi védelme szempontjából a »számítógépi programok bármely formában történő kifejezés[e]« fordulat a számítógépi
         program grafikus felhasználói felületét vagy annak egy részét is magában foglalja?

      2)      Az első kérdésre adott igenlő válasz esetén az olyan televíziós sugárzás, amelynek során a nyilvánosság tagjai érzékelni tudják
         a számítógépi program grafikus felhasználói felületét vagy annak egy részét, viszont a programot nem tudják aktívan irányítani,
         a [2001/29] irányelv 3. cikkének (1) bekezdése értelmében a mű vagy egy része nyilvánossághoz történő közvetítésének minősül‑e?”

       A Bíróság hatásköréről
      22      A kérdést előterjesztő határozatból kitűnik, hogy az alapügy tényállása a Cseh Köztársaság Európai Unióhoz való csatlakozását
         megelőzően állt be. A Ministerstvo kultury első határozata ugyanis 2001. július 20‑án kelt.

      23      A BSA különböző keresetei következtében azonban a Ministerstvo kultury 2005. január 27‑én új határozatot fogadott el, amelyben
         ismét elutasította a BSA kérelmét. Mivel a Ministerstvo kultury előtt e határozatot eredménytelenül vitatta, a BSA a kérdést
         előterjesztő bírósághoz fordult, hogy elérje annak megsemmisítését.

      24      Meg kell jegyezni egyrészről azt, hogy az alapeljárásban megtámadott határozat a Cseh Köztársaság Unióhoz történő csatlakozását
         követően keletkezett, valamint egy jövőbeli és nem egy múltbeli helyzetet szabályoz, másrészről pedig azt, hogy a nemzeti
         bíróság az alapeljárás tekintetében alkalmazandó uniós jogi szabályozásra vonatkozóan vár választ a Bíróságtól (lásd a C‑64/06. sz.,
         Telefónica O2 Cseh Köztársaság ügyben 2007. június 14‑én hozott ítélet [EBHT 2007., I‑4887. o.] 21. pontját).

      25      Mivel az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések az uniós jog értelmezésére vonatkoznak, a Bíróság főszabály szerint
         anélkül hozhatja meg döntését, hogy meg kellene vizsgálnia azon körülményeket, amelyek a nemzeti bíróságokat a kérdések Bíróság
         elé történő terjesztésére késztették, és amelyek alapján úgy ítélik meg, hogy az az uniós jogi rendelkezés alkalmazandó, amelynek
         értelmezését a Bíróságtól kérik (lásd a C‑85/95. sz. Reisdorf‑ügyben 1996. december 5‑én hozott ítélet [EBHT 1996., I‑6257. o.]
         15. pontját és a fent hivatkozott Telefónica O2 Cseh Köztársaság ügyben hozott ítélet 22. pontját).

      26      Ez a helyzet csupán olyan esetekben nem áll fenn, amikor az uniós jogi rendelkezés, amelynek az értelmezését a Bíróságtól
         kérték, az alapeljárás tényállása tekintetében nem alkalmazható, mivel a tényállás az új tagállam Unióhoz való csatlakozását
         megelőzően keletkezett, vagy nyilvánvaló, hogy a hivatkozott rendelkezés nem kerülhet alkalmazásra (lásd a fent hivatkozott
         Telefónica O2 Cseh Köztársaság ügyben hozott ítélet 23. pontját).

      27      A jelen ügyben viszont egyik eset sem áll fenn. Következésképpen a Bíróság hatáskörrel rendelkezik az irányelvek kérdést előterjesztő
         bíróság által hivatkozott rendelkezéseinek az értelmezésére, és az általa feltett előzetes döntéshozatalra előterjesztett
         kérdésekre választ kell adni.

       Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekről
       Az első kérdésről
      28      Első kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében azt szeretné tudni, hogy egy számítógépi program grafikus felhasználói
         felülete a 91/250 irányelv 1. cikkének (2) bekezdése értelmében vett, e program bármely formában történő kifejezésének minősül‑e,
         és így részesül‑e a számítógépi programok olyan szerzői jogi védelmében, mint amely ezen irányelvből adódik.

      29      A 91/250 irányelv nem határozza meg „a számítógépi programok bármely formában történő kifejezésének” fogalmát.

      30      Ilyen körülmények között e fogalmat a 91/250 irányelv 1. cikke (2) bekezdése rendelkezéseinek kifejezéseire és szövegösszefüggésére
         tekintettel kell értelmezni – amelyekben szerepelnek –, valamint ezen irányelv és a nemzetközi jog célkitűzései összességének
         a fényében (lásd analógia útján a C‑5/08. sz. Infopaq International ügyben 2009. július 16‑án hozott ítélet [EBHT 2009., I‑6569. o.]
         32. pontját).

      31      A 91/250 irányelv 1. cikke (1) bekezdésének megfelelően a számítógépi programokat a Berni Uniós Egyezmény értelmében vett
         irodalmi műként szerzői jogi védelemben részesítik. E cikk (2) bekezdése e védelmet a számítógépi programok bármely formában
         történő kifejezésére kiterjeszti.

      32      A 91/250 irányelv hetedik preambulumbekezdése megjegyzi, hogy a „számítógépi program” fogalma magában foglalja a programok
         valamennyi formáját, beleértve a hardverbe beépített programokat is.

      33      E tekintetben utalni kell a TRIPs Megállapodás 10. cikkének (1) bekezdésére, amely előírja, hogy a számítógépes programok
         a Berni Uniós Egyezmény szerinti irodalmi művekként akár forráskód akár tárgyi kód formájában védettek.

      34      Ebből következik, hogy valamely számítógépi program forráskódja vagy tárgyi kódja e program kifejezési formája, amelynek következésképpen
         a 91/250 irányelv 1. cikkének (1) bekezdése alapján részesülnie kell a számítógépi programok szerzői jogi védelmében.

      35      Ezért az ezen irányelv által biztosított védelem tárgya magában foglalja a számítógépi program bármely formában történő kifejezéseit,
         amelyek lehetővé teszik annak a különböző programozási nyelveken, úgymint forráskód és tárgykód, történő többszörözését.

      36      Fel kell hívni a figyelmet a 91/250 irányelv hetedik preambulumbekezdésének második mondatára is, miszerint a „számítógépi
         program” fogalma magában foglalja a számítógépi program kifejlesztéséhez vezető előkészítő dokumentációt is, feltéve hogy
         az előkészítő munka jellegénél fogva későbbi fázisában számítógépi programot eredményezhet.

      37      Így a 91/250 irányelv védelmének tárgya magában foglalja a számítógépi program kifejezési formáit, valamint a számítógépi
         program kifejlesztéséhez vezető előkészítő dokumentációt, amelyek e program többszörözését, illetve későbbi megvalósítását
         eredményezhetik.

      38      Amint a főtanácsnok az indítványának 61. pontjában megjegyzi, valamely számítógépi program bármely kifejezési formájának védelemben
         kell részesülnie attól a pillanattól kezdve, hogy többszörözése magának a számítógépi programnak a többszörözését is eredményezi,
         lehetővé téve ezáltal a számítógép számára, hogy funkcióját ellássa.

      39      A 91/250 irányelv tizedik és tizenegyedik preambulumbekezdésének megfelelően a felhasználói felületek a számítógépi program
         azon részei, amelyek biztosítják valamennyi szoftver- és hardverelem más szoftverrel és hardverrel, valamint a felhasználókkal
         történő összekapcsolódását és kölcsönhatását, hogy a célnak megfelelően tudjanak működni.

      40      Különösen a grafikus felhasználói felület olyan kölcsönhatási felület, amely lehetővé teszi a számítógépi program és a felhasználó
         közötti kommunikációt.

      41      Ilyen körülmények között a grafikus felhasználói felület nem teszi lehetővé e számítógépi program többszörözését, hanem csupán
         e program valamely elemének minősül, amellyel a felhasználó az említett program funkcionalitásait használja.

      42      Ebből következik, hogy ezen felhasználói felület nem minősül a számítógépi program 91/250 irányelv 1. cikkének (2) bekezdése
         értelmében vett kifejezési formájának, és következésképpen ezen irányelv alapján nem részesülhet a számítógépi programok szerzői
         jogi egyedi védelmében.

      43      Azonban, még ha a kérdést előterjesztő bíróság kérdése ténylegesen mindössze a 91/250 irányelv 1. cikke (2) bekezdésének értelmezésére
         irányult is, ez a tény nem képezi akadályát annak, hogy a Bíróság a kérdést előterjesztő bíróság számára biztosítsa az uniós
         jog értelmezéséhez szükséges összes olyan szempontot, amely hasznos lehet az utóbbi előtt folyamatban lévő ügy megítéléséhez,
         függetlenül attól, hogy kérdése megfogalmazásában ez a bíróság hivatkozott‑e ezekre, vagy sem (lásd ebben az értelemben a
         C‑392/05. sz. Alevizos‑ügyben 2007. április 26‑án hozott ítélet [EBHT 2007., I‑3505. o.] 64. pontját és az ott hivatkozott
         ítélkezési gyakorlatot).

      44      E tekintetben meg kell vizsgálni, hogy valamely számítógépi program grafikus felhasználói felülete a 2001/29 irányelv alapján
         részesülhet‑e az általános jog szerzői joga által biztosított védelemben.

      45      A Bíróság úgy határozott, hogy a 2001/29 irányelv értelmében vett szerzői jog kizárólag olyan mű vonatkozásában alkalmazható,
         amely eredeti abban az értelemben, hogy a szerző saját szellemi alkotása (lásd ebben az értelemben a 2001/29 irányelv 2. cikkének
         a) pontjával kapcsolatban a fent hivatkozott Infopaq International ügyben hozott ítélet 33–37. pontját).

      46      Következésképpen a grafikus felhasználói felület műként részesülhet szerzői jogi védelemben, ha az a szerző saját szellemi
         alkotása.

      47      A nemzeti bíróság feladata annak vizsgálata, hogy az előtte folyó ügyben ez a helyzet áll‑e fenn.

      48      Az értékelés végzése során a nemzeti bíróságnak figyelembe kell vennie többek között a grafikus felhasználói felület részét
         képező valamennyi összetevő egyedi elrendezését és konfigurációját annak meghatározása céljából, hogy melyek töltik be az
         eredetiség kritériumát. E tekintetben e kritériumnak nem tesznek eleget a grafikus felhasználói felület azon összetevői, amelyeket
         kizárólag technikai funkció jellemez.

