A Bíróság 1964. március 19-i ítélete. # M.K.H. Unger, R. Hoekstra felesége kontra Bestuur der Bedrijfsvereniging voor Detailhandel en Ambachten te Utrecht. # Előzetes döntéshozatal iránti kérelem: Centrale Raad van Beroep - Hollandia. # 75-63. sz. ügy


title: A Közszolgálati Törvényszék (első tanács) 2009. november 30-i ítélete. # Roberto Ridolfi kontra az Európai Közösségek Bizottsága. # Közszolgálat - Tisztviselők. # F-3/09. sz. ügy

text:
      A KÖZSZOLGÁLATI TÖRVÉNYSZÉK ÍTÉLETE
      (első tanács)
      2009. november 30.
      F‑3/09. sz. ügy
      Roberto Ridolfi
      kontra
      az Európai Közösségek Bizottsága
      „Közszolgálat – Tisztviselők – Harmadik országban szolgálatot teljesítő tisztviselők – Emelt szintű iskoláztatási támogatás – A székhelyre történő újrabeosztás – Külszolgálatok közötti szünet – Rendes beosztási időszak – A személyzeti szabályzat X. mellékletének 3. és 15. cikke”
      Tárgy: Az EK 236. cikk és az EA 152. cikk alapján benyújtott kereset, amelyben R. Ridolfi többek között egyrészt a Bizottság 2008.
         március 5‑i, az Európai Közösségek személyzeti szabályzata X. mellékletének 3. cikkében szereplő „külszolgálatok közötti szünet”
         kedvezményét tőle 2007. október 24‑től, a harmadik országban teljesített szolgálatot követően a székhelyre való újrabeosztásának
         időpontjától megtagadó határozat, másrészt a Bizottság 2008. december 12‑i, a felperesnek a személyzeti szabályzat X. mellékletének
         15. cikke alapján a 2007. október 24‑től 2007. december 31‑ig terjedő időszakra biztosított emelt szintű iskoláztatási támogatás
         visszafizettetéséről szóló feljegyzés megsemmisítését kéri.

      Határozat: A Közszolgálati Törvényszék a keresetet elutasítja. A Közszolgálati Törvényszék a felperest kötelezi a költségek viselésére.

      Összefoglaló
      1.      Tisztviselők – Beosztás – Intézményen belüli áthelyezés
      (Személyzeti szabályzat, 7. cikk, (1) bekezdés)
      2.      Tisztviselők – Egyenlő bánásmód – Harmadik országba történő rendes beosztást követően a Bizottság székhelyére való újrabeosztás
            során biztosított előnyök
      (Személyzeti szabályzat, X. melléklet, 3. és 15. cikk)
      1.      A szolgálati érdekből történő, intézményen belüli áthelyezés nem zárja ki, hogy a hatáskörrel rendelkező hatóság tekintetbe
         vegye az érintettek személyes kívánságait, különösen annak érdekében, hogy lehetővé tegye személyes problémáik megoldását.
         Mivel minden tisztviselő teljesítménye a személyes kiteljesedéstől függ, és az Európai Közösségeket a tisztviselőikkel szemben
         terhelő gondoskodási kötelezettség értelmében a szolgálati érdek szükségszerűen magában foglalja a tisztviselők által felhozott
         személyes problémák figyelembevételét. A saját kifejezett kérésére és személyes okok miatt újrabeosztott tisztviselő számára
         annak lehetővé tétele, hogy figyelmen kívül hagyja e tényt, és újrabeosztását kizárólag a szolgálati érdekkel magyarázza,
         a szolgálati érdek és a tisztviselő saját személyes helyzetének téves különválasztását jelentené, mivel e két tényező elválaszthatatlanul
         összefonódik.

      (lásd a 47. pontot)
      Hivatkozás:
      a Bíróság 140/77. sz., Verhaaf kontra Bizottság ügyben 1978. november 9‑én hozott ítéletének (EBHT 1978., 2117. o.) 11. és
         12. pontja.

      2.      Az egyenlő bánásmód elve tiltja többek között, hogy összehasonlítható helyzeteket különbözően kezeljenek, vagy hogy különböző
         helyzeteket egyenlően kezeljenek, hacsak objektíve nem igazolt az ilyen bánásmód. Ugyanez a helyzet a hátrányos megkülönböztetés
         tilalma esetén, amely csupán az egyenlő bánásmód elvének sajátos kifejeződése, és amely az előbbivel együtt a közösségi jog
         alapvető elvének minősül, melynek tiszteletben tartását a Bíróság biztosítja. Az arányosság elve pedig azt követeli meg, hogy
         a közösségi intézmények aktusai ne haladják meg a kitűzött cél elérésére alkalmas és ahhoz szükséges mértéket.

      Mindazonáltal ha a közösségi jogalkotó diszkrecionális jogkörében eljárva úgy döntött, hogy létrehozza a „külszolgálatok közötti
         szünet” kedvezményét, vagyis a harmadik országba beosztott tisztviselőnek beosztása megtartása mellett a Bizottság székhelyére
         vagy a Közösségen belül bármely más beosztási helyre történő ideiglenes újrabeosztását, akkor széles mérlegelési jogköre alapján
         arra még inkább lehetősége van, hogy meghatározza az ilyen kedvezmény feltételeit és alkalmazási módját. Következésképpen
         a fent említett elveket e széles mérlegelési jogkör fényében kell értelmezni, figyelembe véve a jogalkotónak a személyi állomány
         tekintetében hozott döntése végrehajtásának szükségességét is.

      Az ilyen területen az egyenlő bánásmód, elvét, valamint a hátrányos megkülönböztetés tilalmát illetően a közösségi jogalkotó
         annak ellenőrzésére szorítkozik, hogy az érintett intézmény nem alkalmaz‑e a szabályozás céljához képest önkényes vagy nyilvánvalóan
         nem megfelelő megkülönböztetést, az arányosság elvével kapcsolatban pedig annak vizsgálatára, hogy az elfogadott intézkedés
         nem nyilvánvalóan aránytalan‑e a kitűzött céllal.

      Márpedig azon személyes és családi jellegű hátrányokra és kötelezettségekre tekintettel, amelyekkel a tisztviselők számára
         a harmadik országban való beosztás jár, nem állítható, hogy a harmadik országban rendes beosztást teljesítő tisztviselők helyzete
         összehasonlítható volna azon tisztviselők helyzetével, akik a harmadik országot ezen időszak lejárta előtt elhagyják, különösen
         ha saját kérésükre távoznak. Ugyanez a helyzet, ha a tisztviselők helyzetét a közösségi közszolgálat igényeire, különösen
         a szolgálat tartósságára és folytonosságára, valamint a költségvetési követelményekre tekintettel ítéljük meg és értékeljük;
         el kell ismerni, hogy az ilyen igényeknek a harmadik országban a rendes beosztási időtartam letöltése jobban megfelel, mint
         az idő előtti távozás.

      Mivel a harmadik országban a rendes beosztási időtartamot letöltő tisztviselők helyzete nem hasonlítható össze az ilyen időtartamot
         nem teljesítő tisztviselők helyzetével, az ennek ellenkezőt alátámasztó objektív indok hiányában a tisztviselők e két csoportja
         közötti megkülönböztetés nem csupán igazolt, hanem szükséges.

      Ilyen összefüggésben a közösségi jogalkotó szabadon fenntarthat bizonyos kedvezményeket azon tisztviselők számára, akik letöltik
         a rendes beosztási időtartamot a harmadik országban, és az arányosság elvének tiszteletben tartása mellett ugyancsak szabadon
         meghatározhatja ezen előnyöket, ahogyan azt a „külszolgálatok közötti szünet” létrehozásakor és az emelt szintű iskoláztatási
         támogatás folyósításának folytatásakor tette. Mivel a székhelyre a „külszolgálatok közötti szünet” kedvezménye nélkül újrabeosztott
         tisztviselő csupán az emelt szintű iskoláztatási támogatást veszíti el, amelyben a székhelyre a „külszolgálatok közötti szünet”
         kedvezménnyel beosztott tisztviselők részesülnek, nem pedig az iskoláztatási támogatásra való jogot, e megkülönböztetés egyáltalán
         nem aránytalan a kitűzött céllal.

      (lásd az 50., 51. és 53–57. pontot)
      Hivatkozás:
      a Bíróság 122/78. sz. Buitoni‑ügyben 1979. február 20‑án hozott ítéletének (EBHT 1979., 677. o.) 16. és 20. pontja; 66/82. sz.
         Fromançais‑ügyben 1983. február 23‑án hozott ítéletének (EBHT 1983., 395. o.) 8. pontja; 15/83. sz., Denkavit Nederland ügyben
         1984. május 17‑én hozott ítéletének (EBHT 1984., 2171. o.) 25. pontja; 279/84., 280/84., 285/84. és 286/84. sz., Rau Lebensmittelwerke
         és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben 1987. március 11‑én hozott ítéletének (EBHT 1987., 1069. o.) 34. pontja; 265/87. sz.
         Schräder HS Kraftfutter ügyben 1989. július 11‑én hozott ítéletének (EBHT 1989., 2237. o.) 22. pontja; C‑8/89. sz. Zardi‑ügyben
         1990. június 26‑án hozott ítéletének (EBHT 1990., I‑2515. o.) 10. pontja; C‑157/96. sz., National Farmers’ Union és társai
         ügyben 1998. május 5‑én hozott ítéletének (EBHT 1998., I‑2211. o.) 60. pontja;

      az Elsőfokú Bíróság T‑13/97. sz., Losch kontra Bíróság ügyben 1998. szeptember 30‑án hozott ítéletének (EBHT‑KSZ 1998., I‑A‑543. o.
         és II‑1633. o.) 113., 121. és 122. pontja; T‑164/97. sz., Busacca és társai kontra Számvevőszék ügyben 1998. szeptember 30‑án
         hozott ítéletének (EBHT‑KSZ 1998., I‑A‑565. o. és II‑1699. o.) 49., 58. és 59. pontja; T‑112/96. és T‑115/96. sz., Séché kontra
         Bizottság egyesített ügyekben, 1999. július 6‑án hozott ítéletének (EBHT‑KSZ 1999., I‑A‑115. o. és II‑623. o.) 127. és 132. pontja;
         T‑211/02. sz., Tideland Signal kontra Bizottság ügyben 2002. szeptember 27‑én hozott ítéletének (EBHT 2002., II‑3781. o.)
         39. pontja; T‑94/01., T‑152/01. és T‑286/01. sz., Hirsch és társai kontra EKB egyesített ügyekben 2003. január 8‑án hozott
         ítéletének (EBHT‑KSZ 2003., I‑A‑1. o. és II‑27. o.) 51. pontja; T‑2/03. sz., Verein für Konsumenteninformation kontra Bizottság
         ügyben 2005. április 13‑án hozott ítéletének (EBHT 2005., II‑1121. o.) 99. pontja; T‑217/99., T‑321/00. és T‑222/01. sz.,
         Sinaga kontra Bizottság ügyben 2006. szeptember 13‑án hozott ítéletének (az EBHT‑ban nem tették közzé) 144. pontja;

      a Közszolgálati Törvényszék Chassagne kontra Bizottság ügyben F‑43/05. sz., 2007. január 23‑án hozott ítéletének (EBHT‑KSZ 2007.,
         I‑A‑1‑27. o. és II‑A‑1‑139. o.) 55. pontja, 59. pontja, és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat, valamint 61. pontja; F‑115/07. sz.,
         Balieu‑Steinmetz és Noworyta kontra Parlament ügyben 2009. április 28‑án hozott ítéletének (EBHT‑KSZ 2009., I‑A‑1‑0000. o.
         és II‑A‑1‑0000. o.) 26. pontja, és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat.


title: A Bíróság (harmadik tanács) 2009. április 23-i ítélete. # Az Európai Közösségek Bizottsága kontra Görög Köztársaság. # Tagállami kötelezettségszegés - Letelepedés szabadsága - A tőke szabad mozgása - Közvetlen adózás - Társasági részesedés osztalékának adóztatása - Személyegyesítő társaságok adókulcsa. # C-406/07. sz. ügy

text:
      A Bíróság (harmadik tanács) 2009. április 23‑i ítélete – Bizottság kontra Görögország
      (C‑406/07. sz. ügy)
      „Tagállami kötelezettségszegés – Letelepedés szabadsága – A tőke szabad mozgása – Közvetlen adózás – Társasági részesedés osztalékának adóztatása – Személyegyesítő társaságok adókulcsa”
      1.                     Személyek szabad mozgása – Letelepedés szabadsága – A tőke szabad mozgása – A Szerződés rendelkezései – Hatály (EK 43. és
            EK 56. cikk) (vö. 22. pont)
      2.                     Személyek szabad mozgása – Letelepedés szabadsága – A tőke szabad mozgása – Adójogszabályok – Társasági adó (EK 43. és EK 56. cikk;
            EGT‑Megállapodás, 31. és 40. cikk) (vö. 25‑28. pont és a rendelkező rész)
      3.                     Személyek szabad mozgása – Letelepedés szabadsága – Adójogszabályok (EK 43. cikk; EGT‑Megállapodás, 40. cikk) (vö. 39‑43. pont
            és a rendelkező rész)
      Tárgy

               Tagállami kötelezettségszegés – Az EK 43. és az EK 56. cikk megsértése – A belföldi társaságok által fizetett osztalékra adókedvezményt
                  biztosító, más tagállamban székhellyel rendelkező társaságok által fizetett osztalékot e kedvezményből kizáró nemzeti szabályozás.

