title: A Bíróság ítélete (harmadik tanács), 2016. október 5.#TMD Gesellschaft für transfusionsmedizinische Dienste mbH kontra Finanzamt Kassel II - Hofgeismar.#A Hessisches Finanzgericht (Németország) által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem.#Előzetes döntéshozatal – Adózás – Hozzáadottérték‑adó – 2006/112/EK irányelv – Egyes közhasznú tevékenységek adómentessége – A 132. cikk (1) bekezdésének d) pontja – Az emberi szerv, vér és anyatej értékesítése – Terjedelem – Ipari célra feldolgozott és felhasznált emberi vérplazma.#C-412/15. sz. ügy.

text:
         A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (harmadik tanács)
      2016. október 5. (
            *1
         )
      „Előzetes döntéshozatal — Adózás — Hozzáadottérték‑adó — 2006/112/EK irányelv — Egyes közhasznú tevékenységek adómentessége — A 132. cikk (1) bekezdésének d) pontja — Az emberi szerv, vér és anyatej értékesítése — Terjedelem — Ipari célra feldolgozott és felhasznált emberi vérplazma”
      A C‑412/15. sz. ügyben,
      az EUMSZ 267. cikk alapján benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában, amelyet a Hessisches Finanzgericht (hesseni adóügyi bíróság, Németország) a Bírósághoz 2015. július 28‑án érkezett, 2015. március 24‑i határozatával terjesztett elő az előtte
      a TMD Gesellschaft für transfusionsmedizinische Dienste mbH

      és
      a Finanzamt Kassel II ‑ Hofgeismar között folyamatban lévő eljárásban,
      A BÍRÓSÁG (harmadik tanács),
      tagjai: L. Bay Larsen tanácselnök, D. Šváby, J. Malenovský (előadó), M. Safjan és M. Vilaras bírák,
      főtanácsnok: N. Wahl,
      hivatalvezető: C. Strömholm tanácsos,
      tekintettel az írásbeli szakaszra és a 2016. április 28‑i tárgyalásra,
      figyelembe véve a következők által előterjesztett észrevételeket:

               —

               a TMD Gesellschaft für transfusionsmedizinische Dienste mbH képviseletében T. Dennisen és T. Otto Rechtsanwälte, valamint U. Prinz Steuerberater,

               —

               a német kormány képviseletében T. Henze, J. Möller és K. Petersen, meghatalmazotti minőségben,

               —

               a magyar kormány képviseletében Fehér M. Z., Koós G. és Bóra M., meghatalmazotti minőségben,

               —

               az Európai Bizottság képviseletében R. Lyal és W. Killmann, meghatalmazotti minőségben,

         a főtanácsnok indítványának a 2016. június 2‑i tárgyaláson történt meghallgatását követően,
      meghozta a következő

         Ítéletet

               1

               Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem a közös hozzáadottértékadó‑rendszerről szóló, 2006. november 28‑i 2006/112/EK tanácsi irányelv (HL 2006. L 347., 1. o.) 132. cikke (1) bekezdése d) pontjának az értelmezésére vonatkozik.

               2

               E kérelmet a TMD Gesellschaft für transfusionsmedizinische Dienste mbH (a továbbiakban: TMD), németországi székhelyű, véradó központot működtető társaság és a Finanzamt Kassel II ‑ Hofgeismar (kasseli adóhatóság, Németország, a továbbiakban: adóhatóság) között annak tárgyában folyamatban lévő jogvitában terjesztették elő, hogy a gyógyszergyártás céljára szolgáló vérplazmának a TMD által végzett értékesítése hozzáadottérték‑adó (héa) köteles tevékenységnek minősül‑e.

         Jogi háttér

         Az uniós jog

               3

               A 2006/112 irányelv 2. cikke előírja:
               „1.   A HÉA hatálya alá a következő ügyletek tartoznak:
               [...]

                        c)

                        egy tagállamon belül az adóalanyként eljáró személy által ellenérték fejében teljesített szolgáltatásnyújtás;

                  [...]”

               4

               Ezen irányelv „Adómentesség” című IX. címe többek között az „Egyes közhasznú tevékenységek adómentességéről” szóló 2. fejezetet és „A Közösségen belüli ügyletekhez kapcsolódó adómentesség” című 4. fejezetet foglalja magában.

               5

               Az említett irányelvnek e 2. fejezetben foglalt 132. cikkének (1) bekezdése kimondja:
               „A tagállamok mentesítik az adó alól a következő ügyleteket:
               [...]

                        b)

                        kórházi és orvosi gyógykezelés, valamint az ehhez szorosan kapcsolódó olyan tevékenységek, amelyeket közintézmények, illetve az ilyen közintézményekkel szociális tekintetben hasonló feltételek mellett működő intézmények, kórházak, rendelőintézetek, egészségügyi ellátási és diagnosztikai központok [helyesen: kórházak, orvosi gyógykezelési és diagnosztikai központok] és egyéb hasonló jellegű hivatalosan elismert intézmények végeznek;

                        c)

                        azon egészségügyi ellátások, amelyeket az érintett tagállam által meghatározott orvosi és paramedicinális hivatások gyakorlói fejtenek ki;

                        d)

                        emberi szerv, vér és anyatej értékesítése;

                        e)

                        azon szolgáltatások, amelyeket a fogtechnikusok hivatásuk gyakorlása keretében teljesítenek, valamint a fogorvosok és fogtechnikusok műfogsorral kapcsolatos szolgáltatásai;

                  [...]”.

         A német jog

               6

               Az Umsatzsteuergesetz (a forgalmi adóról szóló törvény, a továbbiakban: UStG) alapeljárásban alkalmazandó változata 14. cikkének 14. pontja a következőképpen rendelkezik:
               „Az 1. cikk (1) bekezdése 1. pontjának hatálya alá eső ügyletek közül adómentes:
               [...]

                        a)

                        az emberi szerv, vér és anyatej értékesítése.”

               7

               Az UStG 15. cikke az előzetesen felszámított adó levonásának jogát szabályozza. Az alapügy tényállásában alkalmazandó változata a következők szerint rendelkezik:
               „1)   A vállalkozó az alábbi előzetesen felszámított adóösszegeket vonhatja le:

                        1.

                        a vállalkozása számára más adóalanyok által teljesített termékértékesítés vagy egyéb szolgáltatásnyújtás után jog szerint fizetendő adót.

                  2)   Az előzetesen felszámított adó levonásából ki vannak zárva az azon termékértékesítés, termékimport és Közösségen belüli termékbeszerzés, valamint szolgáltatás után fizetett adók, amelyek esetében a terméket, illetve a szolgáltatást az adóalany a következő tevékenységekhez használja fel:

                        1.

                        adómentes tevékenységek,

                  [...]
               3)   A (2) bekezdés szerinti levonás alóli kivétel nem alkalmazható, ha a tevékenységek

                        1.

                        a (2) bekezdés első mondatának 1. pontjában említett esetekben

                                 a)

                                 adómentesek a 4. cikk 1–7. pontja [...] alapján”

         Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések

               8

               A TMD véradó központot működtet. Tevékenysége a vérplazma donoroktól vegyészeti eljárás útján történő levételéből és annak többek között nátrium‑citrátot tartalmazó véralvadásgátlóval való vegyítéséből áll. Ezt az elegyet ezt követően centrifugában dolgozzák fel annak érdekében, hogy egyes elemeket kivonjanak. A kigyűjtött anyagokat mélyfagyasztott állapotban gyógyszeripari cégeknek értékesítik.

               9

               Tevékenységi körében a TMD ezt a plazmafajtát értékesítette a svájci székhelyű társaságnak, az X AG‑nak. Ez utóbbi átvette a vérplazmát a TMD‑től és a gyógyszerek előállítása érdekében azokat az Unió más területein lévő gyáraiba szállította el.

               10

               A TMD úgy ítélte meg, hogy a vérplazma, amelyet a gyógyszergyártóknak értékesített, nem tartozik az emberi vér értékesítésére vonatkozó adómentesség hatálya alá. A 2008. évre vonatkozó héabevallásában a TMD az adóhatóságtól kérte a vérplazma‑értékesítéseivel kapcsolatos ügyletekre vonatkozó előzetesen megfizetett héa levonását.

               11

               Az adóhatóság ugyanakkor azt állapította meg, hogy a vérplazmáknak az Unió más területeire történő értékesítése héamentes, és ezért megtagadta az előzetesen felszámított héa levonását.

               12

               Az adóhatóság által elfogadott 2009. és 2010. évi adóbevallásaiban a TMD nem vonta le az előzetesen felszámított héát.

               13

               2012. december 7‑én a TMD a 2008–2010. évi héamegállapítások módosítását kérte. A TMD a vérplazma értékesítésével kapcsolatban előzetesen megfizetett adók levonásához való jog elismerését kérte. Kérelme indokolásaként arra hivatkozott, hogy az ezentúl levonni kívánt előzetesen megfizetett héaösszegekkel kapcsolatos, Unión belüli vérplazma‑értékesítések nem adómentesek az UStG 4. cikke 17. pontjának a) alpontja alapján, mivel e tekintetben a társaság szerint forrásplazmának a gyógyszergyártó cégek részére frakcionálás és ezt követően gyógyszergyártás céljára történő értékesítéséről van szó.

               14

               2013. május 7‑i határozatával az adóhatóság elutasította a módosítás iránti kérelmeket, amellyel szemben a TMD keresetet nyújtott be a kérdést előterjesztő bírósághoz.

               15

               Keresetének indokolásaként a TMD arra hivatkozik, hogy a vérplazma gyógyszergyártás céljára történő értékesítése nem minősül az UStG 4. cikke 17. pontjának a) alpontja, illetve a 2006/112 irányelv 132. cikke (1) bekezdésének d) pontja értelmében vett vérértékesítésnek.

               16

               E körülmények között a Hessisches Finanzgericht (hesseni adóügyi bíróság, Németország) felfüggesztette az eljárást, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjesztette a Bíróság elé:

                        „1)

                        Úgy kell‑e értelmezni a 2006/112 irányelv 132. cikke (1) bekezdésének d) pontját, hogy az emberi vér értékesítése az emberi vérből nyert vérplazma értékesítését is magában foglalja?

                        2)

                        Az első kérdésre adandó igenlő válasz esetén, arra a vérplazmára is ez vonatkozik‑e, amelyet nem közvetlenül gyógyászati célokra, hanem kizárólag gyógyszerek gyártására használnak fel?

                        3)

                        A második kérdésre adandó nemleges válasz esetén, kizárólag a rendeltetés, vagy a vérplazma felhasználásának absztrakt lehetősége is jelentőséggel bír‑e a vérként történő kezelés szempontjából?”

         A szóbeli szakasz újbóli megnyitása iránti kérelemről

               17

               2016. június 13‑i levelével a TMD a szóbeli eljárás újbóli megnyitását kérte lényegében azzal az indokkal, hogy a főtanácsnok indítványa, annak 49. pontjában, tárgyi tévedést tartalmaz.

               18

               E tekintetben emlékeztetni kell, hogy az Európai Unió Bíróságának alapokmánya és a Bíróság eljárási szabályzata nem teszi lehetővé, hogy a felek a főtanácsnoki indítványra válaszként észrevételeket tegyenek (2000. február 4‑iEmesa Sugar végzés, C‑17/98, EU:C:2000:69, 2. pont; 2012. szeptember 6‑iDöhler Neuenkirchen ítélet, C‑262/10, EU:C:2012:559, 29. pont).

               19

               A Bíróság, amint az az eljárási szabályzatának 83. cikkéből következik, a főtanácsnok meghallgatását követően az eljárás során bármikor elrendelheti az eljárás szóbeli szakaszának újbóli megnyitását, különösen, ha úgy ítéli meg, hogy az ügy körülményei nincsenek kellően feltárva, vagy ha a fél e szakasz befejezését követően a Bíróság határozatára nézve döntő jelentőségű új tényt hoz fel, illetve ha az ügyet olyan érv alapján kellene eldönteni, amelyet a felek nem vitattak meg.