      49      Ugyanis, amint a főtanácsnok az indítványának 75. és 76. pontjában megjegyzi, amennyiben az említett összetevők kifejezését
         a technikai funkciójuk határozza meg, az eredetiség kritériuma nem teljesül, mivel egy ötlet megvalósítását szolgáló különböző
         módok köre olyan korlátozott, hogy az ötlet és a kifejezés összekeverednek.

      50      Ilyen esetben a grafikus felhasználói felület összetevői nem teszik lehetővé a szerzőnek alkotó szelleme eredeti módon történő
         kifejezését, és olyan eredmény létrehozását, amely e szerző szellemi alkotásának tekinthető.

      51      A fenti megállapítások fényében az előterjesztett első kérdésre azt a választ kell adni, hogy valamely számítógépi program
         grafikus felhasználói felülete nem minősül a 91/250 irányelv 1. cikkének (2) bekezdése értelmében vett, e program bármely
         formában történő kifejezésének, és ezen irányelv alapján nem részesülhet a számítógépi programok szerzői jogi védelmében.
         Azonban e felület a 2001/29 irányelv alapján műként szerzői jogi védelemben részesülhet, ha ez a felület a szerző saját szellemi
         alkotásának minősül.

       A második kérdésről
      52      A második kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében azt szeretné tudni, hogy egy grafikus felhasználói felület
         televíziós sugárzása a 2001/29 irányelv 3. cikkének (1) bekezdése értelmében a szerzői jogi védelemben részesített mű nyilvánossághoz
         történő közvetítésének minősül‑e.

      53      E cikknek megfelelően a tagállamok a szerzők számára kizárólagos jogot biztosítanak műveik vezetékes vagy vezeték nélküli
         nyilvánossághoz közvetítésének engedélyezésére, illetve megtiltására, beleértve az oly módon történő hozzáférhetővé tételt
         is, hogy a nyilvánosság tagjai a hozzáférés helyét és idejét egyénileg választhatják meg.

      54      A 2001/29 irányelv (23) preambulumbekezdéséből következik, hogy a „nyilvánossághoz közvetítés” fogalmát szélesen kell értelmezni.
         Az ilyen értelmezés egyébiránt elengedhetetlen az irányelv alapvető céljának megvalósulásához, amely – ahogyan az annak (9)
         és (10) preambulumbekezdéséből is következik – mások mellett a szerzők számára is olyan magas szintű oltalmat kíván teremteni,
         amely számukra megfelelő díjazást biztosít műveik felhasználása után, többek között a nyilvánossághoz történő közvetítés esetén
         (a C‑306/05. sz. SGAE‑ügyben 2006. december 7‑én hozott ítélet [EBHT 2007., I‑11519. o.] 36. pontja).

      55      Ebből következik, hogy egy mű televíziós sugárzása főszabály szerint nyilvánossághoz történő közvetítésnek minősül, amely
         műnek a szerzője kizárólagos joggal rendelkezik annak engedélyezésére, illetve megtiltására.

      56      Ezenkívül a jelen ítélet 46. pontjából kitűnik, hogy a grafikus felhasználói felület minősülhet a szerző saját szellemi alkotásának.

      57      Azonban, ha valamely műsor televíziós sugárzása keretében grafikus felhasználói felület jelenik meg, a televíziónézőket e
         grafikus felhasználói felület közvetítése kizárólag passzívan érinti, anélkül hogy közbeavatkozhatnának. Nem használhatják
         az említett felület funkcióját, amely a számítógépi program és a felhasználó közötti kölcsönhatás lehetővé tételéből áll.
         Mivel a televíziós sugárzáson keresztül a grafikus felhasználói felületet nem úgy közvetítik a közönséghez, hogy az abból
         álló személyek hozzá tudnának férni a felhasználói felületet jellemző alapvető elemhez, vagyis nem áll fenn felhasználókkal
         való kölcsönhatás, nincs szó a grafikus felhasználói felület 2001/29 irányelv 3. cikkének (1) bekezdése értelmében vett, nyilvánossághoz
         történő közvetítéséről.

      58      Következésképpen a második kérdésre azt a választ kell adni, hogy valamely grafikus felhasználói felület televíziós sugárzása
         nem minősül a szerzői jogi védelemben részesített mű 2001/29 irányelv 3. cikkének (1) bekezdése értelmében vett, nyilvánossághoz
         történő közvetítésének.

       A költségekről
      59      Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás
         egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült
         költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.

      A fenti indokok alapján a Bíróság (harmadik tanács) a következőképpen határozott:
      1)      Valamely számítógépi program grafikus felhasználói felülete nem minősül a számítógépi programok jogi védelméről szóló, 1991.
            május 14‑i 91/250/EGK tanácsi irányelv 1. cikkének (2) bekezdése értelmében vett, e program bármely formában történő kifejezésének,
            és ezen irányelv alapján nem részesülhet a számítógépi programok szerzői jogi védelmében. Azonban e felület az információs
            társadalomban a szerzői és szomszédos jogok egyes vonatkozásainak összehangolásáról szóló, 2001. május 22‑i 2001/29/EK európai
            parlamenti és tanácsi irányelv alapján műként szerzői jogi védelemben részesülhet, ha ez a felület a szerző saját szellemi
            alkotásának minősül.
      2)      Valamely grafikus felhasználói felület televíziós sugárzása nem minősül a szerzői jogi védelemben részesített mű 2001/29 irányelv
            3. cikkének (1) bekezdése értelmében vett, nyilvánossághoz történő közvetítésének.
      Aláírások
      * Az eljárás nyelve: cseh.


title: A Bíróság (második tanács) 2006. január 10-i ítélete. # Az Európai Közösségek Bizottsága kontra Németországi Szövetségi Köztársaság. # Tagállami kötelezettségszegés - 92/43/EGK irányelv - Természetes élőhelyek védelme - Vadon élő állatok és növények - Bizonyos programok védett természeti területre gyakorolt hatásainak vizsgálata - A fajok védelme. # C-98/03. sz. ügy

text:
      C‑98/03. sz. ügy
      Európai Közösségek Bizottsága
      kontra
      Németországi Szövetségi Köztársaság
      „Tagállami kötelezettségszegés – 92/43/EGK irányelv – Természetes élőhelyek védelme – Vadon élő állatok és növények – Bizonyos programok védett természeti területre gyakorolt hatásainak vizsgálata – A fajok védelme”
      Az ítélet összefoglalása
      1.        Kötelezettségszegés megállapítása iránti kereset – A jogvita tárgya – A pert megelőző eljárás során történő meghatározás
      (EK 226. cikk)
      2.        Környezet – A természetes élőhelyek, valamint a vadon élő állatok és növények védelme – 92/43 irányelv – Különleges természetvédelmi
            területek – A tagállamok kötelezettségei
      (A 92/43 tanácsi rendelet 6. cikkének (3) bekezdése)
      3.        Környezet – A természetes élőhelyek, valamint a vadon élő állatok és növények védelme – 92/43 irányelv – Különleges természetvédelmi
            területek – A tagállamok kötelezettségei
      (A 92/43 tanácsi rendelet 6. cikkének (3) és (4) bekezdése)
      4.        Környezet – A természetes élőhelyek, valamint a vadon élő állatok és növények védelme – 92/43 irányelv – A fajok védelme
      (A 92/43 tanácsi rendelet 12. cikke (1) bekezdésének d) pontja)
      5.        Környezet – A természetes élőhelyek, valamint a vadon élő állatok és növények védelme – 92/43 irányelv – A fajok védelme
      (A 92/43 tanácsi rendelet 16. cikke)
      6.        Környezet – A természetes élőhelyek, valamint a vadon élő állatok és növények védelme – 92/43 irányelv – A fajok védelme
      (A 92/43 tanácsi rendelet 12., 13., és 16. cikke)
      7.        Tagállamok – Kötelezettségek – Irányelvek végrehajtása – Kötelezettségszegés
      (EK 249. cikk (3) bekezdés)
      1.        Az EK 226. cikk alapján indított, kötelezettségszegés megállapítása iránti kereset tárgyát behatárolja az e rendelkezés szerinti
         pert megelőző eljárás, következésképpen a keresetlevelet nem lehet más rendelkezésekre alapozni, mint amelyeket az említett
         eljárás során megjelöltek. Ez a követelmény ugyanakkor nem vezethet annak előírásához, hogy az indokolással ellátott véleményben
         hivatkozott és a keresetben megjelölt nemzeti jogszabályoknak minden esetben teljes mértékben meg kellene egyezniük. Amennyiben
         e két eljárási szakasz között változás történt a jogszabályokban, valójában az is elegendő, hogy a pert megelőző eljárásban
         kifogásolt szabályozással létrehozott rendszert összességében a tagállam által az indokolással ellátott véleményt követően
         hozott és a keresetben támadott új intézkedések is fenntartsák.

      (vö. 27. pont)
      2.        A természetes élőhelyek, valamint a vadon élő állatok és növények védelméről szóló 92/43 irányelv 6. cikkének (3) bekezdése
         szerint megfelelő vizsgálatot kell folytatni az olyan terv vagy program hatásait illetően, amely nem kapcsolódik közvetlenül,
         illetve nem nélkülözhetetlen a természeti terület kezeléséhez, ha fennáll annak a valószínűsége vagy veszélye, hogy az érintett
         természeti területre jelentős hatással lesz. Tekintettel különösen az elővigyázatosság elvére, ilyen veszély akkor áll fenn,
         ha objektív tényezők alapján nem zárható ki, hogy az adott terv vagy program jelentős mértékben hat az érintett területre.

      Ebből következően az a feltétel, amelytől egy terv vagy egy program hatásának egy meghatározott természeti területen való
         vizsgálata függ, nem teszi lehetővé a hatásvizsgálatot a programok bizonyos kategóriái esetében olyan kritériumok alapján,
         amelyek alkalmatlanok annak biztosítására, hogy a tervek vagy programok valószínűleg nem lesznek jelentős hatással a védett
         természeti területekre.

