title: A Bíróság (negyedik tanács) 2010. október 28-i ítélete.#Belgisch Interventie- en Restitutiebureau kontra SGS Belgium NV és társai.#Előzetes döntéshozatal iránti kérelem: Hof van Beroep te Antwerpen - Belgium.#Előzetes döntéshozatal iránti kérelem - Az Európai Unió pénzügyi érdekeinek sérelme - 2988/95/EK, Euratom rendelet - Az 1. cikk, a 3. cikk (1) bekezdésének harmadik albekezdése, az 5. és a 7. cikk - 3665/87/EGK rendelet - A 11. cikk és a 18. cikk (2) bekezdésének c) pontja - A gazdasági szereplő fogalma - Személyek, akik részt vettek a szabálytalanság elkövetésében - Személyek, akik felelősséggel tartoznak a szabálytalanságért, illetve akiknek biztosítaniuk kell, hogy azt ne kövessék el - Közigazgatási szankció - Közvetlen hatály - Az eljárás elévülése - Megszakadás.#C-367/09. sz. ügy.

text:
      C‑367/09. sz. ügy
      Belgisch Interventie- en Restitutiebureau
      kontra
      SGS Belgium NV és társai
      (a hof van beroep te Antwerpen [Belgium] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)
      „Előzetes döntéshozatal iránti kérelem – Az Európai Unió pénzügyi érdekeinek sérelme – 2988/95/EK, Euratom rendelet – Az 1. cikk, a 3. cikk (1) bekezdésének harmadik albekezdése, az 5. és a 7. cikk – 3665/87/EGK rendelet – A 11. cikk és a 18. cikk (2) bekezdésének c) pontja – A gazdasági szereplő fogalma – Személyek, akik részt vettek a szabálytalanság elkövetésében – Személyek, akik felelősséggel tartoznak a szabálytalanságért, illetve akiknek biztosítaniuk kell, hogy azt ne kövessék el
         – Közigazgatási szankció – Közvetlen hatály – Az eljárás elévülése – Megszakadás”

      Az ítélet összefoglalása
      1.        Az Európai Unió saját forrásai – Az Unió pénzügyi érdekeinek védelméről szóló rendelet – Közigazgatási szankciók – Alkalmazási
            feltételek – Ilyen szankciók kiszabásának lehetetlensége kizárólag az említett rendelet 5. és 7. cikke alapján
      (2988/95 tanácsi rendelet, 5. és 7. cikk)
      2.        Az Európai Unió saját forrásai – Az Unió pénzügyi érdekeinek védelméről szóló rendelet – Közigazgatási szankciók – Alkalmazási
            feltételek – Téves igazolásokat kiállító, nemzetközi szintű ellenőrzésre és felügyeletre szakosodott ügynökség
      (2988/95 tanácsi rendelet, 7. cikk)
      3.         Az Európai Unió saját forrásai – Az Unió pénzügyi érdekeinek védelméről szóló rendelet – Szabálytalanságok üldözése – Elévülési
            idő
      (2988/95 tanácsi rendelet, 1. cikk, (2) bekezdés és 3. cikk, (1) bekezdés, harmadik albekezdés)
      1.        Az Európai Közösségek pénzügyi érdekeinek védelméről szóló 2988/95 rendelet 5. és 7. cikke nem alkalmazható oly módon, hogy
         közigazgatási szankció csak e rendelkezések alapján szabható ki, mivel az Unió pénzügyi érdekei védelmének az összefüggésében
         a közigazgatási szankciónak a személyek valamely kategóriájára való alkalmazásához az szükséges, hogy a kérdéses szabálytalanság
         elkövetését megelőzően az uniós jogalkotó elfogadjon olyan ágazati szabályozást, amely meghatározza e szankciót, valamint
         a szankciónak a személyek e kategóriájára vonatkozó alkalmazása feltételeit, vagy adott esetben, ha ilyen szabályozást uniós
         szinten még nem fogadtak el, a szankciónak a szóban forgó alkalmazásához az szükséges, hogy a szabálytalanság elkövetésének
         helye szerinti tagállam joga a kérdéses szabálytalanság elkövetését megelőzően előírja a közigazgatási szankciónak a személyek
         említett kategóriájára való alkalmazását.