               20

               Ugyanakkor a Bíróság a főtanácsnok meghallgatását követően úgy véli, hogy a jelen ügyben való határozathozatalhoz szükséges valamennyi információval rendelkezik.

               21

               Az eddigi megfontolásokra tekintettel a Bíróság úgy ítéli meg, hogy az eljárás szóbeli szakaszát nem szükséges újból megnyitni.

         Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekről

               22

               Együttesen vizsgálandó kérdéseivel a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra vár választ, hogy a 2006/112 irányelv 132. cikke (1) bekezdésének d) pontját úgy kell‑e értelmezni, hogy az emberi vér azon értékesítései, amelyeket a tagállamoknak e rendelkezés alapján mentesíteniük kell az adó alól, vonatkoznak az emberi vérből nyert vérplazma értékesítéseire is, amennyiben e vérplazmát nem közvetlen gyógyászati felhasználásra, hanem kizárólag gyógyszerek gyártására szánják.

               23

               A 2006/112 irányelv 132. cikke (1) bekezdésének d) pontja értelmében a tagállamok mentesítik az adó alól az emberi szerv, vér és anyatej értékesítését.

               24

               Először is emlékeztetni kell arra, hogy a Bíróság állandó ítélkezési gyakorlata szerint az e 132. cikkben foglalt fogalmak az uniós jog autonóm fogalmainak minősülnek, amelyek célja annak elkerülése, hogy a héarendszer alkalmazása tagállamonként eltérjen (2015. február 26‑iVDP Dental Laboratory és társai ítélet, C‑144/13, C‑154/13 és C‑160/13, EU:C:2015:116, 44. pont).

               25

               Márpedig a 2006/112 irányelv 132. cikke (1) bekezdésének d) pontjában említett „emberi vér” fogalmát a 2006/112 irányelv nem határozza meg.

               26

               E körülmények között e fogalomnak az értelmét és terjedelmét az általános nyelvhasználatban elfogadott szokásos jelentés szerint kell meghatározni, figyelembe véve azon szövegkörnyezetet, amelyben az említett fogalmat használják, és azon szabályozás célkitűzéseit, amelynek a részét képezi (lásd ebben az értelemben: 2012. október 25‑iKetelä‑ítélet, C‑592/11, EU:C:2012:673, 51. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).

               27

               A szokásos jelentését illetően meg kell jegyezni, hogy az „emberi vér” fogalma az emberi test olyan elemére utal, amely több nem önálló, egymást kiegészítő komponensből áll, amelyek szinergikus együtthatása lehetővé teszi az összes szerv és szövet táplálását.

               28

               Az egymást kiegészítő komponensek egyike a vérplazma, vagyis az a folyadék, amely az emberi vér más komponenseinek az e testen keresztül történő szállítására szolgál.

               29

               Az általános szövegkörnyezetet illetően mindenekelőtt emlékeztetni kell, hogy az Európai Unió Alapjogi Chartája 3. cikke (2) bekezdésének c) pontja alapján tilos az emberi test és részei ekként történő haszonszerzési célú felhasználása.

               30

               Továbbá, ami a 2006/112 irányelv 132. cikke valamennyi rendelkezésének célkitűzését illeti, emlékeztetni kell, hogy e cikk célja egyes közhasznú tevékenységek mentesítése a héa alól annak érdekében, hogy megkönnyítse az egyes szolgáltatásokhoz történő hozzáférést, valamint az egyes termékek értékesítését a héakötelessé tételükből eredő többletköltségek elkerülésével (lásd ebben az értelemben: 2015. február 26‑iVDP Dental Laboratory és társai ítélet, C‑144/13, C‑154/13 és C‑160/13, EU:C:2015:116, 43. és 45. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).

               31

               Végül a 2006/112 irányelv 132. cikke (1) bekezdésének d) pontját illetően meg kell jegyezni, hogy ez a rendelkezés ugyanezen bekezdés b), c) és e) pontjához hasonlóan az egészségügyi ellátáshoz közvetlenül kapcsolódó, vagy azon ügyletekre vonatkozik, amelyeknek a célja gyógyászati.

               32

               Következésképpen a 2006/112 irányelv 132. cikke (1) bekezdésének d) pontjában előírt emberi vér értékesítésének adó alóli mentesítését úgy kell értelmezni, mint amelynek célja annak biztosítása, hogy azon termékek értékesítése, amelyek egészségügyi ellátáshoz járulnak hozzá vagy amelyeknek a célja gyógyászati, ne váljanak hozzáférhetetlenné e termékek azon okból eredő magas ára miatt, hogy értékesítésük héaköteles (lásd analógia útján: 2015. február 26‑iVDP Dental Laboratory és társai ítélet, C‑144/13, C‑154/13 és C‑160/13, EU:C:2015:116, 46. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).

               33

               Mindezek alapján az emberi vér értékesítése, beleértve a vér alkotórészét képező vérplazma értékesítését, a 2006/112 irányelv 132. cikke (1) bekezdésének d) pontjában előírt adómentesség hatálya alá kell hogy tartozzon, amennyiben ezen értékesítés közvetlenül közhasznú tevékenységekhez járul hozzá, vagyis amikor az értékesített vérplazmát közvetlenül egészségügyi ellátásra vagy gyógyászati célra használják fel.

               34

               Ugyanakkor emlékeztetni kell arra, hogy a 2006/112 irányelv 132. cikkében foglalt adómentességek leírására használt kifejezéseket szigorúan kell értelmezni, mivel ezek kivételt jelentenek a főszabályhoz képest, miszerint az adóalany által ellenszolgáltatás fejében teljesített minden szolgáltatásnyújtás után héát kell fizetni (lásd ebben az értelemben különösen: 2011. július 28‑iNordea Pankki Suomi ítélet, C‑350/10, EU:C:2011:532, 23. pont; 2015. október 22‑iHedqvist‑ítélet, C‑264/14, EU:C:2015:718, 34. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).

               35

               Ebből következően viszont nem tartozhat a 2006/112 irányelv 132. cikke (1) bekezdésének d) pontjában foglalt adómentesség hatálya alá az úgynevezett „ipari” vérplazma, vagyis az a vérplazma, amelynek értékesítése nem közvetlenül közhasznú tevékenységekhez járul hozzá, amennyiben azt ipari termelésben kívánják felhasználni, különösen gyógyszerek gyártása céljából.

               36

               Következésképpen csak a valóban közvetlen gyógyászati felhasználásra szánt vérplazma tartozik a 2006/112 irányelv 132. cikke (1) bekezdésének d) pontjában előírt adómentesség hatálya alá.

               37

               Amennyiben az ezen adómentességben való részesülés a vérplazma bizonyos típusú közhasznú tevékenység céljára történő felhasználásától függ, akkor az a körülmény, hogy az ipari felhasználásra szánt vérplazma elméletileg közvetlen gyógyászati felhasználás tárgya lehet – még ha bizonyítást is nyer –, nem jelentheti azt, hogy arra alkalmazni kell azt az adómentességet, amelyet kizárólag a valóban közvetlen gyógyászati felhasználásra szánt vérplazma költségének korlátozása céljából írtak elő.

               38

               Márpedig a Bíróság elé terjesztett iratokból kitűnik, hogy az olyan vérplazmát, mint amely az alapügyben szerepel, nem egészségügyi ellátás céljára vagy gyógyászati célokra, hanem kizárólag gyógyszerészeti célokra szánták.

               39

               E körülmények között az ilyen vérplazma nem tartozhat a 2006/112 irányelv 132. cikke (1) bekezdésének d) pontjában előírt adómentesség hatálya alá.

               40

               E megfontolásokat figyelembe véve a feltett kérdésekre azt a választ kell adni, hogy a 2006/112 irányelv 132. cikke (1) bekezdésének d) pontját úgy kell értelmezni, hogy az emberi vér azon értékesítései, amelyeket a tagállamoknak e rendelkezés alapján mentesíteniük kell az adó alól, nem vonatkoznak az emberi vérből nyert vérplazma értékesítéseire, amennyiben e vérplazmát nem közvetlen gyógyászati felhasználásra, hanem kizárólag gyógyszerek gyártására szánják.

         A költségekről

               41

               Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.

               A fenti indokok alapján a Bíróság (harmadik tanács) a következőképpen határozott:

                     A közös hozzáadottértékadó‑rendszerről szóló, 2006. november 28‑i 2006/112/EK tanácsi irányelv 132. cikke (1) bekezdésének d) pontját úgy kell értelmezni, hogy az emberi vér azon értékesítései, amelyeket a tagállamoknak e rendelkezés alapján mentesíteniük kell az adó alól, nem vonatkoznak az emberi vérből nyert vérplazma értékesítéseire, amennyiben e vérplazmát nem közvetlen gyógyászati felhasználásra, hanem kizárólag gyógyszerek gyártására szánják.

                     Aláírások

            (
            *1
         )	Az eljárás nyelve: német.


A Törvényszék ítélete (harmadik tanács), 2015. november 11.#Görög Köztársaság kontra Európai Bizottság.#EMOGA – Garanciarészleg – EMGA és EMVA – A finanszírozásból kizárt kiadások – Ésszerű határidő – Kulcsfontosságú ellenőrzések hiánya – A hiányosságok megállapításainak extrapolációja.#T-550/13. sz. ügy.


A Törvényszék ítélete (nyolcadik tanács), 2016. szeptember 15.#Arrom Conseil kontra az Európai Unió Szellemi Tulajdoni Hivatala (EUIPO).#Európai uniós védjegy – Felszólalási eljárás – A Roméo has a Gun by Romano Ricci európai uniós ábrás védjegy bejelentése – NINA RICCI és RICCI korábbi európai uniós szóvédjegyek – A 207/2009/EK rendelet 8. cikke (1) bekezdésének b) pontja – A korábbi védjegyek megkülönböztető képességének vagy jóhírnevének tisztességtelen kihasználása – A jóhírnév megsértése – A 207/2009 rendelet 8. cikkének (5) bekezdése.#T-359/15. sz. ügy.


title: A Bíróság (második tanács) 2009. január 29-i ítélete.#Consiglio Nazionale degli Ingegneri kontra Ministero della Giustizia és Marco Cavallera.#Előzetes döntéshozatal iránti kérelem: Consiglio di Stato - Olaszország.#Oklevelek elismerése - 89/48/EGK irányelv - Képesítés megszerzéséről szóló tanúsítvány honosítása - Mérnök.#C-311/06. sz. ügy.

text:
      C‑311/06. sz. ügy
      Consiglio Nazionale degli Ingegneri
      kontra
      Ministero della Giustizia
      és
      Marco Cavallera
      (a Consiglio di Stato [Olaszország] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)
      „Oklevelek elismerése – 89/48/EGK irányelv – Képesítés megszerzéséről szóló tanúsítvány honosítása – Mérnök”
      Az ítélet összefoglalása
      Személyek szabad mozgása – Letelepedés szabadsága – Munkavállalók – A legalább hároméves szakoktatást és szakképzést lezáró
            felsőfokú oklevelek elismerése – 89/48 irányelv
      (89/48 tanácsi irányelv, 1. cikk, a) pont)
      A legalább hároméves szakoktatást és szakképzést lezáró felsőfokú oklevelek elismerésének általános rendszeréről szóló 89/48
         irányelv rendelkezéseire nem hivatkozhat valamely szabályozott szakmának a fogadó tagállamban való megkezdése érdekében az
         a személy, akinek a képesítés megszerzéséről szóló tanúsítványát egy másik tagállam hatósága állította ki, amely tanúsítvány
         azonban nem igazolja valamely, e tagállam oktatási rendszerének keretébe tartozó képzés elvégzését, és nem is vizsga letételén
         vagy az említett tagállamban szerzett szakmai tapasztalat megszerzésén alapul.