            Rendelkező rész

                  1)

                  	Mivel a külföldről származó osztalékra kevésbé előnyös adózási rendszert alkalmazott, mint a belföldről származó osztalékra,
                     a Görög Köztársaság nem teljesítette az EK 43. és az EK 56. cikkből, valamint az 1992. május 2‑i Európai Gazdasági Térségről
                     szóló megállapodás megfelelő, azaz 31. és 40. cikkéből eredő kötelezettségeit.

            Mivel hatályukban fenntartotta a jövedelemadóról szóló törvénykönyv (a 3296/2004 törvénnyel módosított 2238/1994 törvény)
         azon rendelkezéseit, amelyek alapján Görögországban a külföldi illetőségű személyek társaságainak adóterhe magasabb, mint
         a belföldi illetőségű személyek társaságaié, a Görög Köztársaság nem teljesítette az EK 43. cikkből és az Európai Gazdasági
         Térségről szóló megállapodás 31. cikkéből eredő kötelezettségeit.

                  2)

                  	A Bíróság a Görög Köztársaságot kötelezi a költségek viselésére.


title: A Bíróság (harmadik tanács) 2010. április 29-i ítélete. # Smit Reizen BV kontra Minister van Verkeer en Waterstaat. # Előzetes döntéshozatal iránti kérelem: Raad van State - Hollandia. # Előzetes döntéshozatal iránti kérelem - 3820/85/EGK és 3821/85/EGK rendelet - Közúti fuvarozás - Adatrögzítési kötelezettség - Pihenőidő és a munkaidő többi része - A menetíróval felszerelt jármű átvételének helyén való megjelenéshez szükséges idő - A »központi ügyintézés helyének« fogalma. # C-124/09. sz. ügy

text:
      C‑124/09. sz. ügy
      Smit Reizen BV
      kontra
      Minister van Verkeer en Waterstaat
      (a Raad van State [Hollandia] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)
      „Előzetes döntéshozatal iránti kérelem – 3820/85/EGK és 3821/85/EGK rendelet – Közúti fuvarozás – Adatrögzítési kötelezettség – Pihenőidő és a munkaidő többi része – A menetíróval felszerelt jármű átvételének helyén való megjelenéshez szükséges idő – A »központi ügyintézés helyének« fogalma”
      Az ítélet összefoglalása
      1.        Fuvarozás – Közúti fuvarozás – Szociális rendelkezések – A menetidőn kívüli egyéb munkaidő – Pihenőidő
      (3820/85 tanács rendelet, 1. cikk, 5) pont és 8. cikk, (3) és (6) bekezdés, valamint 3821/85 tanácsi rendelet, 15. cikk)
      2.        Fuvarozás – Közúti fuvarozás – Szociális rendelkezések – A menetidőn kívüli egyéb munkaidő – Pihenőidő
      (3820/85 tanács rendelet, 1. cikk, 5) pont és 8. cikk, (7) bekezdés, valamint 3821/85 tanácsi rendelet, 15. cikk)
      1.        A közúti fuvarozásra vonatkozó egyes szociális jogszabályok összehangolásáról szóló 3820/85 rendelet és a közúti közlekedésben
         használt menetíró készülékekről szóló 3821/85 rendelet rendelkezéseire figyelemmel, a C‑297/99. sz., Skills Motor Coaches
         és társai ügyben hozott ítélet 21. és azt követő pontjaiban szereplő „központi ügyintézés helyének” fogalmát a járművezető
         lakóhelyétől a menetíróval felszerelt gépjármű átvételének helyére való megérkezéshez szükséges, általa megtett útnak megfelelő
         idő minősítésekor úgy kell meghatározni, mint a járművezető konkrét állomáshelyét, azaz a fuvarozó cég azon létesítményét,
         ahonnan kiindulva a járművezető a szolgálatát rendszeresen ellátja, és ahová annak végeztével visszatér feladatainak szokásos
         ellátása során anélkül, hogy erre munkáltatója külön utasítaná.

      (vö. 20., 31. pont és a rendelkező rész 1. pontja)
      2.        Annak a ténynek, hogy az érintett járművezető maga megy arra a helyre, ahol a menetíróval felszerelt gépjárművet vezetésre
         át kell vennie, vagy valaki mással viteti oda magát, nincs jelentősége az utazás időtartamának minősítése szempontjából, tekintettel
         a közúti fuvarozásra vonatkozó egyes szociális jogszabályok összehangolásáról szóló 3820/85 rendelet 1. cikke 5. pontja értelmében
         vett „pihenőidő” fogalmára.

      Egyrészt ugyanis a 3820/85 rendelet 8. cikkének (7) bekezdése azt a lehetőséget, hogy a járművezető a napi pihenőidejét a
         járműben töltse, ahhoz a feltételhez köti, hogy a jármű hálófülkével legyen felszerelve, és parkoló helyzetben legyen. Másrészt
         ellentétes volna a közúti biztonság céljával az aszerint történő különbségtétel, hogy a menetíróval felszerelt gépjármű átvételének
         helyére érkező járművet az a személy vezeti‑e vagy sem, aki a megérkezést követően az előbbi járművet vezetni fogja. A gépjárművezetőnek
         az említett célt veszélyeztető fáradtsága ugyanis nem csak magának a járműnek a vezetéséből adódhat, hanem azon körülményekből
         is, amelyek az odavezető út során merülnek fel.

      (vö. 33–35. pont és a rendelkező rész 2. pontja)
A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (harmadik tanács)
      2010. április 29.(*)

      „Előzetes döntéshozatal iránti kérelem – 3820/85/EGK és 3821/85/EGK rendelet – Közúti fuvarozás – Adatrögzítési kötelezettség – Pihenőidő és a munkaidő többi része – A menetíróval felszerelt jármű átvételének helyén való megjelenéshez szükséges idő – A »központi ügyintézés helyének« fogalma”
      A C‑124/09. sz. ügyben,
      az EK 234. cikk alapján benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában, amelyet a Raad van State (Hollandia) a
         Bírósághoz 2009. április 3‑án érkezett, 2009. március 25‑i határozatával terjesztett elő az előtte

      a Smit Reizen BV
      és
      a Minister van Verkeer en Waterstaat
      között folyamatban lévő eljárásban,
      A BÍRÓSÁG (harmadik tanács),
      tagjai: K. Lenaerts tanácselnök, R. Silva de Lapuerta, G. Arestis, J. Malenovský és T. von Danwitz (előadó) bírák,
      főtanácsnok: Y. Bot,
      hivatalvezető: M.‑A. Gaudissart egységvezető,
      tekintettel az írásbeli szakaszra és a 2010. január 28‑i tárgyalásra,
      figyelembe véve a következők által előterjesztett észrevételeket:
      –        a Smit Reizen BV képviseletében P. Mommers advocaat,
      –        a holland kormány képviseletében C. Wissels, B. Koopman és Y. de Vries, meghatalmazotti minőségben,
      –        az olasz kormány képviseletében G. Palmieri, meghatalmazotti minőségben, segítője: M. Russo avvocato dello Stato,
      –        az Egyesült Királyság Kormánya képviseletében L. Seeboruth, meghatalmazotti minőségben,
      –        az Európai Bizottság képviseletében W. Roels és N. Yerrell, meghatalmazotti minőségben,
      tekintettel a főtanácsnok meghallgatását követően hozott határozatra, miszerint az ügy elbírálására a főtanácsnok indítványa
         nélkül kerül sor,

      meghozta a következő
      Ítéletet
      1        Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem a Bíróság C‑297/99. sz., Skills Motor Coaches és társai ügyben 2001. január 18‑án
         hozott ítéletének [EBHT 2001., I‑573. o.] 21. és azt követő pontjaiban szereplő „központi ügyintézés helye” kifejezésnek,
         valamint a közúti fuvarozásra vonatkozó egyes szociális jogszabályok összehangolásáról szóló, 1985. december 20‑i 3820/85/EGK
         tanácsi rendelet (HL L 370., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 5. fejezet, 1. kötet, 319. o.) 1. cikke 5. pontjának értelmezésére
         irányul.

      2        E kérelmet a Smit Reizen BV (a továbbiakban: a Smit Reizen) és a Minister van Verkeer en Waterstaat (a közlekedési és hajózási
         miniszter, a továbbiakban: miniszter) között, a gépjárművezetők pihenőidejével kapcsolatos rendelkezések megsértése miatt
         az előbbivel szemben kiszabott bírság tárgyában folyó peres eljárás keretében terjesztették elő.

       Jogi háttér
       Az uniós jog
       A 3820/85 rendelet
      3        A 3820/85 rendelet első preambulumbekezdésének szövege a következő:

      „mivel a közúti fuvarozás terén a Közösség szociális jogszabályainak […]  célja a belföldi [helyesebben: szárazföldi] fuvarozási
         módok közötti verseny feltételeinek összehangolása, különös tekintettel a közúti ágazatra, illetve a munkafeltételek és a
         közúti közlekedés biztonságának javítására; mivel az e területen elért előrehaladást fenn kell tartani és ki kell terjeszteni;
         mivel azonban szükség van az említett rendelet rendelkezéseinek rugalmasabbá tételére anélkül, hogy ezzel hátráltatnánk azok
         célkitűzéseit”.

      4        Ugyanezen rendelet tizenötödik preambulumbekezdése szerint „a hosszabb vezetési nap, valamint a kéthetes időtartamra eső rövidebb
         vezetési idő valószínűleg megkönnyítené a fuvarozási vállalkozások igazgatását, és hozzájárulna a szociális előrehaladáshoz”.

      5        Az említett rendelet 1. cikke a következőképpen rendelkezik:

      „E rendelet alkalmazásában:
      […]
      3. »gépjárművezető«: az a személy, aki akár csak rövid ideig is vezeti a járművet, vagy aki azért tartózkodik a járművön,
         hogy szükség esetén átvehesse annak vezetését;

      […]
      5. »pihenőidő«: legalább egyórás megszakítás nélküli időtartam, amely alatt a gépjárművezető szabadon rendelkezhet idejével;
      […]”
      6        A 3820/85 rendelet „Megszakítások és pihenőidők” című V. szakaszának 8. cikke értelmében:

      „(1) A gépjárművezetőnek minden 24 órás időszakban legalább 11 óra egybefüggő napi pihenőidőt kell tartania, ami hetente legfeljebb
         három alkalommal legalább kilenc egybefüggő órára csökkenthető, feltéve hogy a következő hét végéig ezzel egyenértékű pihenőidőt
         biztosítanak számára.

      Azokon a napokon, amikor a pihenőidőt nem csökkentik le az első albekezdés szerint, a pihenőidő a 24 órás időszak alatt két
         vagy három különálló időszakban vehető igénybe, amelyek közül az egyiknek legalább nyolc egybefüggő órának kell lennie. Ebben
         az esetben a minimális pihenőidőt legalább 12 órára kell felemelni.

      (2) Minden olyan 30 órás időszakban, amikor a járművön legalább két gépjárművezető tartózkodik, mindegyik gépjárművezetőnek
         legalább nyolc óra egybefüggő pihenőidőt kell tartania.

      (3) Minden héten az (1) és (2) bekezdésben szereplő pihenőidők egyikét heti pihenőidőként összesen 45 egybefüggő órára meg
         kell hosszabbítani. Ez a pihenőidő legalább 36 egybefüggő órára csökkenthető, ha azt a gépjárművezető a jármű rendes telephelyén
         vagy a járművezető állomáshelyén tölti el, vagy legalább 24 egybefüggő órára csökkenthető, ha azt máshol tölti el. Minden
         csökkentést az adott hetet követő harmadik hét vége előtt egybefüggően eltöltött, azzal egyenértékű pihenőidővel kell kiegyenlíteni.

