title: A Közszolgálati Törvényszék (második tanács) 2007. október 4-i ítélete. # María del Carmen de la Cruz és társai kontra Európai Munkahelyi Biztonsági és Egészségvédelmi Ügynökség (OSHA). # Közszolgálat. # F-32/06. sz. ügy

text:
      A KÖZSZOLGÁLATI TÖRVÉNYSZÉK ÍTÉLETE (második tanács)
      2007. október 4.
      F‑32/06. sz. ügy
      María del Carmen de la Cruz és társai
      kontra
      Európai Munkahelyi Biztonsági és Egészségvédelmi Ügynökség (OSHA)
      „Közszolgálat – Szerződéses alkalmazottak – A személyzeti szabályzat reformja – Korábbi helyi alkalmazottak – A besorolás és a díjazás meghatározása a felvétel során – Az állások egyenértékűsége – Konzultáció a személyzeti bizottsággal”
      Tárgy: Az EK 236. cikk és az EA 152. cikk alapján benyújtott kereset, amelyben M. de la Cruz, I. Estrataetxe, S. Grados, G. Moral
         és J. I. Sánchez – mindannyian az OSHA szerződéses alkalmazottai – az OSHA‑nak az őket a 2005. április 28‑i és 29‑i szerződéses
         alkalmazotti szerződésük alapján a III. csoport helyett a II. csoportba besoroló határozatai megsemmisítését, és ebből következően
         a jogaik 2005. május 1‑jével történő visszaállítását, valamint kártérítés és a késedelmi kamatok megfizetését kérik.

      Határozat: A Közszolgálati Törvényszék az OSHA‑nak a felpereseket a 2005. április 28‑án és 29‑én aláírt szerződéses alkalmazotti szerződésük
         alapján a II. csoportba besoroló határozatait megsemmisíti. A Közszolgálati Törvényszék a keresetet ezt meghaladó részében
         elutasítja. A Közszolgálati Törvényszék az OSHA‑t kötelezi a költségek viselésére.

      Összefoglaló
      1.      Tisztviselők – Kereset – Az eljáráshoz fűződő érdek
      (Személyzeti szabályzat, 90. és 91. cikk)
      2.      Tisztviselők – Kereset – Előzetes közigazgatási panasz – Tárgybeli és jogcímbeli azonosság
      (Személyzeti szabályzat, 90. és 91. cikk)
      3.      Tisztviselők – Szerződéses alkalmazottak – Felvétel – Különböző csoportokhoz sorolható feladatok értékelése
      (Az egyéb alkalmazottakra vonatkozó alkalmazási feltételek, 80. cikk, (2) bekezdés)
      4.      Tisztviselők – Szerződéses alkalmazottak – Besorolás
      (Az egyéb alkalmazottakra vonatkozó alkalmazási feltételek, 4. cikk és 80. cikk, (2) bekezdés)
      1.      A sérelmet okozó aktus tudomásulvétele nem szünteti meg ezen aktus sérelmet okozó jellegét. Az ezzel ellentétes megoldás azzal
         járna, hogy megfosztaná az érintettet a rá vonatkozó – és esetleg jogellenes – aktus megtámadásának lehetőségétől, ami ellentétes
         lenne a Szerződés és a személyzeti szabályzat által létrehozott jogorvoslati rendszerrel.

      (lásd a 36. pontot)
      Hivatkozás:
      az Elsőfokú Bíróság T‑587/93. sz., Ortega Urretavizcaya kontra Bizottság ügyben 1996. július 11‑én hozott ítéletének (EBHT‑KSZ 1996.,
         I‑A‑349. o. és II‑1027. o.) 28. pontja.

      2.      A peres eljárást megelőző panasz és az azt követő kereset összhangjának szabálya a kereset elfogadhatatlanságának terhe mellett
         megköveteli, hogy a közösségi bíróság előtt felhozott kifogást már a pert megelőző eljárásban is fel kell hozni annak érdekében,
         hogy a kinevezésre jogosult hatóság a kellő pontossággal megismerhesse az érintett által a vitatott határozattal szemben megfogalmazott
         kifogásokat. E szabályt a pert megelőző eljárás célja, vagyis a tisztviselők és az adminisztráció között felmerülő viták egyezség
         útján történő rendezése igazolja. Az említett hatóságot tehát egyértelműen tájékoztatni kell a panaszos által felhozott kifogásokról,
         hogy esetlegesen javaslatot tudjon tenni neki az egyezség útján történő rendezésre.

      Ebből következően a tisztviselői keresetekben a közösségi bíróság elé terjesztett kérelmek kizárólag a panaszban megjelölt
         kifogásokkal egyező indokon alapuló kifogásokat tartalmazhatnak, ám e kifogások a közösségi bíróság előtt kifejthetők a panaszban
         nem szükségképpen szereplő, azonban ahhoz szorosan kapcsolódó jogalapok és érvek előadásával. Ez utóbbi követelménynek nem
         lehet az a hatása, hogy szigorúan és véglegesen korlátok közé szorítja az esetleges pert megelőző eljárást akkor is, amikor
         a kereset nem módosítja sem a panasz indokát, sem annak tárgyát.

      (lásd a 38–42. pontot)
      Hivatkozás:
      a Bíróság 58/75. sz., Sergy kontra Bizottság ügyben 1976. július 1‑jén hozott ítéletének (EBHT 1976., 1139. o.) 33. pontja;
         242/85. sz., Geist kontra Bizottság ügyben 1987. május 20‑án hozott ítéletének (EBHT 1987., 2181. o.) 9. pontja; 224/87. sz.,
         Koutchoumoff kontra Bizottság ügyben 1989. január 26‑án hozott ítéletének (EBHT 1989., 99. o.) 10. pontja; 133/88. sz., Del
         Amo Martinez kontra Parlament ügyben 1989. március 14‑én hozott ítéletének (EBHT 1989., 689. o.) 9. és 10. pontja; C‑316/97. P. sz.,
         Parlament kontra Gaspari ügyben 1998. november 19‑én hozott ítéletének (EBHT 1998., I‑7597. o.) 17. pontja;

      az Elsőfokú Bíróság T‑57/89. sz., Alexandrakis kontra Bizottság ügyben 1990. március 29‑én hozott ítéletének (EBHT 1990.,
         II‑143. o.) 8. pontja; T‑175/03. sz., Schmitt kontra Európai Újjáépítési Ügynökség ügyben 2004. július 7‑én hozott ítéletének
         (EBHT‑KSZ 2004., I‑A‑211. o. és II‑939. o.) 42. pontja és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat.

      3.      Figyelembe véve azt a széles mérlegelési jogkört, amellyel az intézmények és a végrehajtó ügynökségek rendelkeznek az egyéb
         alkalmazottakra vonatkozó alkalmazási feltételek 80. cikkének (2) bekezdésében szereplő különböző csoportokhoz sorolható feladatok
         megítélésében, az említett csoportok közötti feladatmegosztás tiszteletben tartásának a Közszolgálati Törvényszék által gyakorolt
         felülvizsgálatnak arra a kérdésre kell korlátozódnia, hogy a szerződéskötésre jogosult hatóság ésszerű határok között maradt‑e,
         és mérlegelési jogkörét nem nyilvánvalóan helytelenül gyakorolta‑e.