      A 89/48 irányelv célja ugyanis valamely foglalkozásnak az erre vonatkozó szakképesítésről szóló tanúsítványt kiállító tagállamtól
         eltérő tagállamban történő gyakorlása akadályainak megszüntetése. Az említett irányelv első, harmadik és ötödik preambulumbekezdéséből
         következik, hogy a szakképesítés megszerzéséről szóló tanúsítvány csak akkor tekinthető az ugyanezen irányelv értelmében vett
         „oklevéllel” egyenértékűnek, ha e szakképesítést – részben vagy egészben – a szóban forgó tanúsítványt kiállító tagállam oktatási
         rendszere keretében szerezték meg. Másfelől a képesítés megszerzéséről szóló tanúsítvány, amennyiben kiegészítő szakképesítés
         meglétét igazolja, megkönnyíti a foglalkozás megkezdését vagy gyakorlását.

      Márpedig valamely szabályozott szakmának a származási országban való megkezdése érdekében a 89/48 irányelvre történő hivatkozás
         elfogadása olyan esetben, amikor a más tagállamban szerzett honosítás nem tanúsítja semmilyen kiegészítő szakképesítés meglétét,
         és sem e honosítás, sem pedig az e másik tagállam valamely szakmai névjegyzékébe való felvétel nem a kérelmező által megszerzett
         képesítések vagy szakmai tapasztalatok ellenőrzésén alapult, ahhoz vezetne, hogy lehetővé tenné olyan személy számára, akinek
         az ez utóbbi tagállam által kibocsátott képesítés megszerzéséről szóló tanúsítványa önmagában nem teszi lehetővé az említett
         szabályozott szakma gyakorlását, hogy e szakma gyakorlását mégis megkezdhesse úgy, hogy a másik tagállamban szerzett honosítási
         okirat nem igazolja kiegészítő szakképesítés vagy szakmai tapasztalat megszerzését. Az ilyen eredmény ellentétes lenne a 89/48
         irányelvben foglalt – és annak ötödik preambulumbekezdésében kimondott – azon elvvel, miszerint a tagállamok fenntartják maguknak
         annak lehetőségét, hogy a szükséges képzés alapvető színvonalát úgy határozzák meg, hogy általa biztosítani tudják a területükön
         nyújtott szolgáltatások minőségét.

      (vö. 55–57. pont, 59. pont és a rendelkező rész)
A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (második tanács)
      2009. január 29.(*)

      „Oklevelek elismerése – 89/48/EGK irányelv – Képesítés megszerzéséről szóló tanúsítvány honosítása – Mérnök”
      A C‑311/06. sz. ügyben,
      az EK 234. cikk alapján benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában, amelyet a Consiglio di Stato (Olaszország)
         a Bírósághoz 2006. július 17‑én érkezett, 2006. február 28‑i határozatával terjesztett elő az előtte

      a Consiglio Nazionale degli Ingegneri
      és
      a Ministero della Giustizia,

      Marco Cavallera
      között folyamatban lévő eljárásban,
      A BÍRÓSÁG (második tanács),
      tagjai: C. W. A. Timmermans tanácselnök, J.‑C. Bonichot, K. Schiemann (előadó), J. Makarczyk és L. Bay Larsen bírák,
      főtanácsnok: M. Poiares Maduro,
      hivatalvezető: L. Hewlett főtanácsos,
      tekintettel az írásbeli szakaszra és a 2007. szeptember 13‑i tárgyalásra,
      figyelembe véve a következők által előterjesztett észrevételeket:
      –        a Consiglio Nazionale degli Ingegneri képviseletében A. Romei avvocato,
      –        az olasz kormány képviseletében I. M. Braguglia, meghatalmazotti minőségben, segítője: S. Fiorentino avvocato dello Stato,
      –        a belga kormány képviseletében L. Van den Broeck, meghatalmazotti minőségben,
      –        a cseh kormány képviseletében kezdetben: T. Boček, később: M. Smolek, meghatalmazotti minőségben,
      –        a görög kormány képviseletében E. Skandalou, meghatalmazotti minőségben,
      –        a ciprusi kormány képviseletében C. Lycourgos és I. Neofitou, meghatalmazotti minőségben,
      –        az osztrák kormány képviseletében C. Pesendorfer, meghatalmazotti minőségben,
      –        a svéd kormány képviseletében A. Falk és A. Kruse, meghatalmazotti minőségben,
      –        az Európai Közösségek Bizottsága képviseletében H. Støvlbæk és E. Montaguti, meghatalmazotti minőségben,
      a főtanácsnok indítványának a 2008. február 28‑i tárgyaláson történt meghallgatását követően,
      meghozta a következő
      Ítéletet
      1        Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem a legalább hároméves szakoktatást és szakképzést lezáró felsőfokú oklevelek elismerésének
         általános rendszeréről szóló, 1988. december 21‑i 89/48/EGK tanácsi irányelv (HL L 19., 16. o.; magyar nyelvű különkiadás
         5. fejezet, 1. kötet, 337. o.) értelmezésére vonatkozik.

      2        E kérelmet a Consiglio Nazionale degli Ingegneri (országos mérnöki tanács) és a Ministero della Giustizia (olasz igazságügyi
         minisztérium) között ez utóbbi által az olasz állampolgárságú Marco Cavallera olasz, képesítés megszerzéséről szóló tanúsítványának
         honosítása útján szerzett spanyol mérnöki képesítés megszerzéséről szóló tanúsítványának az érdekelt olasz mérnöki szakmai
         névjegyzékbe való felvétele céljából történő elismerése tárgyában folyamatban lévő eljárásban terjesztették elő.

       Jogi háttér
       A közösségi szabályozás
      3        A 89/48 irányelv első preambulumbekezdésének szövege a következő:

      „mivel a Szerződés 3. cikkének c) pontja értelmében a személyek és a szolgáltatások tagállamok közötti szabad mozgását gátló
         akadályok eltörlése a Közösség egyik alapvető célkitűzése; mivel ez a tagállamok állampolgárai számára azt a lehetőséget jelenti,
         hogy önálló vállalkozóként vagy munkavállalóként gyakorolják foglalkozásukat egy másik tagállamban, mint ahol képesítésüket
         megszerezték”.

      4        Ezen irányelv harmadik preambulumbekezdése kimondja:

      „mivel annak érdekében, hogy mihamarabb eleget lehessen tenni a szakoktatásukat és szakképzésüket lezáró, felsőfokú oklevéllel
         rendelkező közösségi állampolgárok elvárásainak, akiknek az oklevelét nem abban a tagállamban állították ki, mint amelyben
         foglalkozásukat gyakorolni kívánják, be kell vezetni az oklevelek elismerésének egy másik módszerét; mivel ennek a módszernek
         meg kell könnyítenie a polgárok számára minden olyan szakmai tevékenységet, amelynek gyakorlásához a fogadó tagállamban a
         középfokú oktatást követő képzés a feltétele, amennyiben olyan oklevéllel rendelkeznek, amely őket ezekre a tevékenységekre
         előkészíti, legalább három évig tartó tanulmányokat igazol, és amelyet egy másik tagállamban állították ki”.

      5        Az említett irányelv ötödik preambulumbekezdése kimondja:

      „mivel azoknak a foglalkozásoknak az esetében, amelyek gyakorlásához a Közösség nem határozta meg a szükséges képzés alapvető
         színvonalát, a tagállamok fenntartják maguknak annak lehetőségét, hogy ezt a színvonalat úgy határozzák meg, hogy általa biztosítani
         tudják a területükön nyújtott szolgáltatások minőségét; mivel azonban nem írhatják elő egy másik tagállam állampolgára számára
         a Szerződés 5. cikkében foglalt kötelezettségeik sérelme nélkül, hogy olyan képesítéseket szerezzen, amelyeket rendszerint
         a saját, nemzeti képzési rendszerük keretein belül kiállított oklevelekre állapítanak meg, ha az érintett személy ezeket a
         képesítéseket egészében vagy részben egy másik tagállamban már megszerezte; mivel ezért minden fogadó tagállamnak, amelyben
         egy foglalkozást szabályoztak, figyelembe kell vennie a többi tagállamban szerzett képesítéseket, és meg kell ítélnie, hogy
         azok megfelelnek‑e az általa megkövetelt képesítéseknek”.

      6        A 89/48 irányelv 1. cikkének a) és b) pontja a következőképpen rendelkezik:

      „Ezen irányelv alkalmazásában:
      a)      oklevél: minden oklevél, bizonyítvány és a képesítés megszerzéséről szóló egyéb tanúsítvány, illetve ezek az oklevelek, bizonyítványok
         és a képesítés megszerzéséről szóló egyéb tanúsítványok együttesen,

      –        amelyeket az egyes tagállamban annak törvényi, rendeleti és közigazgatási előírásai szerinti illetékes hatósága állít ki,
      –        amely azt igazolja, hogy az oklevél tulajdonosa legalább három évig tartó felsőfokú képzést vagy ennek megfelelő időtartamú
         részképzést végzett el egyetemen, felsőoktatási intézményben vagy más hasonló szintű intézményben, és adott esetben a felsőfokú
         képzésen felül szükséges szakmai gyakorlatot is megszerezte, és

      –        amely azt igazolja, hogy az oklevél tulajdonosa rendelkezik olyan képesítéssel, amely egy szabályozott szakma megkezdéséhez
         vagy gyakorlásához az adott tagállamban szükséges,

      feltéve hogy az oklevéllel, bizonyítvánnyal és a képesítés megszerzéséről szóló egyéb tanúsítvánnyal igazolt képzést az érintett
         személy túlnyomórészt a Közösség területén szerezte meg, vagy ha az oklevél tulajdonosa hároméves szakmai tapasztalattal rendelkezik,
         amelyet az a tagállam igazol, amely egy harmadik ország oklevelét, bizonyítványát vagy a képesítés megszerzéséről szóló egyéb
         tanúsítványát elismerte.

      Az első albekezdésben említett oklevéllel egyenértékű minden olyan oklevél, bizonyítvány és a képesítés megszerzéséről szóló
         egyéb tanúsítvány, illetve ezek az oklevelek, bizonyítványok vagy a képesítés megszerzéséről szóló egyéb tanúsítványok együttesen,
         amelyet az egyik tagállam illetékes hatósága állított ki egy, a Közösségen belül megszerzett, és ennek a tagállamnak az illetékes
         hatósága által egyenértékűnek elismert képzés befejezésekor, és ebben a tagállamban a szabályozott szakma megkezdésével vagy
         annak gyakorlásával kapcsolatban ugyanezeket a jogokat biztosítja;

      b)      fogadó tagállam: az a tagállam, amelyben egy másik tagállam állampolgára egy szabályozott szakma gyakorlását kérvényezi, ha
         nem abban a tagállamban szerezte meg azt az oklevelet, amelyre hivatkozik, vagy nem ott gyakorolta először az érintett foglalkozást”.

      7        A 89/48 irányelv 1. cikke b) pontjának kizárólag olasz és magyar változata utal „egy másik tagállam” állampolgárára („di un
         altro Stato membro” / „egy másik tagállam”) „egy tagállam” állampolgára helyett.

      8        A 89/48 irányelv 2. cikkének első bekezdése kimondja:

      „Ezt az irányelvet a tagállamok minden olyan állampolgárára alkalmazni kell, aki önálló vállalkozóként vagy munkavállalóként
         egy másik tagállamban kíván egy szabályozott szakmát gyakorolni.”

      9        Ezen irányelv 2. cikke első bekezdésének kizárólag német és magyar változata utal valamely szabályozott szakma „egy másik
         tagállamban” való gyakorlására („in einem anderen Mitgliedstaat” / „egy másik tagállamban”) valamely szabályozott szakma „egy
         fogadó tagállamban” való gyakorlása helyett.