      […]
      (6) A napi és/vagy heti pihenőidők csökkentésének kompenzációjaként kivett pihenőidőket egy másik, legalább nyolcórás pihenőidőhöz
         kell csatolni, és ezeket az érintett személy kérésére a jármű telephelyén vagy a gépjárművezető állomáshelyén kell eltölteni.

      (7) A napi pihenőidő a járműben is eltölthető, feltéve hogy az hálófülkével ellátott, és parkol.”
       A 3821/85 rendelet
      7        A 2004. március 5‑i 432/2004/EK bizottsági rendelettel (HL L 71., 3. o.; magyar nyelvű különkiadás 7. fejezet, 8. kötet, 21. o.)
         módosított, a közúti közlekedésben használt menetíró készülékekről szóló, 1985. december 20‑i 3821/85/EGK tanácsi rendelet
         (HL L 370., 8. o.; magyar nyelvű különkiadás 7. fejezet, 1. kötet, 227. o.) (a továbbiakban: 3821/85 rendelet) előírja, hogy
         a 3820/85 rendelet rendelkezései alkalmazásának ellenőrzését olyan menetíró készülék használatával kell biztosítani, amely
         alkalmas az utóbbi rendeletben említett „időtartamok” feltüntetésére.

      8        A 3821/85 rendelet 2. cikke úgy rendelkezik, hogy annak alkalmazása során a 3820/85 rendelet 1. cikkében szereplő fogalommeghatározásokat
         szintén alkalmazni kell.

      9        A 3821/85 rendelet 15. cikke (2) és (3) bekezdése előírja, hogy:

      „(2) A járművezetőknek minden nap használniuk kell az adatrögzítő lapot vagy járművezetői kártyákat, amikor járművet vezetnek,
         attól az időponttól kezdve, amikor a járművet átveszik. Az adatrögzítő lapot vagy járművezetői kártyákat nem szabad kivenni
         a napi munkaidő vége előtt, kivéve ha a kivétel egyébként engedélyezett. Egyetlen adatrögzítő lap vagy járművezetői kártya
         sem használható azon az időtartamon túl, amelyre azt szánták.

      […]
      (3)      A járművezetők:
      […]
      – úgy működtetik a kapcsoló berendezéseket, hogy lehetőség legyen az alábbi időtartamok elkülönített és pontos rögzítésére:
      a) […] jel alatt: a vezetési idő;
      b) […] jel alatt: a munkaidő többi része;
      c) […] jel alatt: minden más készenléti idő, […]:
      – […]
      d) […] jel alatt: a vezetés megszakítása és a napi pihenőidők.”
       A nemzeti szabályozás
      10      A 3820/85 rendeletet az Arbeidstijdenbesluit vervoer (a közlekedés területén dolgozók munkaidejéről szóló rendelet, a továbbiakban:
         Atbv) hajtja végre. Az alapügy tényállásának időpontjában hatályos változata 2.5:1 cikkének (4) bekezdése szerint a gépjárművezetőnek
         az említett rendelet 8. és 9. cikkével összhangban kell eljárnia.

      11      Az Atbv 8:1 cikkének (1) bekezdése értelmében a 2.5:1 cikk (4) bekezdésének megsértése esetén pénzbírság szabható ki.

       Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
      12      A Smit Reizen egy harderwijki (Hollandia) székhelyű, autóbuszos személyszállítást végző vállalkozás. A cég menettérti járatokat
         biztosít Spanyolországba a Harderwijktől autóval körülbelül kétórányi távolságra fekvő marheezei (Hollandia) indulási és érkezési
         állomásról egy utazásszervező, nevezetesen a Solmar Tours részére. A Solmar Tours a tulajdonosa annak a telephelynek, ahol
         az említett indulási és érkezési pont található, illetve annak az ingatlannak, amely e telephelyen található, és amelynek
         egy részét a Smit Reizen bérli.

      13      A menettérti autóbuszjáratok a Maarheezeben található telephelyről indulnak, és oda is érkeznek vissza heti négy alkalommal.
         Ezeken a napokon a helyszínen tartózkodik a Smit Reizen egyik, az autóbuszok indulásánál és érkezésénél segédkező munkatársa,
         akinek feladata a szervezés és a járművezetők papírjainak ellenőrzése. A Smit Reizen által bérelt helyiségekben egy kávéautomatával
         felszerelt étkezde, televíziókészülék, mosdó, zuhanyzó és a gépjárművezetők rendelkezésére álló fekhelyek, továbbá különféle
         tartalék-alkatrészek találhatók. E helyiségekben található a Smit Reizen ügyvezetésének egy része és irodafelszerelések is,
         ideértve a tachográfhoz használt tárcsákat, óraigazolásokat és menetleveleket.

      14      A kérdést előterjesztő bíróság szerint az alapügy irataiból kiderül, hogy a jogvita tényállásának időpontjában a járművezetők
         a Harderwijkben, illetve Drontenben (Hollandia) lévő lakóhelyükről jártak be a maarheezei indulási helyre. Ugyanakkor az említett
         bíróság előtti tárgyaláson a Smit Reizen vezetője úgy nyilatkozott, hogy a járművezetőket kisbusszal szállították ezen indulási
         helyre. Ezt követően két járművezető az autóbuszt, amely menetíró készülékkel kötelezően felszerelendő jármű, a spanyolországi
         célállomásra vezette.

      15      2006. június 14‑i határozatával a miniszter 2200 EUR összegű bírságot szabott ki a Smit Reizennel szemben, azzal az indokkal,
         hogy néhány alkalmazottja nem tartotta az Atbv 2.5:1 cikke (4) bekezdésében előírt, a 3820/85 rendelet 8. cikke (2) bekezdésével
         együttesen értelmezett pihenőidőt. Az érintett járművezetők lakóhelyéről az indulási helyre történő megérkezéshez szükséges
         időtartamot ugyanis figyelmen kívül hagyták. Márpedig a fent hivatkozott Skills Motor Coaches és társai ügyben hozott ítéletből
         az következik, hogy ezt az időt munkaidőként kell rögzíteni, hiszen a maarheezei telephely nem tekinthető a Smit Reizen központi
         ügyintézési helyének.

      16      2006. december 5‑én a miniszter mint megalapozatlant, elutasította a Smit Reizen által a 2006. június 14‑i határozattal szemben
         benyújtott panaszt.

      17      A Rechtbank Zutphen, 2008. április 9‑i ítéletével, megalapozottnak találta a Smit Reizen hozzá benyújtott keresetét, és hatályon
         kívül helyezte az utóbbi panaszát elutasító 2006. december 5‑i határozatot, és kimondta, hogy e határozat jogkövetkezményei
         teljes egészükben fennmaradnak. Az említett bíróság szerint a miniszter helyesen állapította meg, hogy a Smit Reizen megsértette
         az Atbv 2.5:1. cikkének (4) bekezdését. Ugyanakkor határozatának indokolása nem helyes. Ugyanis a 3820/85 rendelet 8. cikke
         (2) bekezdésében szereplő 30 órás időtartam megállapításánál minden olyan időtartamot figyelembe kell venni, amelyre a járművezetőknek
         szüksége van ahhoz, hogy megérkezzenek arra a helyre, ahol a menetíróval felszerelt gépjárművet a szolgálat megkezdéséhez
         átveszik, attól függetlenül, hogy az átvétel említett helye a központi ügyintézés helyének tekintendő‑e, vagy sem.

      18      A Smit Reizen ezen ítélettel szemben fellebbezést nyújtott be a kérdést előterjesztő bírósághoz, arra való hivatkozással,
         hogy a Rechtbank Zutphen tévesen értelmezte a fent hivatkozott Skills Motor Coaches és társai ügyben hozott ítéletet.

      19      Mivel a Raad van State úgy ítélte meg, hogy a jogvita eldöntése a „központi ügyintézés helye” fogalmának értelmezésétől függ,
         ezért felfüggesztette az eljárását, és a következő előzetes döntéshozatali kérdéseket terjesztette a Bíróság elé:

      „1.      A […] [3820/85] rendelet 1. cikkének 5. pontjára és a […] [3821/85] rendelet 15. cikkére tekintettel miként kell értelmezni
         a „központi ügyintézés helye” fogalmat, amely a Bíróság [Skills Motor Coaches és társai ügyben hozott] ítéletének 21. és azt
         követő pontjaiban szerepel?

      2.      Annak a kérdésnek a megítélése szempontjából, hogy a […] [3820/85] rendelet 1. cikkének 5. pontja szerinti értelemben vett
         pihenőidőről van‑e szó, releváns‑e az, hogy a gépjárművezető maga vezet‑e a menetíró készülékkel felszerelt gépjármű átvételének
         helyére, vagy valaki más szállítja oda?”

       Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekről
       Az első kérdésről
      20      Első kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra szeretne választ kapni, hogy a 3820/85 és a 3821/85 rendelet
         rendelkezéseire figyelemmel miként kell értelmezni a fent hivatkozott Skills Motor Coaches és társai ügyben hozott ítélet
         21. és azt követő pontjaiban szereplő „központi ügyintézés helye” kifejezést a járművezető lakóhelyétől a menetíróval felszerelt
         gépjármű átvételének helyére való megérkezéshez szükséges, általa megtett útnak megfelelő idő minősítésekor.

      21      E tekintetben először is emlékeztetni kell arra, hogy a Bíróság az említett Skills Motor Coaches és társai ügyben hozott ítélet
         23. pontjában kimondta, hogy az a járművezető, aki a munkáltatója által meghatározott, a cég központi ügyintézésének helyétől
         eltérő helyen kell megjelenjen ahhoz, hogy felvegye a munkát és a jármű vezetését megkezdje, a munkáltatójával szembeni kötelezettségének
         tesz eleget, és ennélfogva e távolság megtétele alatt nem rendelkezik szabadon a saját idejével.

      22      A Bíróság tehát a Skills Motor Coaches és társai ügyben hozott ítéletben megállapította, hogy a menetíróval felszerelt és
         a járművezető lakóhelyétől vagy a munkáltató központi ügyintézési helyétől eltérő helyen található jármű átvételéhez szükséges
         utazásnak szentelt időt úgy kell tekinteni, mint amely részét képezi a 3821/85 rendelet 15. cikke értelmében vett egyéb munkaidőnek.

      23      Következésképpen ahhoz, hogy a kérdést előterjesztő bíróság eldönthesse azt, hogy a szóban forgó utazás idejét bele kell‑e
         számítani a 3821/85 rendelet 15. cikke értelmében vett munkaidőbe, meg kell határozni a központi ügyintézés helyének fogalmát.

      24      Először is kiemelendő, hogy figyelemmel a 3820/85 rendelet első preambulumbekezdésében említett céljaira, amelyek többek között
         a gépjárművezetők munkafeltételeinek és a közúti biztonságnak a javításából állnak, az említett fogalom nem határozható meg
         csupán a fuvarozó cég belső szervezéséhez kötődő gyakorlati szempontok alapján, hanem annak figyelemmel kell lennie az érintett
         járművezető személyével kapcsolatos szempontokra is.

      25      Először is, miként arra az Egyesült Királyság Kormánya is hivatkozik, ki kell emelni, hogy a központi ügyintézés helye kifejezést
         nem lehet a székhely fogalmával azonosítani, mivel ez utóbbi olyan helyen is lehet, amely nincs semmiféle kapcsolatban a fuvarozási
         szolgáltatások mindennapi intézésével, és ahol a járművezetőnek csak nagyon kivételes esetekben kell megjelennie.

      26      Az említett fogalom túlságosan kiterjesztő értelmezése ellentétes volna a 3820/85 rendelet jogszabályi céljával, különösen
         a közúti biztonság javításának céljával. Így tehát azt a definíciót is ki kell zárni, amely szerint a szállított személyek
         valamennyi indulási és érkezési helye, vagy az adott fuvarozó céghez tartozó járműtelep is a központi ügyintézés helyének
         tekinthető.

      27      Épp ellenkezőleg, miként azt a holland kormány is hangsúlyozta a tárgyaláson, a központi ügyintézés helyének fogalma annak
         a helynek kell megfeleljen, ahol a járművezető feladatainak szokásos ellátása során rendszeresen megjelenik azért, hogy ott
         a vezetésre átvegye a menetíróval felszerelt gépjárművet.