      (lásd a 65. pontot)
      4.      Az adminisztráció nyilvánvaló mérlegelési hibát követ el, ha a II. csoportba sorol be szerződéses alkalmazottakat, akiket
         olyan feladatokkal bíztak meg, amelyek ellátása magas szintű szaktudást igényel, különösen olyan területeken, mint a könyvelési
         és pénzügyi szabályozás, a közbeszerzési eljárások, az irat- és információkezelés vagy az informatika. E feladatok bizonyosan
         egyeztetési, tervezetkészítési, igazgatási, felügyeleti, sőt esetlegesen tervezési munkát foglalnak magukban, amely bizonyos
         fokú önállóságot igényel. E feladatok meghaladják a II. csoportba tartozó „irodai és titkári feladatok” vagy „irodavezetési
         feladatok” kereteit. Bár az említett feladatok között vannak olyanok, amelyek megfelelhetnek a II. csoportra jellemző hatásköröknek,
         összességében a III. csoportba tartozó hatáskörökre jellemző, az egyéb alkalmazottak alkalmazási feltételei 80. cikkének (2) bekezdése
         értelmében vett „végrehajtási feladatok, tervezetkészítés, könyvelés és más egyenértékű […] feladatok” közé tartoznak.

      Nincs jelentősége annak a körülménynek, hogy az említett alkalmazottak által teljesített feladatokra vonatkozó értékelő jelentések
         olyan időszakra vonatkoznak, amely alatt őket helyi alkalmazottként foglalkoztatták, amennyiben a szerződéses alkalmazottként
         történt felvételüket követően nem változtak jelentősen a rájuk bízott feladatok. Ezenfelül az a tény, hogy az említett alkalmazottak
         korábban az egyéb alkalmazottakra vonatkozó alkalmazási feltételek 2004. május 1‑je előtt hatályos változatának 4. cikke alapján
         helyi alkalmazotti minőségben látták el e feladatokat, nem érintheti az említett alkalmazási feltételek 80. cikke (2) bekezdésének
         értelmezését és megfelelő alkalmazását.

      Az a tény sem releváns, hogy az említett alkalmazottak tisztviselő vagy ideiglenes alkalmazott felügyelete mellett végzik
         feladataikat, mivel az egyéb alkalmazottak alkalmazási feltételei 80. cikkének (2) bekezdésében ez a szabály szerepel valamennyi
         szerződéses alkalmazottra vonatkozóan, függetlenül attól a csoporttól, amelybe tartoznak.

      (lásd a 72–76. pontot)


A Bíróság (ötödik tanács) február 25.-i ítélete: 1999. # Annalisa Carbonari és társai kontra Università degli studi di Bologna, Ministero della Sanità, Ministero dell'Università e della Ricerca Scientifica és Ministero del Tesoro. # Előzetes döntéshozatal iránti kérelem: Pretura circondariale di Bologna - Olaszország. # Szolgáltatásnyújtás szabadsága - Díjazás - Közvetlen hatály. # C-131/97. sz. ügy


title: A Bíróság (harmadik tanács) 2005. október 6-i ítélete.#Az Európai Közösségek Bizottsága kontra Spanyol Királyság.#Tagállami kötelezettségszegés - A hatodik HÉA-irányelv 17. és 19. cikkei -Támogatások - Az adólevonási jog korlátozása.#C-204/03. sz. ügy.

text:
      C‑204/03. sz. ügy
      Az Európai Közösségek Bizottsága
      kontra
      Spanyol Királyság
      „Tagállami kötelezettségszegés – A hatodik HÉA-irányelv 17. és 19. cikke – Támogatások – Az adólevonási jog korlátozása”
      M. Poiares Maduro főtanácsnok indítványa, az ismertetés napja: 2005. március 10.
      A Bíróság ítélete (harmadik tanács), 2005. október 6.
      Az ítélet összefoglalása
      Adórendelkezések – Jogszabályok harmonizálása – Forgalmi adó – Közös hozzáadottértékadó-rendszer – Az előzetesen felszámított
            adó levonása – Az adólevonási jog korlátozása – Támogatások – A kizárólag adóköteles tevékenységet végző adóalanyok által
            viselt hozzáadottérték-adó arányosított levonását előíró és a támogatásokból finanszírozott termékek és szolgáltatások vásárlását,
            illetve igénybevételét terhelő hozzáadottérték-adó levonását korlátozó nemzeti szabályozás – Megengedhetetlenség
      (77/38  tanácsi rendelet, 17. cikk, (2) és (5) bekezdés, és 19. cikk)
      Nem teljesíti a közösségi jogból és különösen a tagállamok forgalmi adóra vonatkozó jogszabályainak összehangolásáról szóló
         77/388 hatodik irányelv 17. cikkének (2) és (5) bekezdéséből és 19. cikkéből eredő kötelezettségeit az a tagállam, amely a
         támogatott tevékenységek esetén előírja a kizárólag adóköteles tevékenységeket végző adóalanyok által viselt hozzáadottérték-adó
         arányosított levonását, és amely a támogatásokból finanszírozott termékek és szolgáltatások vásárlását, illetve igénybevételét
         terhelő hozzáadottérték-adó levonását korlátozó különleges szabályt vezet be.

      (vö. 31. pont és a rendelkező rész)
A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (harmadik tanács)
      2005. október 6.(*)

      „Tagállami kötelezettségszegés – A hatodik HÉA‑irányelv 17. és 19. cikke – Támogatások – Az adólevonási jog korlátozása”
      A C‑ 204/03. sz. ügyben,

      az EK 226. cikk alapján kötelezettségszegés megállapítása iránt a Bírósághoz 2003. május 14‑én

      az Európai Közösségek Bizottsága (képviselik: E. Traversa és L. Lozano Palacios, meghatalmazotti minőségben, kézbesítési cím: Luxembourg)

      felperesnek
      a Spanyol Királyság (képviseli N. Díaz Abad, meghatalmazotti minőségben, kézbesítési cím: Luxembourg)

      alperes ellen
      benyújtott keresete tárgyában,
      A BÍRÓSÁG (harmadik tanács),
      tagjai: A. Rosas tanácselnök, J.‑ P. Puissochet, S. von Bahr (előadó), J. Malenovský és U. Lõhmus bírák,

      főtanácsnok: M. Poiares Maduro,
      hivatalvezető: R. Grass,
      tekintettel az írásbeli szakaszra,
      a főtanácsnok indítványának a 2005. március 10‑ i tárgyaláson történt meghallgatását követően,

      meghozta a következő
      Ítéletet
      1       Az Európai Közösségek Bizottsága keresetében annak megállapítását kéri a Bíróságtól, hogy a Spanyol Királyság, mivel a kizárólag
         adóköteles tevékenységeket végző adóalanyok számára előírta az őket terhelő hozzáadottérték‑adó (a továbbiakban: a HÉA) arányosított
         levonását, és korlátozta a támogatásokból finanszírozott termékek és szolgáltatások vásárlását, illetve igénybevételét terhelő
         HÉA levonását – nem teljesítette a közösségi jogból, különösen az 1995. április 10‑i 95/7/EK tanácsi irányelvvel (HL L 102.,
         18. o.; magyar nyelvű különkiadás 9. fejezet, 1. kötet, 274. o.) módosított, a tagállamok forgalmi adóra vonatkozó jogszabályainak
         összehangolásáról – közös hozzáadottértékadó‑rendszer: egységes adóalap‑megállapításról szóló 1977. május 17‑i 77/388/EGK
         hatodik tanácsi irányelv (HL L 145., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 9. fejezet, 1. kötet, 23. o., a továbbiakban: a hatodik
         irányelv) 17. cikkének (2) és (5) bekezdéséből és a 19. cikkéből eredő kötelezettségeit.

       A jogi háttér
       A közösségi szabályozás
      2       A hatodik irányelv 11. cikke A. része (1) bekezdésének a) pontja szerint az adóalap a következő:
      „[…] termékértékesítés és szolgáltatásnyújtás teljesítése esetén minden, ami a teljesítés ellenértékét képezi, amelyet az
         átadó [helyesen: az eladó] vagy a szolgáltatást teljesítő ezért az értékesítésért az átvevőtől [helyesen: a vevőtől], a szolgáltatás
         címzettjétől vagy harmadik személytől kap vagy kapnia kell, beleértve az ezen értékesítés árával közvetlenül összefüggő támogatásokat”.