      10      A 89/48 irányelv 3. cikke első bekezdésének a) pontja előírja:

      „Ha egy szabályozott szakma megkezdését vagy gyakorlását a fogadó ország törvényei valamilyen oklevél megszerzésétől teszik
         függővé, akkor az illetékes hatóság a hiányos képesítésre való hivatkozással nem tagadhatja meg egy tagállam állampolgárától
         az adott foglalkozásnak a saját állampolgárával azonos feltételek szerinti megkezdésének vagy gyakorlásának jogát,

      a)      amennyiben a kérelmező olyan oklevéllel rendelkezik, amely más tagállamban ahhoz szükséges, hogy annak területén az illető
         a foglalkozást megkezdhesse vagy gyakorolhassa, és ezt az oklevelet az egyik tagállamban szerezte […]”.

      11      Ezen irányelv 3. cikke első bekezdésének kizárólag olasz, spanyol és szlovén változata utal „egy másik tagállam” állampolgárától
         való megtagadásra („di un altro Stato membro” / „de otro Estado miembro” / „druge države članice”) „egy tagállam” állampolgárától
         való megtagadás helyett.

      12      Emellett az említett irányelv 3. cikke első bekezdése a) pontjának kizárólag olasz és szlovén változata utal „egy másik tagállamban”
         megszerzett oklevélre („in un altro Stato membro” / „drugi državi članici”) „az egyik tagállamban” megszerzett oklevél helyett.

      13      A 89/48 irányelv 3. cikkének sérelme nélkül annak 4. cikke lehetővé teszi, hogy a fogadó tagállam az ott meghatározott egyes
         esetekben meghatározott időtartamú szakmai tapasztalat igazolását, legfeljebb három évig tartó adaptációs időszak teljesítését
         vagy alkalmassági vizsga letételét követelje meg a kérelmezőtől. Ugyanezen cikk rögzíti az említett kérelmező által igazolt
         képzés hiányosságainak kiegyenlítése céljából előírható kiegyenlítő intézkedések egyes szabályait és feltételeit.

       A nemzeti szabályozás
       A mérnöki szakma szabályozása Spanyolországban és Olaszországban
      14      A mérnöki szakma Spanyolországban is és Olaszországban is szabályozott szakmának minősül.

      –       A képzési rendszerek és a mérnöki szakma gyakorlásának feltételei
      15      Az olasz és a spanyol képzési rendszer egymással rokon vonásokat mutat a mérnöki szakma területén szerezhető képesítéseket
         illetően. E két tagállamban három‑, illetve ötéves felsőfokú tanulmányokat követően szerezhető ilyen képesítés.

      16      Olaszországban a hároméves képzést követően szerzett egyetemi oklevelek (olaszul: „laurea triennale”) a segédmérnöki (olaszul:
         „ingegnere junior”) képzés elvégzését igazolják.

      17      Olaszországban a segédmérnöki szakma megkezdése az adott szakmának megfelelő egyetemi oklevélhez, valamint az államvizsga
         (olaszul: „esame di Stato”) sikeres letételéhez kötött (az 1925. október 23‑i, 2537. sz. királyi rendelet 4. cikke [Gazzetta ufficiale 1926. február 15‑i 37. száma]). Ezen államvizsga, a 2001. június 5‑i, 328. sz. köztársasági elnöki rendelet (a GURI 2001.
         augusztus 17‑i 190. számának rendes melléklete) 47. és 48. cikke szerint minimum két írásbeli vizsgából, egy szóbeli és egy
         gyakorlati vizsgából áll. Az államvizsgát sikeresen teljesítő jelöltek felhatalmazást kapnak a mérnöki szakma gyakorlására
         (olaszul: „abilitazione all’esercizio della professione di ingegnere”).

      18      Spanyolországban a hároméves képzést követően szerzett egyetemi oklevelek az üzemmérnöki (spanyolul: „ingeniero técnico”)
         képesítést igazolják.

      19      Az egyetemi oklevelekre vonatkozó spanyol szabályozás az oklevelek két típusát különbözteti meg, nevezetesen a „hivatalosan
         elismert okleveleket”, amelyek érvényessége az ország egész területén elismert, és amelyek birtokában a szabályozott szakma
         gyakorlása megkezdhető, valamint a különféle egyetemek által kiállítható olyan „magánokleveleket”, amelyek birtokában a szabályozott
         szakma gyakorlása nem kezdhető meg. E területet az egyetemekről szóló, 2001. december 21‑i 6/2001 törvény szabályozza (a BOE
         2001. december 24‑i 307. száma, 49400. o.).

      20      Spanyolországban az üzemmérnöki szakma megkezdésének feltétele a 6/2001 törvény értelmében az érintett szakmának megfelelő,
         hivatalosan elismert egyetemi oklevél megszerzése.

      21      A mérnöki szakma gyakorlásához mind Olaszországban, mind Spanyolországban valamely szakmai kamaránál vezetett névjegyzékbe
         történő bejegyzésre is szükség van. Olaszországban minden megyében a Consiglio dell’Ordine degli Ingegneri (mérnökök kamarájának
         tanácsa) vezeti a mérnökök szakmai névjegyzékét. E névjegyzék két szekcióra oszlik, amelyek közül a B szekciót a segédmérnökök
         részére tartják fenn. Spanyolországban szakiránytól és régiótól függően különböző „colegios de ingenierosnak” (mérnöki kamaráknak)
         van erre hatásköre. E két tagállamban a mérnöki kamaráknál vezetett szakmai névjegyzékbe történő bejegyzés egyszerű adminisztratív
         intézkedést jelent, amely önmagában véve nem tanúsítja az érintett személyek szakmai képesítését, csupán annak biztosítására
         szolgál, hogy a szakma gyakorlása során betartásra kerüljenek bizonyos szakmai‑etikai szabályok.

      –       A gépészmérnöki szakma Olaszországban
      22      Olaszországban a gépészmérnöki szakmát gyakorolni kívánó személyeknek általában hároméves képzést igazoló gépészmérnöki egyetemi
         oklevéllel (olaszul: „laurea in ingegneria meccanica”), valamint az államvizsga sikeres letételét követően kapott, a mérnöki
         szakma gyakorlására vonatkozó felhatalmazással kell rendelkezniük. Ezenkívül e személyeknek be kell magukat jegyeztetniük
         valamely megye mérnöki névjegyzéke B szekciójának ipari szakágába.

      –       A gépészeti szakirányú ipartechnikus‑mérnöki szakma Spanyolországban
      23      Spanyolországban a gépészeti szakirányú ipartechnikus‑mérnöki szakmát (spanyolul: „ingeniero técnico industrial, especialidad
         mecánica”) gyakorolni kívánó személyeknek általában gépészeti szakirányú ipartechnikus‑mérnöki, a 6/2001 törvény értelmében
         hivatalosan elismert egyetemi oklevéllel kell rendelkezniük. Ez az ipartechnikusi oklevél hároméves képzés után szerezhető
         meg. Emellett e személyeknek szerepelniük kell a „Colegio de ingenieros técnicos industriales” (az ipartechnikus‑mérnökök
         kamarája) által vezetett szakmai névjegyzékben.

       Az elismerési eljárás Olaszországban
      24      Olaszországban a 89/48 irányelvet az 1992. január 27‑i 115. törvényerejű rendelet (a GURI 1992. február 18‑i 40. száma, a
         továbbiakban: 115/1992 törvényerejű rendelet) ültette át a nemzeti jogrendbe.

      25      A 115/1992 törvényerejű rendelet 1. cikke, amelynek címe „Az Európai Közösségben szerzett képesítésekről szóló tanúsítványok
         elismerése”, kimondja:

      „(1)      E törvényerejű rendelet rendelkezéseiben foglalt feltételekkel Olaszország elismeri az Európai Közösség bármely tagállama
         által kiállított, szakképzettséget bizonyító olyan okleveleket, amelyek meglétéhez az adott tagállam jogszabályai valamely
         foglalkozás gyakorlását kötik.

      (2)      Az oklevél elismerése a közösségi állampolgárt azon foglalkozás Olaszországon belüli, önálló vállalkozóként vagy munkavállalóként
         történő gyakorlása céljából illeti meg, amely gyakorlására az előző bekezdésben foglalt oklevelet kiállító tagállamban jogosult.

      (3)      Az oklevél akkor ismerhető el, ha tanúsítja, hogy a kérelmező eredményesen vett részt legalább hároméves felsőfokú szakképzésben
         (vagy ezzel megegyező időtartamú részképzésben) valamely egyetemen, főiskolán, vagy egyéb, felsőfokú képzést nyújtó intézményben.”

      26      A kérdést előterjesztő bíróság szerint a 115/1992 törvényerejű rendelet nem teszi lehetővé az olasz, képesítés megszerzéséről
         szóló tanúsítvány alapján egy másik tagállamban kiállított oklevél elismerését. E bíróság kifejti, hogy e törvényerejű rendelet
         1. cikkének (3) bekezdése értelmében a külföldi oklevélnek tanúsítania kell, hogy a kérelmező szakképzésben vett részt, ami
         közvetlen kapcsolatot feltételez a megszerzett képesítés és a szakképzés között, amelyet az oklevélnek közvetlenül kell tanúsítania.
         Végeredményben e rendelkezés nem alkalmazható egy másik tagállam által kiállított olyan oklevélre, amely valójában egy olasz,
         képesítés megszerzéséről szóló tanúsítvány meglétét igazolja.

       A honosítási eljárás Spanyolországban
      27      A spanyol jogban az egyetemi oklevelek honosítására vonatkozó eljárást meg kell különböztetni a szakképesítések elismerésére
         vonatkozó eljárástól, amelyet a legalább hároméves szakoktatást és szakképzést lezáró, az Európai Unió tagállamaiban kiállított
         felsőfokú oklevelek elismerésének általános rendszeréről szóló, 1991. október 25‑i 1665/1991 törvényerejű rendelet (a BOE
         1991. november 22‑i 208. száma, 37916. o.) szabályoz, és amely a 89/48 irányelvet a spanyol jogrendbe átültette. A honosítási
         eljárás annak ellenőrzésére irányul, hogy az oklevél megszerzése előtt folytatott egyetemi tanulmányok tartalma mely ismeretekre
         terjedt ki.

      28      A 2004. szeptember 4‑ig a külföldi egyetemi oklevelek honosítási eljárását Spanyolországban az 1987. január 16‑i 86/1987 királyi
         rendelet (a BOE 1987. január 23‑i 20. száma), valamint az ennek végrehajtására elfogadott jogszabályok szabályozták.

      29      A 86/1987 királyi rendelet 1. cikke határozta meg a honosítás fogalmát. E rendelkezés értelmében a honosítás a külföldön megszerzett
         felsőfokú oklevelek hivatalos érvényességének felsőfokú tanulmányok igazolása céljából Spanyolországban történő elismerését
         jelenti.

      30      E királyi rendelet 2. cikke alapján még ha a külföldi oklevelek honosításához nem is szükséges feltétlenül kiegészítő vizsgák
         letétele, amennyiben a külföldi oklevéllel tanúsított képzés a megfelelő spanyol oklevél által tanúsítottal nem egyenértékű,
         a honosítás az oklevél megszerzéséhez Spanyolországban megkövetelt ismeretekre vonatkozó vizsgák letételétől tehető függővé.

      31      A 86/1987 királyi rendelet 3. cikke értelmében a honosítási eljárás csak a hivatalosan elismert képzésekre alkalmazandó. Az
         egyetemek által nyújtott egyéb képzések, amelyek nem hivatalosan elismertek, tehát nem tartoznak e királyi rendelet hatálya
         alá.

      32      Honosítás alapján a külföldi oklevél a honosítás jóváhagyásától kezdve ugyanazon joghatásokkal rendelkezik, mint a megfelelő
         spanyol oklevél vagy egyetemi fokozat.

       Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
      33      M. Cavallera olasz állampolgár 1999. március 9‑én hároméves képzést követően gépészmérnöki tanulmányairól szóló tanúsítványt
         szerzett a torinói egyetemen (Olaszország).