      Az uniós jogforrások rendszerében betöltött szerepükből és jellegükből fakadóan a rendelet előírásainak közvetlen hatályuk
         van a nemzeti jogrendszerekben, anélkül hogy szükség lenne arra, hogy a nemzeti hatóságok végrehajtási intézkedéseket fogadjanak
         el, és anélkül, hogy az uniós jogalkotónak további jogszabályokat kellene elfogadnia, a rendelet egyes rendelkezéseinek végrehajtása
         érdekében szükséges lehet végrehajtási intézkedések elfogadása akár a tagállamok, akár maga az uniós jogalkotó részéről.

      Ugyanez igaz az Unió pénzügyi érdekeinek a védelme összefüggésében, a 2988/95 rendeletben meghatározott gazdasági szereplők
         különböző kategóriáira alkalmazandó közigazgatási szankciók tekintetében. Ez az eset valósul meg különösen az említett rendelet
         5. és 7. cikkében foglalt szankciók esetében, mivel e rendelkezések az ellenőrzésre és a szankciókra vonatkozó általános szabályoknak
         az Unió pénzügyi érdekeinek a védelme céljából történő meghatározására szorítkoznak, és különösen nem határozzák meg pontosan,
         hogy a hivatkozott 5. cikkben felsorolt szankciók közül melyiket kell alkalmazni az Unió pénzügyi érdekeit sértő szabálytalanság
         esetén, és azt sem, hogy a gazdasági szereplők mely kategóriájára kell ilyen esetben ilyen szankciót alkalmazni.

      (vö. 32–34., 36., 43. pont és a rendelkező rész 1. pontja)
      2.        Abban az esetben, ha az uniós ágazati szabályozás még nem foglalja magában a tagállamok azon kötelezettségét, hogy hatékony
         szankciókat írjanak elő arra az esetre, ha a tagállam által engedélyezett, nemzetközi szintű ellenőrzésre és felügyeletre
         szakosodott ügynökség téves igazolást állított ki, az Európai Közösségek pénzügyi érdekeinek védelméről szóló 2988/95 rendelet
         7. cikkével nem ellentétes, ha a tagállamok szankciót alkalmaznak ezen ügynökséggel mint a rendelet értelmében „a szabálytalanság
         elkövetésében részt vevő” vagy „a szabálytalanságért felelősséggel tartozó” személlyel szemben, feltéve azonban, hogy e szankció
         alkalmazásának jogalapja világos és egyértelmű, amit a kérdést előterjesztő bíróságnak kell megvizsgálnia.

      (vö. 62. pont és a rendelkező rész 2. pontja)
      3.        A valamely kiviteli ügylethez kapcsolódó szabálytalanságot megállapító vizsgálati jelentésnek az e meghatározott ügyletre
         vonatkozó szabad forgalomba bocsátási igazolást kiállító, nemzetközi szintű ellenőrzésre és felügyeletre szakosodott ügynökséggel
         való közlése, az ügynökségnek a kiegészítő dokumentumok benyújtására való felhívása, mely a szabad forgalomba bocsátás valódisága
         ellenőrzésének a célját szolgálja, valamint az olyan ajánlott levél megküldése, amelyben az ügynökséggel szemben szankció
         alkalmazására kerül sor azért, mert az Európai Közösségek pénzügyi érdekeinek védelméről szóló 2988/95 rendelet 1. cikkének
         (2) bekezdése értelmében szabálytalanság elkövetésében vett részt, a szabálytalansággal kapcsolatos vizsgálathoz vagy eljáráshoz
         kapcsolódó, olyan kellően konkrét cselekményeknek minősülnek, amelyekről az érintett személyt tájékoztatták, és amelyek következésképpen
         az említett rendelet 3. cikke (1) bekezdésének harmadik albekezdése értelmében megszakítják az eljárás elévülését.