      (vö. 40‑41. pont)
      3.        A nemzeti szabályozás által létrehozott rendszer, amely szerint a kibocsátást okozó berendezések csak akkor nem engedélyezhetők,
         ha ez utóbbiak valószínűleg alkalmasak arra, hogy az e berendezések hatókörében elhelyezkedő védett természeti területekre
         jelentős hatást gyakoroljanak, többek között a berendezésekhez kapcsolódó általános kritériumok alapján, nem tűnik alkalmasnak
         a természetes élőhelyek, valamint a vadon élő állatok és növények védelméről szóló 92/43 irányelv 6. cikke (3) és (4) bekezdése
         tiszteletben tartásának biztosítására, mivel nem biztosítja, hogy az ezekre a berendezésekre vonatkozó programoknak és terveknek
         a kibocsátása nem érinti az e berendezések hatókörén kívüli védett természeti területeket.

      (vö. 50‑51. pont)
      4.        A természetes élőhelyek, valamint a vadon élő állatok és növények védelméről szóló 92/43 irányelv 12. cikkének (1) bekezdése
         d) pontja, amely előírja a védett állatfajok párzási és pihenőhelye károsításának vagy elpusztításának tilalmát, nemcsak a
         szándékos tevékenységekre vonatkozik, hanem azokra is, amelyek nem szándékosak. Azáltal, hogy nem korlátozta a szándékos tevékenységekre
         az említett rendelkezésben előírt tilalmat, ellentétben az említett cikk a) és c) pontjával, a közösségi jogalkotó azt a szándékát
         bizonyította, hogy a párzási, vagy pihenőhelyek számára fokozott védelmet kíván nyújtani a védett állatfajok károsítására
         vagy elpusztítására irányuló tevékenységekkel szemben. Tekintettel a biológiai sokféleség védelmének céljára, amelynek megvalósítására
         irányul az irányelv, egyáltalán nem aránytalan, hogy a 12. cikk (1) bekezdésének d) pontjában előírt tilalmat nem korlátozták
         a szándékos tevékenységekre.

      (vö. 55. pont)
      5.        Nem ír elő a természetes élőhelyek, valamint a vadon élő állatok és növények védelméről szóló 92/43 irányelv 16. cikke által
         létrehozott kivételes rendszernek megfelelő jogi keretet az a nemzeti szabályozás, amely a szóban forgó eltérések engedélyezését
         nem teszi függővé az irányelv 16. cikkében előírt valamennyi feltételtől, hanem egyedüli feltételeként azt írja elő, hogy
         az állatok, beleértve azok párzási, költő‑, lakó vagy pihenőhelyeit, és a különösen védett növényfajok ne legyenek kitéve
         emiatt szándékos veszélyeztetésnek.

      6.        E tekintetben még ha az irányelvben foglalt tilalom alóli eltérések olyan közigazgatási határozatok tárgyát képezik is, amelyek
         elfogadása során a hatáskörrel rendelkező hatóságok ténylegesen betartják azokat a feltételeket, amelyekhez az említett 16. cikk
         az eltérések engedélyezését köti, a nemzeti jogszabályi háttér továbbra is ütközik az irányelvben foglaltakkal.

      (vö. 61. pont)
      7.        A természetes élőhelyek, valamint a vadon élő állatok és növények védelméről szóló 92/43 irányelv 12., 13. és 16. cikke a
         szabályok koherens egészét alkotja, amelyek a növény‑ és állatfajok szigorú védelmi rendszerét biztosítja.

      8.        Nem biztosít ilyen védelmi rendszert az a nemzeti intézkedés, amely felsorolja, mely esetekben tilos a növényvédő szerek használata,
         nem határozza meg egyértelműen, konkrétan és szigorúan az irányelv 12. és 13. cikkében előírt védett fajok veszélyeztetésére
         vonatkozó tilalmakat.

      (vö. 66‑67. pont)
      9.        Az irányelvek megfelelő végrehajtása szempontjából a tagállamokban hatályban lévő normatív keret, amelyben egyidejűleg léteznek
         a közösségi joggal ellentétes regionális szabályok és egy, a közösségi jognak megfelelő szövetségi rendelkezés, nem alkalmas
         arra, hogy egyértelműen és pontosan biztosítsa az irányelv alkalmazását.

      (vö. 78. pont)
A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (második tanács)2006. január 10.(*)

      „Tagállami kötelezettségszegés – 92/43/EGK irányelv – Természetes élőhelyek védelme – Vadon élő állatok és növények – Bizonyos programok védett természeti területre gyakorolt hatásainak vizsgálata – A fajok védelme”
      A C‑98/03. sz. ügyben,
      az EK 226. cikk alapján kötelezettségszegés megállapítása iránt 2003. február 28‑án,
      az Európai Közösségek Bizottsága ( képviseli: U. Wölker, meghatalmazotti minőségben, kézbesítési cím: Luxembourg)

      felperesnek
      a Németországi Szövetségi Köztársaság (képviselik: M. Lumma és C. Schulze‑Bahr, meghatalmazotti minőségben)

      alperes ellen
      benyújtott keresete tárgyában,
      A BÍRÓSÁG (második tanács),
      tagjai: C. W. A. Timmermans tanácselnök, C. Gulmann (előadó), R. Silva de Lapuerta, P. Kūris és G. Arestis bírák,
      főtanácsnok: A. Tizzano,
      hivatalvezető: M. Ferreira főtanácsos,
      tekintettel az írásbeli szakaszra és a 2005. július 14‑i tárgyalásra,
      a főtanácsnok indítványának a 2005. november 24‑i tárgyaláson történt meghallgatását követően,
      meghozta a következő
      Ítéletet
      1        Keresetével az Európai Közösségek Bizottsága annak megállapítását kéri a Bíróságtól, hogy

      –        mivel a természetes élőhelyek, valamint a vadon élő állatok és növények védelméről szóló, 1992. május 21‑i 92/43/EGK tanácsi
         irányelv (HL L 206., 7. o.; magyar nyelvű különkiadás 15. fejezet, 2. kötet, 102. o.; a továbbiakban: irányelv) 4. cikkének
         (1) bekezdése szerinti különleges természetvédelmi területeken kívül megvalósított egyes programok esetében nem írta elő az
         irányelv 6. cikke (3) és (4) bekezdésével összhangban a természeti területre gyakorolt hatások kötelező vizsgálatát, függetlenül
         attól, hogy az ilyen programok jelentős hatással lehetnek‑e egy különleges természetvédelmi területre;

      –        mivel egy különleges természetvédelmi területen engedélyezte a kibocsátásokat, függetlenül attól, hogy azok jelentős hatással
         lehetnek‑e a területre;

      –        mivel a fajok védelmére vonatkozó rendelkezések hatálya alól kizárt egyes, a védett állatok rovására nem szándékosan okozott
         zavaró hatásokat;

      –        mivel nem biztosította az irányelv 16. cikkében előírt eltérési feltételek betartását a különleges természetvédelmi terület
         védelmével összeegyeztethető egyes jogi aktusok esetében;

      –        mivel a növényvédő szerek felhasználására vonatkozó szabályozása nem veszi kellően figyelembe a fajok védelmét;
      –        mivel nem közölte a halászatról szóló jogszabályai rendelkezéseit, és/vagy mivel nem ügyelt arra, hogy ezek a rendelkezések
         megfelelő halászati tilalmakat tartalmazzanak;

      a Németországi Szövetségi Köztársaság nem teljesítette az irányelv 6. cikkének (3) és (4) bekezdéséből, valamint 12., 13.
         és 16. cikkéből eredő kötelezettségeit.

       Jogi háttér
       A közösségi jog
      2        Az irányelv célja a 2. cikkének (1) bekezdése értelmében az, hogy „a természetes élőhelyek, valamint a vadon élő állatok és
         növények védelmével hozzájáruljon a biológiai sokféleség biztosításához a Szerződésben érintett tagállamok európai területén
         belül”.

      3        Az irányelv 4. cikke előírja az azon területek különleges természetvédelmi területként való kijelölésére irányuló eljárás
         lefolytatását, ahol előfordulnak az irányelv által védett fajok és élőhelyek.

      4        Az irányelv tizedik preambulumbekezdése értelmében „alaposan meg kell vizsgálni minden olyan tervet vagy programot, amelynek
         jelentős hatása lehet a már kijelölt, illetve a jövőben kijelölendő területek védelmének célkitűzéseire”. Ezt a preambulumbekezdést
         az irányelv 6. cikkének (3) bekezdése fejti ki, amely a (4) bekezdésre utal. Az említett bekezdések elrendelik:

      „(3) Figyelembe véve az adott természeti terület védelmével kapcsolatos célkitűzéseket, megfelelő vizsgálatot kell folytatni
         minden olyan terv vagy program hatásait illetően, amely nem kapcsolódik közvetlenül, illetve nem nélkülözhetetlen a természeti
         terület kezeléséhez, de akár önmagában, akár pedig más terv vagy program részeként valószínűleg jelentős hatással lesz arra.
         A természeti területre gyakorolt hatások vizsgálatának eredményét figyelembe véve, továbbá a (4) bekezdés rendelkezéseinek
         értelmében az illetékes nemzeti hatóságok csak azután hagyják jóvá az érintett tervet vagy programot, ha megbizonyosodtak
         arról, hogy az nem fogja hátrányosan befolyásolni az érintett természeti terület épségét, és miután – adott esetben – kikérték
         a lakosság véleményét is.

      (4) Amennyiben a természeti területre gyakorolt hatások vizsgálatának kedvezőtlen eredménye ellenére valamely elsődlegesen
         fontos, társadalmi vagy gazdasági jellegű közösségi érdekre [helyesen: valamely fontos közérdeken alapuló, társadalmi vagy
         gazdasági jellegű kényszerítő okokra] figyelemmel – alternatív megoldás hiányában – mégis végre kell hajtani egy tervet vagy
         programot, a tagállam minden szükséges kiegyenlítő intézkedést megtesz a Natura 2000 általános egységességének megóvása érdekében.
         A tagállam az elfogadott kiegyenlítő intézkedésekről értesíti a Bizottságot.

      Amennyiben az érintett természeti terület elsődleges fontosságú természetes élőhelytípust foglal magában, és/vagy veszélyeztetett
         faj élőhelyéül szolgál, kizárólag az emberi egészséggel, a közbiztonsággal vagy a környezet szempontjából elsődlegesen fontos
         előnyökkel kapcsolatos, továbbá – a Bizottság véleménye szerint – a közérdek kényszerítő indokain [helyesen: fontos közérdeken
         alapuló kényszerítő okokon] alapuló szempontokat lehet érvényesíteni.