      3       A hatodik irányelvnek a 28f. cikkével módosított 17. cikke (2) bekezdésének a) pontja szerint „[a]mennyiben a termékeket és
         szolgáltatásokat adóköteles tevékenységéhez használta fel, az adóalany jogosult az általa fizetendő adóból levonni a következő
         összegeket: […] az olyan, belföldön adóköteles termékek és szolgáltatások után fizetendő, illetve megfizetett hozzáadottérték‑adó,
         amelyet részére egy másik adóalany szállított vagy fog szállítani, illetve teljesített vagy fog teljesíteni”.

      4       Ugyanezen cikk (5) bekezdése ekként rendelkezik:
      „Amennyiben az adóalany termékeket és szolgáltatásokat olyan értékesítéshez használ fel, amelyre a (2) és a (3) bekezdés szerint
         adólevonási jog áll fenn, és ezzel egyidejűleg olyan értékesítéshez is, amelyre nézve nem áll fenn az adólevonási jog, úgy
         a hozzáadottérték‑adó levonását csupán addig a mértékéig lehet megengedni, amely az először említett értékesítésre vonatkozik
         [helyesen:, az adólevonás csak a hozzáadottérték‑adónak az adóköteles tevékenységekkel arányos része tekintetében engedélyezhető].

      E levonható hányadot a 19. cikknek megfelelően az adóalany által teljesített összes értékesítésre alkalmazni kell.
      […]”
      5       A hatodik irányelv „A levonható arányosított adó kiszámítása” című 19. cikkének (1) bekezdése ekként rendelkezik:
      „A 17. cikk (5) bekezdésének első albekezdése szerinti levonható arányosított adó a következő tört eredménye, amelynél:
      –       a számlálóban a 17. cikk (2) és (3) bekezdése szerint az adólevonásra jogosító éves tevékenység [helyesen a tevékenység árbevételének]
         teljes, hozzáadottérték‑adó nélkül számított összege szerepel,

      –       a nevezőben pedig a számlálóban szereplő, továbbá az adólevonásra nem jogosító éves tevékenység [helyesen a tevékenység árbevételének]
         teljes, hozzáadottérték‑adó nélkül számított összege szerepel. A tagállamok a nevezőbe bevonhatják mindazon szubvenciók összegét
         is, amelyek nem szerepelnek a 11. cikk A. része (1) bekezdésének a) pontjában.

      […]”
       A nemzeti szabályozás
      6       Az 1997. december 30‑i 66/1997. törvénnyel (BOE 313. sz., 1997. december 31., 38517. o.) módosított, a hozzáadottérték‑adóról szóló, 1992. december 28‑i 37/1992. törvény
         (BOE 312. sz., 1992. december 29., 44247. o., a továbbiakban: a 37/1992. törvény) 102. cikke tartalmazza az arányosított HÉA levonásának
         szabályait. E cikk első bekezdése ekként rendelkezik:

      „Az arányosítási szabályt akkor kell alkalmazni, ha az adóalany kereskedelmi vagy szakmai tevékenységének gyakorlása során
         egyidejűleg adólevonásra jogosító termékértékesítéseket, illetve szolgáltatásnyújtásokat és ugyanolyan jellegű, adólevonásra
         nem jogosító egyéb tevékenységeket végez.

      Az arányosítási szabályt akkor is alkalmazni kell, ha az adóalany olyan támogatásokat kap, amely a jelen törvény 78. cikke
         (2) bekezdésének 3) pontja értelmében nem része az adóalapnak, amennyiben annak célja az adóalany kereskedelmi, illetve szakmai
         tevékenységének finanszírozása.”

      7       A törvény 104. cikke rendelkezik az általános hányadról. E cikk (2) bekezdése második albekezdésének 2) pontja szerint:
      „A pénzbeli támogatások növelik a tört nevezőjét, azonban a támogatás egy‑egy ötöde elszámolható a támogatás folyósítása szerinti
         és az azt következő négy adóévben. Mindazonáltal kizárólag azon pénzbeli támogatások csökkentik az e tevékenységek után fizetett
         vagy fizetendő levonható HÉA összegét, amelyeket az adóköteles, illetve bizonyos, a nem HÉA‑mentes tevékenységek folytatása
         során vásárolt, illetve igénybe vett termékek és szolgáltatások finanszírozása céljából nyújtottak, és olyan mértékben, amelyet
         a támogatás képvisel azok árában.”

       A pert megelőző eljárás
      8       A spanyol kormánynak 2001. április 20‑án küldött felszólító levelével a Bizottság megindította az EK 226. cikke szerinti kötelezettségszegés
         megállapítása iránti eljárást. A Bizottság e levélben azt állítja, hogy a 37/1992. törvény 104. cikke (2) bekezdése második
         albekezdésének 2) pontja a hatodik irányelv 17. cikkének (2) és (5) bekezdését és 19. cikkét sértve korlátozza a HÉA‑levonás
         jogát.

      9       A felszólításra válaszolva a Spanyol Királyság 2001. május 28‑i levelében benyújtotta észrevételeit.
      10     Mivel a Bizottság nem tartotta kielégítőnek a választ, 2002. június 27‑én indokolással ellátott véleményt bocsátott ki, amelyben
         felhívta a tagállamot, hogy a közléstől számított két hónapos határidőn belül tegye meg a véleménynek való megfeleléshez szükséges
         intézkedéseket.

      11     A Spanyol Királyság 2002. szeptember 20‑i levelében adott választ az indokolással ellátott véleményre, hangsúlyozva, hogy
         nem ért egyet a Bizottság álláspontjával.

       A keresetről
       Előzetes megjegyzések
      12     Megállapítandó, hogy a jelen ítélet 6. és 7. pontjában említett 37/1992. törvény rendelkezései egy általános és egy különös
         szabályt tartalmaznak.

      13     E törvénynek a jelen ítélet 7. pontjában hivatkozott 104. cikke első mondatával együtt alkalmazandó 102. cikkében kifejtett
         általános szabály értelmében az adóalany kereskedelmi vagy szakmai tevékenységének finanszírozását célzó, a HÉA alapjába nem
         tartozó támogatásokat a levonható arányosított adó kiszámításánál akként kell figyelembe venni, hogy azokat a tört nevezőjében
         kell szerepeltetni. E támogatások így általában szűkítik az adóalanyokat megillető adólevonási jogot. Ezen adóalanyok alatt
         nemcsak azon személyeket kell érteni, akik mind az adólevonásra jogosító adóköteles, mind az adólevonásra nem jogosító adómentes
         tevékenységeik folytatásához vásárolnak termékeket és vesznek igénybe szolgáltatásokat (a továbbiakban: vegyes tevékenységű
         adóalanyok), hanem azokat is, amelyek e termékeket és szolgáltatásokat kizárólag az adólevonásra jogosító adóköteles tevékenységek
         folytatásához használják (a továbbiakban: adóköteles tevékenységű adóalanyok).

      14     A 37/1992. törvény – a jelen ítélet 7. pontjában hivatkozott – 104. cikkének második mondata tartalmazza a különös szabályt.
         Ennek értelmében az adóköteles, illetve bizonyos, a nem HÉA‑mentes tevékenységek folytatása céljából vásárolt, illetve igénybe
         vett termékek és szolgáltatások finanszírozására irányuló pénzbeli támogatások csökkentik az e tevékenységek után fizetett
         vagy fizetendő levonható HÉA összegét olyan mértékben, amelyet a támogatás képvisel azok árában. Következésképpen, abban az
         esetben, ha a támogatás összege eléri a termék vagy a szolgáltatás vételárának 20%‑át, az e terméket, illetve szolgáltatást
         terhelő levonható HÉA összege 20%‑kal csökken.