      (vö. 70. pont és a rendelkező rész 3. pontja)
A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (negyedik tanács)
      2010. október 28.(*)

      „Előzetes döntéshozatal iránti kérelem – Az Európai Unió pénzügyi érdekeinek sérelme – 2988/95/EK, Euratom rendelet – Az 1. cikk, a 3. cikk (1) bekezdésének harmadik albekezdése, az 5. és a 7. cikk – 3665/87/EGK rendelet – A 11. cikk és a 18. cikk (2) bekezdésének c) pontja – A gazdasági szereplő fogalma – Személyek, akik részt vettek a szabálytalanság elkövetésében – Személyek, akik felelősséggel tartoznak a szabálytalanságért, illetve akiknek biztosítaniuk kell, hogy azt ne kövessék el
         – Közigazgatási szankció – Közvetlen hatály – Az eljárás elévülése – Megszakadás”

      A C‑367/09. sz. ügyben,
      az EK 234. cikk alapján benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában, amelyet a hof van beroep te Antwerpen
         (Belgium) a Bírósághoz 2009. szeptember 14‑én érkezett, 2009. szeptember 8‑i határozatával terjesztett elő az előtte

      a Belgisch Interventie‑ en Restitutiebureau
      és
      az SGS Belgium NV,

      a Firme Derwa NV,

      a Centraal Beheer Achmea NV
      között folyamatban lévő eljárásban,
      A BÍRÓSÁG (negyedik tanács),
      tagjai: J.‑C. Bonichot tanácselnök, C. Toader (előadó), K. Schiemann, L. Bay Larsen és A. Prechal bírák,
      főtanácsnok: J. Kokott,
      hivatalvezető: M. Ferreira főtanácsos,
      tekintettel az írásbeli szakaszra és a 2010. június 17‑i tárgyalásra,
      figyelembe véve a következők által előterjesztett észrevételeket:
      –        az SGS Belgium NV képviseletében M. Storme avocat,
      –        a Firme Derwa NV képviseletében L. Wysen és J. Gevers avocats,
      –        a belga kormány képviseletében J. C. Halleux, meghatalmazotti minőségben, segítői: P. Bernaerts és E. Vervaeke advocaten,
      –        az osztrák kormány képviseletében E. Riedl, meghatalmazotti minőségben,
      –        az Európai Bizottság képviseletében A. Bouquet és F. Wilman, meghatalmazotti minőségben,
      a főtanácsnok indítványának a 2010. július 15‑i tárgyaláson történt meghallgatását követően,
      meghozta a következő
      Ítéletet
      1        Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem az Európai Közösségek pénzügyi érdekeinek védelméről szóló, 1995. december 18‑i 2988/95/EK,
         Euratom tanácsi rendelet (HL L 312., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 1. fejezet, 1. kötet, 340. o.) 3. cikke (1) bekezdése
         harmadik albekezdésének, valamint 5. és 7. cikkének értelmezésére vonatkozik.

      2        A kérdést a Belgisch Interventie‑ en Restitutiebureau (belga intervenciós és kifizető iroda, a továbbiakban: BIRB), valamint
         az SGS Belgium NV (a továbbiakban: SGS Belgium) elnevezésű ellenőrzésre és felügyeletre szakosodott ügynökség, a Firme Derwa
         NV (a továbbiakban: Firme Derwa) elnevezésű exportőr társaság, és a Centraal Beheer Achmea NV elnevezésű biztosítótársaság
         között folyamatban lévő jogvita keretében terjesztették elő, mely az SGS Belgiummal szemben amiatt alkalmazott szankciók tárgyában
         indult, hogy a Firme Derwa számára lehetővé tette, hogy e társaság jogosulatlanul export‑visszatérítésben részesüljön.