      5        Az irányelv 12. cikkének (1) bekezdése szerint:

      „(1) A tagállamok megteszik a szükséges intézkedéseket a IV. melléklet a) pontjában felsorolt állatfajok természetes elterjedési
         területükön való szigorú védelmének érdekében, megtiltva az alábbiakat:

      a)      e fajok vadon befogott példányainak szándékos befogásának vagy megölésének bármely formája [helyesen: e fajok vadon élő példányai
         szándékos befogásának vagy megölésének bármely formája];

      b)      e fajok szándékos zavarása, különösen párzás, utódnevelés, áttelelés és vándorlás idején;
      c)      vadon élő állatok tojásainak szándékos elpusztítása vagy begyűjtése;
      d)      párzási, költő‑ vagy pihenőhelyek károsítása vagy elpusztítása.”
      6        Az említett irányelv 13. cikke elrendeli:

      „(1) A tagállamok megteszik a szükséges intézkedéseket annak érdekében, hogy a IV. melléklet b) pontjában felsorolt növényfajok
         számára szigorú védelmi rendszert hozzanak létre, megtiltva az alábbiakat:

      a)      az említett növényfajok vadon élő példányainak szándékos letépése, begyűjtése, levágása, gyökerestől való kiszedése vagy elpusztítása
         azok természetes elterjedési területén;

      b)      az említett növényfajok vadonból begyűjtött példányainak tartása, szállítása, kereskedelme vagy cseréje, továbbá eladásra
         vagy cserére való felkínálása, kivéve azon példányokat, amelyek begyűjtése ezen irányelv alkalmazása előtt, jogszerűen történt.

      (2) Az (1) bekezdés a) és b) pontjában említett tilalmak az e cikk hatálya alá tartozó növények életének valamennyi szakaszára
         érvényesek.”

      7        Az irányelv 16. cikkének (1) bekezdése így fogalmaz:

      „Amennyiben nincs más megfelelő megoldás, és az eltérés megengedése nem befolyásolja hátrányosan az érintett fajok populációi
         kedvező védettségi állapotának fenntartását az elterjedési területükön [helyesen: a természetes elterjedési területükön],
         a tagállamok engedélyezhetik a 12., 13., 14. cikkben, valamint a 15. cikk a) és b) pontjában foglalt rendelkezésektől való
         eltérést az alábbiak érdekében:

      a)      a vadon élő állatok és növények, valamint a természetes élőhelyek védelme;
      b)      termést, állatállományt, erdőt, halastavat, vizeket és más típusú tulajdont érintő súlyos károk megelőzése;
      c)      közegészség, közbiztonság vagy más fontos közérdeken alapuló kényszerítő okok, beleértve a társadalmi vagy gazdasági érdekeket
         is, továbbá a környezet számára kiemelkedően előnyös hatás elérése;

      d)      az érintett fajok újbóli elszaporításával és visszahonosításával kapcsolatos kutatás és oktatás, továbbá az e célok érdekében
         végzett tenyésztés és nemesítés, növények esetében a mesterséges szaporítást is beleértve;

      e)      a IV. mellékletben felsorolt fajok korlátozott és az illetékes tagállami hatóságok által meghatározott számú példányai szigorúan
         ellenőrzött feltételek mellett, szelektív módon és korlátozott mértékben végzett befogásának, begyűjtésének vagy tartásának
         engedélyezése.”

       A nemzeti jog
      8        A Németországi Szövetségi Köztársaság többek között a természet védelméről és a tájvédelemről szóló, 1998. szeptember 21‑i
         szövetségi törvénnyel ültette át az irányelvet (Gesetz über Naturschutz und Landschaftspflege, BGBl. 1998. I, 2995. o., a
         továbbiakban: BNatSchG [1998]).

      9        Ezt a törvényt a természet védelméről és a táj megóvásáról szóló, 2002. március 25‑i szövetségi törvény hatályon kívül helyezte,
         és annak helyébe lépett (Gesetz über Naturschutz und der Landschaftspflege, BGBl. 2002. I, 1193. o., a továbbiakban: BNatSchG
         [2002]).

      10      A BNatSchG (2002) 34. cikkének (1) bekezdése átültette a német jogrendbe az irányelv 6. cikke (3) bekezdésének első mondatában
         kimondott, a programoknak az irányelv értelmében védett területekre gyakorolt hatásai vizsgálatára vonatkozó kötelezettségét.

      11      A BNatSchG (2002) 10. cikke (1) bekezdésének 11. pontja a következőképpen határozza meg a „törvény szerinti programok” fogalmát:

      „a)      egy közösségi jelentőségű természeti területen, vagy egy európai madárvédelmi területen belül tervezett programok és intézkedések,
         amennyiben azok hatósági döntéstől vagy egy hatósági értesítéstől függnek, vagy ha azokat hatóság hajtja végre,

      b)      a 18. cikk szerinti, a természetbe és a tájba történő beavatkozások, amennyiben azok hatósági döntéstől vagy hatósági értesítéstől
         függnek, vagy ha azokat hatóság hajtja végre és

      c)      a szennyezés elleni védelemről szóló szövetségi törvény értelmében engedélyköteles berendezések létesítése, valamint a vízháztartásról
         szóló törvény értelmében engedélyköteles vagy jóváhagyástól függő vízhasználatok,

      amennyiben egyenként vagy más programokkal és tervekkel együtt jelentős hatással lehetnek egy közösségi jelentőségű természeti
         területre vagy egy európai madárvédelmi területre […]”.

      12      A BNatSchG (2002) 18. cikke előírja:

      „(1) A természetbe és a tájba való beavatkozás a jelen törvény alkalmazásában a földfelszín formájának vagy használatának
         megváltoztatása, vagy a felszíni talajréteghez kapcsolódó talajvízszint módosítása, amely jelentősen megváltoztathatja a táj,
         vagy az ökoszisztéma teljesítőképességét és működését.

      (2) A földek mezőgazdasági, erdőgazdasági és halászati hasznosítása nem minősül beavatkozásnak, amennyiben figyelembe veszi
         a természetvédelem és a táj megóvásának elveit. A földek mezőgazdasági, erdőgazdasági és halászati hasznosítása elvileg nem
         veszélyezteti a fent hivatkozott célokat és elveket, amennyiben betartja az 5. cikk (4)–(6) bekezdésében szereplő feltételeket
         és a helyes szakmai gyakorlat szabályait, amelyek a mezőgazdaságról, az erdőgazdaságról és a halászatról szóló törvényből,
         valamint a földvédelemről szóló szövetségi törvény 17. cikkének (2) bekezdéséből erednek.”

      13      A BNatSchG (2002) „anyagi ártalmak” című 36. cikke előírja:

      „Amennyiben a szennyezés elleni védelemről szóló szövetségi törvény alapján engedélyköteles berendezés előreláthatólag kibocsátást
         okoz, amely – beleértve a más berendezésekkel és intézkedésekkel együttes hatást – e berendezés hatókörében jelentős hatással
         van a közösségi jelentőségű természeti terület vagy az európai madárvédelmi terület védelméhez szükséges lényeges alkotórészekre,
         és ha a károsodásokat nem lehet kiegyenlíteni a 19. cikk (2) bekezdésének megfelelően, az engedélyt nem lehet kibocsátani,
         kivéve ha teljesülnek a 34. cikk (3) és (4) bekezdése együttes rendelkezéseinek feltételei. A 34. cikk (1) és (5) bekezdését
         értelemszerűen alkalmazni kell. A határozatokat a természetvédelem és a tájvédelem tárgyában illetékes hatósággal egyetértésben
         hozzák meg.”

      14      A BNatSchG (2002) „más jogszabályi rendelkezésekhez fűződő viszony” című 39. cikke (2) bekezdésének első mondata elrendeli:

      „A növényvédelemről, az állatvédelemről, az állatjárványok elleni védekezésről szóló jogszabályok, valamint az erdőkről a
         vadászatról és a halászatról szóló jogszabály rendelkezéseit sem a jelen szakasz, sem az annak alapján és annak keretében
         elfogadott törvényi rendelkezések nem érintik.”

      15      A BNatSchG (2002) 42. cikkének (1) és (2) bekezdése az irányelv 12. és 13. cikkében szereplő tilalmak átültetésére irányul.

      16      A BNatSchG (2002) „Eltérések” című 43. cikke a (4) bekezdésében előírja, hogy „a 42. cikk (1) és (2) bekezdésében kimondott
         tilalmakat nem lehet alkalmazni a mezőgazdasági, erdőgazdasági és halászati célú földhasznosításra irányuló, és a helyes szakmai
         gyakorlatnak, valamint az 5. cikk (4)–(6) bekezdéseiben előírt követelményeknek megfelelően végrehajtott tevékenységekre,
         az e tevékenységek keretében előállított termékek értékesítésére, vagy a 19. cikk alapján engedélyezett beavatkozások végrehajtására,
         vagy a környezetre gyakorolt hatás vizsgálatáról szóló törvény keretében a környezeti hatásvizsgálatra, továbbá a 30. cikk
         alapján engedélyezett intézkedések végrehajtására irányuló tevékenységekre, azzal a feltétellel, hogy az állatokat – beleértve
         azok fészkelő‑, költő‑, élő‑ vagy búvóhelyeit – és a különösen védett növényfajokat ezáltal szándékosan ne veszélyeztessék
         […]”.

      17      A Németországi Szövetségi Köztársaságban az irányelvet számos ágazati törvénnyel is átültették, egyebek között a növényvédelemről
         szóló, 1998. május 14‑i törvénnyel (Planzenschutzgesetz, BGB l. 1998. I, 971. o., a továbbiakban: PflSchG), amely 6. cikke
         (1) bekezdésében elrendeli:

      „A növényvédő szereket a helyes szakmai gyakorlat szabályainak megfelelően kell felhasználni. Tilos a felhasználásuk, amennyiben
         az emberi vagy az állati egészségre vagy a talajvízre előreláthatóan káros hatást gyakorolnak, vagy ha más súlyosan káros
         – különösen a természeti egyensúlyra gyakorolt – hatással rendelkeznek. Az illetékes hatóság elrendelheti az ahhoz szükséges
         intézkedéseket, hogy teljesüljenek a jelen bekezdés első és második mondatában említett követelmények.”