       A felek érvei
      15     A Bizottság szerint a 37/1992. törvény jogszerűtlenül korlátozza a hatodik irányelv 19. cikkével együttesen értelmezendő 17. cikk
         (5) bekezdésében rögzített adólevonási jogot azzal, hogy e korlátozást nemcsak a vegyes, hanem az adóköteles tevékenységű
         adóalanyokra is alkalmazni rendeli. Ezenkívül pedig az e törvényben foglalt különös szabály a hatodik irányelvben nem szereplő,
         és azzal ellentétes levonási mechanizmust vezet be.

      16     A spanyol kormány úgy véli, hogy a Bizottság a hatodik irányelvet szó szerint értelmezi, ami figyelmen kívül hagyja annak
         célját és különösen a HÉA semlegességének elvét.

      17     A spanyol kormány szerint a hatodik irányelv 19. cikkében nem kizárólag a 17. cikk (5) bekezdésben említett arányosított adó
         kiszámításának szabályáról van szó, amely meghatározza, hogy a vegyes tevékenységű adóalanyok esetén miként kell kiszámítani
         az adólevonásra jogosító adóköteles tevékenységeknek az összes adóköteles és adómentes tevékenységen belüli hányadát. Azzal,
         hogy a jogalkotó a 19. cikkben kimondta, hogy a tagállamok bevonhatják a nevezőbe a támogatások azon részét, amely nem kapcsolódik
         közvetlenül az értékesítés árához, és amely így nem szerepel az irányelv 11. cikke A. része (1) bekezdésének a) pontjában,
         kivételt állapított meg a 17. cikk (5) bekezdésében a vegyes tevékenységű adóalanyok vonatkozásában előírt szabály alól, amelyben
         lehetővé tette az adóköteles tevékenységű adóalanyok adólevonási jogának korlátozását.

      18     A spanyol kormány előadja, hogy a hatodik irányelv 19. cikkének célja, hogy a tagállamok számára lehetővé tegye, hogy a verseny
         területén helyreállítsák az egyensúlyt, és ily módon tiszteletben tartsák az adósemlegesség elvét. Álláspontja alátámasztására
         annak a fuvarozónak a példájára hivatkozik, aki jármű beszerzésére kap támogatást. A támogatás lehetővé teszi számára a szolgáltatás
         árának, és ezáltal a szolgáltatást terhelő HÉA összegének csökkentését. Ha a fenti fuvarozó ezenkívül teljes mértékben levonhatja
         az e támogatásból megvalósított beszerzéseit terhelő HÉA‑t, további előnyre tesz szert azon versenytársaihoz képest, akik
         nem kapnak támogatást.

      19     E kormány ehhez hozzáfűzi, hogy a 37/1992. törvény kevésbé korlátozza az adólevonási jogot, mint ahogy az a hatodik irányelv
         19. cikkének alkalmazásából egyébként következik, mivel az előbbi kizárólag a támogatásból beszerzett termékeket vagy igénybe
         vett szolgáltatásokat terhelő HÉA levonására vonatkozik, és nem érinti az adóalany által beszerzett, illetve igénybevett egyéb
         termékeket és szolgáltatásokat terhelő adó levonását.

      20     A spanyol kormány másodlagosan azt kéri a Bíróságtól, hogy amennyiben az nem ért egyet az általa javasolt értelmezéssel, ítéletének
         hatályát időbeli korlátozással állapítsa meg. Az ítélet hatályának nem visszamenőleges jelleggel történő megállapítását az
         indokolja, hogy egyfelől a spanyol hatóságok jóhiszeműen jártak el a szóban forgó jogszabály meghozatalakor, másfelől a Bíróság
         ítélete nehézségeket okozhat.

       A Bíróság álláspontja
      21     A hatodik irányelv 17. cikkének (2) bekezdése mondja ki a HÉA levonásához fűződő jog elvét. Az adólevonási jog azon termékeket
         vagy szolgáltatásokat terhelő előzetesen felszámított adóra vonatkozik, amelyeket az adóalany adóköteles tevékenységéhez használ
         fel.

      22     Amennyiben az adóalany egyidejűleg adólevonásra jogosító adóköteles és arra nem jogosító adómentes tevékenységeket is végez,
         a hatodik irányelv 17. cikkének (5) bekezdése akként rendelkezik, hogy az adólevonás csak a HÉAÁ‑nak az adóköteles tevékenységekkel
         arányos része tekintetében engedélyezhető. Az arányosított adót az irányelv 19. cikkében meghatározott szabályok szerint kell
         kiszámítani.

      23     Amint azt a Bíróság több ízben kimondta, az adólevonási jog bármilyen korlátozása befolyásolja az adóteher szintjét, és azt
         minden tagállamban hasonlóan kell alkalmazni. Következésképpen az ez alóli kivételek kizárólag a hatodik irányelvben kifejezetten
         rögzített esetekben lehetségesek (lásd különösen az 50/87. sz., Bizottság kontra Franciaország ügyben 1988. szeptember 21‑én hozott ítélet [EBHT 1988., 4797. o.] 17. pontját, a C‑ 62/93. sz., BP Soupergaz ügyben 1995. július 6‑án hozott ítélet [EBHT 1995., I‑ 1883. o.] 18. pontját és a C‑ 409/99. sz., Metropol és Stadler ügyben 2002. január 8‑án hozott ítélet [EBHT 2002., I‑ 81. o.] 42. pontját).

      24     E tekintetben meg kell állapítani, hogy a hatodik irányelvnek „A levonható arányosított adó kiszámítása” című 19. cikke kifejezetten
         a 17. cikk (5) bekezdésére hivatkozik, amelyhez szervesen kapcsolódik.

      25      Így e 17. cikk (5) tükrében kell értelmezni a hatodik irányelv 19. cikke (1) bekezdése második francia bekezdésének a 11. cikk
         A. része (1) bekezdése a) pontjában nem szereplő – vagyis az értékesített termék vagy nyújtott szolgáltatás árába be nem épülő,
         és a HÉA alapját nem képező – támogatásokra utaló rendelkezéseit. E cikk, amint az a szövegéből kifejezetten következik, kizárólag a vegyes tevékenységű
         adóalanyokra vonatkozik. Ebből következően, mivel a 19. cikk (1) bekezdésének második francia bekezdése nem a vegyes és az
         adóköteles tevékenységű adóalanyokra egyaránt vonatkozó kivételes szabály, az kizárólag a vegyes tevékenységű adóalanyokra
         vonatkozóan teszi lehetővé az adólevonási jog korlátozását az ily módon meghatározott támogatások figyelembevételével.

      26     Következésképpen azzal, hogy a 37/1992. törvényben írt szabály az adóköteles tevékenységű adóalanyokra is kiterjesztette az
         adólevonási jog korlátozását, olyan korlátozást vezetett be, amely túllép a hatodik irányelv 17. cikkének (5) bekezdésében
         és 19. cikkében kifejezetten említett korlátozáson, és sérti az irányelv rendelkezéseit.

      27     A fenti törvény által bevezetett különös szabályt illetően elegendő arra utalni, hogy az az adólevonási jognak olyan mechanizmusát
         vezeti be, amely sem a hatodik irányelv 17. cikkének (5) bekezdésében vagy 19. cikkében, sem az irányelv más rendelkezéseiben
         nem szerepel. Következésképpen az irányelv alapján nem engedhető meg e mechanizmus.