      28      Márpedig, a 3820/85 rendelet 8. cikke, a (3) és a (6) bekezdésében a járművezető állomáshelye kifejezést alkalmazza e hely
         megjelölésére.

      29      Végül, azon központi ügyintézési hely pontos meghatározását illetően, amelyhez a járművezető általában köthető, figyelembe
         kell venni a járművezető konkrét állomáshelyét, azaz azt a kiindulási helyet, ahonnan kezdve a szolgálatot rendszeresen ellátja,
         és ahová annak végeztével visszatér feladatainak szokásos ellátása során anélkül, hogy erre munkáltatója külön utasítaná.
         Ebből a szempontból az érintett járművezető munkájára vonatkozó szerződéses rendelkezés adhat iránymutatást e hely meghatározásához.

      30      Az alapügybeli jogvitát illetően a kérdést előterjesztő bíróság feladata megvizsgálni azt, hogy az előtte fekvő ügy ténybeli
         körülményeinek összességére való tekintettel hol található az érintett járművezetők szokásos állomáshelye.

      31      Az előzőekre való tekintettel az első kérdésre azt a választ kell adni, hogy a Skills Motor Coaches és társai ügyben hozott
         ítélet 21. és azt követő pontjaiban szereplő központi ügyintézés helyének fogalmát úgy kell meghatározni, mint a járművezető
         konkrét állomáshelyét, azaz a fuvarozó cég azon létesítményét, ahonnan kiindulva a járművezető a szolgálatát rendszeresen
         ellátja, és ahová annak végeztével visszatér feladatainak szokásos ellátása során anélkül, hogy erre munkáltatója külön utasítaná.

       A második kérdésről
      32      Második kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra kíváncsi, hogy annak a ténynek, hogy a járművezető maga
         megy arra a helyre, ahol átveszi a menetíróval felszerelt gépjárművet, vagy pedig valaki más szállítja őt oda, jelentősége
         van‑e az utazás időtartamának minősítése szempontjából, tekintettel a 3820/85 rendelet 1. cikke 5. pontja értelmében vett
         „pihenőidő” fogalmára.

      33      E tekintetben egyrészt hangsúlyozni kell, hogy a 3820/85 rendelet 8. cikkének (7) bekezdése azt a lehetőséget, hogy a járművezető
         a napi pihenőidejét a járműben töltse, ahhoz a feltételhez köti, hogy a jármű hálófülkével legyen felszerelve, és parkoló
         helyzetben legyen. E rendelkezés tehát kizárja azt, hogy a járművezető olyan járműben töltse a pihenőidejét, amelyet egy másik
         személy vezet.

      34      Másrészről hangsúlyozni kell, hogy ellentétes volna a közúti biztonság céljával az a különbségtétel, amelyet a kérdést előterjesztő
         bíróság a második kérdésében tett. Ugyanis a járművezetőnek a fent hivatkozott Skills Motor Coaches és társai ügyben hozott
         ítélet 25. pontjában említésre került és az említett célt veszélyeztető fáradtsága attól függetlenül bekövetkezhet, hogy a
         menetíróval felszerelt gépjármű átvételének helyére érkező járművet az a személy vezeti‑e vagy sem, aki a megérkezést követően
         az előbbi járművet vezetni fogja. Ugyanis, miként azt az olasz kormány hangsúlyozta, e fáradtság nem csak magának e járműnek
         a vezetéséből adódhat, hanem azon körülményekből is, amelyek az odavezető út során merülnek fel – mint például annak időtartama,
         az indulás időpontja vagy az utak állapota –, és ennek következtében az utasra is kihatással lehet.

      35      Az előzőekben kifejtettekre való tekintettel tehát a második kérdésre azt a választ kell adni, hogy annak a ténynek, hogy
         az érintett járművezető maga megy arra a helyre, ahol a menetíróval felszerelt gépjárművet vezetésre át kell vennie, vagy
         valaki mással viteti oda magát, nincs jelentősége az utazás időtartamának minősítése szempontjából, tekintettel a 3820/85
         rendelet 1. cikke 5. pontja értelmében vett „pihenőidő” fogalmára.

       A költségekről
      36      Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás
         egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült
         költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.

      A fenti indokok alapján a Bíróság (harmadik tanács) a következőképpen határozott:
      1)      A C‑297/99. sz., Skills Motor Coaches és társai ügyben hozott ítélet 21. és azt követő pontjaiban szereplő „központi ügyintézés
            helyének” fogalmát úgy kell meghatározni, mint a járművezető konkrét állomáshelyét, azaz a fuvarozó cég azon létesítményét,
            ahonnan kiindulva a járművezető a szolgálatát rendszeresen ellátja, és ahová annak végeztével visszatér feladatainak szokásos
            ellátása során anélkül, hogy erre munkáltatója külön utasítaná.
      2)      Annak a ténynek, hogy az érintett járművezető maga megy arra a helyre, ahol a menetíróval felszerelt gépjárművet vezetésre
            át kell vennie, vagy valaki mással viteti oda magát, nincs jelentősége az utazás időtartamának minősítése szempontjából, tekintettel
            a közúti fuvarozásra vonatkozó egyes szociális jogszabályok összehangolásáról szóló, 1985. december 20‑i 3820/85/EGK tanácsi
            rendelet 1. cikke 5. pontja értelmében vett „pihenőidő” fogalmára.
      Aláírások
      * Az eljárás nyelve: holland.


title: A Bíróság (nagytanács) 2005. november 22-i ítélete.#Knud Grøngaard és Allan Bang elleni büntetőeljárás .#Előzetes döntéshozatal iránti kérelem: Københavns Byret - Dánia.#89/592/EGK irányelv - Bennfentes kereskedelem - Bennfentes információk átadása harmadik személyek számára - Tilalom.#C-384/02. sz. ügy.

text:
      C‑384/02. sz. ügy
      Knud Grøngaard
      és
      Allan Bang
      elleni büntetőeljárás
      (a Københavns Byret [Dánia] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)
      „89/592/EGK irányelv – Bennfentes kereskedelem – Bennfentes információk átadása harmadik személyek számára – Tilalom”
      M. Poiares Maduro főtanácsnok indítványa, az ismertetés napja: 2004. május 25.
      A Bíróság ítélete (nagytanács), 2005. november 22.
      Az ítélet összefoglalása
      Jogszabályok közelítése – Bennfentes kereskedelem – 89/592 irányelv – A bennfentes információk harmadik személyek számára
            történő átadásának tilalma – Kivétel – A bennfentes információknak a munkavégzés szokásos keretében történő átadása – Fogalom
            – Valamely vállalkozás igazgatótanácsának vagy vállalkozáscsoport összekötő bizottságának tagja, aki ilyen információkat ad
            át azon szakszervezet elnökének, amely az ezt a személyt választó munkavállalókat tömöríti – Megengedhetőség – Feltételek
            – Ezeket az információkat a munkatársaknak átadó elnök – Megengedhetőség – Feltételek
      (89/592 tanácsi irányelv, 3. cikk, a) pont)
      A bennfentes kereskedelemről szóló szabályok összehangolásáról szóló 89/592/EGK tanácsi irányelv 3. cikkének a) pontjával
         – amely tiltja bizonyos személyek számára, hogy valamely bennfentes információt harmadik fél számára átadjanak, kivéve ha
         az információ átadására munkavégzésük, foglalkozásuk vagy kötelezettségeik teljesítésének szokásos menetében kerül sor – ellentétes,
         hogy valamely személy, aki valamely vállalkozás igazgatótanácsában a munkavállalók képviselőjeként vagy a vállalkozáscsoport
         összekötő bizottságának tagjaként bennfentes információkhoz jut, ezeket az információkat átadja azon szakszervezet elnökének,
         amely ezt a személyt az összekötő bizottság tagjává választó munkavállalókat tömöríti magába, kivéve ha szoros kapcsolat van
         ezen információ átadása és a személy munkája, foglalkozása vagy kötelezettségei teljesítése között, és ha ez az információátadás
         feltétlenül szükséges az említett munkavégzés, foglalkozás vagy kötelezettség teljesítéséhez.

      A nemzeti bíróságnak vizsgálata során az alkalmazandó nemzeti jogszabályok fényében különösen figyelemmel kell lennie arra
         a tényre, hogy a bennfentes információk átadásának tilalma alóli hivatkozott kivételt megszorítóan kell értelmezni; arra a
         körülményre, hogy minden további információátadás alkalmas lehet arra, hogy növelje az információnak a 89/592 irányelv céljával
         ellentétes felhasználásának kockázatát, valamint a bennfentes információ jelentőségére.

      Az említett 3. cikk a) pontja tiltja, hogy valamely szakszervezet elnöke bennfentes információkat adjon át munkatársainak
         – mint a szervezet alelnökei és a szakszervezet titkárságának legmagasabb beosztású igazgatási vezetője –, kivéve ha ugyanezek
         a feltételek teljesülnek. A nemzeti bíróságnak vizsgálata során az alkalmazandó nemzeti jogszabályok fényében különösen ezeket
         a feltételeket kell figyelembe vennie.

      (vö. 48., 54. pont és a rendelkező rész 1–2. pontja)
A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (nagytanács)
      2005. november 22.(*)

      „89/592/EGK irányelv – Bennfentes kereskedelem – Bennfentes információk átadása harmadik személyek számára – Tilalom”
      A C‑384/02. sz. ügyben,
      az EK 234. cikk alapján előterjesztett előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában, amelyet a Københavns Byret (Dánia)
         a Bírósághoz 2002. október 25‑én érkezett 2002. augusztus 14‑i határozatával terjesztett elő az előtte

      Knud Grøngaard,

      és
      Allan Bang
      ellen folyamatban lévő büntetőeljárásban,
      A BÍRÓSÁG (nagytanács),
      tagjai: V. Skouris elnök, P. Jann, C. W. A. Timmermans, A. Rosas, tanácselnökök, J.‑P. Puissochet, R. Schintgen, S. von Bahr
         (előadó), J. N. Cunha Rodrigues és R. Silva de Lapuerta bírák,

      főtanácsnok: M. Poiares Maduro,
      hivatalvezető: H. von Holstein hivatalvezető-helyettes,
      tekintettel az írásbeli szakaszra és a 2004. március 24‑i tárgyalásra,
      figyelembe véve a következők által előterjesztett észrevételeket:
      –       Knud Grøngaard képviseletében L. Kjeldsen advokat,
      –       Allan Bang képviseletében J. Juul advokat,
      –       a dán kormány képviseletében J. Bering Liisberg, később: J. Molde, meghatalmazotti minőségben,
      –       a svéd kormány képviseletében A. Kruse, meghatalmazotti minőségben,
      –       az Európai Közösségek Bizottsága képviseletében N. B. Rasmussen és G. Zavvos, meghatalmazotti minőségben,
      a főtanácsnok indítványának a 2004. május 25‑i tárgyaláson történt meghallgatását követően,
      meghozta a következő
      Ítéletet
      1       Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem a bennfentes kereskedelemről szóló szabályok összehangolásáról szóló, 1989. november
         13‑i 89/592/EGK tanácsi irányelv (HL L 334., 30. o.) 3. cikke a) pontjának értelmezésére irányul.

      2       A kérelmet a K. Grøngaard és A. Bang ellen a 89/592 irányelvet a dán jogba átültető, az értékpapírok kereskedelméről szóló
         törvény (værdipapirhandelsloven) megsértése miatt indult büntetőeljárásban terjesztették elő.

       Jogi háttér
       A közösségi szabályozás
      3       A 89/592 irányelv 1. cikke előírja:
      „Ennek az irányelvnek az alkalmazásában:
      (1)      bennfentes információ: olyan, átruházható értékpapír egy vagy több kibocsátójával vagy egy vagy több átruházható értékpapírral
         kapcsolatos információ, amelyet nem hoztak valamilyen pontosan meghatározott módon nyilvánosságra, és amelynek nyilvánosságra
         hozatala valószínűleg jelentős hatást gyakorolna a szóban forgó átruházható értékpapír vagy értékpapírok árára.”