       A jogvitát megelőző eljárás
      18      2000. április 10‑én a Bizottság felszólító levelet intézett a Németországi Szövetségi Köztársasághoz, amelyben felhívta, hogy
         nyújtsa be az észrevételeit az irányelv 6. cikke (3) és (4) bekezdésének, és a 12., 13. és 16. cikkének végrehajtására vonatkozóan.

      19      Miután tudomást szerzett a Németországi Szövetségi Köztársaság 2000. augusztus 11‑i válaszáról, a Bizottság 2001. július 25‑én
         indokolással ellátott véleményt bocsátott ki, amelyben felhívta a tagállamot az ahhoz szükséges intézkedések megtételére,
         hogy a véleményben foglaltaknak az értesítéstől számított két hónap alatt tegyen eleget.

      20      Ebben az indokolással ellátott véleményben a Bizottság arra a következtetésre jutott, többek között a BNatSchG (1998)‑ra hivatkozva,
         hogy a Németországi Szövetségi Köztársaság nem tette meg az irányelv fent hivatkozott rendelkezéseinek átültetéséhez szükséges
         intézkedéseket.

      21      Az indokolással ellátott véleményben meghatározott határidő leteltét követően a Németországi Szövetségi Köztársaság 2001.
         november 21‑i levelében vitatta a Bizottság által emelt kifogásokat.

      22      Ezt követően a BNatSchG (2002) hatályba lépett.

      23      E körülmények között döntött a Bizottság a jelen kereset benyújtásáról.

       A kereset elfogadhatóságáról
      24      A német kormány először a Bizottság keresetének elfogadhatatlanságára hivatkozik, mivel a Bizottság nem vett kellően figyelembe
         a BNatSchG (2002) által bevezetett minden új rendelkezést, sem az egyéb különleges nemzeti rendelkezéseket. Ugyanakkor ezek
         a rendelkezések biztosítanák, hogy a vitatott német szabályozás rendelkezéseit az irányelvvel összhangban alkalmazzák.

      25      Ebben a tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy az a kérdés, miszerint a Bizottság a német szabályozás irányelvvel való összhangjának
         vizsgálata során figyelembe vett‑e bizonyos normatív módosításokat, az ügy lényegére vonatkozik, következésképpen a kereset
         megalapozottságára, és nem annak elfogadhatóságára.

      26      Szintén hangsúlyozni kell, hogy az a tény nem teszi a keresetet elfogadhatatlanná, hogy a Bizottság a keresetében a BNatSchG (2002)
         bizonyos rendelkezéseire alapítja a jogalapjait, zárójelben megemlítve a BNatSchG (1998) megfelelő rendelkezéseit, jóllehet
         az indokolással ellátott vélemény csak a régi rendelkezésekre vonatkozott.

      27      Jóllehet az EK 226. cikk alapján indított kereset tárgyát behatárolja a pert megelőző eljárás, következésképpen a keresetlevelet
         nem lehet más rendelkezésekre alapozni, mint amelyeket az említett eljárás során megjelöltek, ez a követelmény ugyanakkor
         nem vezethet annak előírásához, hogy az indokolással ellátott véleményben hivatkozott és a keresetben megjelölt nemzeti jogszabályoknak
         minden esetben teljes mértékben meg kellene egyeznie. Amennyiben e két eljárási szakasz között változás történt a jogszabályokban,
         valójában az is elegendő, hogy a pert megelőző eljárásban kifogásolt szabályozással létrehozott rendszert összességében a
         tagállam által az indokolással ellátott véleményt követően hozott és a keresetben támadott új intézkedések is fenntartsák
         (a C‑221/03. sz., Bizottság kontra Belgium ügyben 2005. szeptember 25‑én hozott ítélet [az EBHT‑ban nem tették közzé] 38.
         és 39. ponjta).

      28      A jelen esetben a BNatSchG (2002) rendelkezései, amelyekre a Bizottság a keresetlevelében hivatkozik, lényegüket tekintve
         azonosak a BnatSchG (1998) rendelkezéseivel, amelyeket a Bizottság az indokolással ellátott véleményben kifogásolt.

      29      Ebből következően a kereset elfogadható.

       Az ügy érdeméről
      30      A keresete alátámasztására a Bizottság hat kifogásra hivatkozik.

       Az első kifogásról
       A felek érvei
      31      A Bizottság felrója a Németországi Szövetségi Köztársaságnak az irányelv 6. cikke (3) és (4) bekezdésének hiányos átültetését
         a nemzeti jogba, mivel a BNatSchG (2002) 10. cikke (1) bekezdése 11. pontjának b) és c) alpontjában szereplő „program” fogalma,
         amely a különleges természetvédelmi területen kívül megvalósított programokra alkalmazható, túl megszorító, és a hatásvizsgálati
         kötelezettségből kizár egyes beavatkozásokat és más, a védett természeti területek számára potenciálisan káros tevékenységeket.

      32      A Bizottság azt állítja a BNatSchG (2002) 10. cikke (1) bekezdése 11. pontjának b) alpontja szerinti programok esetében, hogy
         mivel azok csak az ugyanezen törvény 18. cikke szerinti beavatkozással járnak a természetbe és a tájba, egyes programok vonatkozásában,
         amelyek a védett természeti területekre valószínűleg jelentős hatással lehetnek, előzetesen nem vizsgálják meg a természeti
         területre gyakorolt hatást az irányelv 6. cikke (3) és (4) bekezdésének megfelelően. Ugyanis az említett 18. cikk (1) bekezdése
         csak a földfelszín formájának vagy használatának változásaira vonatkozik, de nincs figyelemmel valamennyi egyéb olyan tevékenységre
         vagy intézkedésre, amelyek egy védett természeti területnek nem a földfelszínére vonatkoznak, sem azokra, amelyek nem járnak
         semmilyen változással, még akkor sem, ha azok valószínűleg jelentős hatással vannak egy ilyen területre. Valójában a különleges
         természetvédelmi területen kívül megvalósított beavatkozásokra vonatkozó BNatSchG (2002) 10. cikke (1) bekezdése 11. pontjának
         b) alpontja értelmében vett program fogalma szűkebb, mint az ugyanazon cikk a) pontjában szereplő program fogalma, amely a
         különleges természetvédelmi területen belül megvalósított programokra vonatkozik. A hatásvizsgálatnak alávetendő intézkedések
         meghatározásakor azonban az irányelv nem tesz különbséget a védett területen kívül vagy azon belül megtett intézkedések között.

      33      Ezenkívül a BNatSchG (2002) 18. cikkének (2) bekezdése kizárja az ugyanazon törvény 10. cikke (1) bekezdése 11. pontjának
         b) alpontja értelmében vett „program” fogalmából a földek mezőgazdasági, erdőgazdasági és halászati célú hasznosítását, amennyiben
         a hasznosítás során figyelembe veszik a természetvédelem és a táj megóvásának céljait és elveit.

      34      Ezenkívül az említett törvény 10. cikke (1) bekezdése 11. pontjának c) alpontja esetében a Bizottság kifogásolja, hogy a „program”
         fogalma egyrészt a szennyezés elleni védelemről szóló szövetségi törvény (Bundes-Immissionsschutzgesetz, a továbbiakban: BImSchG)
         értelmében engedélyköteles berendezésekre, másrészt a vízháztartásról szóló törvény (Wasserhaushaltsgesetz, a továbbiakban:
         WHG) értelmében engedélyköteles vagy jóváhagyástól függő vízhasználatokra korlátozott. Így az ilyen jóváhagyástól nem függő
         és nem engedélyköteles vízhasználatok, illetve berendezések kivételt képeznek az irányelv 6. cikkének (3) bekezdésében előírt
         helyszíni hatásvizsgálati kötelezettség alól, függetlenül attól, hogy kifejthetnek‑e jelentős hatást a védett természeti területekre.

      35      A német kormány először előterjeszti, hogy a Bizottság a „program” fogalmát túl tágan értelmezi, mivel a hatásvizsgálati kötelezettségnek
         semmilyen korlátozását nem fogadja el a német szabályozás által érintett tevékenységeknek a természeti területekre gyakorolt
         hatásai vonatkozásában. Ezt a fogalmat az egyes köz‑ és magánprojektek környezetre gyakorolt hatásainak vizsgálatáról szóló,
         1985. június 27‑i 85/337/EGK tanácsi irányelvben (HL L 175., 40. o.; magyar nyelvű különkiadás 15. fejezet, 1. kötet, 248. o.)
         szereplő pontos meghatározás fényében kell értelmezni.

      36      A német kormány ezt követően azt állítja, hogy a BNatSchG (2002) 18. cikkének (1) bekezdésének értelmében a „beavatkozás”
         fogalma egy esetről esetre történő vizsgálatot feltételez az irányelv céljainak fényében. Így az említett 18. cikk (1) bekezdése
         az irányelv értelmében gyakorlatilag nem korlátozza a „program” fogalmát. Ez a rendelkezés nem a földfelszín formájának vagy
         használatának megváltoztatását, hanem beavatkozást feltételez, amennyiben egy tevékenység olyan hatással van a földfelszínre,
         hogy a védett természeti területen érezteti hatását.

      37      A BNatSchG (2002) 18. cikkének (2) bekezdésében előírt eltérés vonatkozásában a német kormány előterjeszti, hogy ez a rendelkezés
         feltétlenül megköveteli, hogy a természet védelmének és a tájak megóvásának céljait és elveit figyelembe vegyék annak érdekében,
         hogy a talaj mezőgazdasági, erdőgazdasági és halászati célú hasznosítása ne minősüljön olyan programnak, amelyet hatásvizsgálatnak
         kell alávetni.

      38      Végül, a BNatSchG (2002) 10. cikke (1) bekezdése 11. pontjának c) alpontja esetében a német kormány megjegyzi, hogy a BImSchG
         értelmében a nem engedélyköteles és jóváhagyástól sem függő berendezéseknek is be kell tartaniuk az irányelv által figyelembe
         vett követelményeket. Ugyanis ez a törvény előírja különösen annak ellenőrzését, hogy megakadályozták‑e azokat a környezetkárosító
         hatásokat, amelyek elkerülését a technika állása lehetővé teszi, illetőleg a legalacsonyabb szintre csökkentették‑e azokat,
         amelyeknek az elkerülését a technika állása nem teszi lehetővé. A WHG értelmében a vizek nem engedélyköteles használata esetében
         a német kormány többek között előterjeszti, hogy olyan használatról van szó, amely csekély mennyiségű vizet érint, és amely
         összeegyeztethető a vízpolitika terén a közösségi fellépés kereteinek meghatározásáról szóló, 2000. október 23‑i 2000/60/EK
         európai parlamenti és tanácsi irányelvvel (HL L 327., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 15. fejezet, 5. kötet, 275. o.). A
         német kormány szerint amennyiben a víztestre jelentős hatással nem rendelkező használatokat a 2000/60 irányelv értelmében
         nem kell figyelembe venni, és a használatokhoz nem szükséges engedély, úgy azoknak nem lehet jelentős hatásuk a szomszédos
         különleges természetvédelmi területekre sem.