       Jogi háttér
       Az uniós jog
       A 2988/95 rendelet
      3        A 2988/95 rendelet második, harmadik, negyedik, ötödik, valamint hetedik, nyolcadik, tizedik és tizenharmadik preambulumbekezdése
         a következőképpen rendelkezik:

      „mivel a Közösség kiadásainak több mint fele a tagállamokon keresztül kerül kifizetésre a kedvezményezettek felé;
      mivel az erre a decentralizált igazgatásra és az ellenőrző rendszerekre vonatkozó részletek a vonatkozó közösségi politikák
         alapján különböző részletes rendelkezések tárgyát képezik; mivel ugyanakkor a Közösségek pénzügyi érdekeire nézve hátrányos
         jogszabályokat minden területen fel kell számolni;

      mivel a Közösségek pénzügyi érdekei ellen irányuló csalásokkal szembeni küzdelem eredményessé tétele érdekében a közösségi
         politikák által érintett összes területen egységes jogi keretet kell meghatározni;

      mivel a szabálytalan magatartásról és az ahhoz kapcsolódó közigazgatási intézkedésekről és szankciókról a jelen rendelettel
         összhangban az ágazati szabályok rendelkeznek;

      […]
      mivel a Közösség közigazgatási szankcióinak megfelelő védelemben kell részesíteniük az említett érdekeket; mivel ezen szankciók
         vonatkozásában általános szabályok meghatározására van szükség;

      mivel a közösségi jog meghatározta a közös agrárpolitika keretében alkalmazható közigazgatási szankciókat; mivel ilyen szankciókat
         más területeken is meg kell állapítani;

      […]
      mivel a méltányosság és az arányosság elve alapján, továbbá a ne bis in idem elv szellemében, a közösségi vívmányok és az e rendelet hatálybalépésekor érvényes egyedi közösségi szabályok tiszteletben
         tartásával megfelelő rendelkezéseket kell elfogadni annak érdekében, hogy megakadályozható legyen a közösségi pénzügyi szankciók
         és a nemzeti büntetőjogi szankciók ugyanazon személyekre ugyanazon okokból való kiszabása;

      […]
      mivel a közösségi jog azt a kötelezettséget rója a Bizottságra és a tagállamokra, hogy ellenőrizzék, hogy a közösségi költségvetési
         források a megjelölt céloknak megfelelően kerülnek felhasználásra; mivel szükség van arra, hogy egységes szabályok egészítsék
         ki a jelenlegi rendelkezéseket”.

      4        E rendelet 1. cikke a következőképpen rendelkezik:

      „(1) Az Európai Közösségek pénzügyi érdekeinek védelme céljából a közösségi joggal kapcsolatos szabálytalanságok esetére egy
         keretszabályozás kialakítására kerül sor az egységes ellenőrzések, a közigazgatási intézkedések, továbbá szankciók tekintetében.

      (2) Szabálytalanság a közösségi jog valamely rendelkezésének egy gazdasági szereplő általi, annak cselekménye vagy mulasztása
         útján történő megsértése, amelynek eredményeként a Közösségek általános költségvetése vagy a Közösségek által kezelt költségvetések
         kárt szenvednek vagy szenvednének, akár közvetlenül a Közösségek nevében beszedett saját forrásokból származó bevétel csökkenése
         vagy kiesése révén, akár indokolatlan kiadási tételek miatt.”

      5        Az említett rendelet 2. cikke a következőképpen rendelkezik:

      „(1) Szükség esetén ellenőrzések, közigazgatási intézkedések és szankciók kerülnek bevezetésre a közösségi jog megfelelő alkalmazása
         érdekében. Ezeknek hatékonynak, arányosnak és visszatartó erejűnek kell lenniük, hogy biztosíthassák a Közösségek pénzügyi
         érdekeinek megfelelő védelmét.

      (2) Semmilyen közigazgatási szankció nem alkalmazható, ha a szabálytalanságot megelőzően közösségi jogi rendelkezés nem rendelkezett
         arról. A közösségi jogszabályba foglalt, közigazgatási szankciót tartalmazó rendelkezések későbbi módosítása esetén a kevésbé
         szigorú rendelkezéseket kell alkalmazni visszaható hatállyal.