      34      M. Cavallera ezt követően az olasz, képesítés megszerzéséről szóló tanúsítványa honosítását kérte Spanyolországban az oktatás
         és a tudományok minisztériumától annak érdekében, hogy azt a 86/1987 királyi rendelet rendelkezései alapján a megfelelő spanyol
         egyetemi oklevéllel egyenértékűnek ismerjék el. 2001. október 17‑én az említett minisztérium M. Cavallera olasz, képesítés
         megszerzéséről szóló tanúsítványát honosította annak érdekében, hogy azt a spanyol gépészeti szakirányú ipartechnikus‑mérnöki
         hivatalosan elismert oklevéllel egyenértékűnek ismerjék el.

      35      M. Cavallera következésképpen felhatalmazással rendelkezik a gépészeti szakirányú ipartechnikus‑mérnöki szabályozott szakma
         Spanyolországban történő gyakorlására. Az olasz, képesítés megszerzéséről szóló tanúsítványa honosítását igazoló okirat alapján
         M. Cavallerát felvették az egyik katalán „colegios de ingenieros técnicos industriales” szakmai névjegyzékébe.

      36      Nem vitatott azonban, hogy M. Cavallera Olaszországon kívül nem folytatott szakmai tevékenységet, és a spanyol oktatási rendszer
         keretében sem képzést nem végzett el, sem vizsgákat nem tett le. Ugyanígy nem vitatott az sem, hogy nem tette le az olasz
         jogszabályok által a mérnöki szakma gyakorlásához szükséges felhatalmazáshoz előírt államvizsgát.

      37      2002. március 6‑i kérelmével M. Cavallera spanyol képesítéseinek elismerését kérte Olaszországban a 115/1992 törvényerejű
         rendelet alapján a Ministero della Giustiziától, annak érdekében, hogy e tagállamban felvételt nyerhessen a mérnökök szakmai
         névjegyzékébe.

      38      Az olasz szabályozásnak megfelelően a kérelmet vizsgálóbizottság elé terjesztették, amely többségi szavazattal és a vizsgálóbizottságban
         részt vevő Consiglio Nazionale degli Ingegneri képviselőjének ellenszavazata mellett, kedvező döntést hozott.

      39      2002. október 23‑i határozatával a Ministero della Giustizia M. Cavallera spanyol tanúsítványát érvényesnek ismerte el a mérnökök
         szakmai névjegyzékébe (B szekció, ipari szakág) történő felvétel tekintetében. E határozat alapján M. Cavallera tehát felvételt
         nyert lakóhelye, Alessandria (Olaszország) városa mérnöki kamarájának szakmai névjegyzékébe.

      40      A Consiglio Nazionale degli Ingegneri megtámadta az említett miniszteri határozatot a Tribunale Amministrativo Regionale per
         il Lazio (Lazio tartomány közigazgatási bírósága) előtt, mivel úgy vélte, hogy a 89/48 irányelv, és a vonatkozó nemzeti szabályozás
         értelmében az olasz hatóságok nem ismerhették volna el M. Cavallera spanyol tanúsítványát, mivel ezen elismerés következménye
         az, hogy mentesíti M. Cavallerát az olasz szabályozás által előírt államvizsga letétele alól.

      41      2004. október 5‑i ítéletével e bíróság elutasította a Consiglio Nazionale degli Ingegneri keresetét, mivel úgy ítélte meg,
         hogy a Ministero della Giustizia jogszerűen járt el. Ezt követően az ítélet ellen a Consiglio Nazionale degli Ingegneri fellebbezést
         nyújtott be a Consiglio di Statóhoz (Olaszország).

      42      A Consiglio di Stato álláspontja szerint a 89/48 irányelv M. Cavallera ügyében nem alkalmazható, ez utóbbi ugyanis egyáltalában
         nem szerzett a 89/48 irányelv 1. cikkének a) pontja értelmében vett „oklevelet” Spanyolországban, és kérelmét csupán olasz
         képesítéseire alapítja. A Consiglio di Statónak azonban e tekintetben kétségei merültek fel.

      43      E körülmények között a Consiglio di Stato az eljárást felfüggesztette, és előzetes döntéshozatal céljából az alábbi kérdéseket
         terjesztette a Bíróság elé:

      „1)      A 89/48/EGK irányelv alkalmazható‑e olyan olasz állampolgár esetében, aki:
      –        Olaszországban hároméves mérnöki szakképzésen szerzett oklevelet;
      –        olasz oklevelét az ennek megfelelő spanyol oklevéllel egyenértékűnek ismerték el;
      –        felvételt nyert a spanyol mérnöki szakmai névjegyzékbe, de e foglalkozást Spanyolországban sohasem gyakorolta; [és]
      –        a spanyol honosítási okirat alapján felvételét kérte az olasz mérnöki szakmai névjegyzékbe?
      2)      Az első kérdésre adott igenlő válasz esetén, összeegyeztethető‑e a 89/48/EGK irányelvvel az a tagállami szabályozás (a [115/1992]
         törvényerejű rendelet 1. cikke), amely nem teszi lehetővé Olaszországban olyan tagállami oklevél elismerését, amely kizárólag
         egy korábbi olasz oklevél elismerésének eredménye?”

       Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekről
      44      Első kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra vár választ, hogy hivatkozhat‑e a 89/48 irányelv rendelkezéseire
         valamely szabályozott szakmának a fogadó tagállamban való megkezdése érdekében az a személy, akinek a képesítés megszerzéséről
         szóló tanúsítványát egy másik tagállam hatósága állította ki, amely tanúsítvány azonban nem igazolja valamely, e tagállam
         oktatási rendszerének keretébe tartozó képzés elvégzését, és nem is vizsga letételén vagy az e tagállamban szerzett szakmai
         tapasztalat megszerzésén alapul.

      45      Az e kérdésre adandó válasz érdekében meg kell vizsgálni, hogy az alapügy tárgyát képezőhöz hasonló tanúsítvány a 89/48 irányelv
         hatálya alá tartozik‑e.

      46      A 89/48 irányelv 4. cikke rendelkezéseinek sérelme nélkül ezen irányelv 3. cikke első bekezdésének a) pontja azon kérelmezők
         számára, akik ezen irányelv értelmében vett olyan „oklevéllel” rendelkeznek, amely alapján valamely szabályozott szakma valamely
         tagállamban történő gyakorlására jogosultak, biztosítja e szakma gyakorlásához való jogot valamennyi más tagállamban. A 89/48
         irányelv 1. cikkének a) pontjában meghatározott „oklevél” fogalma képezi tehát az ezen irányelvben szereplő, a felsőfokú oklevelek
         elismerésére szolgáló általános rendszer alapját.

      47      Azon képesítéseket illetően, amelyekre M. Cavallera hivatkozik, először is emlékeztetni kell arra, hogy a 89/48 irányelv 1. cikke
         a) pontja értelmében vett „oklevél” több, a képesítés megszerzéséről szóló tanúsítványból is állhat együttesen.

      48      Ezt követően meg kell állapítani, hogy a 89/48 irányelv 1. cikke a) pontjának első francia bekezdése szerinti feltétel az
         M. Cavallera által hivatkozott tanúsítványok tekintetében teljesül, mivel valamennyit a spanyol, illetve olasz törvényi előírások
         szerint illetékes hatóság állította ki.

      49      A 89/48 irányelv 1. cikke a) pontjának második francia bekezdése szerinti feltételt illetően a Bírósághoz benyújtott iratokból
         megállapítható, hogy M. Cavallera nyilvánvalóan megfelel annak a feltételnek, miszerint az oklevél tulajdonosának legalább
         három évig tartó felsőfokú képzést kellett végeznie valamely egyetemen. Ezt a körülményt ugyanis egyértelműen igazolja a torinói
         egyetem által az érdekelt részére kiállított képesítés megszerzéséről szóló tanúsítvány.

      50      A 89/48 irányelv 1. cikke a) pontjának harmadik francia bekezdése szerinti feltételt illetően egyébiránt az oktatás és a tudományok
         minisztériuma által kiállított honosítási okirat alapján M. Cavallera rendelkezik valamely szabályozott szakma Spanyolországban
         történő gyakorlásához szükséges szakképesítésekkel. Még ha azt feltételezzük is, hogy ez a körülmény nem tűnik ki egyértelműen
         az említett okiratból, az nyilvánvaló M. Cavallerának Spanyolországban az illetékes szakmai kamara névjegyzékébe való felvétele
         alapján.

      51      Ezt követően azt kell még megállapítani, hogy mivel a honosítási okirat, amelyre M. Cavallera hivatkozik, nem tanúsítja semmilyen,
         a spanyol oktatási rendszer keretébe tartozó képzés elvégzését, és nem is valamely vizsga letételén vagy Spanyolországban
         szerzett szakmai tapasztalat megszerzésén alapul, a tanúsítványai együttesen azonban a 89/48 irányelv értelmében vett „oklevélnek”
         minősülhetnek‑e, vagy a 89/48 irányelv 1. cikke a) pontjának második bekezdése szerint ilyen oklevéllel egyenértékűnek minősülhetnek‑e.

      52      E körülmények között a Consiglio Nazionale degli Ingegneri, valamint az olasz és az osztrák kormány által felhozott érvek,
         amelyeket arra alapítanak, hogy a 89/48 irányelv egyes nyelvi változatainak szövege – amint az a jelen ítélet 7., 9., 11.,
         és 12. pontjában kifejtésre került – egyes pontokon eltér a többi nyelvi változattól, mivel „másik tagállamot” említenek,
         míg a többi nyelvi változat nagy része egyszerűen a „tagállam” vagy a „fogadó tagállam” kifejezéseket használja, nem elfogadhatók.

      53      E tekintetben az állandó ítélkezési gyakorlatból ugyanis az következik, hogy a közösségi jogi rendelkezések egységes alkalmazásának
         és ennélfogva egységes értelmezésének szükségessége kizárja azt, hogy a rendelkezés valamely nyelvi változatának szövegét
         kétség esetén elszigetelten vizsgálják, ellenkezőleg, azt követeli meg, hogy a más hivatalos nyelveken elfogadott változatok
         fényében értelmezzék és alkalmazzák azt (a 29/69. sz. Stauder‑ügyben 1969. november 12‑én hozott ítélet [EBHT 1969., 419. o.]
         3. pontja; a C‑296/95. sz., EMU Tabac és társai ügyben 1998. április 2‑án hozott ítélet [EBHT 1998., I‑1605. o.] 36. pontja
         és a C‑174/05. sz., Zuid‑Hollandse Milieufederatie és Natuur en Milieu ügyben 2006. március 9‑én hozott ítélet [EBHT 2006.,
         I‑2443. o.] 20. pontja).

      54      Másfelől igaz ugyan, hogy a Bíróság korábban kimondta, a 89/48 irányelv nem tartalmaz korlátozást a tekintetben, hogy a kérelmezőnek
         mely tagállamban kell megszereznie szakképesítését (a C‑274/05. sz., Bizottság kontra Görögország ügyben 2008. október 23‑án
         hozott ítélet [az EBHT‑ban még nem tették közzé] 28. pontja és a C‑286/06. sz., Bizottság kontra Spanyolország ügyben 2008.
         október 23‑án hozott ítélet [az EBHT‑ban még nem tették közzé] 62. pontja), ezen ítélkezési gyakorlat ugyanakkor különbséget
         tesz a képzés helyszínét jelentő földrajzi hely és az ezen képzést nyújtó oktatási rendszer között. Ezen ítéletekben ugyanis
         az érdekeltek más tagállam oktatási rendszerébe tartozó képzéseket végeztek el, mint ahol szakképesítéseikre hivatkozni kívántak.