      28     El kell vetni a spanyol kormány érvelését, miszerint a hatodik irányelv 19. cikkének általa javasolt értelmezésével jobban
         biztosítható az egyensúly fenntartása a verseny területén, és így a HÉA‑semlegesség tiszteletben tartása. A tagállamok ugyanis
         kötelesek a hatodik irányelvet akkor is alkalmazni, ha azt nem tartják tökéletesnek. Amint az a C‑ 338/98. sz., Bizottság kontra Hollandia ügyben 2001. november 8‑án hozott ítélet [EBHT 2001., I‑ 8265. o.] 55. és 56. pontjából kitűnik, a tagállamok még akkor sem térhetnek el az irányelv kifejezett rendelkezéseitől azzal,
         hogy az irányelv 17. és 19. cikkében meghatározottaktól eltérő korlátozásokat vezetnek be az adólevonási jog területén, ha
         a hatodik irányelv által kitűzött egyes olyan célok, mint pl. az adósemlegesség elve, az egyes tagállamok által javasolt értelmezéssel
         jobban elérhetők.

      29     A bírósági ítélet hatályának a spanyol kormány által kért időbeli korlátozását illetően pedig emlékeztetni kell arra, hogy
         a Bíróság csak kivételes esetben, a közösségi jogrend lényegéhez tartozó jogbiztonság általános elve alapján dönthet az ilyen
         korlátozásról.

      30     Amint a főtanácsnok az indítványának 24. pontjában e tekintetben megjegyezte, meg kell állapítani, hogy a tagállami hatóságok
         a szóban forgó közösségi rendelkezések hatályával kapcsolatban fennálló objektív és nagyfokú bizonytalanság miatt voltak kénytelenek
         elfogadni a közösségi joggal össze nem egyeztethető rendelkezéseket vagy intézkedéseket (lásd a C‑ 359/97. sz., Bizottság kontra Nagy Britannia ügyben 2000. szeptember 12‑én hozott ítélet [EBHT 2000., I‑ 6355. o.] 92. pontját). Azonban a jelen esetben nem állt fenn ilyen bizonytalanság. Ezért a jelen ügyben nem szükséges korlátozni
         az ítélet időbeli hatályát.

      31     A fenti megfontolásokra tekintettel meg kell állapítani, hogy Spanyol Királyság – mivel előírta a kizárólag adóköteles tevékenységeket
         végző adóalanyok által viselt HÉA arányosított levonását, és a támogatásokból finanszírozott termékek és szolgáltatások vásárlását,
         illetve igénybevételét terhelő hozzáadottérték‑adó levonását korlátozó különös szabályt vezetett be – nem teljesítette a közösségi
         jogból, különösen a hatodik tanácsi irányelv 17. cikkének (2) és (5) bekezdéséből és a 19. cikkéből eredő kötelezettségeit.

       A költségekről
      32     Az eljárási szabályzat 69. cikkének 2. §‑a alapján a Bíróság a pervesztes felet kötelezi a költségek viselésére, ha a pernyertes
         fél ezt kérte. A Spanyol Királyságot, mivel pervesztes lett, a Bizottság kérelmének megfelelően kötelezni kell a költségek
         viselésére.

      A fenti indokok alapján a Bíróság (harmadik tanács) a következőképpen határozott:
      1)      A Spanyol Királyság – mivel előírta a kizárólag adóköteles tevékenységeket végző adóalanyok által viselt hozzáadottérték‑adó
            arányosított levonását, és a támogatásokból finanszírozott termékek és szolgáltatások vásárlását, illetve igénybevételét terhelő
            hozzáadottérték‑adó levonását korlátozó különös szabályt vezetett be – nem teljesítette a közösségi jogból, különösen az 1995.
            április 10‑i 95/7/EK tanácsi irányelvvel módosított, a tagállamok forgalmi adóra vonatkozó jogszabályainak összehangolásáról
            – közös hozzáadottértékadó‑rendszer: egységes adóalap‑megállapításról szóló 1977. május 17‑i 77/388/EGK hatodik tanácsi irányelv
            17. cikkének (2) és (5) bekezdéséből és a 19. cikkéből eredő kötelezettségeit.
      2)      A Bíróság a Spanyol Királyságot kötelezi a költségek viselésére.
      Aláírások
      * Az eljárás nyelve: spanyol.


A Bíróság 1976. január 21-i ítélete. # Société des produits Bertrand SA kontra az Európai Közösségek Bizottsága. # 40-75. sz. ügy


A Bíróság 1976. június 15-i ítélete. # EMI Records Limited kontra CBS Schallplatten GmbH. # Előzetes döntéshozatal iránti kérelem: Landgericht Köln - Németország. # 96-75. sz. ügy


A Bíróság (első tanács) január 19.-i ítélete: 1984. # Michel Advernier és társai kontra az Európai Közösségek Bizottsága. # Tisztviselő - Bértábla felülvizsgálata. # 211/80. sz. ügy


Az Elsőfokú Bíróság (ötödik tanács) 1990. december 13-i ítélete. # José Maria González Holguera kontra Európai Parlament. # Tisztviselők. # T-115/89. sz. ügy


A Törvényszék ítélete (ötödik tanács), 2017. június 21.#Tillotts Pharma AG kontra az Európai Unió Szellemi Tulajdoni Hivatala.#Európai uniós védjegy – Felszólalási eljárás – Az OCTASA európai uniós szóvédjegy bejelentése – PENTASA korábbi német és benelux szóvédjegy – Viszonylagos kizáró ok – Összetéveszthetőség – A 207/2009/EK rendelet 8. cikke (1) bekezdésének b) pontja.#T-632/15. sz. ügy.


title: A Bíróság ítélete (harmadik tanács), 2012. november 29.#SC Gran Via Moineşti SRL kontra Agenţia Naţională de Administrare Fiscală (ANAF) és Administraţia Finanţelor Publice Bucureşti Sector 1.#A Curtea de Apel Bucureşti (Románia) által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem.#2006/112/EK irányelv – Hozzáadottérték-adó – 167., 168. és 185. cikk – Levonási jog – A levonások korrekciója – Földterület és az ezen emelt építmények megszerzése ezen építmények lebontása és e földterületen ingatlanprojekt megvalósítása céljából.#C‑257/11. sz. ügy.

text:
         A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (harmadik tanács)
      2012. november 29. (
            *1
         )
      „2006/112/EK irányelv — Hozzáadottérték-adó — 167., 168. és 185. cikk — Levonási jog — A levonások korrekciója — Földterület és az ezen emelt építmények megszerzése ezen építmények lebontása és e földterületen ingatlanprojekt megvalósítása céljából”
      A C-257/11. sz. ügyben,
      az EUMSZ 267. cikk alapján benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában, amelyet a Curtea de Apel Bucureşti (Románia) a Bírósághoz 2011. május 26-án érkezett, 2010. december 20-i határozatával terjesztett elő az előtte
      az SC Gran Via Moineşti SRL

      és
      az Agenţia Naţională de Administrare Fiscală (ANAF),
      az Administraţia Finanţelor Publice Bucureşti Sector 1

      között folyamatban lévő eljárásban,
      A BÍRÓSÁG (harmadik tanács),
      tagjai: R. Silva de Lapuerta (előadó), a harmadik tanács elnökeként eljárva, K. Lenaerts, G. Arestis, J. Malenovský és T. von Danwitz bírák,
      főtanácsnok: Y. Bot,
      hivatalvezető: R. Şereş tanácsos,
      tekintettel az írásbeli szakaszra és a 2012. június 21-i tárgyalásra,
      figyelembe véve a következők által előterjesztett észrevételeket:

               —

               az SC Gran Via Moineşti SRL képviseletében A. Lefter, V. Rădoi és M. Mitroi avocaţi,

               —

               a román kormány képviseletében R. H. Radu, R.-I. Munteanu és I. Bara, meghatalmazotti minőségben,

               —

               az Európai Bizottság képviseletében C. Soulay és L. Bouyon, meghatalmazotti minőségben,

         tekintettel a főtanácsnok meghallgatását követően hozott határozatra, miszerint az ügy elbírálására a főtanácsnok indítványa nélkül kerül sor,
      meghozta a következő

         Ítéletet

               1

               Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem a közös hozzáadottértékadó-rendszerről szóló, 2006. november 28-i 2006/112/EK tanácsi irányelv (HL L 347., 1. o.) 167., 168. és 185. cikkének értelmezésére vonatkozik.