       A Bíróság álláspontja
      39      Emlékeztetni kell arra, hogy az irányelv 6. cikke (3) bekezdésének első mondata szerint megfelelő vizsgálatot kell folytatni
         minden olyan terv vagy program hatásait illetően, amely nem kapcsolódik közvetlenül, illetve nem nélkülözhetetlen a természeti
         terület kezeléséhez, de akár önmagában, akár pedig más terv vagy program részeként valószínűleg jelentős hatással lesz arra.

      40      A Bíróság egy ítéletében már kimondta, hogy egy terv vagy program hatásainak megfelelő vizsgálatát arra az esetre írja elő
         az irányelv, ha fennáll annak a valószínűsége vagy veszélye, hogy az érintett természeti területre jelentős hatással lesz.
         Tekintettel különösen az elővigyázatosság elvére, ilyen veszély akkor áll fenn, ha objektív tényezők alapján nem zárható ki,
         hogy az adott terv vagy program jelentős mértékben hat az érintett területre (lásd a C‑6/04. sz., Bizottság kontra Egyesült
         Királyság ügyben 2005. október 20‑án hozott ítélet [EBHT 2005., I‑9056. o.] 54. pontját).

      41      Ebből következően az a feltétel, amelytől egy terv vagy egy program hatásának egy meghatározott természeti területen való
         vizsgálata függ, és amelynek értelmében a jelentős hatások hiányára vonatozó kétely esetén el kell végezni a hatásvizsgálatot,
         nem teszi lehetővé a hatásvizsgálat elkerülését úgy, ahogy azt egyrészt a BNatSchG (2002) 10. cikke (1) bekezdése 11. pontjának
         b) alpontja, összefüggésben ugyanezen törvény 18. cikkével, másrészt a 10. cikke (1) bekezdése 11. pontjának c) alpontja a
         programok bizonyos kategóriái esetében lehetővé teszi, olyan kritériumokon alapján, amelyek alkalmatlanok annak biztosítására,
         hogy a tervek vagy programok valószínűleg nem lesznek jelentős hatással a védett természeti területekre.

      42      Rá kell mutatni többek között arra, hogy a BNatSchG (2002) 10. cikke (1) bekezdése 11. pontjának b) és c) alpontja kizárja
         a hatásvizsgálati kötelezettségből azokat a programokat, amelyek egyrészt olyan, a természetbe és a tájba való beavatkozásból
         állnak, amelyek nem foglalják magukban a földfelszín formájának vagy használatának megváltoztatását, vagy a felszíni talajréteghez
         kötődő talajvízszint megváltoztatását, másrészt a berendezésekre vagy a vizek használata vonatkozó programokat, mivel nem
         függnek engedélyezéstől. Azonban nem tűnik úgy, hogy a vizsgálati kötelezettség alóli mentesülés kritériumai biztosíthatnák,
         hogy az említett programok valószínűleg nem lesznek jelentős hatással a védett természeti területekre.

      43      A BImSchG értelmében nem engedélyköteles berendezéseknél az a körülmény, hogy a szöveg előírja annak az ellenőrzését, hogy
         megakadályozták‑e azokat a környezetkárosító hatásokat, amelyek elkerülését a technika állása lehetővé teszi, illetőleg a
         legalacsonyabb szintre csökkentették‑e azokat, amelyek elkerülését a technika állása nem teszi lehetővé, nem elegendő az irányelv
         6. cikkének (3) bekezdésében előírt kötelezettség betartásának biztosításához. A BImSchG‑ban előírt ellenőrzési kötelezettség
         ugyanis nem biztosítja, hogy egy ilyen berendezésre vonatkozó program nem veszélyezteti a védett természeti terület sértetlenségét.
         Főként az annak ellenőrzésére vonatkozó kötelezettség, hogy a legalacsonyabb szintre csökkentek‑e azok a káros hatások, amelyeknek
         az elkerülését a technika állása nem teszi lehetővé, nem biztosítja, hogy egy ilyen program nem jár az említett veszélyeztetéssel.

      44      A WHG alapján nem engedélyköteles vízhasználatok esetében az a tény, hogy csekély mennyiségű vízre vonatkozó használatról
         van szó, önmagában nem zárja ki, hogy a használatok valamelyike jelentős hatást gyakorolhat védett természeti területekre.
         Még ha az ilyen vízhasználatok nem is lennének jelentős hatással egy víztest állapotára, akkor sem lehet arra következtetni,
         hogy ne lehetnének jelentős hatással a szomszédos védett természeti területekre.

      45      Az előzőekre tekintettel meg kell állapítani, hogy a Németországi Szövetségi Köztársaság nem megfelelően ültette át a nemzeti
         jogszabályába az irányelv 6. cikkének (3) bekezdését a különleges természetvédelmi területen kívül megvalósított bizonyos
         programok esetében.

       A második kifogásról
       A felek érvei
      46      A Bizottság előterjeszti, hogy a BNatSchG (2002) 36. cikke nem megfelelően ülteti át az irányelv 6. cikkének (3) és (4) bekezdését,
         mivel csak abban az esetben zárja ki a kibocsátást okozó berendezések engedélyezését, ha azok várhatóan jelentős hatással
         lesznek egy, a berendezések üzemelési hatókörében elhelyezkedő, különleges természetvédelmi területre.

      47      Ebből következően ugyanakkor az ilyen hatókörön kívül okozott kibocsátást, az irányelv említett rendelkezéseit megsértve,
         nem veszik figyelembe.

      48      A német kormány kijelenti, hogy az anyagi ártalmak ellenőrzését, amelyeket a légszennyezés és a zaj egy berendezés hatókörében
         okoznak, esetről esetre kell elvégezni valamennyi helyi adat, valamint a berendezés által kibocsátott különböző szennyező
         anyagok figyelembevételével. A gyakorlatban csak akkor lehet engedélyezni anyagi ártalommal járó programot, ha az nincs káros
         hatással az irányelv által védett javakra.

       A Bíróság álláspontja
      49      Rá kell mutatni, hogy jóllehet a BNatSchG (2002) 36. cikke szerint a kibocsátást okozó berendezések csak akkor nem engedélyezhetők,
         ha ez utóbbiak valószínűleg alkalmasak arra, hogy az e berendezések hatókörében elhelyezkedő védett természeti területekre
         jelentős hatást gyakoroljanak, engedélyezhetők azonban azok a berendezések, amelyek kibocsátása egy ilyen hatókörön kívül
         található védett területet érint, anélkül hogy figyelembe vennék a kibocsátások ilyen területekre gyakorolt hatását.

      50      Ebben a tekintetben meg kell állapítani, hogy a német szabályozás által létrehozott rendszer, mivel a műszaki körlevelekben,
         többek között a berendezésekhez kapcsolódó általános kritériumok alapján, meghatározott hatókörön belüli kibocsátásokra vonatkozik,
         nem tűnik alkalmasnak az irányelv 6. cikke (3) és (4) bekezdése tiszteletben tartásának biztosítására.

      51      Tudományosan ellenőrzött kritériumok hiányában azonban, amelyekről a német kormány nem tesz említést, és amelyek lehetővé
         tennék annak előzetes kizárását, hogy az érintett berendezés hatókörén kívüli védett természeti területet érintő kibocsátások
         erre a területre jelentős hatással legyenek, a nemzeti jog által a kérdéses területen létrehozott rendszer mindenesetre nem
         biztosítja, hogy az azokra a berendezésekre vonatkozó programok és tervek, amelyeknek a kibocsátása az e berendezések hatókörén
         kívüli védett természeti területeket érinti, nem veszélyeztetik az érintett természeti területek sértetlenségét az irányelv
         6. cikkének (3) bekezdése értelmében.

      52      Következésképpen meg kell állapítani, hogy az irányelv 6. cikkének (3) bekezdését nem megfelelően ültették át.

       A harmadik kifogásról
      53      A Bizottság felrója a Németországi Szövetségi Köztársaságnak, hogy nem megfelelően ültette át az irányelv 12. cikke (1) bekezdésének
         d) pontjában előírt kötelezettséget, hogy tegyék meg a szükséges intézkedéseket bizonyos állatfajok szigorú védelmi rendszerének
         létrehozása érdekében, megtiltva a párzási, költő‑ vagy pihenőhelyek károsítását vagy elpusztítását. A Bizottság szerint ez
         a rendelkezés arra kötelezi a tagállamokat, hogy ne csak a szándékos, hanem a nem szándékos tevékenységet is megtiltsák. A
         Bizottság előterjeszti, hogy a BNatSchG (2002) 43. cikkének (4) bekezdése nem tartja tiszteletben az irányelv 12. cikkének
         (1) bekezdésének d) pontját, mivel bizonyos eltéréseket engedélyez a területeket védő szabálytól „azzal a feltétellel, hogy
         az állatok párzási, költő‑ vagy pihenőhelyeire nem gyakorol szándékos hatást”.

      54      A német kormány rámutat, hogy az irányelv 12. cikke (1) bekezdése d) pontjának átültetése a Németországi Szövetségi Köztársaság
         egész területén a szándékos tevékenységekre korlátozódik, amely szerinte összhangban van ezzel a rendelkezéssel, mivel az
         nem írja elő az említett természeti területek nem szándékos károsításának vagy elpusztításának belefoglalását a létrehozott
         védelmi rendszerbe. Álláspontja szerint ellentétes volna az arányosság elvével azon értelmezés, amely szerint a nem szándékos
         tevékenységek is tilosak.