      55      A 89/48 irányelv célja valamely foglalkozásnak az erre vonatkozó szakképesítésről szóló tanúsítványt kiállító tagállamtól
         eltérő tagállamban történő gyakorlása akadályainak megszüntetése. Az említett irányelv első, harmadik és ötödik preambulumbekezdéséből
         következik, hogy a szakképesítés megszerzéséről szóló tanúsítvány csak akkor tekinthető az ugyanezen irányelv értelmében vett
         „oklevéllel” egyenértékűnek, ha e szakképesítést – részben vagy egészben ‑ a szóban forgó tanúsítványt kiállító tagállam oktatási
         rendszere keretében szerezték meg. A Bíróság másfelől korábban már hangsúlyozta, hogy a képesítés megszerzéséről szóló tanúsítvány,
         amennyiben kiegészítő szakképesítés meglétét igazolja, megkönnyíti a foglalkozás megkezdését vagy gyakorlását (lásd ebben
         az értelemben a C‑19/92. sz. Kraus‑ügyben 1993. március 31‑én hozott ítélet [EBHT 1993., I‑1663. o.] 18‑23. pontját és a C‑285/01. sz.
         Burbaud‑ügyben 2003. szeptember 9‑én hozott ítélet [EBHT 2003., I‑8219. o.] 47‑53. pontját).

      56      Márpedig a spanyol honosítás nem tanúsítja semmilyen kiegészítő szakképesítés meglétét. E tekintetben sem a honosítás, sem
         pedig az egyik katalán „colegios de ingenieros técnicos industriales” szakmai névjegyzékébe való felvétel nem az M. Cavallera
         által megszerzett képesítések vagy szakmai tapasztalatok ellenőrzésén alapult.

      57      Ilyen körülmények között a szóban forgó szabályozott szakma Olaszországban való megkezdése érdekében a 89/48 irányelvre történő
         hivatkozás elfogadása ahhoz vezetne, hogy lehetővé tenné olyan személy számára, akinek az e tagállam által kibocsátott képesítés
         megszerzéséről szóló tanúsítványa önmagában nem teszi lehetővé az említett szabályozott szakma gyakorlását, hogy e szakma
         gyakorlását mégis megkezdhesse úgy, hogy a Spanyolországban szerzett honosítási okirat nem igazolja kiegészítő szakképesítés
         vagy szakmai tapasztalat megszerzését. Az ilyen eredmény ellentétes lenne a 89/48 irányelvben foglalt – és annak ötödik preambulumbekezdésében
         kimondott ‑ azon elvvel, miszerint a tagállamok fenntartják maguknak annak lehetőségét, hogy a szükséges képzés alapvető színvonalát
         úgy határozzák meg, hogy általa biztosítani tudják a területükön nyújtott szolgáltatások minőségét.

      58      A fenti megfontolásokból következik, hogy a 89/48 irányelv 1. cikkének a) pontját úgy kell értelmezni, hogy az e rendelkezés
         szerinti „oklevél” fogalma nem terjed ki a valamely tagállam által kiállított képesítés megszerzéséről szóló olyan tanúsítványra,
         amely nem igazolja e tagállam oktatási rendszerének keretébe tartozó valamely képzés elvégzését, és nem is valamely vizsga
         letételén vagy az említett tagállamban szerzett szakmai tapasztalat megszerzésén alapul.

      59      Következésképpen az első kérdésre azt a választ kell adni, hogy a 89/48 irányelv rendelkezéseire nem hivatkozhat valamely
         szabályozott szakmának a fogadó tagállamban való megkezdése érdekében az a személy, akinek a képesítés megszerzéséről szóló
         tanúsítványát egy másik tagállam hatósága állította ki, amely tanúsítvány azonban nem igazolja valamely, e tagállam oktatási
         rendszerének keretébe tartozó képzés elvégzését, és nem is vizsga letételén vagy az említett tagállamban szerzett szakmai
         tapasztalat megszerzésén alapul.

      60      Az első kérdésre adott válaszra tekintettel a második kérdésre nem szükséges válaszolni.

       A költségekről
      61      Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás
         egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült
         költségek az említett felek költségeinek kivételével nem téríthetők meg.

      A fenti indokok alapján a Bíróság (második tanács) a következőképpen határozott:
      A legalább hároméves szakoktatást és szakképzést lezáró felsőfokú oklevelek elismerésének általános rendszeréről szóló, 1988.
            december 21‑i 89/48/EGK tanácsi irányelv rendelkezéseire nem hivatkozhat valamely szabályozott szakmának a fogadó tagállamban
            való megkezdése érdekében az a személy, akinek a képesítés megszerzéséről szóló tanúsítványát egy másik tagállam hatósága
            állította ki, amely tanúsítvány azonban nem igazolja valamely, e tagállam oktatási rendszerének keretébe tartozó képzés elvégzését,
            és nem is vizsga letételén vagy az említett tagállamban szerzett szakmai tapasztalat megszerzésén alapul.
      Aláírások
      * Az eljárás nyelve: olasz.


title: A Bíróság ítélete (ötödik tanács), 2017. május 18.#Fondul Proprietatea SA kontra Complexul Energetic Oltenia SA.#A Curtea de Apel Craiova (Románia) által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem.#Előzetes döntéshozatal – Állami támogatások – A román állam többségi tulajdonában álló tőkéjű társaságnak olyan társasággal szemben fennálló követelése, amelynek ez az állam az egyetlen részvényese – Fizetés helyetti átengedés (datio in solutum) – Az »állami támogatás« fogalma – Az Európai Bizottságnak történő bejelentés kötelezettsége.#C-150/16. sz. ügy.

text:
         A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (ötödik tanács)
      2017. május 18. (
            *1
         )
      „Előzetes döntéshozatal — Állami támogatások — A román állam többségi tulajdonában álló tőkéjű társaságnak olyan társasággal szemben fennálló követelése, amelynek ez az állam az egyetlen részvényese — Fizetés helyetti átengedés datio in solutum) — Az »állami támogatás« fogalma — Az Európai Bizottságnak történő bejelentés kötelezettsége”
      A C‑150/16. sz. ügyben,
      az EUMSZ 267. cikk alapján benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában, amelyet a Curtea de Apel Craiova (craiovai fellebbviteli bíróság, Románia) a Bírósághoz 2016. március 14‑én érkezett, 2016. március 3‑i határozatával terjesztett elő
      a Fondul Proprietatea SA

      és
      a Complexul Energetic Oltenia SA

      között folyamatban lévő eljárásban,
      A BÍRÓSÁG (ötödik tanács),
      tagjai: J. L. da Cruz Vilaça tanácselnök (előadó), M. Berger, A. Borg Barthet, E. Levits és F. Biltgen bírák,
      főtanácsnok: N. Wahl,
      hivatalvezető: A. Calot Escobar,
      tekintettel az írásbeli szakaszra,
      figyelembe véve a következők által előterjesztett észrevételeket:

               —

               a Fondul Proprietatea SA képviseletében C. Dontu, D. Petrache és A. Dăscălescu avocați,

               —

               a román kormány képviseletében R. H. Radu, R. Mangu és M. Bejenar, meghatalmazotti minőségben,

               —

               az Európai Bizottság képviseletében L. Nicolae és P. Němečková, meghatalmazotti minőségben,

         tekintettel a főtanácsnok meghallgatását követően hozott határozatra, miszerint az ügy elbírálására a főtanácsnok indítványa nélkül kerül sor,
      meghozta a következő
      Ítéletet

               1

               Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem az EUMSZ 107. cikk és az EUMSZ 108. cikk (3) bekezdése értelmezésére vonatkozik.

               2

               E kérelmet a Fondul Proprietatea SA (a továbbiakban: Fondul) és a Complexul Energetic Oltenia SA (a továbbiakban: CE Oltenia) között a CE Oltenia közgyűlése azon határozatának megsemmisítése iránti kérelem tárgyában folyamatban lévő jogvita keretében terjesztették elő, amely a CE Olteniát az Electrocentrale Grup SA‑val (a továbbiakban: Electrocentrale) szemben megillető követelés vonatkozásában fizetés helyetti átengedést (datio in solutum) fogad el.

         A román jog

               3

               4

               Az említett törvénykönyv 1609. cikke így rendelkezik:

                        „(1)

                        Megújításra kerül sor, ha az adós a hitelezővel szemben új kötelezettséget vállal, amely az eredeti kötelezettség helyébe lép és megszünteti azt.

                        (2)

                        Megújításra kerül sor akkor is, ha új adós lép a korábbi adós helyébe, akit a hitelező mentesít a vele szemben fennálló kötelezettségei alól; az eredeti kötelezettség ezáltal megszűnik. Ilyen esetben a megújításra a korábbi adós hozzájárulása nélkül kerül sor.

                        (3)

                        Megújításra kerül sor akkor is, ha új szerződés joghatásaként új hitelező lép a korábbi hitelező helyébe, akivel szemben az adós mentesül a kötelezettségei alól; az eredeti kötelezettség megszűnik.”

         Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések

               5

               A CE Oltenia, amelynek tőkéje 77,17%‑ban a román állam, 21,53%‑ban pedig a Fondul tulajdonában van, az Electrocentrale hitelezője volt, amelyek 28709475,13 román lej (RON) (hozzávetőleg 6,4 millió euró) összegben a román állam az egyetlen részvényese.

               6

               2013. szeptember 27‑én a CE Oltenia közgyűlése jóváhagyta, hogy az Electrocentraléhez tartozó chișcani (Románia) hőerőmű tulajdonjogát fizetés helyetti átengedés jogcímén átruházzák a CE Olteniára (a továbbiakban: az alapeljárás tárgyát képező határozat).

               7

               Mivel a chișcani hőerőmű értékét 36810200 RON‑ra (hozzávetőleg 8,2 millió euró) becsülték, a CE Oltenia az ezen összeg és az Electrocentralét terhelő tartozás összege közötti különbözetet akként egyenlítette ki, hogy az Electorcentralének megfizetett 8100724,87 RON (hozzávetőleg 1,8 millió euró) összeget. Ezenkívül a CE Oltenia átvette az Electrocentralének a chișcani hőerőműben foglalkoztatott 280 munkavállalóját, továbbá elérte, hogy az üvegházhatású gázok kibocsátására vonatkozó kvótákat ruházzanak rá át.

               8

               2013. december 24‑én a Fondul az alapeljárás tárgyát képező határozat megsemmisítése iránti keresetet indított egy elsőfokú bíróság előtt. Mivel a megsemmisítés iránti kérelmét elutasították, a Fondul a Curtea de Apel Craiovához (craiovai fellebbviteli bíróság, Románia) fordult.

               9

               A Fondul e bíróság előtt azt állítja, hogy mivel a chișcani hőerőmű nem volt jövedelmező, az alapeljárásban vizsgált fizetés helyetti átengedés nem biztosított semmilyen előnyt a CE Olteniának, és csak az Electrocentrale javát szolgálta, amely az ezen erőművel járó terhektől megszabadulva továbbra is a villamosenergia‑szolgáltatás piacán maradhatott.

               10

               E feltételek mellett a Curtea de Appel Craiova (craiovai fellebbviteli bíróság) úgy határozott, hogy felfüggeszti az eljárást, és előzetes döntéshozatal céljából az alábbi kérdéseket terjeszti a Bíróság elé:

                        „1)

                        Az [EUMSZ 107. cikk] értelmében állami támogatásnak minősül‑e [a CE Oltenia részvényeseinek] közgyűlése által elfogadott azon határozat, amelyben a chișcani önkormányzat (Brăila kerület) ingatlan‑nyilvántartásában 70301. sz. alatt nyilvántartott vagyontárgy fizetés helyetti átengedése révén elfogadták [az Electrocentrale] társaságnak [a CE Oltenia] társasággal szemben fennálló, 28709475,13 RON összegű tartozásának megszűnését, és amelyben egyidejűleg a vagyontárgy piaci értéke és a tartozás összege közötti különbözetnek [az Electrocentrale] társaság részére történő megfizetéséről határoztak, és amelyet [a gazdasági minisztérium energiaosztálya] által képviselt, [a CE Oltenia] társasági tőkéjének 77,17%‑ával rendelkező román állam mint részvényes szavazatával fogadtak el, nevezetesen: i. az intézkedést az állam finanszírozza‑e, vagy azt állami forrásból finanszírozzák‑e, ii. az szelektív jelleggel bír‑e, valamint iii. érinti‑e a tagállamok közötti kereskedelmet?