               2

               E kérelmet az SC Gran Via Moineşti SRL (a továbbiakban: GVM) és az Agenţia Naţională de Administrare Fiscală (ANAF) (nemzeti adóigazgatási hivatal; a továbbiakban ANAF), valamint az Administraţia Finanţelor Publice Bucureşti Sector 1 (bukaresti 1. kerületi pénzügyi hivatal; a továbbiakban: AFP) között a GVM-re kivetett azon hozzáadottérték-adó (a továbbiakban: héa) tárgyában folyamatban lévő jogvitában terjesztették elő, amelyet rá egy földterületnek és az ezen létesített építményeknek ingatlanprojekt megvalósítása céljából történő megvétele vonatkozásában vetettek ki.

         Jogi háttér

               3

               A 2006/112 irányelv 9. cikkének (1) bekezdése értelmében:
               „»Adóalany« az a személy, aki bármely gazdasági tevékenységet bárhol önállóan végez, tekintet nélkül annak céljára és eredményére.
               »Gazdasági tevékenység« a termelők, a kereskedők, illetve a szolgáltatók valamennyi tevékenysége, beleértve a kitermelő-ipari és mezőgazdasági tevékenységeket, valamint a szabadfoglalkozású vagy azzal egyenértékű tevékenységeket is. Gazdasági tevékenységnek minősül különösen a materiális vagy immateriális javak tartós bevétel elérése érdekében történő hasznosítása.”

               4

               Ezen irányelv 167. cikke előírja:
               „Az adólevonás joga abban az időpontban keletkezik, amikor a levonható adó megfizetési kötelezettsége keletkezik.”

               5

               Az említett irányelv 168. cikke kimondja:
               „Az adóalany, amennyiben a termékeket és szolgáltatásokat az adóköteles tevékenységének folytatása szerinti tagállamban adóköteles tevékenységéhez használja fel, jogosult az általa fizetendő adó összegéből levonni a következő összegeket:

                        a)

                        a részére más adóalany által teljesített vagy teljesítendő termékértékesítés vagy szolgáltatásnyújtás után az ebben a tagállamban fizetendő vagy megfizetett HÉA-t;

                  [...]”

               6

               Ugyanezen irányelv 184. cikke az alábbiak szerint rendelkezik:
               „Az eredeti adólevonást korrigálni kell, ha az több vagy kevesebb, mint amelyre az adóalany jogosult volt.”

               7

               A 2006/112 irányelv 185. cikkének szövege a következő:
               „(1)   Korrekcióra különösen akkor kerül sor, ha az adólevonás összegének meghatározásakor figyelembe vett tényezők a HÉA-bevallás benyújtása után módosultak, többek között meghiúsult beszerzések vagy kapott árengedmények esetén.
               (2)   Az (1) bekezdéstől eltérve nem kerülhet sor korrekcióra részben vagy egészben kifizetetlen ügyletek esetében, a termék megfelelően bizonyított vagy igazolt megsemmisülése, elvesztése vagy ellopása esetében, valamint a 16. cikkben említett kis értékű ajándékok és minták céljára felhasznált termék esetében.
               Részben vagy egészben kifizetetlen ügyletek és lopás esetében azonban a tagállamok megkövetelhetik a korrekciót.”

               8

               Az említett irányelv 186. cikke értelmében a 184. és 185. cikk alkalmazására vonatkozó részletes szabályokat a tagállamok állapítják meg.

         Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések

               9

               A GVM 2007. március 16-án megkötött adásvételi szerződéssel megvásárolt egy földterületet és az azon létesített építményeket.

               10

               E szerződés értelmében az ezen építményekre vonatkozó bontási engedély is átszállt a GVM-re.

               11

               Ezen engedély alapján a GVM bontási munkálatokat végzett, amelyekről 2008. szeptember 30-án jegyzőkönyvet vettek fel.

               12

               Egyébiránt 2008. április 16-án városrendezési tanúsítványt bocsátottak ki a GVM részére a célból, hogy építési engedélyt kaphasson a szóban forgó földterület parcellázása céljából.

               13

               A GVM levonta a megvásárolt földterület és az építmények egészére vonatkozó héát, és héabevallást nyújtott be az AFP-hez, amelyet 2008. október 27-én vettek nyilvántartásba, és negatív egyenleget tüntetett fel, a visszatérítés lehetőségével.

               14

               Egy adóügyi ellenőrzést követően az AFP 2009. május 8-án kiállította az adóügyi ellenőrzésről szóló jelentést, és május 12-én adómegállapító határozatot bocsátott ki, amelynek értelmében az említett építmények lebontására figyelemmel el kellett végezni a lebontott építményekre vonatkozó, a GVM által levont héa korrekcióját.

               15

               2009. június 19-én benyújtott panaszában a GVM ezen adóügyi ellenőrzésről szóló jelentés és adómegállapító határozat hatályon kívül helyezését kérte arra hivatkozva, hogy szándéka a földterület megszerzésére irányult, parcellázás céljából, és ezen összefüggésben az e földterületen létesített építmények megszerzése elkerülhetetlen volt. Következésképpen a GVM nem végezte el az ezen építményekre vonatkozó, eredetileg levont héa korrekcióját, mivel ezen építmények bontása befektetési tervének részét alkotta, és a parcellázási projekt adóköteles ügyletek megvalósítását szolgálta.

               16

               2009. szeptember 11-i határozatában az ANAF azon indokkal utasította el e panaszt, hogy a GVM jogellenesen vonta le az említett építményekre vonatkozó héát, mivel ezen építményeket nem adóköteles ügyletek megvalósítása, hanem kizárólag ezek bontásának céljából szerezte meg. E tekintetben az ANAF arra hivatkozik, hogy ezen építményeket készletként, nem pedig tárgyi eszközként vették könyvelésbe.

               17

               A kérdést előterjesztő bírósághoz 2009. október 8-án benyújtott keresetében a GVM a szóban forgó határozat, a 2009. május 8-i adóügyi ellenőrzésről szóló jelentés, illetve az AFP által 2009. május 12-én kibocsátott adómegállapító határozat hatályon kívül helyezését kérte.

               18

               Ilyen körülmények között a Curtea de Apel Bucureşti az eljárás felfüggesztéséről határozott, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjesztette a Bíróság elé:

                        „1)

                        Lebontásra váró építményeknek a földterülettel együtt, a héa hatálya alá tartozó gazdasági társaság által, valamely lakónegyed e földrészleten történő felépítése céljából történő megvásárlása az építmények megvásárlására vonatkozó héa levonásához való jogosultság megszerzése céljából tekinthető-e előzetes tevékenységnek, azaz a lakónegyed megvalósításához szükséges beruházási ráfordításnak a [2006/112] irányelv 167. és 168. cikke értelmében?

                        2)

                        A [2006/112] irányelv 185. cikkének (2) bekezdésére figyelemmel a földterülettel együtt megvásárolt, lebontásra váró építményeknek valamely lakónegyed e földrészleten történő felépítése céljából történő lebontására vonatkozik-e az építmények megvásárlására vonatkozó héakorrekció?”

         Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekről

         Az első kérdésről

               19

               Első kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra keresi a választ, hogy a 2006/112 irányelv 167. és 168. cikkét úgy kell-e értelmezni, hogy a földterületet és az azon létesített építményeket ez utóbbiak lebontása és a földterület felparcellázása céljából megszerző társaság jogosult az említett építmények megszerzésére vonatkozó héa levonására.