      55      Ebben a tekintetben elegendő azt megállapítani, hogy a Bíróság már kimondta, hogy az irányelv 12. cikkének (1) bekezdése d) pontjában
         érintett tevékenységek nemcsak a szándékos tevékenységek, hanem azok is, amelyek nem szándékosak (lásd a C‑6/04. sz., Bizottság
         kontra Egyesült Királyság ügyben 2005. október 20‑án hozott ítélet [EBHT 2005., I‑9056. o.] 73–79. pontját). Azáltal, hogy
         nem korlátozta a szándékos tevékenységekre az irányelv 12. cikke (1) bekezdésének d) pontjában előírt tilalmat, ellentétben
         az említett cikk a) és c) pontjával, a közösségi jogalkotó azt a szándékát bizonyította, hogy a párzási, vagy pihenőhelyek
         számára fokozott védelmet kíván nyújtani a károsításukra vagy elpusztításukra irányuló tevékenységekkel szemben. Tekintettel
         a biológiai sokféleség védelmének céljára, amelynek megvalósítására irányul az irányelv, egyáltalán nem aránytalan, hogy a
         12. cikk (1) bekezdésének d) pontjában előírt tilalmat nem korlátozták a szándékos tevékenységekre.

      56      E körülmények között el kell fogadni az irányelv 12. cikke (1) bekezdése d) pontjának helytelen átültetésére vonatkozó érvet.

       A negyedik érvről
      57      A Bizottság felrója a Németországi Szövetségi Köztársaságnak, hogy a BNatSchG (2002) 43. cikkének (4) bekezdésében két olyan
         eltérést állapított meg az e törvény 42. cikkének (1) bekezdésében előírt tilalom alól, amelyek nem veszik kellően figyelembe
         azokat a feltételeket, amelyeknek az irányelv 16. cikke értelmében engedélyezett eltéréseknek eleget kell tenniük. Ebben a
         tekintetben a Bizottság közelebbről a fajok védelmi rendszerétől való, a német jogban biztosított eltérésekre utal, amelyek
         a BNatSchG (2002) 19. cikkének megfelelően engedélyezett beavatkozások végrehajtási cselekményeire, illetőleg az ugyanazon
         törvény 30. cikke alapján engedélyezett intézkedések végrehajtására vonatkoznak.

      58      A német kormány válasza szerint a BNatSchG (2002) 43. cikkének (4) bekezdésében előírt két eltérés tárgyát képező beavatkozások
         és intézkedések közigazgatási határozatok függvényei, amelyek elfogadásánál a hatáskörrel rendelkező hatóságoknak be kell
         tartaniuk az irányelv 16. cikkében előírt feltételeket.

      59      Ebben a tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy az említett irányelv negyedik és tizenegyedik preambulumbekezdéséből következik,
         hogy a veszélyeztetett természetes élőhelyek és fajok a Közösség természeti örökségét képezik, és veszélyeztetettségük gyakran
         országhatárokon átívelő problémát jelent, ennélfogva a védelmét előmozdító intézkedések elfogadása valamennyi tagállam közös
         feladata. Következésképpen, amint azt a főtanácsnok indítványának 11. pontjában megállapította, az átültetés pontossága különös
         jelentőséggel bír a jelen ügyhöz hasonló esetben, amikor a Közösség természeti örökségének kezelése saját területeik vonatkozásban
         az egyes tagállamok feladata (lásd a fent hivatkozott Bizottság kontra Egyesült Királyság ítélet 25. pontját).

      60      Ebből következik, hogy az élőhelyekről szóló irányelv tekintetében − amely a környezetvédelmi jog területén összetett és technikai
         szabályokat tartalmaz − a tagállamoknak különösen ügyelniük kell arra, hogy az irányelvet átültető jogszabályaik egyértelműek
         és pontosak legyenek (lásd a fent hivatkozott Bizottság kontra Egyesült Királyság ügyben hozott ítélet 26. pontját).

      61      Következésképpen még annak feltételezése esetén is, hogy a jelen esetben szóban forgó két eltérésnek olyan közigazgatási határozatok
         tárgyát kell képeznie, amelyek elfogadása során a hatáskörrel rendelkező hatóságok ténylegesen betartják azokat a feltételeket,
         amelyekhez az irányelv 16. cikke az eltérések engedélyezését köti, meg kell állapítani, hogy a BNatSchG (2002) 43. cikkének
         (4) bekezdése nem ír elő az említett 16. cikk által létrehozott kivételes rendszernek megfelelő jogi keretet. Ugyanis a nemzeti
         jog e rendelkezése nem teszi függővé a szóban forgó két eltérés engedélyezését az irányelv 16. cikkében előírt valamennyi
         feltételtől. Ebben a tekintetben elegendő hangsúlyozni, hogy a BNatSchG (2002) 43. cikkének (4) bekezdése az említett eltérések
         engedélyezésének egyedüli feltételeként azt írja elő, hogy az állatok, beleértve azok párzási, költő‑, lakó vagy pihenőhelyeit,
         és a különösen védett növényfajok ne legyenek kitéve emiatt szándékos veszélyeztetésnek.

      62      Következésképpen el kell fogadni az irányelv 16. cikkének a német jogba való helytelen átültetésére vonatkozó kifogást.

       Az ötödik kifogásról
      63      A Bizottság utal a PftSchG 6. cikkének (1) bekezdésére, amely megtiltja az olyan növényvédő szer használatát, amely előreláthatóan
         ártalmas hatású az emberi vagy állati egészségre, a talajvízre, vagy más súlyosan káros hatással van, különösen a természeti
         egyensúlyra, mivel ez a fogalom a PftSchG 2. cikkének 6. pontja értelmében az állat‑ és növényfajokra egyaránt vonatkozik.
         A Bizottság előterjeszti, hogy e tilalom által a Németországi Szövetségi Köztársaság nem kellően egyértelműen ültette át az
         irányelv 12., 13. és 16. cikkét.

      64      A német kormány vitatja ezen kifogás megalapozottságát, hangsúlyozva, hogy a Bizottság által hivatkozott rendelkezés általános
         tilalmat tartalmaz, amely lehetővé teszi az irányelv 12. és 13. cikkében előírt tilalmak betartását. A német kormány arra
         is utal, hogy a PftSchG 6. cikkének (1) bekezdése szerint a növényvédő szerek felhasználásánál a helyes szakmai gyakorlat
         szerint kell eljárni, és hogy a hatáskörrel rendelkező hatóság elrendelheti az ahhoz szükséges intézkedéseket, hogy eleget
         tegyen a többek között az e rendelkezésben említett követelményeknek.

      65      Ebben a tekintetben, ahogyan a jelen ítélet 60. pontja felidézte, a tagállamok fokozottan kötelesek ügyelni arra, hogy az
         irányelvet átültető jogszabályaik egyértelműek és pontosak legyenek.

      66      A Bíróság ítélkezési gyakorlata szerint az irányelv 12., 13. és 16. cikke a szabályok koherens egészét alkotja (lásd a fent
         hivatkozott Bizottság kontra Egyesült Királyság ügyben hozott ítélet 112. pontját). Az említett 12. és 13. cikk előírja a
         tagállamok számára, hogy szigorú védelmi rendszert hozzanak létre a növény‑ és állatfajok számára.

      67      Rá kell mutatni, hogy a PftSchG 6. cikkének (1) bekezdése, amikor felsorolja, mely esetekben tilos a növényvédő szerek használata,
         nem határozza meg egyértelműen, konkrétan és szigorúan az irányelv 12. és 13. cikkében előírt védett fajok veszélyeztetésére
         vonatkozó tilalmakat.

      68      Különösen nem tűnik úgy, hogy a növényvédő szerek használatának tilalma, amennyiben e használat előreláthatóan súlyosan károsítja
         a természeti egyensúlyt, ugyanolyan egyértelmű, pontos és szigorú lenne, mint a védett állatfajok párzási és pihenőhelye károsításának
         tilalma, amelyet az irányelv 12. cikke (1) bekezdésének d) pontja ír elő, vagy a védett növényfajok vadon élő példányai szándékos
         elpusztításának tilalma, amelyet az irányelv 13. cikke (1) bekezdésnek a) pontja ír elő.

      69      Következésképpen el kell fogadni az ötödik kifogást, amennyiben az az irányelv 12. és 13. cikkeire vonatkozik.

       A hatodik kifogásról
       A felek érvei
      70      A Bizottság felrója a Németországi Szövetségi Köztársaságnak, hogy megszegte az irányelv 12. és 16. cikkét, mivel nem értesítette
         a halászati szabályozás vonatkozó rendelkezéseiről, és nem ügyelt arra, hogy ezek a rendelkezések megfelelő halászati tilalmat
         tartalmazzanak.

      71      A Bizottság előterjeszti, hogy három tartomány halászatról szóló szabályozása nem felel meg az irányelvnek. Így Bajorországban
         a coregonus oxyrhynchus tudományos néven ismert hal nem szerepel az egész évben védett fajok között. Brandenburgban ugyanez a faj, valamint egy unio crassus nevű puhatestű nem védett. Bréma tartomány jogszabályai alapján a halászati tilalmi lista nem tartalmazza a tartományban
         védendő három fajt, azaz a két fent említett fajt és az acipenser sturio elnevezésű fajt. Ezenfelül e jogszabályok kifejezetten engedélyezik az acipenser sturio legalább 100 cm hosszúságú példányainak és a coregonus oxyrhynchus faj legalább 30 cm hosszúságú példányainak halászatát. Ezenkívül semmilyen információ nem áll rendelkezésre az esetleges
         halászati tilalmakról Berlin, Hamburg, Mecklenburg‑Elő‑Pomeránia, Alsó‑Szászország, Észak‑Rajna–Vesztfália, Saar‑vidék, Szászország,
         Szász‑Anhalt tartományokban. Ennélfogva nem fogadható el, hogy e tartományok szabályozása tartalmazza az irányelv 12. és 16. cikke
         rendelkezéseinek teljesítéséhez szükséges halászati tilalmakat.

      72      A német kormány előterjeszti, hogy még ha engedélyezik is a szövetségi jog rendelkezései a tartományok számára különleges
         rendelkezések kiadását a halászati jog tárgyában, e rendelkezéseket akkor is az irányelvnek megfelelően kell értelmezni. Ha
         a tartományok halászatról szóló rendelkezései megsértik egyes hal‑ és kagylófajok védelmét, amelyeket jogi szempontból a közösségi
         jog ír elő, akkor azok érvénytelenek a szövetségi jog megsértése miatt. Ebben az értelemben a BNatSchG (2002) olyan törvény,
         amely elsőbbséget élvez a tartományok jogával szemben. Tehát a BNatSchG (2002) 42. cikke (1) bekezdésének 1. pontjában kimondott
         halászati tilalmat, amely az irányelv IV. mellékletében említett fajokra is vonatkozik, alkalmazni kell. Ennélfogva nem szükséges
         értesítést küldeni a tartományok e tárgyra vonatkozó rendelkezéseiről.