      4       Ugyanezen irányelv 2. cikkének (1) bekezdése így rendelkezik:
      „(1) Minden tagállam eltilt minden olyan személyt, aki:
      –       a kibocsátó igazgatási, irányító vagy felügyeleti testületében való tagsága folytán,
      –       a kibocsátó tőkéjében való részesedése folytán, vagy
      –       mert hozzáfér ilyen információkhoz munkavégzése, foglalkozása vagy kötelezettségei teljesítése folytán,
      rendelkezik bennfentes információkkal annak érdekében, hogy a tények teljes ismeretében az információkból eredő előnyökre
         tegyen szert azáltal, hogy közvetlenül vagy közvetve, saját számlájára vagy harmadik személy számlájára az információhoz kapcsolódó
         kibocsátó vagy kibocsátók átruházható értékpapírjait megvásárolja vagy eladja.”

      5       Az irányelv 3. cikkének értelmében:
      „Minden tagállam megtiltja a bennfentes információval rendelkező valamennyi személynek, akire a 2. cikkben megállapított tilalom
         vonatkozik, hogy:

      a)      bármely harmadik fél számára ezt az információt felfedje [helyesen: átadja], kivéve ha az információ átadására munkavégzése,
         foglalkozása vagy kötelezettségei teljesítésének szokásos menetében kerül sor;

      b)      harmadik félnek javaslatot tegyen arra vonatkozólag, vagy megbízza őt azzal, hogy a szóban forgó bennfentes információ alapján,
         az 1. cikk (2) bekezdésének utolsó mondatrészében említett értékpapírpiacokon forgalmazott átruházható értékpapírokat vásároljon
         vagy eladjon.”

      6       A 89/592 irányelv 4. cikke szerint:
      „Minden tagállam hasonlóképpen kiterjeszti a 2. cikkben elrendelt tilalmat minden olyan személyre, akiről az említett cikkben
         nem történt említés, de a tények teljes ismeretében olyan bennfentes információval rendelkezik, amelynek közvetlen vagy közvetett
         forrása nem lehet más, mint a 2. cikkben említett valamelyik személy.”

      7       Ugyanezen irányelv 6. cikkének értelmében:
      „Minden tagállam elfogadhat az ezen irányelvben megállapítottaknál szigorúbb, valamint további rendelkezéseket is, feltéve
         hogy ezeket a rendelkezéseket általánosan alkalmazzák. Ezek különösen a 2. cikkben megállapított tilalom hatályát terjeszthetik
         ki, és a 4. cikkben hivatkozott személyekre is kiterjeszthetik a 3. cikkben megállapított tilalmakat.”

       A nemzeti szabályozás
      8       A 89/592 irányelvet az értékpapírok kereskedelméről szóló törvény 34–39. és 93–96. cikke ültette át a dán jogba.
      9       E törvény 35. cikkének (1) bekezdése így rendelkezik:
      „Nem vásárolhat, nem adhat el értékpapírt, illetve mást értékpapír megvásárlására vagy eladására nem bírhat rá az a személy,
         aki olyan bennfentes információkkal rendelkezik, amelyek ezen ügyleteket befolyásolhatják.”

      10     A hivatkozott törvény 36. cikkének (1) bekezdése szerint:
      „A bennfentes információval rendelkezők számára tilos, hogy az ilyen információt bármely más személyeknek előtt átadják, kivéve
         ha az információ átadására munkavégzésük, foglalkozásuk vagy kötelezettségeik teljesítésének szokásos menetében kerül sor.”

      11     Az információ átadásának a 36. cikk (1) bekezdésében szereplő tilalma minden bennfentes információval rendelkező személyre
         vonatkozik, függetlenül attól, hogy ez a személy a 89/592 irányelv 2. cikkében található felsorolásnak megfelelően vagy más
         módon jutott az ilyen információ birtokába.

      12     Az értékpapírok kereskedelméről szóló törvény 94. cikke (1) bekezdésének 1. pontja az ugyanezen törvény 36. cikke (1) bekezdésének
         megsértését pénzbüntetéssel vagy másfél évig terjedő szabadságvesztéssel rendeli büntetni.

       Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra terjesztett kérdések
      13     A. Bang a Finansforbundetnek, a pénzügyi dolgozók szakszervezetének az elnöke. A Finansforbundetnek mintegy 50 000 tagja van.
      14     K. Grøngaard a tőzsdén jegyzett jelentős, mintegy 7000 alkalmazottat foglalkoztató pénzügyi intézménynek, a RealDanmark társaság
         igazgatótanácsának alkalmazottak által választott tagja volt. K. Grøngaardot a Finansforbundet a RealDanmark csoport összekötő
         bizottságának (a továbbiakban: összekötő bizottság) tagjává is kinevezte. Ez a bizottság a Finansforbundet és a RealDanmark
         közötti megállapodás alapján jött létre. K. Grøngaard képviselte a szakszervezetet ebben a bizottságban. Végül, K. Grøngaard
         elnöke volt a Finansforbundet 11 szakcsoportja egyikének, a Kapitalkreds‑nek is, amely mintegy 6500 tagjával a RealDanmark
         alkalmazottjainak több mint 90%‑át tömörítette magába.

      15     A RealDanmark rendkívüli igazgatótanácsi ülése után K. Grøngaard 2000. augusztus 23‑án a Danske Bankkal, egy másik jelentős
         dán pénzügyi intézménnyel történő egyesülésről szóló tárgyalásokra vonatkozó információkat közölt A. Banggal.

      16     2000. augusztus 28‑a és szeptember 4‑e között A. Bang megbeszéléseket folytatott két alelnökével, Madsennel és Nielsennel,
         valamint K. Christensennel, a Finansforbundet. titkárságán dolgozó egyik munkatársával, és velük is közölte a K. Grøngaardtól
         kapott információkat. 2000. augusztus 31‑én K. Christensen RealDanmark-részvényeket vásárolt, mintegy 48 000 EUR értékben.

      17     2000. szeptember 18‑án K. Grøngaard részt vett a RealDanmark igazgatótanácsának ülésén, amelynek során az egyesülés részletei
         kerültek megvitatásra. 2000. szeptember 22‑én K. Grøngaard részt vett az összekötő bizottság rendkívüli ülésén, amelynek során
         szintén szóba kerültek az egyesülés részletei. 2000. szeptember 26‑án ismét A. Banghoz fordult, azzal a céllal, hogy segítsen
         az alkalmazottaknak az egyesülés következményeire való felkészülésben. Elsősorban az egyesülés várható időpontját, valamint
         a RealDanmark részvényei árfolyamának előreláthatólag 60–70%‑os emelkedését vitatták meg.

      18     2000. szeptember 27‑én, illetve 28‑án A. Bang elsősorban az egyesülés bejelentésének várható időpontjára és az előre látható
         árfolyamváltozásra vonatkozó információkat közölt Larsennel, a Finansforbundet titkárságának vezetőjével, illetve kollégájával,
         K. Christensennel. 2000. szeptember 29‑én K. Christensen új RealDanmark-részvényeket vásárolt, mintegy 214 000 EUR értékben.

      19     2000. október 2‑án bejelentették a RealDanmark és a Danske Bank egyesülését, a RealDanmark részvényeinek árfolyama pedig mintegy
         65%‑kal emelkedett. K. Christensen 2000. október 2‑án és 3‑án eladta RealDanmark-részvényeit, amiből körülbelül 180 000 EUR
         haszonra tett szert. Ezt követően hat hónap szabadságvesztésre ítélték, az értékpapírok kereskedelméről szóló törvény 35. cikkének
         (1) bekezdésébe ütköző bennfentes kereskedelem miatt.

      20     K. Grøngaarddal és A. Banggal szemben büntetőeljárás indult a Københavns Byret előtt, mert a hivatkozott törvény 36. cikke
         (1) bekezdésének megsértésével bennfentes információkat adtak át.

      21     Az ügyben eljáró Københavns Byret az eljárás felfüggesztése mellett döntött, és az alábbi kérdéseket terjesztette előzetes
         döntéshozatalra a Bíróság elé:

      „1)      A 89/592 irányelv 3. cikkének a) pontja megtiltja‑e, hogy valaki bennfentes információkat adjon át, ha ezekhez az információkhoz
         azon vállalkozás igazgatótanácsának alkalmazottak által választott tagjaként jutott, amely vállalkozásra a bennfentes információk
         vonatkoznak, és az információkat azon szakszervezet elnökének adja át, amely ezt a személyt az igazgatótanács tagjává választó
         alkalmazottakat tömöríti magába?

      2)      A 89/592 irányelv 3. cikkének a) pontja megtiltja‑e, hogy valaki bennfentes információkat adjon át, ha ezekhez az információkhoz
         a vállalkozás összekötő bizottságának tagjaként jutott, és az információkat azon szakszervezet elnökének adja át, amely ezt
         a személyt az összekötő bizottság tagjává választotta?

      3)      A 89/592 irányelv 3. cikkének a) pontja megtiltja‑e, hogy valamely szakszervezet elnöke bennfentes információkat adjon át,
         ha ezekhez az információkhoz az első kérdésben leírt körülmények között jutott, és ezeket az információkat

      a)      két alelnökének,
      b)      a szakszervezet titkársága legmagasabb beosztású igazgatási vezetőjének, illetve
      c)      a szakszervezete titkárságán belüli munkatársainak adja át?
      4)      A 89/592 irányelv 3. cikkének a) pontja megtiltja‑e, hogy valamely szakszervezet elnöke bennfentes információkat adjon át,
         ha ezekhez az információkhoz a második kérdésben leírt körülmények között jutott, és ezeket az információkat,

      a)      két alelnökének,
      b)      a szakszervezet titkársága legmagasabb beosztású adminisztratív vezetőjének, illetve
      c)      a szakszervezete titkárságán belüli munkatársainak adja át?
      5)      Az első és a negyedik kérdésre adandó válasz tekintetében mi a jelentősége annak a ténynek, hogy az átadott bennfentes információk
      a)      arra a tényre vonatkoznak, hogy tárgyalások kezdődtek két, tőzsdén jegyzett vállalkozás egyesüléséről,
      b)      két, tőzsdén jegyzett vállalkozás egyesülésének időpontjára vonatkoznak, vagy
      c)      valamely tőzsdén jegyzett olyan vállalkozás részvényei árfolyama emelkedésének mértékére vonatkoznak, amely emelkedés akkor
         várható, amikor a vállalkozás valamely másik, tőzsdén jegyzett vállalkozással egyesül?”

       Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekről
       Előzetes észrevételek
      22     A 89/592 irányelv a célból tiltja a bennfentes kereskedelmet, hogy megóvja az értékpapírok másodlagos piacába vetett befektetői
         bizalmat, következésképpen biztosítsa e piac hatékony működését.

      23     Hasonlóképpen, a 89/592 irányelv 2. cikke tiltja, hogy azok a személyek, akik különösen igazgatási testületben való tagságuk
         folytán, illetve munkavégzésük, foglalkozásuk vagy kötelezettségeik teljesítésének okán bennfentes, tehát olyan információval
         rendelkeznek, amelyet nem hoztak valamilyen pontosan meghatározott módon nyilvánosságra, és amelynek nyilvánosságra hozatala
         valószínűleg jelentős hatást gyakorolna valamely értékpapír vagy értékpapírok árára, ezt az információt a szóban forgó értékpapírok
         megvásárlása vagy eladása céljából kihasználják.

      24     A célból, hogy korlátozza az ilyen információt az ez által érintett értékpapírok megvásárlása vagy eladása céljából vélelmezhetően
         kihasználó személyek számát, a 89/592 irányelv 3. cikke megtiltja a 2. cikkben említett valamennyi személynek, hogy bármely
         harmadik fél számára bennfentes információkat adjon át.

      25     Ez a tilalom azonban nem feltétlen.
      26     A 89/592 irányelv 3. cikke a) pontjának értelmében a bennfentes információ átadásának tilalma nem vonatkozik arra az esetre,
         ha az információ átadására az említett személy munkavégzése, foglalkozása vagy kötelezettségei teljesítésének szokásos menetében
         kerül sor.

      27     Bár ez a rendelkezés az alkalmazott kifejezések tekintetében feltehetően jelentősen eltérő helyzetekre vonatkozik – és mivel
         általános tilalom alóli kivételről van szó, valamint a 89/592 hatékony érvényesülésére is figyelemmel – e rendelkezést megszorítóan
         kell értelmezni.

      28     A K. Grøngaard és A. Bang ellen indított eljárás büntető jellege és az ilyen eljárásban alkalmazható büntetések jogszerűségének
         elve nem befolyásolja a 89/592 irányelv 3. cikke a) pontjának megszorító értelmezését. Amint arra Poiares Maduro főtanácsnok
         is hivatkozik indítványa 24. pontjában, valamely irányelv alkalmazási körének értelmezése nem függ attól, hogy az alapeljárás
         polgári, közigazgatási vagy büntető jellegű‑e.