               20

               Emlékeztetni kell arra, hogy a Bíróság állandó ítélkezési gyakorlata értelmében az adóalanyok azon joga, hogy az általuk fizetendő héából levonják az általuk beszerzett árukat és igénybe vett szolgáltatásokat terhelő előzetesen felszámított adót, az uniós szabályozás által bevezetett közös héarendszer egyik alapelvét képezi (a C-80/11. és C-142/11. sz., Mahagében és Dávid egyesített ügyekben 2012. június 21-én hozott ítélet 37. pontja és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).

               21

               E tekintetben a Bíróság már több alkalommal hangsúlyozta, a 2006/112 irányelv 167. és azt követő cikkeiben foglalt adólevonási jog a héa mechanizmusának szerves részét képezi, és főszabály szerint nem korlátozható. E jog a teljesített ügyleteket terhelő előzetesen felszámított adó teljes összege tekintetében azonnal érvényesül (lásd különösen a C-110/98-C-147/98. sz., Gabalfrisa és társai egyesített ügyekben 2000. március 21-én hozott ítélet [EBHT 2000., I-1577. o.] 43. pontját; a C-63/04. sz. Centralan Property ügyben 2005. december 15-én hozott ítélet [EBHT 2005., I-11087. o.] 50. pontját; a C-439/04. és C-440/04. sz., Kittel és Recolta Recycling egyesített ügyekben 2006. július 6-án hozott ítélet [EBHT 2006., I-6161. o.] 47. pontját, valamint a fent hivatkozott Mahagében és Dávid egyesített ügyekben hozott ítélet 38. pontját).

               22

               Az adólevonások rendszerének az a célja, hogy a vállalkozót teljes egészében mentesítse valamennyi gazdasági tevékenysége keretében a fizetendő vagy megfizetett héa terhe alól. A közös héarendszer, következésképpen, valamennyi gazdasági tevékenység adóterhét illetően biztosítja a semlegességet, függetlenül azok céljától és eredményétől, feltéve hogy az említett tevékenységek főszabály szerint maguk is héakötelesek (lásd a 268/83. sz. Rompelman-ügyben 1985. február 14-én hozott ítélet [EBHT 1985., 655. o.] 19. pontját; a C-37/95. sz. Ghent Coal Terminal ügyben 1998. január 15-én hozott ítélet [EBHT 1998., I-1. o.] 15. pontját; a fent hivatkozott Gabalfrisa és társai egyesített ügyekben hozott ítélet 44. pontját; a C-32/03. sz. Fini H-ügyben 2005. március 3-án hozott ítélet [EBHT 2005., I-1599. o.] 25. pontját; a fent hivatkozott Centralan Property ügyben hozott ítélet 51. pontját, valamint a fent hivatkozott Mahagében és Dávid egyesített ügyekben hozott ítélet 39. pontját).

               23

               A 2006/112 irányelv 168. cikkének szövegéből az következik, hogy a levonási jog érvényesítéséhez egyrészt szükséges, hogy az érintett személy az irányelv értelmében „adóalanynak” minősüljön, másrészt hogy az érintett termékeket és szolgáltatásokat adóköteles tevékenységéhez használja fel (a fent hivatkozott Centralan Property ügyben hozott ítélet 52. pontja).

               24

               A szóban forgó irányelv 9. cikkének (1) bekezdése értelmében az „adóalany” fogalma a „gazdasági tevékenység” viszonylatában kerül meghatározásra (lásd a fent hivatkozott Fini H-ügyben hozott ítélet 19. pontját).

               25

               E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy a gazdasági tevékenységéhez eszközöket megszerző magánszemély adóalany minőségében jár el még akkor is, ha az eszközt nem azonnal használja fel a gazdasági tevékenység céljára (a C-97/90. sz. Lennartz-ügyben 1991. július 11-én hozott ítélet [EBHT 1991., I-3795. o.] 14. pontja).

               26

               A Bíróság állandó ítélkezési gyakorlata értelmében ugyanis a gazdasági tevékenységnek a 2006/112 irányelv 9. cikkének (1) bekezdésében foglalt fogalma több, egymást követő cselekményből állhat, és e cselekmények közül az előkészítő tevékenységeket, mint amilyen az eszközök beszerzése, és így az ingatlanvásárlás, a gazdasági tevékenységek közé kell sorolni (lásd a fent hivatkozott Rompelman-ügyben hozott ítélet 22. pontját; a fent hivatkozott Lennartz-ügyben hozott ítélet 13. pontját; a C-110/94. sz. INZO-ügyben 1996. február 29-én hozott ítélet [EBHT 1996., I-857. o.] 15. pontját, valamint a fent hivatkozott Fini H-ügyben hozott ítélet 21. és 22. pontját). Következésképpen bárki, aki előkészítő tevékenységet végez, az e rendelkezés értelmében vett adóalanynak tekintendő, és héalevonási joggal rendelkezik (a fent hivatkozott Fini H-ügyben hozott ítélet 22. pontja).

               27

               Egyébiránt azt, aki azon, objektív tényezőkkel alátámasztott szándékkal teljesít beruházási kiadásokat, hogy az említett 9. cikk (1) bekezdése értelmében vett gazdasági tevékenységet gyakoroljon, adóalanynak kell tekinteni. Ilyen minőségében eljárva tehát az adóalany a 2006/112 irányelv 167. és azt követő cikkeinek értelmében jogosult az általa megvalósítani tervezett és a levonáshoz való jogot keletkeztető ügyletek szükségletei tekintetében végzett beruházások költségei után fizetendő vagy megfizetett héa levonására (lásd ebben az értelemben a fent hivatkozott Rompelman-ügyben hozott ítélet 23. és 24. pontját; a fent hivatkozott INZO-ügyben hozott ítélet 16. és 17. pontját; a fent hivatkozott Ghent Coal Terminal ügyben hozott ítélet 17. pontját; a fent hivatkozott Gabalfrisa és társai egyesített ügyekben hozott ítélet 47. pontját, valamint a C-400/98. sz. Breitsohl-ügyben 2000. június 8-án hozott ítélet [EBHT 2000., I-4321. o.] 34. pontját).

               28

               Ebből következik, hogy a héarendszer, tehát a levonási mechanizmus alkalmazását az határozza meg, hogy az eszközt az adóalany e minőségében eljárva szerezte-e meg. Az eszköz vagy szolgáltatás felhasználása vagy tervezett felhasználása csak azon eredeti levonás mértékét határozza meg, amelyhez az adóalanynak a 2006/112 irányelv 168. cikke alapján joga van, illetve a későbbi időszakok folyamán elvégzendő esetleges módosítások terjedelmét, amelyeket az ugyanezen irányelv 184. és ezt követő cikkeiben előírt feltételek mellett kell elvégezni (lásd a fent hivatkozott Lennartz-ügyben hozott ítélet 15. pontját; a fent hivatkozott Ghent Coal Terminal ügyben hozott ítélet 18. pontját; a C-396/98. sz. Schloßstrasse-ügyben 2000. június 8-án hozott ítélet [EBHT 2000., I-4279. o.] 37. pontját; a fent hivatkozott Breitsohl-ügyben hozott ítélet 35. pontját; a fent hivatkozott Centralan Property ügyben hozott ítélet 54. pontját; a C-118/11. sz. Eon Aset Menidjmunt ügyben 2012. február 16-án hozott ítélet 57. pontját, valamint a C-334/10. sz. X-ügyben 2012. július 19-én hozott ítélet 17. pontját).