      73      A német kormány kijelenti, hogy ügyelni fog arra, hogy a tartományok halászatról szóló rendelkezéseit módosítsák, amennyiben
         azok nem tartják be az irányelv vagy a szövetségi jog feltételeit, mint például Bréma tartománynak a Bizottság által vitatott
         szabályozása esetében.

       A Bíróság álláspontja
      74      Az nem vitatott a jelen esetben, hogy a coregonus oxyrhynchus, az unio crassus, valamint az acipenser sturio unio, amelyek az irányelv IV. mellékletének a) pontjában szerepelnek, Németországban fellelhető fajok.

      75      Ennélfogva e fajok esetében az irányelv 12. cikke (1) bekezdése a) pontjának értelmében szigorú védelmi rendszert kell létrehozni,
         amely e fajok vadon élő példányai szándékos befogásának és megölésének minden formáját megtiltja.

      76      Az iratokból következik, hogy az indokolással ellátott véleményben meghatározott határidő lejártakor Bajorország szabályozása
         egész évben engedélyezte a halak kifogását, a halászati tilalom elfogadásáig. A coregonus oxyrhynchus esetében azonban nem volt halászati tilalom. Brandenburg tartományban e faj, valamint az unio crassus esetében sem volt halászati tilalom. A német kormány Bréma tartomány szabályozása esetében elismeri, hogy az nem felelt meg
         az irányelvnek.

      77      A német kormány észrevételének megfelelően, a BNatSchG (2002) 42. cikkének (1) bekezdése megtiltja különösen a szigorú védelmi
         rendszerhez tartozó olyan állatfajok befogását és megölését, mint amelyeket a jelen ítélet a 74. pontjában említ, azonban
         ugyanezen szövetségi törvény 39. cikkének (2) bekezdése alapján az állatvédelemről, a vadászatról és a halászatról szóló jogszabályok
         rendelkezéseit nem érintik e szakasz rendelkezései. Ez a szakasz azonban magában foglalja a BNatSchG (2002) 42. cikkét.

      78      E körülmények között meg kell állapítani, hogy a Németországban hatályban lévő normatív keret, amelyben egyidejűleg léteznek
         a közösségi joggal ellentétes regionális szabályok és egy közösségi jognak megfelelő szövetségi rendelkezés, nem alkalmas
         arra, hogy hatékonyan, egyértelműen és pontosan biztosítsa a jelen ügyben szóban forgó három faj számára az irányelv 12. cikke
         (1) bekezdésének a) pontjában előírt szigorú védelmet az e fajok vadon élő példányai szándékos befogásának vagy megölésének
         bármely formája vonatkozásában.

      79      A jelen esetben megállapítható, hogy a német szabályozás nem felel meg az irányelv 12. cikke (1) bekezdése a) pontjának, és
         nem teljesíti az eltérés alkalmazásának az irányelv 16. cikkében előírt feltételeit.

      80      A többi tartománynak a Bizottsággal nem közölt halászati szabályozásai esetében nem lehet megállapítani, hogy azok révén nem
         teljesülnek az irányelv 12. és 16. cikkének rendelkezései, mivel semmilyen információ nem áll rendelkezésre az esetleges halászati
         tilalmakról ezekben a tartományokban, és mivel ahogy azt a jelen ítélet 77. pontjában felidézi, a BNatSchG (2002) megtiltja
         a coregonus oxyrhynchus, az unio crassus és az acipenser sturio fajok példányainak befogását vagy megölését.

      81      Ebben a tekintetben rá kell mutatni, hogy az irányelv 23. cikkének (3) bekezdése értelmében a tagállamok közlik a Bizottsággal
         nemzeti joguknak azokat a főbb rendelkezéseit, amelyeket az irányelv által szabályozott területen fogadnak el. A Bizottság
         azonban nem erre a rendelkezésre alapozta a keresetét.

      82      Ebből következik, hogy a jelen ítélet előző pontjaiban megjelölt korlátok között el kell fogadni a hatodik kifogást.

      83      Következésképpen meg kell állapítani, hogy a Németországi Szövetségi Köztársaság:

      –        mivel az irányelv 4. cikkének (1) bekezdése szerinti különleges természetvédelmi területeken kívül megvalósított egyes programok
         esetében nem írta elő az irányelv 6. cikke (3) és (4) bekezdésével összhangban a természeti területre gyakorolt hatások kötelező
         vizsgálatát, függetlenül attól, hogy az ilyen programok jelentős hatással lehetnek‑e egy különleges természetvédelmi területre;

      –        mivel egy különleges természetvédelmi területen engedélyezte a kibocsátásokat, függetlenül attól, hogy azok jelentős hatással
         lehetnek‑e a területre;

      –        mivel a fajok védelmére vonatkozó rendelkezések hatálya alól kizárt egyes, a védett állatok rovására nem szándékosan okozott
         zavaró hatásokat;

      –        mivel nem biztosította az irányelv 16. cikkében előírt eltérési feltételek betartását a különleges természetvédelmi terület
         védelmével összeegyeztethető egyes jogi aktusok esetében;

      –        mivel a növényvédő szerek felhasználására vonatkozó szabályozása nem veszi kellően figyelembe a fajok védelmét; és
      –        mivel nem ügyelt arra, hogy a halászatról szóló jogszabályai rendelkezései megfelelő halászati tilalmakat tartalmazzanak;
       nem teljesítette az irányelv 6. cikkének (3) bekezdéséből, továbbá 12., 13. és 16. cikkéből eredő kötelezettségeit.
       A költségekről
      84      Az eljárási szabályzat 69. cikkének 2. §‑a alapján a Bíróság a pervesztes felet kötelezi a költségek viselésére, ha a pernyertes
         fél ezt kérte. A Németországi Szövetségi Köztársaságot, mivel pervesztes lett, a Bizottság kérelmének megfelelően kötelezni
         kell a költségek viselésére.

      A fenti indokok alapján a Bíróság (második tanács) a következőképpen határozott:
      1)      –       A Németországi Szövetségi Köztársaság, mivel a természetes élőhelyek, valamint a vadon élő állatok és növények védelméről
            szóló, 1992. május 21‑i 92/43/EGK tanácsi irányelv 4. cikkének (1) bekezdése szerinti különleges természetvédelmi területeken
            kívül megvalósított egyes programok esetében nem írta elő az irányelv 6. cikke (3) és (4) bekezdésével összhangban a természeti
            területre gyakorolt hatások kötelező vizsgálatát, függetlenül attól, hogy az ilyen programok jelentős hatással lehetnek‑e
            egy különleges természetvédelmi területre;
      –        mivel egy különleges természetvédelmi területen engedélyezte a kibocsátásokat függetlenül attól, hogy azok jelentős hatással
            lehetnek‑e a területre;
      –        mivel a fajok védelmére vonatkozó rendelkezések hatálya alól kizárt egyes, a védett állatok rovására nem szándékosan okozott
            zavaró hatásokat;
      –        mivel nem biztosította az irányelv 16. cikkében előírt eltérési feltételek betartását, a különleges természetvédelmi terület
            védelmével összeegyeztethető egyes jogi aktusok esetében;
      –        mivel a növényvédő szerek felhasználására vonatkozó szabályozása nem veszi kellően figyelembe a fajok védelmét;
      –        mivel nem ügyelt arra, hogy a halászatról szóló jogszabályai rendelkezései megfelelő halászati tilalmakat tartalmazzanak;
      nem teljesítette a 92/43 irányelv 6. cikkének (3) bekezdéséből, továbbá 12., 13. és 16. cikkéből eredő kötelezettségeit.
      2)      A Bíróság a Németországi Szövetségi Köztársaságot kötelezi a költségek viselésére.
      Aláírások
      * Az eljárás nyelve: német.


A Bíróság (ötödik tanács) július 13.-i ítélete: 2000. # Európai Parlament kontra Pierre Richard. # Tisztviselők. # C-174/99. P. sz. ügy


title: A Törvényszék (nyolcadik tanács) 2011. július 7-i ítélete. # Cree, Inc. kontra Belső Piaci Harmonizációs Hivatal (védjegyek és formatervezési minták) (OHIM). # Közösségi védjegy - A TRUEWHITE közösségi szóvédjegy bejelentése - Feltétlen kizáró okok - A 207/2009 rendelet 7. cikke (1) bekezdésének c) pontja - Leíró védjegy. # T-208/10. sz. ügy

text:
      A Törvényszék (nyolcadik tanács) 2011. július 7‑i ítélete – Cree kontra OHIM (TRUEWHITE)
      (T‑208/10. sz. ügy)
      „Közösségi védjegy – A TRUEWHITE közösségi szóvédjegy bejelentése – Feltétlen kizáró okok – A 207/2009 rendelet 7. cikke (1) bekezdésének c) pontja – Leíró védjegy”
      Közösségi védjegy – A közösségi védjegy meghatározása és megszerzése – Feltétlen kizáró okok – Kizárólag olyan jelekből vagy adatokból álló védjegyek, amelyek valamely áru jellemzőinek leírására szolgálhatnak (207/2009
         tanácsi rendelet, 7. cikk, (1) bekezdés, c) pont) (vö. 23., 25., 31. pont)

      Tárgy

               Az OHIM második fellebbezési tanácsának a TRUEWHITE megjelölés közösségi védjegyként történő lajstromozása iránti kérelem
                  tárgyában 2010. február 17‑én hozott határozata (R 985/2009‑2. sz. ügy) ellen benyújtott kereset.

            Rendelkező rész
      1)         A Törvényszék a keresetet elutasítja.
      2)         A Törvényszék a Cree, Inc.‑t kötelezi a költségek viselésére.


A Bíróság június 22.-i ítélete: 1999. # Lloyd Schuhfabrik Meyer & Co. GmbH kontra Klijsen Handel BV. # Előzetes döntéshozatal iránti kérelem: Landgericht München I - Németország. # 89/104/EGK irányelvek. # C-342/97. sz. ügy


A Bíróság szeptember 17.-i ítélete: 1987. # Az Európai Közösségek Bizottsága kontra Németországi Szövetségi Köztársaság. # Irányelv be nem tartása. # 412/85. sz. ügy