      29     Másrészt, a kérdést előterjesztő bíróság feladata, hogy valamely irányelv végrehajtása céljából elfogadott nemzeti jogszabálynak
         az ezen irányelv szövegének és célkitűzésének fényében történő értelmezése során a jogbiztonság elvének tiszteletben tartását
         biztosítsa (a C‑74/95. és C‑129/95. sz., X egyesített ügyekben 1996. december 12‑én hozott ítélet [EBHT 1996., I‑6609. o.]
         26. pontja).

      30     Arra is emlékeztetni kell, hogy a nemzeti bíróságnak korlátozott az a kötelezettsége, amely szerint nemzeti joga vonatkozó
         szabályainak értelmezése során az irányelv tartalmára kell hivatkoznia, különösen amikor ez az értelmezés arra irányul, hogy
         az irányelv alapján és az ezen irányelv végrehajtása keretében hozott belső törvényétől függetlenül megállapítsa, vagy súlyosítsa
         azoknak a büntetőjogi felelősségét, akik a rendelkezéseit megsértve járnak el (lásd különösen a 80/86. sz., Kolpinghuis Nijmegen
         ügyben 1987. október 8‑án hozott ítélet [EBHT 1987., 3969. o.] 13. pontját és a fent hivatkozott X-ügyben hozott ítélet 24. pontját).

      31     A 89/592 irányelv 3. cikkének a) pontjában szereplő kivétel terjedelmével kapcsolatban meg kell állapítani, hogy – mivel bennfentes
         információ átadásának helye van valamely személy munkavégzése, foglalkozása vagy kötelezettségei teljesítésének szokásos menetében –
         az említett kivétel azt a feltételt támasztja, hogy az információ átadásának megindokolásához szoros kapcsolatnak kell lennie
         ezen információ átadása és e munkavégzés, foglalkozás vagy kötelezettség teljesítése között.

      32     Ez utóbbi feltétel alkalmazási körét a 89/592 irányelv célkitűzéseire figyelemmel kell értékelni.
      33     A 89/592 irányelv másodiktól ötödik preambulumbekezdéséből kiderül, hogy az irányelv célja az értékpapírok másodlagos piaca
         hatékony működésének biztosítása és a befektetők bizalmának megóvása, amely bizalom azon a tényen nyugszik, hogy a befektetők
         egyenlő bánásmódban részesülnek, és megvédik őket a bennfentes információkkal való visszaéléssel szemben.

      34     E célkitűzésekre figyelemmel, valamint arra a tényre tekintettel, hogy a 89/592 irányelv 3. cikkének a) pontja olyan kivételt
         képez, amelyet megszorítóan kell értelmezni, az ilyen információ átadása csak akkor indokolt, ha ez az információ feltétlenül
         szükséges valamely munkavégzés, foglalkozás vagy kötelezettségek teljesítéséhez, és tiszteletben tartja az arányosság elvét.

      35     Ha információk egymást követő átadásáról van szó, minden egyes információátadásnak meg kell felelnie ezeknek a feltételeknek,
         hogy alkalmazni lehessen rá a 89/592 irányelv 3. cikkének a) pontjában előírt kivételt.

      36     Amennyiben a bennfentes információk átadásának szükségességét kell értékelni, azt a tényt is figyelembe kell venni, hogy minden
         további információátadás alkalmas lehet arra, hogy növelje az információnak a 89/592 irányelv céljával ellentétes felhasználásának
         kockázatát.

      37     Annak megállapításához, hogy az információ átadása – sajátos helyzetben – indokolt‑e, tekintetbe kell venni a szóban forgó
         bennfentes információ jelentőségét.

      38     Különös óvatosságra van szükség abban az esetben, amikor a bennfentes információk átadása valószínűleg jelentős hatást gyakorolna
         a szóban forgó értékpapírok árára. Ilyen körülmények között megállapítható, hogy két, tőzsdén jegyzett vállalkozás egyesülésére
         vonatkozó bennfentes információk általában különösen jelentősnek minősülnek.

      39     Azt is meg kell állapítani, hogy a 89/592 irányelv 3. cikkének a) pontjában szereplő kivételt a vonatkozó nemzeti jog sajátosságainak
         figyelembevételével kell értékelni.

      40     Az ugyanis, hogy mi tekinthető munkavégzés, foglalkozás vagy kötelezettségek teljesítésének szokásos menete keretében relevánsnak,
         a jogterület harmonizációjának hiányában nagyrészt a különböző nemzeti jogrendszerekben a kérdést szabályozó jogszabályoktól
         függ.

      41     Végül arra kell emlékeztetni, hogy a 89/592 irányelv rögzíti a bennfentes információk felhasználása és átadása tilalmára vonatkozó
         minimális követelményeket.

      42     A 89/592 irányelv 6. cikkének értelmében ugyanis minden tagállam elfogadhat az ezen irányelvben megállapítottaknál szigorúbb
         rendelkezéseket is, feltéve hogy ezeket a rendelkezéseket általánosan alkalmazzák.

       Az első és a második kérdésről
      43     Első két kérdésével – amelyeket célszerű együtt vizsgálni – az alapügyben eljáró bíróság lényegében azt kérdezi, hogy a 89/592
         irányelv 3. cikkének a) pontja megtiltja‑e, hogy valaki bennfentes információkat adjon át, ha ezekhez az információkhoz valamely
         vállalkozás igazgatótanácsának tagjaként vagy vállalkozáscsoport összekötő bizottságának tagjaként jutott, és az információkat
         azon szakszervezet elnökének adja át, amely ezen alkalmazottakat tömöríti magába, és amely ezt a személyt az összekötő bizottság
         tagjává választotta.

      44     E tekintetben elsősorban azt kell megállapítani, hogy a tőketársaságok irányító vagy felügyeleti testületeinek jogállását
         és működését, valamint az e társaságok dolgozói képviselőinek jogállását és szerepét elsősorban a tagállamok jogrendszere
         szabályozza.

      45     Ugyanez vonatkozik az összekötő bizottságok jogállására és működésére is.
      46     Ebből következik, hogy az arra a kérdésre adandó válasz, hogy bennfentes információk e személy részéről az említett szakszervezet
         elnöke számára történt átadása kötelezettségeinek teljesítése szokásos menetébe tartozik‑e, elsősorban a szóban forgó nemzeti
         jogrend e funkciókat szabályozó rendelkezéseitől függ.

      47     Még ha az alkalmazandó nemzeti szabályozás lehetővé is tesz ilyen információátadást, ahhoz, hogy ez megfeleljen a 89/592 irányelv
         3. cikkének a) pontjában szereplő kivételnek, a jelen ítélet 22–42. pontjában hivatkozott körülmények között kell történnie.

      48     A fentiekre figyelemmel az első és a második kérdésre olyan értelemben kell válaszolni, hogy a 89/592 irányelv 3. cikkének
         a) pontja megtiltja, hogy valaki bennfentes információkat adjon át, ha ezekhez az információkhoz valamely vállalkozás igazgatótanácsának
         tagjaként vagy vállalkozáscsoport összekötő bizottságának tagjaként jutott, és az információkat azon szakszervezet elnökének
         adja át, amely ezen alkalmazottakat tömöríti magába, és amely ezt a személyt az összekötő bizottság tagjává választotta, kivéve:

      –       ha szoros kapcsolat van ezen információ átadása és a személy munkavégzése, foglalkozása vagy kötelezettségei teljesítése között,
         és

      –       ha ez az információátadás feltétlenül szükséges az említett munkavégzés, foglalkozás vagy kötelezettségek teljesítéséhez.
      A nemzeti bíróságnak vizsgálata során az alkalmazandó nemzeti jogszabályok fényében különösen figyelemmel kell lennie:
      –       arra a tényre, hogy a bennfentes információk átadásának tilalma alóli hivatkozott kivételt megszorítóan kell értelmezni;
      –       hogy minden további információátadás alkalmas lehet arra, hogy növelje az információnak a 89/592 irányelv céljával ellentétes
         felhasználásának kockázatát és

      –       a szóban forgó bennfentes információ jelentőségére.
       A harmadik és a negyedik kérdésről
      49     Harmadik és negyedik kérdésével – amelyeket célszerű együtt vizsgálni – az alapügyben eljáró bíróság lényegében azt kérdezi
         a Bíróságtól, hogy a 89/592 irányelv 3. cikkének a) pontja lehetővé teszi‑e, és milyen körülmények között, hogy valamely szakszervezet
         elnöke bennfentes információkat adjon át munkatársainak, ha ezekhez az információkhoz az első és a második kérdésben leírt
         körülmények között jutott.

      50     E tekintetben arra kell emlékeztetni, hogy az olyan szakszervezet tevékenységét, mint az alapeljárásban szereplő és elnökének
         szerepét elsősorban – akárcsak az első két kérdés tárgyát képező igazgatási testületek és összekötő bizottság esetében – a
         szóban forgó nemzeti jogrend szabályozza.

      51     Következésképpen az arra adandó válasz, hogy egy ilyen szakszervezet elnöke kötelezettségei teljesítése során átadhatja‑e
         bármely harmadik fél számára a bennfentes információkat, elsősorban az alkalmazandó nemzeti jogtól függ.

      52     Ugyanakkor emlékeztetni kell arra, hogy – amint az a jelen ítélet 47. pontjában megállapításra került – még ha az alkalmazandó
         nemzeti szabályozás lehetővé is tesz ilyen információátadást, ahhoz, hogy ez megfeleljen a 89/592 irányelv 3. cikkének a) pontjában
         szereplő kivételnek, a jelen ítélet 22–42. pontjában hivatkozott körülmények között kell történnie.

      53     Ilyen körülmények között arra is emlékeztetni kell, hogy a 89/592 irányelv 2. cikkének és 3. cikke a) pontjának értelmében
         azokon a személyeken kívül, akik a kibocsátó igazgatási, irányító vagy felügyeleti testületében való tagságuk folytán vagy
         a kibocsátó tőkéjében való részesedésük folytán rendelkeznek bennfentes információval, a bennfentes információk átadásának
         tilalmát azokra a személyekre is alkalmazni kell, akik munkavégzésük, foglalkozásuk vagy kötelezettségeik teljesítésének szokásos
         menetében jutottak ehhez az információhoz.

      54     A fentiekre figyelemmel a harmadik és a negyedik kérdésre olyan értelemben kell válaszolni, hogy a 89/592 irányelv 3. cikkének
         a) pontja tiltja, hogy egy szakszervezet elnöke olyan bennfentes információkat adjon át munkatársainak, mint az e kérdésekben
         hivatkozottak, az első és a második kérdésre adott válaszokban említett feltételek kivételével. A nemzeti bíróságnak vizsgálata
         során az alkalmazandó nemzeti jogszabályok fényében különösen az e válaszban hivatkozott feltételeket kell figyelembe vennie.

       Az ötödik kérdésről
      55     Az első négy kérdésre adott válaszra figyelemmel az ötödik kérdésre nem kell válaszolni.
       A költségekről
      56     Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás
         egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült
         költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.