               29

               Ezzel összefüggésben a Bíróság megállapította, csalásra vagy visszaélésre utaló körülmények hiányában, valamint a 2006/112 irányelv 185. cikkében rögzített feltételeknek megfelelő esetleges módosításokra is figyelemmel, amennyiben egyszer levonási jog keletkezett, az akkor is fennmarad, ha a tervezett gazdasági tevékenység keretében nem folytattak adóköteles tevékenységet (lásd a fent hivatkozott INZO-ügyben hozott ítélet 20. és 21. pontját; a fent hivatkozott Ghent Coal Terminal ügyben hozott ítélet 19–23. pontját; a fent hivatkozott Schloßstrasse-ügyben hozott ítélet 42. pontját; a C-98/98. sz. Midland Bank ügyben 2000. június 8-án hozott ítélet [EBHT 2000., I-4177. o.] 22. pontját, valamint a fent hivatkozott Fini H-ügyben hozott ítélet 22. pontját).

               30

               Ami a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyó jogvitát illeti, az ügy irataiból az következik, hogy az alapeljárásban szóban forgó földterületnek és építményeknek a GVM általi megszerzése olyan előkészítő cselekménynek minősül, amely – amint azt a jelen ítélet 12. pontjában hivatkozott építési engedély kiadása is bizonyítja – e földterület parcellázására irányult e társaság ingatlanfejlesztői tevékenységének szükségleteire.

               31

               E földterület megszerzésével tehát a GVM adóalanyként végzett gazdasági tevékenységet a 2006/112 irányelv 9. cikkének (1) bekezdése értelmében.

               32

               A jelen ítélet 23. pontjában hivatkozott második feltételt, nevezetesen az előzetesen megszerzett eszközöknek vagy szolgáltatásoknak adóköteles tevékenységhez való utólagos felhasználását illetően az ügy irataiból az derül ki, hogy már az alapeljárásban szóban forgó földterület és építmények megszerzésekor a GVM kinyilvánította az ezen építmények a célból történő lebontására irányuló szándékát, hogy e földterületen parcellázást végezhessen.

               33

               E szándékot objektív tényezők bizonyítják, mivel az alapeljárásban szóban forgó építmények megszerzésével egyidejűleg bontási engedélyt is átruháztak a GVM-re, és héabevallásának benyújtását megelőzően e társaság bontási munkálatokat végzett az említett építmények vonatkozásában, valamint városrendezési tanúsítványt bocsátottak ki számára az említett parcellázás végrehajtásához szükséges építési engedély megszerzése céljából.

               34

               Mindazonáltal ilyen körülmények között az említett szándék nem jár olyan hatással, hogy megfossza a GVM-et az alapeljárásban szóban forgó építményekre vonatkozó héa levonásának jogától.

               35

               Ezen épületek ugyanis azon földterülettel együtt kerültek megszerzésre, amelyre ezeket emelték, és e földterületet továbbra is a GVM használja adóköteles tevékenységeinek szükségleteire. E körülmények között az elavult építményeknek modernebb épületekkel való helyettesítése, majd az utóbbi épületek későbbi adóköteles ügyletekhez való használata egyáltalán nem szakítja meg egyrészt az érintett épületek korábbi megvásárlása, másrészt az adóalany által később gyakorolt gazdasági tevékenységek közötti közvetlen kapcsolatot. A szóban forgó ingatlanok megvásárlása, majd modernizációs célú lebontása ezért egymáshoz kapcsolódó ügyletek sorának tekinthető, amelyek célja ugyanúgy adóköteles ügyletek lebonyolítása, mint az új ingatlanok vásárlása és közvetlen felhasználása (lásd a C-234/11. sz. TETS Haskovo ügyben 2012. október 18-án hozott ítélet 34. pontját).

               36

               E körülményekre figyelemmel az első kérdésre azt a választ kell adni, hogy a 2006/112 irányelv 167. és 168. cikkét úgy kell értelmezni, hogy az alapügyben szereplőkhöz hasonló körülmények között a földterületet és az azon létesített építményeket ez utóbbiak lebontása és a földterület felparcellázása céljából megszerző társaság jogosult az említett építmények megszerzésére vonatkozó héa levonására.

         A második kérdésről

               37

               Második kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra keresi a választ, hogy a 2006/112 irányelv 185. cikkét úgy kell-e értelmezni, hogy a valamely földterületen álló, azzal a céllal megszerzett építmények lebontása, hogy ezek helyét felparcellázzák, az említett épületek megszerzésére vonatkozó héa eredetileg elvégzett levonásának korrekcióját vonja maga után.

               38

               E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy a Bíróság állandó ítélkezési gyakorlata értelmében az adólevonások korrekciójára vonatkozó szabályok lényeges szerepet töltenek be a 2006/112 irányelv rendszerében a tekintetben, hogy azok célja az adólevonás pontos összegének, és így az adó semlegességének biztosítása (lásd a C-184/04. sz. Uudenkaupungin kaupunki ügyben 2006. március 30-án hozott ítélet [EBHT 2006., I-3039. o.] 26. pontját). Ezekkel a szabályokkal az irányelv célja az, hogy szoros és közvetlen kapcsolatot létesítsen az előzetesen felszámított héa levonásához való jog, valamint az érintett áruknak és szolgáltatásoknak az utólagos, adóköteles tevékenységhez való felhasználása között (lásd a fent hivatkozott Centralan Property ügyben hozott ítélet 57. pontját és a fent hivatkozott TETS Haskovo ügyben hozott ítélet 31. pontját).

               39

               Ily módon a 2006/112 irányelvben foglalt korrekciós mechanizmus az ezen irányelvvel létrehozott héalevonási rendszer szerves részét képezi (lásd a fent hivatkozott TETS Haskovo ügyben hozott ítélet 30. pontját).

               40

               Ami az előzetesen megfizetett héa levonásának korrekciójára vonatkozó esetleges kötelezettség keletkezését illeti, az említett irányelv 185. cikkének (1) bekezdésében megfogalmazott elv szerint az ilyen korrekcióra különösen akkor kerül sor, ha az említett adólevonás összegének meghatározásakor figyelembe vett tényezők a héabevallás benyújtása után módosultak (lásd a fent hivatkozott TETS Haskovo ügyben hozott ítélet 32. pontját).

               41

               Márpedig, ami a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyó jogvitát illeti, az alapügyben szóban forgó építmények lebontása nem minősül a hivatkozott 185. cikk (1) bekezdése értelmében vett módosulásnak, mivel – amint az a jelen ítélet 32–35. pontjában is megállapításra került – e bontást a GVM már ezen épületek megszerzésekor tervezte.

               42

               E körülményekre figyelemmel a második kérdésre azt a választ kell adni, hogy a 2006/112 irányelv 185. cikkét úgy kell értelmezni, hogy az alapügyben szereplőkhöz hasonló körülmények között az azon földterülettel együtt megszerzett építmények lebontása, amelyen ezeket emelték, azzal a céllal, hogy ezek helyét felparcellázzák, nem vonja maga után az említett épületek megszerzésére vonatkozó héa eredetileg elvégzett levonása korrekciójának kötelezettségét.

         A költségekről

               43

               Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.

               A fenti indokok alapján a Bíróság (harmadik tanács) a következőképpen határozott:

                           1)

                           A közös hozzáadottértékadó-rendszerről szóló, 2006. november 28-i 2006/112/EK tanácsi irányelv 167. és 168. cikkét úgy kell értelmezni, hogy az alapügyben szereplőkhöz hasonló körülmények között a földterületet és az azon létesített építményeket ez utóbbiak lebontása és a földterület felparcellázása céljából megszerző társaság jogosult az említett építmények megszerzésére vonatkozó hozzáadottérték-adó levonására.

                           2)

                           A 2006/112 irányelv 185. cikkét úgy kell értelmezni, hogy az alapügyben szereplőkhöz hasonló körülmények között az azon földterülettel együtt megszerzett építmények lebontása, amelyen ezeket emelték, azzal a céllal, hogy ezek helyét felparcellázzák, nem vonja maga után az említett épületek megszerzésére vonatkozó hozzáadottérték-adó eredetileg elvégzett levonása korrekciójának kötelezettségét.

                     Aláírások

            (
            *1
         )	Az eljárás nyelve: román.