                        2)

                        Az első kérdésre adott igenlő válasz esetén ez a támogatás az EUMSZ 108. cikk (3) bekezdésében előírt bejelentési kötelezettség hatálya alá tartozik‑e?”

         Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekről

            Az első kérdésről

               11

               E kérdéssel a kérdést előterjesztő bíróság lényegében azt kívánja megtudni, hogy az alapeljárásban fennállókhoz hasonló körülmények között az EUMSZ 107. cikk értelmében vett állami támogatásnak minősülhet‑e a valamely tagállam többségi tulajdonában lévő társaság azon határozata, amely egy követelés megszüntetése érdekében elfogadja olyan vagyontárgy fizetés helyetti átengedését, amely olyan másik társaság tulajdonában van, amelynek e tagállam az egyetlen részvényese, továbbá vállalja, hogy megfizeti az e vagyontárgy becsült értéke és az e követelés összege közötti különbözetnek megfelelő összeget.

               12

               Elöljáróban meg kell állapítani, hogy a Bizottságnak a támogatások belső piaccal való összeegyeztethetőségének vizsgálatára vonatkozó hatásköre nem képezi akadályát annak, hogy valamely nemzeti bíróság a „támogatás” fogalmának értelmezésével kapcsolatban előzetes döntéshozatal iránti kérelmet terjesszen a Bíróság elé. A Bíróság így tájékoztathatja a kérdést előterjesztő bíróságot minden olyan, az uniós jog értelmezésére vonatkozó szempontról, amely levetővé teszi számára annak megállapítását, hogy adott nemzeti intézkedés „állami támogatásnak” minősülhet‑e az uniós jog értelmében (2015. március 19‑iOTP Bank ítélet, C‑672/13, EU:C:2015:185, 30. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).

               13

               A Bíróság állandó ítélkezési gyakorlata szerint ahhoz, hogy valamely nemzeti intézkedés az EUMSZ 107. cikk (1) bekezdésének értelmében vett „állami támogatásnak” minősüljön, valamennyi alábbi feltétel teljesülése szükséges. Először ezen intézkedésnek állami intézkedésnek kell lennie, vagy állami forrásból kell származnia. Másodszor, ennek a beavatkozásnak alkalmasnak kell lennie arra, hogy érintse a tagállamok közötti kereskedelmet. Harmadszor, a kedvezményezettje számára szelektív előnyt kell biztosítania. Negyedszer, torzítania kell a versenyt, vagy azzal kell fenyegetnie (lásd többek között: 2013. december 19‑iAssociation Vent De Colère! és társai ítélet, C‑262/12, EU:C:2013:851,15. pont; 2015. október 22‑iEasyPay és Finance Engineering ítélet, C‑185/14, EU:C:2015:716, 35. pont; 2016. december 21‑iBizottság kontra World Duty Free Group SA és társai ítélet, C‑20/15 P és C‑21/15 P, EU:C:2016:981, 53. pont).

         A támogatás állam általi vagy állami forrásokból történő finanszírozására vonatkozó feltételről

               14

               Mindjárt az elején pontosítani kell, hogy ahhoz, hogy az előnyök az EUMSZ 107. cikk (1) bekezdése értelmében támogatásnak minősüljenek, egyrészt közvetlenül vagy közvetve állami forrásokból kell származniuk, másrészt az államnak betudhatónak kell lenniük (2002. május 16‑iFranciaország kontra Bizottság ítélet, C‑482/99, EU:C:2002:294, 24. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat; 2013. december 19‑iAssociation Vent De Colère! és társai ítélet, C‑262/12, EU:C:2013:851, 16. pont).

               15

               Először is azon feltételt illetően, hogy az előnyt közvetlenül vagy közvetve állami forrásokból kell nyújtani, az állandó ítélkezési gyakorlatból következik, hogy a „támogatás” fogalma általánosabb, mint a „szubvencióé”, mivel nemcsak az olyan pozitív juttatásokat foglalja magában, mint maguk a szubvenciók, hanem azon beavatkozásokat is, amelyek különbözőféleképpen könnyítenek a terheken, amelyek általában a vállalkozás költségvetését terhelik, és amelyek ugyanolyan természetűek, és azonos hatásúak, anélkül, hogy a szó szoros értelmében szubvenciónak minősülnének (lásd többek között: 2006. január 10‑iCassa di Risparmio di Firenze és társai ítélet, C‑222/04, EU:C:2006:8, 131. pont; 2015. március 19‑iOTP Bank ítélet, C‑672/13, EU:C:2015:185, 40. pont).

               16

               E tekintetben a Bíróság már megállapította, hogy az EUMSZ 107. cikk (1) bekezdése minden olyan pénzügyi eszközt magában foglal, amelyet a hatóságok ténylegesen felhasználhatnak vállalkozások támogatására, anélkül hogy jelentősége lenne annak, hogy ezen eszközök állandó jelleggel az állam vagyonába tartoznak‑e, vagy sem. Következésképpen, még ha a szóban forgó intézkedésnek megfelelő összegek nincsenek is állandó jelleggel a hatóságok birtokában, azon tény, hogy folyamatosan állami ellenőrzés alatt maradnak, és így az illetékes nemzeti hatóságok rendelkezésére állnak, elegendő ahhoz, hogy azokat állami forrásoknak minősítsék (2013. december 19‑iAssociation Vent De Colère! és társai ítélet, C‑262/12, EU:C:2013:851, 21. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).

               17

               Közelebbről, ami a CE Olteniához hasonló közvállalkozásokat illeti, a Bíróság azt is megállapította, hogy az államnak az ilyen vállalkozások feletti meghatározó befolyásának gyakorlása révén módjában áll, hogy meghatározza a forrásaik felhasználásának irányát annak érdekében, hogy finanszírozza adott esetben a más vállalkozásoknak nyújtott sajátos előnyöket (2002. május 16‑iFranciaország kontra Bizottság ítélet, C‑482/99, EU:C:2002:294, 38. pont).

               18

               Másodszor, a közvállalkozás által tett támogatási intézkedés államnak való betudhatóságával kapcsolatos feltételt illetően az állandó ítélkezési gyakorlatból következik, hogy e betudhatóság azon valószínűsítő körülmények összességéből vezethető le, amelyek a konkrét ügy körülményeiből és az intézkedést eredményező kontextusból adódnak (2002. május 16‑iFranciaország kontra Bizottság ítélet, C‑482/99, EU:C:2002:294, 55. pont).

               19

               E tekintetben a Bíróság figyelembe vette többek között azt, hogy a szóban forgó szervezet az állami hatóságok elvárásainak figyelembevétele nélkül nem hozhatta meg a vitatott határozatot, vagy azt a tényt, hogy a közvállalkozások, amelyek közvetítésével a támogatásokat nyújtották, az őket az államhoz kötő szervezeti tényezőkön kívül az állami szervek által kiadott iránymutatásokat is kötelesek voltak figyelembe venni. A közvállalkozás által tett támogatási intézkedés államnak való betudhatóságának megállapítása szempontjából adott esetben egyéb valószínűsítő körülmények is relevánsak lehetnek, így többek között:

                        —

                        e közvállalkozásnak a közigazgatási szervezetrendszerbe való illeszkedése;

                        —

                        a közvállalkozás tevékenységeinek jellege, valamint az, hogy azokat rendes piaci körülmények között, magánszereplőkkel versenyezve végzik;

                        —

                        a közvállalkozás jogállása (közjogi vagy a gazdasági társaságokra vonatkozó általános szabályok szerinti);

                        —

                        az állami hatóságok által a közvállalkozás vezetése felett gyakorolt felügyelet erőssége;

                        —

                        bármely egyéb olyan valószínűsítő körülmény, amely az adott esetben az állami hatóságok közreműködésére vagy a közreműködés hiányának valószínűtlenségére utal valamely intézkedés elfogadása kapcsán, tekintettel annak terjedelmére, tartalmára és a vele járó feltételekre (2002. május 16‑iFranciaország kontra Bizottság ítélet, C‑482/99, EU:C:2002:294, 55. és 56. pont).

               20

               Önmagában az a körülmény, hogy valamely közvállalkozást az általános szabályok szerinti tőketársaság formájában hoztak létre – csupán azért, mert e jogi forma következtében a vállalatot önállóság illeti meg –, még nem tekinthető elegendőnek ahhoz, hogy kizárható legyen az ilyen társaság által meghozott támogatási intézkedés államnak való betudhatósága. Az ellenőrzési helyzet fennállása és a meghatározó befolyás gyakorlására irányuló, az ilyen helyzetből gyakorlatilag származó valós lehetőségek ugyanis – annak ellenére, hogy a közvállalkozás jogi formája önmagában jelentőséggel bír, mint olyan valószínűsítő körülmény, amely egyéb ilyen körülményekkel együtt lehetővé teszi konkrét esetben annak megállapítását, hogy fennáll‑e, vagy sem az állami közreműködés – megakadályozzák, hogy eleve ki lehessen zárni az ilyen társaság által meghozott intézkedés államnak való betudhatóságát, következésképpen pedig a Szerződés állami támogatásokra vonatkozó szabályai megkerülésének kockázatát (2002. május 16‑iFranciaország kontra Bizottság ítélet, C‑482/99, EU:C:2002:294, 57. pont).

               21

               A kérdést előterjesztő bíróság feladata megvizsgálni, hogy az alapeljárás tárgyát képező határozat egyrészt olyan előnyt tartalmaz‑e, amelyet közvetlenül vagy közvetve állami forrásokból nyújtanak, másrészt pedig, hogy a jelen ítélet 19. és 20. pontjában említett valószínűsítő körülményekre tekintettel betudható‑e az érintett tagállamnak.

         A szelektív előny fennállásával kapcsolatos feltételről

               22

               Az EUMSZ 107. cikk (1) bekezdése értelmében vett állami támogatás egyik fogalmi eleme a vállalkozásnak nyújtott szelektív előny fennállása.

               23

               A Fondul úgy véli, hogy az alapeljárásban vizsgált fizetés helyetti átengedés az Electrocentralének nyújtott állami támogatásnak minősül, azon az alapon, hogy a chișcani hőerőmű – amelynek tulajdonjogát a CE Olteniára átruházták – nem volt jövedelmező. Következésképpen a román állam nem az általános érdeket vagy a CE Oltenia érdekét szem előtt tartva járt el, hanem egyedül abból a célból, hogy vagyoni előnyt biztosítson az Electrocentralének annak érdekében, hogy az továbbra is a villamosenergia‑piacon maradhasson.

               24

               E tekintetben meg kell állapítani, hogy nem feltétlenül minősül állami támogatásnak az olyan társaság által jóváhagyott fizetés helyetti átengedés, amelynek az állam a többségi részvényese.

               25

               Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint ugyanis azok a feltételek, amelyeknek valamely intézkedésnek meg kell felelnie ahhoz, hogy az EUMSZ 107. cikke szerinti „támogatás” fogalma alá tartozzon, nem teljesülnek, ha a kedvezményezett vállalkozás az állami források felhasználásával rendelkezésére bocsátott előnnyel azonos előnyhöz a rendes piaci feltételeknek megfelelő körülmények között is hozzájuthatott volna. E mérlegelést abban az esetben, ha valamely állami hitelező fizetési könnyítést biztosít egy vállalkozás vele szemben fennálló tartozására, főszabály szerint a magánhitelező kritériumának alkalmazásával kell lefolytatni (lásd többek között: 2013. január 24‑iFrucona Košice kontra Bizottság ítélet, C‑73/11 P, EU:C:2013:32, 70. és 71. pont; 2013. március 21‑iBizottság kontra Buczek Automotive ítélet, C‑405/11 P, nem tették közzé, EU:C:2013:186, 31. és 32. pont).