      A fenti indokok alapján a Bíróság (nagytanács) a következőképpen határozott:
      1)      A bennfentes kereskedelemről szóló szabályok összehangolásáról szóló, 1989. november 13‑i 89/592/EGK tanácsi irányelv 3. cikkének
            a) pontja tiltja, hogy ha valaki valamely vállalkozás igazgatótanácsában a munkavállalók képviselőjeként vagy a vállalkozáscsoport
            összekötő bizottságának tagjaként bennfentes információkhoz jut, ezeket az információkat átadja azon szakszervezet elnökének,
            amely ezt a személyt az összekötő bizottság tagjává választó munkavállalókat tömöríti magába, kivéve:
      –       ha szoros kapcsolat van ezen információ átadása és a személy munkavégzése, foglalkozása vagy kötelezettségei teljesítése között,
            és
      –       ha ez az információátadás feltétlenül szükséges az említett munkavégzés, foglalkozás vagy kötelezettségek teljesítéséhez.
      A nemzeti bíróságnak vizsgálata során az alkalmazandó nemzeti jogszabályok fényében különösen figyelemmel kell lennie:
      –       arra a tényre, hogy a bennfentes információk átadásának tilalma alóli hivatkozott kivételt megszorítóan kell értelmezni;
      –       arra a körülményre, hogy minden további információátadás alkalmas lehet arra, hogy növelje az információnak a 89/592 irányelv
            céljával ellentétes felhasználásának kockázatát és
      –       a bennfentes információ jelentőségére.
      2)      A 89/592 irányelv 3. cikkének a) pontja tiltja, hogy egy szakszervezet elnöke olyan bennfentes információkat adjon át munkatársainak,
            mint a harmadik és negyedik kérdésekben hivatkozottak, az első és a második kérdésre adott válaszokban említett feltételek
            kivételével.
      A nemzeti bíróságnak vizsgálata során az alkalmazandó nemzeti jogszabályok fényében különösen az e válaszban hivatkozott feltételeket
            kell figyelembe vennie.
      Aláírások
      * Az eljárás nyelve: dán.


title: A Bíróság (hatodik tanács) 2006. július 13-i ítélete. # Anagram International Inc. kontra Inspecteur van de Belastingdienst - Douanedistrict Rotterdam. # Előzetes döntéshozatal iránti kérelem: Gerechtshof te Amsterdam - Hollandia. # Közös vámtarifa - Kombinált nómenklatúra - Tarifális besorolás - Gázzal töltött léggömbök. # C-14/05. sz. ügy

text:
      C‑14/05. sz. ügy
      Anagram International Inc.
      kontra
      Inspecteur van de Belastingdienst – Douanedistrict Rotterdam
      (a Gerechtshof te Amszterdam [Hollandia] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)
      „Közös Vámtarifa – Kombinált Nómenklatúra – Tarifális besorolás – Gázzal töltött léggömbök”
      Az ítélet összefoglalása
      Közös Vámtarifa – Vámtarifaszámok – Vámtarifaalszám (más, nem mechanikusan működő játék műanyagból)
      (442/2000 bizottsági rendelet)
      A Közös Vámtarifa Kombinált Nómenklatúrájának 9503 90 32 vámtarifa‑alszámát (más, nem mechanikusan működő játék műanyagból)
         – amint azt a vám‑ és a statisztikai nómenklatúráról, valamint a Közös Vámtarifáról szóló 2658/87 rendelet I. mellékletének
         módosításáról szóló 1832/2002 rendelet megállapította – úgy kell értelmezni, hogy az alá tartoznak a gázzal töltött, összehegesztett
         műanyag fóliából és alumíniumrétegből készült léggömbök, amelyeknek a műanyag fólia a külsejét alkotja, és amelyeket az egyes
         árucikkeknek a Kombinált Nómenklatúra szerinti besorolásáról szóló 442/2000 rendelet mellékletben szereplő táblázat 3. pontja
         ír le.

      A Bizottság által az említett rendeletben meghatározott besorolás analógia útján alkalmazandó az olyan, azonos összetételű
         léggömbökre, amelyeknek azonban a műanyag fólia a belsejét képezi.

      (vö. 16., 28., 33., 35. pont és a rendelkező rész 1–2. pontja)
A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (hatodik tanács)
      2006. július 13.(*)

      „Közös vámtarifa – Kombinált Nómenklatúra – Tarifális besorolás – Gázzal töltött léggömbök”
      A C‑14/05. sz. ügyben,
      az EK 234. cikk alapján benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában, amelyet a Gerechtshof te Amszterdam (Hollandia)
         a Bírósághoz 2004. december 28‑án érkezett, 2005. január 19‑i határozatával terjesztett elő az előtte

      az Anagram International Inc.
      és
      az Inspecteur van de Belastingdienst – Douanedistrict Rotterdam
      között folyamatban lévő eljárásban,
      A BÍRÓSÁG (hatodik tanács)
      tagjai: J. Malenovský tanácselnök, S. von Bahr és U. Lõhmus (előadó) bírák,
      főtanácsnok: A. Tizzano,
      hivatalvezető: R. Grass,
      tekintettel az írásbeli szakaszra,
      figyelembe véve a következők által előterjesztett észrevételeket:
      –        az Anagram International Inc. képviseletében K. Winters advocaat és J. A. H. Hollebeek adviseur,
      –        a holland kormány képviseletében H. G. Sevenster és D. J. M. de Grave, meghatalmazotti minőségben,
      –        az Európai Közösségek Bizottsága képviseletében J. Hottiaux, meghatalmazotti minőségben, segítője: F. Tuytschaever ügyvéd,
      tekintettel a főtanácsnok meghallgatását követően hozott határozatra, miszerint az ügy elbírálására a főtanácsnok indítványa
         nélkül kerül sor,

      meghozta a következő
      Ítéletet
      1        Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem egyrészt a közös vámtarifának a 2001. augusztus 1‑jei 1832/2002/EK bizottsági rendelettel
         módosított, a vám‑ és a statisztikai nómenklatúráról, valamint a Közös Vámtarifáról szóló, 1987. július 23‑i 2658/87/EGK tanácsi
         rendelet (HL L 256., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 2. fejezet, 2. kötet, 382. o.) I. mellékletében szereplő kombinált nómenklatúrája
         (a továbbiakban: KN) értelmezésére vonatkozik, másrészt az egyes árucikkeknek a Kombinált Nómenklatúra szerinti besorolásáról
         szóló, 2000. február 25‑i 442/2000/EK bizottsági rendelet (HL L 54., 33. o.; magyar nyelvű különkiadás 2. fejezet, 9. kötet,
         365. o.) mellékletében szereplő táblázat 3. pontjának értelmezésére, és adott esetben az érvényességére vonatkozik.

      2        Ezt a keresetet az amerikai jog szerinti Anagram International Inc. (a továbbiakban: Anagram) társaság és az Inspecteur van
         de Belastingdienst –Douane district Rotterdam (a rotterdami vámkörzet ellenőre, a továbbiakban: ellenőr) közötti eljárás keretében
         terjesztették elő a héliummal töltött léggömbök vámbesorolása tárgyában.

       Jogi háttér
       A közösségi jog
      3        A KN a Harmonizált Áruleíró és Kódrendszeren (a továbbiakban: HR) alapul, amelyet a később a Vámigazgatások Világszervezetévé
         átalakult Vámegyüttműködési Tanács állapított meg. A KN‑t a Brüsszelben 1983. június 14‑én megkötött nemzetközi egyezmény
         vezette be, amely utóbbit a Közösség részéről az 1987. április 7‑i 87/369/EGK tanácsi határozat (HL L 198., 1. o.; magyar
         nyelvű különkiadás 2. fejezet, 2. kötet, 288. o.) hagyta jóvá. A KN átveszi a HR vámtarifaszámait, és hatszámjegyű vámtarifaalszámait.
         Csak a hetedik és nyolcadik számjegy képez speciális KN albontást.

      4        A tényállás időpontjában a 1832/2002 rendelet szövege szerinti KN alkalmazandó. A releváns vámtarifaszámok a KN „Különféle
         áruk” című XX. áruosztályának „Játékok, játékszerek és sporteszközök; mindezek alkatrészei és tartozékai” című 95. árucsoportjában
         szerepelnek, amelynek szövege a következő:

      „9503 Más játék; kicsinyített méretű (»méretarányos«) modell és szórakozásra szánt hasonló modell, működő is; mindenféle kirakós
         játék (puzzle):

      […]
      9503 90 – Más:
      […]
                        – – Más:
                        – – – Műanyagból
      9503 90 32 – – – – Nem mechanikusan működő
      […]
      9505               Ünnepi, farsangi és más szórakoztató tárgy, beleértve a bűvésztárgyat és a beugratós tréfakelléket is:
      […]
      9505 90 00 – Más”
      5        A 2658/87 rendelet 9. cikke (1) bekezdésének a) pontja előírja, hogy az Európai Közösségek Bizottságának feladata a KN alkalmazása,,
         és különösen a magyarázó megjegyzések megfogalmazása, valamint az áruk KN szerinti besorolása.

      6        A 442/2000 rendeletet a Bizottság az említett 9. cikk alapján fogadta el. A mellékletének 3. pontjában a jelen eljárás által
         érintett termékeket a következőképpen sorolták be:

      9503 90 32          Alumíniummal bevont, hegesztett műanyag fóliából [helyesen: összehegesztett műanyag fóliából és alumíniumrétegből] készült
         léggömb. A műanyag fólia a léggömb külsejét alkotja. A léggömbök töltőnyakkal rendelkeznek, műanyag betét formájában beillesztett
         szeleppel. Ez a betét automatikusan elzárja a gáz útját a léggömb belsejében, és megakadályozza annak kiáramlását. A léggömböket
         gázzal (levegővel vagy héliummal) töltik meg.

      7        A mellékelt indokolás szerint az áruk besorolását a Kombinált Nómenklatúra 1. és 6. általános értelmezési szabálya, a 39. árucsoport
         2. v) megjegyzése, valamint a KN 9503 vámtarifaszáma és annak 9503 90 és 9503 90 32 vámtarifaalszáma indokolja. Az indokolásból
         az is következik, hogy termékekre különféle motívumokat nyomtathatnak, amelyek nem befolyásolják a termék játékléggömbként
         való besorolását.

      8        A HR‑nek a 9503 vámtarifaszámra vonatkozó magyarázó megjegyzései kifejtik:

      „E vtsz. alá az alapvetően személyek (felnőttek és gyermekek) szórakoztatására szánt játékok tartoznak. […] Ide tartoznak:
      (A)      Az összes olyan játék, amely nem tartozik a 95.01 vagy a 95.02 vtsz. alá. Az e vtsz. alá tartozó játék mechanikusan vagy elektromosan
         is működhet.

      Ilyenek:
      […]
      (6)      Játékléggömbök és játék szerszámosládák [helyesen: papírsárkányok].
      […]
      (18)      Abroncsok, ugrálókötelek, diabolóorsók és botok; forgó és berregő készletek, labdák (a 95.04 vagy a 95.06 vtsz. alá tartozók
         kivételével)”

      9        A 9505 vámtarifaszámra HR magyarázó megjegyzései ekként fogalmaznak:

      „Ide tartoznak:
      (A)      Fesztiváli, karneváli, mulatsági cikkek és egyéb szórakoztató tárgyak, amelyeket felhasználásuknak megfelelően általában nem
         tartós anyagból készítik. Ilyenek:

      (1)      Ünnepi dekoráció szobák, asztalok stb. feldíszítésére (pl. virágfüzérek, lampionok stb.) […].
      […]
      (4)      Dobólabdák papírból vagy vattából, szerpentin, kartonpapír-trombiták, tréfás papírfúvókák, konfetti, karneváli esernyők, stb.”
       Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
      10      2003. február 5‑én az Anagram kötelező erejű tarifális felvilágosítást kért olyan termékre vonatkozóan, amelynek a KN 9505 90 00 vámtarifaalszáma
         alá való besorolását javasolta. A termék leírása a következő volt:

      „Szintetikus anyagból készült, alumíniummal bevont ünnepi léggömb, amelynek eltérő a formája és a mintája aszerint, hogy milyen
         alkalomra használják: születésnap, születés, Valentin nap stb. Ezt a léggömböt egyszer töltik meg héliummal, és a gáz kiáramlását
         meggátoló zárral rendelkezik.”

      11      A 2003. február 27‑én adott kötelező erejű tarifális felvilágosításban az ellenőr az Anagram javaslatától eltérően a KN 9503 90 32 vámtarifaalszáma
         alá sorolta be a terméket, átvéve a termék leírásaként a 442/2000 rendelet mellékletében szereplő táblázat 3. pontjának szövegét.

      12      Az említett kötelező erejű tarifális felvilágosítással szemben az Anagram az általa előterjesztett kifogás elutasítását követően
         keresetet indított a Gerechtshof te Amsterdam előtt.

      13      A termékminta megvizsgálását követően ez a bíróság kételyeit fejezi ki a kérdéses léggömb játékkénti besorolásának megalapozottságával
         kapcsolatban, utalva arra, hogy a termék nem rendelkezik azon szükséges elemekkel, amelyek a szórakoztató célú játékokat jellemzik,
         hanem az inkább a KN 9505 vámtarifaszáma címében említett „ünnepi tárgyak” fogalmának felel meg.

      14      A 442/2000 rendelet esetében a kérdést előterjesztő bíróság megjegyzi, hogy a vitatott termék nem rendelkezik ugyanazokkal
         a jellemzőkkel, amelyeket az említett rendelet mellékletében szereplő táblázat 3. pontjában írnak le. Úgy véli azonban, hogy
         tekintettel C‑130/02. sz. Krings‑ügyben 2004. március 4‑én hozott ítélet (EBHT 2004., I‑2121. o.) 35. pontjára, az ellenőr
         javaslatának megfelelően értelemszerűen a 442/2000 rendeletet kell alkalmazni. Következésképpen az említett bíróság kétkedik
         az említett rendeletnek a KN szövegével való összhangja felől.

      15      E körülmények között a Gerechtshof te Amsterdam felfüggesztette az eljárást, és előzetes döntéshozatal céljából a következő
         kérdéseket terjesztette a Bíróság elé:

      „1      Úgy kell‑e értelmezni a […] 442/2000/EK rendelet mellékletének 3. pontját, hogy az vonatkozik a tényállásban […] körülírt
         árucikkekre is?

      2)      Ha a válasz igenlő, érvényes‑e a rendelet ebben a tekintetben?
      3)      Ha érvénytelen a rendelet ebben a tekintetben, vagy ha az nem vonatkozik a kérdéses árucikkekre, lehet‑e úgy értelmezni a
         Közös Vámtarifát, hogy ezeket az árucikkeket a [KN] 9505 90 00 [vámtarifaalszáma] alá »ünnepi tárgyként« kell besorolni?”

       Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekről
      16      Előzetesen emlékeztetni kell arra, hogy az alapügy a gázzal töltött, összehegesztett műanyag fóliából és alumíniumrétegből
         készült léggömbök tarifális besorolására vonatkozik, amelyeknek a műanyag fólia a belsejét alkotja. Az olyan azonos összetételű
         léggömböket, amelyeknek a műanyagfóliából a külsejét képezi, a KN‑nek – a nem mechanikusan működő műanyag játékokra vonatkozó –
         9503 90 32 vámtarifaalszáma alá sorolták a 442/2000 rendelet mellékletében szereplő táblázat 3. pontja alapján.

      17      A kérdést előterjesztő bíróság második kérdésével – amelyet elsőként kell megvizsgálni, mivel erre a kérdésre adott nemleges
         válasz esetén az első kérdés tárgytalanná válik – a 442/2000 rendelet mellékletében szereplő táblázat 3. pontjának érvényessége
         felől érdeklődik, amennyiben az a KN 9503 90 32 vámtarifaalszáma alá sorolja be azon összehegesztett műanyag fóliából és alumíniumrétegből
         készült léggömböket, amelyeknek a műanyag fólia a külső részét alkotja.

      18      Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint az Európai Unió Tanácsa széles mérlegelési jogkört ruházott a tagállamok vámszakértőivel
         együttesen eljáró Bizottságra, hogy pontosítsa az adott áruk besorolása során figyelembe vehető vámtarifaszámok tartalmát.
         Azonban a 2518/98 rendelet 9. cikke szerinti intézkedések elfogadására irányuló hatásköre alapján a Bizottság nem jogosult
         arra, hogy módosítsa a vámtarifaszámok tartalmát és hatályát (lásd ebben az értelemben a fent hivatkozott Krings‑ügyben hozott
         ítélet 26. cikkét és a hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).

      19      Meg kell tehát vizsgálni, hogy a KN 9503 90 32 vámtarifaalszámát úgy kell‑e értelmezni, hogy az vonatkozik a 442/2000 rendelet
         mellékletében szereplő táblázat a 3. pontjában leírt léggömbökhöz hasonló termékek besorolására.

      20      Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a jogbiztonság és az ellenőrzés megkönnyítése érdekében az áruk tarifális besorolásának
         meghatározó szempontját általában azok objektív, a KN vámtarifaszám szövegében meghatározott jellemzőiben és tulajdonságaiban
         kell keresni. A KN tekintetében a Bizottság, illetve a HR tekintetében a Vámigazgatások Világszervezete által kidolgozott
         magyarázó megjegyzések fontos eligazítást nyújtanak az egyes vámtarifaszámok tartalmának értelmezéséhez, mindazonáltal nem
         rendelkeznek kötelező hatállyal (lásd a C‑467/03. sz. Ikegami‑ügyben 2005. március 17‑én hozott ítélet [EBHT 2005., I‑2389. o.] 17. pontját).

      21      A termék rendeltetése a tarifális besorolás terén objektív kritériumnak minősülhet, amennyiben a termékhez szorosan kötődik;
         az ilyen szoros kötődés a termék objektív jellemzői és tulajdonságai alapján értékelhető (lásd a fent hivatkozott Ikegami-ügyben
         hozott ítélet 23. pontját és a hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).

      22      Az Anagram álláspontja szerint a 442/2000 rendelet mellékletében szereplő táblázat 3. pontjában leírt léggömböt nem lehet
         „játék”‑nak minősíteni a KN 9503 90 32 vámtarifaalszáma értelmében. Amennyiben ugyanis az ilyen léggömb csak arra alkalmas,
         hogy lebegjen, az nem használható szórakozásra vagy játékra. Ezenkívül az előállításához használt anyagokra tekintettel nem
         kellően ellenálló, illetve tartós a játék céljára való használathoz. Nem felel meg a KN 9503 vámtarifaszám szövegének, sem
         a HR e vámtarifaszámra vonatkozó magyarázó megjegyzéseinek.

      23      Ebben a tekintetben a HR‑nek a 9503 vámtarifaszámra vonatkozó magyarázó megjegyzéseiből az következik, hogy az e vámtarifaszám
         szerinti játék lényegében a személyek (felnőttek és gyerekek) szórakoztatására szánt tárgy.

      24      Meg kell azonban állapítani, hogy az érintett léggömbök kevéssé ellenálló és tartós anyaguk ellenére rendelkeznek ilyen tulajdonsággal,
         mivel rövid élettartamuk és lebegésük nem akadályozza meg különösen a gyerekeket, hogy szórakozzanak és játszanak ezekkel
         a tárgyakkal.

      25      Ezenkívül a léggömbök Bizottság általi besorolása a 442/2000 rendeletben alátámasztja a HR‑nek a 9503 vámtarifaszámra vonatkozó
         magyarázó megjegyzéseit, amelyek pontosítják, hogy ez a vámtarifaszám magában foglalja a léggömböket és a papírsárkányokat
         valamint a – nem társas‑ és sportjátékok céljára használatos – labdákat.

      26      Egyebekben annak nincs jelentősége, hogy az említett léggömböket ünnepi tárgyakként is lehet használni. Mivel ugyanis az áru
         objektív tulajdonságait a vámkezeléskor ellenőrizni lehet, az a körülmény, hogy a termék más felhasználása is elképzelhető,
         nem zárja ki jogi minősítését. A tarifális besoroláshoz nem szükséges, hogy e termék csak és kizárólag az említett objektív
         jellemzőnek megfelelő használatra szánják. Elegendő, ha ez a felhasználás képezi a alapvető rendeltetést (lásd ebben az értelemben
         a C‑395/93. sz. Neckermann Versand ügyben 1994. augusztus 9‑én hozott ítélet [EBHT 1994., I‑4027. o.] 8. és 9. pontját).

      27      Végül a KN 9503 90 és 9503 90 32 vámtarifaalszámainak szövege nem szolgál a gázzal töltött léggömbökre vonatkozóan elkülönülő
         szemponttal. Csak két általános feltételt tartalmaz a KN 9503 90 32 vámtarifaalszáma alá való besoroláshoz, azaz hogy műanyagból
         készüljön, illetve ne mechanikusan működjön, és ennek a két feltételnek eleget tesz a 442/2000 rendelet mellékletében szereplő
         táblázat 3. pontjában érintett termék.

      28      Következésképpen úgy kell válaszolni a kérdést előterjesztő bíróság kérdésére, hogy a második kérdés vizsgálata nem tárt fel
         olyan tényt, amely befolyásolná a 442/2000 rendelet érvényességét, amennyiben a mellékletében szereplő táblázat 3. pontjában
         említett termékeket a KN 9503 90 32 vámtarifaalszáma alá sorolták be.

      29      Az első kérdés tekintetében, amely arra irányul hogy az alapügyben szóban forgó termék besorolható‑e a KN 9503 90 32 vámtarifaalszáma
         alá, emlékeztetni kell arra, hogy a besorolási rendeletek általános hatállyal rendelkeznek, mivel nem egy meghatározott piaci
         szereplőre vonatkoznak, hanem általánosságban azon termékekre, amelyek azonosak a vámkódexbizottság által annak érdekében
         megvizsgáltakkal, hogy a rendelet alapján véleményt nyilvánítson. A besorolási rendelet értelmezése keretében e rendelet hatályának
         meghatározása érdekében egyebek mellett figyelembe kell venni annak indokolását (lásd a fent hivatkozott Krings-ügyben hozott
         ítélet 33. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).

      30      Az Anagram előterjeszti, hogy a 442/2000 rendelet a mellékletében szereplő táblázat 3. pontjában rögzített leírásra tekintettel
         a vitatott termék nem tartozik e pont hatálya alá. Hangsúlyozza a léggömb leírásának határozott módját, azaz hogy műanyagfóliából
         készült, amelynek belsejére alumíniumréteget hegesztenek. Az Anagram szerint ez a rendelkezés csak az ilyen típusú léggömbre
         vonatkozik. A vitatott terméken azonban a műanyag fólia alkotja a léggömb belsejét.

      31      Ebben a tekintetben rá kell mutatni, hogy az alapügyben szóban forgó termék bizonyosan nem azonos a 442/2000 rendelet mellékletében
         szereplő táblázat 3. ponjában leírttal, mivel az nem felel meg minden tulajdonság vonatkozásában azon termék leírásának, amelyet
         ez a pont tartalmaz. Következésképpen, ahogyan arra a holland kormány helyesen mutat rá írásbeli észrevételeiben, az említett
         rendelet nem alkalmazható közvetlenül erre a termékre.

      32      Mindazonáltal, amint azt a Bíróság már megállapította, a KN egységes értelmezését, valamint a gazdasági szereplők egyenlő
         bánásmódját mozdítja elő az a 442/2000 rendelethez hasonló besorolási rendeletek analógia útján történő alkalmazása az ilyen
         rendeletben érintettekhez hasonló termékek esetében (lásd a fent hivatkozott Krings-ügyben hozott ítélet 35. pontját).

      33      Az egyetlen eltérése a szóban forgó és a 442/2000 rendelet mellékletében szereplő táblázat 3. pontjában található leírás szerinti
         termék között egyszerűen azok anyagainak fordított sorrendje, és ahogyan azt Bizottság is megjegyzi, az a termék fő jellemzőit
         nem érinti. Ebből következően az említett rendelet alkalmazható az Anagram termékére.

      34      Ezenkívül ezt az állítást megerősíti az említett 3. pontra vonatkozó indokolás, amelynek értelmében a termékekre különféle
         motívumokat nyomtathatnak, amelyek a jelen esetben különböző ünnepi alkalmakhoz kapcsolódnak, anélkül hogy az befolyásolná
         játékléggömbként való besorolásukat.

      35      Ennélfogva úgy kell válaszolni az első kérdésre, hogy a Bizottság által a 442/2000 rendelet mellékletében szereplő táblázat
         3. pontjában leírt termék vonatkozásában meghatározott besorolás analógia útján alkalmazandó összehegesztett műanyagfóliából
         és alumíniumrétegből készült, gázzal töltött léggömbökre, amelynek a műanyag fólia képezi a belső részét.

      36      A fentiekre tekintettel nem kell válaszolni a harmadik kérdésre.

       A költségekről
      37      Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás
         egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült
         költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.

      A fenti indokok alapján a Bíróság (hatodik tanács) a következőképpen határozott:
      1)      A második kérdés vizsgálata nem tárt fel olyan tényt, amely befolyásolná az egyes árucikkeknek a Kombinált Nómenklatúra szerinti
            besorolásáról szóló, 2000. február 25‑i 442/2000/EK bizottsági rendelet érvényességét, amennyiben az annak mellékletében szereplő
            táblázat 3. pontjában említett termékeket a közös vámtarifának a 2001. augusztus 1‑jei 1832/2002/EK bizottsági rendelettel
            módosított, a vám- és a statisztikai nómenklatúráról, valamint a Közös Vámtarifáról szóló, 1987. július 23‑i 2658/87/EGK tanácsi
            rendelet I. mellékletében szereplő kombinált nómenklatúrája 9503 90 32 vámtarifaalszáma alá sorolták be.
      2)      A Bizottság által a 442/2000 rendelet mellékletében szereplő táblázat 3. pontjában leírt termék vonatkozásában meghatározott
            besorolás analógia útján alkalmazandó összehegesztett műanyag fóliából és alumíniumrétegből készült, gázzal töltött léggömbökre,
            amelynek a műanyag fólia képezi a belső részét.
      Aláírások
      *Az eljárás nyelve: holland.