               26

               Az ilyen fizetési könnyítések az EUMSZ 107. cikk (1) bekezdése értelmében vett állami támogatásnak minősülnek, ha az így nyújtott gazdasági előny jelentőségét figyelembe véve a kedvezményezett vállalkozás nyilvánvalóan nem juthatott volna hasonló könnyítésekhez az államéhoz lehető legközelebbi helyzetben lévő olyan magánhitelezőtől, aki pénzügyi nehézségekkel küzdő adóstól próbálja visszakövetelni a neki járó összegeket (2013. január 24‑iFrucona Košice kontra Bizottság ítélet, C‑73/11 P, EU:C:2013:32, 72. pont).

               27

               A nemzeti bíróság feladata olyan átfogó mérlegelés lefolytatása, amely figyelembe veszi az alapeljárás tárgyát képező ügyben releváns minden adatot, vagyis különösen azon vagyontárgy értékét, amely a fizetés helyetti átengedés tárgyát képezte, valamint a CE Oltenia által kifizetett különbözet összegét, annak eldöntése érdekében, hogy az Electrocentrale ilyen magánhitelezőtől nyilvánvalóan nem jutott volna‑e hasonló könnyítésekhez (lásd analógia útján: 2013. január 24‑iFrucona Košice kontra Bizottság ítélet, C‑73/11 P, EU:C:2013:32, 73. pont).

         A tagállamok közötti kereskedelem érintettségével és a verseny torzításával kapcsolatos feltételekről

               28

               Az EUMSZ 107. cikk (1) bekezdése tiltja az olyan támogatásokat, amelyek érintik a tagállamok közötti kereskedelmet, és torzítják a versenyt, vagy azzal fenyegetnek.

               29

               Valamely nemzeti intézkedés állami támogatásnak minősítéséhez nem azt kell megállapítani, hogy a támogatásnak tényleges hatása van a tagállamok közötti kereskedelemre, és az ténylegesen torzítja a versenyt, hanem csak azt kell megvizsgálni, hogy a támogatás alkalmas‑e arra, hogy érintse e kereskedelmet és torzítsa a versenyt (2009. április 30‑iBizottság kontra Olaszország és Wam ítélet, C‑494/06 P, EU:C:2009:272, 50. pont; 2016. október 26‑iOrange kontra Bizottság ítélet, C‑211/15 P, EU:C:2016:798, 64. pont).

               30

               Ugyanakkor a tagállamok közötti kereskedelemre gyakorolt hatás nem lehet pusztán hipotetikus vagy feltételezésen alapuló. Így meg kell határozni azt az okot, amelynek alapján a vizsgált intézkedés torzítja a versenyt, vagy azzal fenyeget, továbbá amelynek alapján ez az intézkedés előrelátható hatásai folytán érintheti a tagállamok közötti kereskedelmet (lásd ebben az értelemben: 2009. április 30‑iBizottság kontra Olaszország és Wam ítélet, C‑494/06 P, EU:C:2009:272, 64. pont).

               31

               Különösen, ha az állam által nyújtott támogatás valamely vállalkozás helyzetét megerősíti a tagállamok közötti kereskedelemben versenytársaival szemben, a támogatást olyannak kell tekinteni, mint amely érinti ezt a kereskedelmet (2006. január 10‑iCassa di Risparmio di Firenze és társai ítélet, C‑222/04, EU:C:2006:8, 141. pont).

               32

               E tekintetben nem szükséges, hogy a kedvezményezett vállalkozások saját maguk részt vegyenek a tagállamok közötti kereskedelemben. Ha ugyanis valamely tagállam támogatást nyújt vállalkozásoknak, a belső termelés szintje emiatt fennmaradhat vagy növekedhet, ami azzal a következménnyel jár, hogy a többi tagállamban letelepedett vállalkozásoknak az e tagállam piacára való belépési esélyei csökkennek (2015. január 14‑iEventech ítélet, C‑518/13, EU:C:2015:9, 67. pont).

               33

               A verseny torzítására vonatkozó feltétellel kapcsolatban emlékeztetni kell arra, hogy azok a támogatások, amelyek a vállalkozás által mindennapos üzletvezetése vagy rendes tevékenysége keretében általában viselendő költségek csökkentésére irányulnak, főszabály szerint torzítják a versenyfeltételeket (2009. április 30‑iBizottság kontra Olaszország és Wam ítélet, C‑494/06 P, EU:C:2009:272, 54. pont).

               34

               Másfelől az a körülmény, hogy valamely gazdasági ágazatot – mint például az energiaágazatot – uniós szinten liberalizáltak, elegendő annak a megállapításához, hogy a támogatás tényleges vagy potenciális hatással jár a versenyre, illetve a tagállamok közötti kereskedelemre (lásd ebben az értelemben: 2006. január 10‑iCassa di Risparmio di Firenze és társai ítélet, C‑222/04, EU:C:2006:8, 142. pont; 2015. március 5‑iBanco Privado Português et Massa Insolvente do Banco Privado Português ítélet, C‑667/13, EU:C:2015:151, 51. pont).

               35

               Márpedig, mint azt a Bizottság is megjegyezte az írásbeli észrevételeiben, mivel a villamos energia határokon átnyúló kereskedelmi műveletek tárgyát képezi, az alapeljárásban vizsgált határozattal történő támogatásnyújtás hatással lehet a kereskedelemre. Az ilyen támogatás a versenyt is torzíthatja a villamos energia piacán.

               36

               Az alapeljárásban a kérdést előterjesztő bíróság feladata, hogy a fenti értelmezési szempontok alapján ténylegesen megállapítsa, hogy a vizsgált két feltétel teljesül‑e.

               37

               Az eddigi megfontolásokra tekintettel az elsőként feltett kérdésre azt a választ kell adni, hogy az alapeljárásban fennállókhoz hasonló körülmények között a valamely tagállam többségi tulajdonában lévő társaság azon határozata, amely egy követelés megszüntetése érdekében elfogadja olyan vagyontárgy fizetés helyetti átengedését, amely olyan másik társaság tulajdonában van, amelynek e tagállam az egyetlen részvényese, továbbá vállalja, hogy megfizeti az e vagyontárgy becsült értéke és az e követelés összege közötti különbözetnek megfelelő összeget, az EUMSZ 107. cikk értelmében vett állami támogatásnak minősülhet, amennyiben

                        —

                        e határozat közvetlenül vagy közvetve állami forrásokból nyújtott előnynek minősül, és betudható az államnak,

                        —

                        a kedvezményezett vállalkozás magánhitelezőtől nem jutott volna hasonló előnyökhöz, és

                        —

                        az említett határozat érintheti a tagállamok közötti kereskedelmet és torzíthatja a versenyt.

               38

               A nemzeti bíróságoknak kell ellenőrizniük, hogy e feltételek teljesülnek‑e.

            A második kérdésről

               39

               Az első kérdésre adott igenlő válasz esetére a kérdést előterjesztő bíróság a második kérdésével azt kívánja megtudni, hogy az alapeljárásban vizsgált állami támogatás az EUMSZ 108. cikk (3) bekezdése szerinti bejelentési kötelezettség alá tartozik‑e.

               40

               Az EUMSZ 108. cikk (3) bekezdése megelőző jellegű ellenőrzést vezet be a tervezett új támogatások felett. Az így szabályozott megelőzés célja az, hogy csak a belső piaccal összeegyeztethető támogatások valósuljanak meg. E célkitűzés megvalósítása érdekében a tervezett támogatások végrehajtása időben eltolódik addig, ameddig a végleges bizottsági határozat el nem oszlatja az összeegyeztethetőséggel kapcsolatos kételyeket (2013. november 21‑iDeutsche Lufthansa ítélet, C‑284/12, EU:C:2013:755, 25. és 26. pont).

               41

               Az állami támogatások ellenőrzési rendszere végrehajtásának feladata egyrészről a Bizottságra, másrészről pedig a nemzeti bíróságokra hárul, amelyek egymást kiegészítő, de egymástól elkülönülő szereppel bírnak (2014. február 13‑iMediaset ítélet, C‑69/13, EU:C:2014:71, 19. pont).

               42

               Míg a támogatási intézkedések belső piaccal való összeegyeztethetőségének mérlegelése az uniós bíróságok ellenőrzése alatt eljáró Bizottság kizárólagos hatáskörébe tartozik, addig a nemzeti bíróságok a végleges bizottsági határozat meghozataláig a jogalanyok jogainak megóvását biztosítják az EUMSZ 108. cikk (3) bekezdésében előírt kötelezettség állami hatóságok általi esetleges megsértése esetében (2013. november 21‑iDeutsche Lufthansa ítélet, C‑284/12, EU:C:2013:755, 28. pont).

               43

               A fentiekből következik, hogy amennyiben az alapeljárásban vizsgált határozat az Electrocentralének nyújtott állami támogatásnak minősülne, a nemzeti hatóságok az EUMSZ 108. cikk (3) bekezdése alapján kötelesek lennének e támogatást bejelenteni a Bizottságnak, mielőtt végrehajtanák azt.

               44

               Az eddigi megfontolásokra tekintettel a másodikként feltett kérdésre azt a választ kell adni, hogy ha valamely nemzeti bíróság állami támogatásnak minősíti a valamely tagállam többségi tulajdonában lévő társaság azon határozatát, amely egy követelés megszüntetése érdekében elfogadja olyan vagyontárgy fizetés helyetti átengedését, amely olyan másik társaság tulajdonában van, amelynek e tagállam az egyetlen részvényese, továbbá vállalja, hogy megfizeti az e vagyontárgy becsült értéke és az e követelés összege közötti különbözetnek megfelelő összeget, akkor az említett tagállam hatóságai az EUMSZ 108. cikk (3) bekezdése alapján kötelesek e támogatást bejelenteni a Bizottságnak, mielőtt végrehajtanák azt.

         A költségekről

               45

               Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.

               A fenti indokok alapján a Bíróság (ötödik tanács) a következőképpen határozott:

                        1)

                           Az alapeljárásban fennállókhoz hasonló körülmények között a valamely tagállam többségi tulajdonában lévő társaság azon határozata, amely egy követelés megszüntetése érdekében elfogadja olyan vagyontárgy fizetés helyetti átengedését, amely olyan másik társaság tulajdonában van, amelynek e tagállam az egyetlen részvényese, továbbá vállalja, hogy megfizeti az e vagyontárgy becsült értéke és az e követelés összege közötti különbözetnek megfelelő összeget, az EUMSZ 107. cikk értelmében vett állami támogatásnak minősülhet, amennyiben

                                 —

                                    e határozat közvetlenül vagy közvetve állami forrásokból nyújtott előnynek minősül, és betudható az államnak,

                                 —

                                    a kedvezményezett vállalkozás magánhitelezőtől nem jutott volna hasonló előnyökhöz, és

                                 —

                                    az említett határozat érintheti a tagállamok közötti kereskedelmet és torzíthatja a versenyt.

                           A nemzeti bíróságoknak kell vizsgálniuk, hogy e feltételek teljesülnek‑e.

                        2)

                           Ha valamely nemzeti bíróság állami támogatásnak minősíti a valamely tagállam többségi tulajdonában lévő társaság azon határozatát, amely egy követelés megszüntetése érdekében elfogadja olyan vagyontárgy fizetés helyetti átengedését, amely olyan másik társaság tulajdonában van, amelynek e tagállam az egyetlen részvényese, továbbá vállalja, hogy megfizeti az e vagyontárgy becsült értéke és az e követelés összege közötti különbözetnek megfelelő összeget, akkor az említett tagállam hatóságai az EUMSZ 108. cikk (3) bekezdése alapján kötelesek e támogatást bejelenteni az Európai Bizottságnak, mielőtt végrehajtanák azt.

                     Aláírások

            (
            *1
         )	Az eljárás nyelve: román.


A Bíróság (ötödik tanács) április 19.-i ítélete: 1988. # SPRL Louis Erauw-Jacquery kontra Société coopérative La Hesbignonne. # Előzetes döntéshozatal iránti kérelem: Tribunal de commerce de Liège - Belgium. # # 27/87. sz. ügy