      (3) A közösségi jog meghatározza azon közigazgatási intézkedések és szankciók természetét és alkalmazási körét, amelyek a
         szóban forgó szabályok megfelelő alkalmazásához szükségesek, figyelembe véve a szabálytalanság jellegét és súlyát, a nyújtott
         vagy szerzett előnyt és a felelősség mértékét.

      (4) Figyelemmel az alkalmazandó közösségi jogra, a közösségi ellenőrzések, intézkedések és szankciók alkalmazásának eljárásaira
         nézve a tagállamok jogszabályai az irányadók.”

      6        Ugyanezen rendelet 3. cikkének (1) bekezdése a következőképpen rendelkezik:

      „Az eljárás elévülési ideje az 1. cikk (1) bekezdésében említett szabálytalanság elkövetését követő négy év. Mindazonáltal
         az ágazati szabályok ennél rövidebb, de legalább hároméves időszakot is előírhatnak.

      […]
      A hatáskörrel rendelkező hatóságnak a szabálytalansággal kapcsolatos bármely vizsgálata vagy eljárása, amelyről az érintett
         személyt tájékoztatták, megszakítja az elévülést. A megszakadást kiváltó cselekményt követően az elévülés újrakezdődik.

      [...]”
      7        A 2988/95 rendeletnek a „Közigazgatási intézkedések és szankciók” címet viselő II. címében foglalt 4. cikke a következőképpen
         rendelkezik:

      „(1) Főszabályként minden szabálytalanság a jogtalanul megszerzett előny elvonását vonja maga után:
      –        tartozás tárgyát képező vagy jogtalanul kapott összegek utáni fizetési vagy visszafizetési kötelezettség formájában,
      –        az előny iránti kérelemhez vagy előleg fizetésekor nyújtott biztosíték teljes vagy részleges elvesztésével.
      (2) Az (1) bekezdésben említett intézkedések alkalmazása a megszerzett előny, valamint – megfelelő rendelkezés esetében –
         az átalány alapján meghatározható kamat elvonására korlátozódik.

      (3) Azok a cselekmények, amelyekről megállapítható, hogy céljuk az adott ügyben alkalmazandó közösségi jog célkitűzéseivel
         ellentétes előnyszerzés azáltal, hogy mesterséges módon teremtik meg az előny megszerzéséhez szükséges feltételeket, az előny
         megszerzésének meghiúsulását vagy annak elvonását eredményezik.

      (4) Az e cikkben előírt intézkedések nem minősülnek szankciónak.”
      8        A rendelet 5. cikkének (1) és (2) bekezdése a következőképpen rendelkezik:

      „A szándékosan elkövetett vagy gondatlanságból okozott szabálytalanságok a következő közigazgatási szankciók kiszabását vonhatják
         maguk után:

      a)      közigazgatási bírság fizetése;
      b)      olyan összeg megfizetése, amely a jogtalanul szerzett vagy kicsalt összeget – adott esetben kamataival együtt – meghaladja;
         ez a többletösszeg az egyedi szabályokban megállapított százalékértéknek megfelelően kerül meghatározásra, és ez nem haladhatja
         meg a visszatartó hatáshoz feltétlenül szükséges szintet;

      c)      a közösségi szabályok által nyújtott előny teljes vagy részleges megvonása, még akkor is, ha a gazdasági szereplő a szóban
         forgó előnynek csupán egy részében részesült jogosulatlanul;

      […]
      g)      egyéb, tisztán gazdasági jellegű szankciók, amelyek természetüket és alkalmazási körüket tekintve egyenértékűek az érintett
         ágazatok konkrét követelményeinek fényében a Tanács által a Bizottságra ruházott végrehajtási hatáskörökkel összhangban a
         Tanács által elfogadott ágazati szabályokban előírtakkal.

      (2)       A jelen rendelet hatálybalépésekor érvényben lévő ágazati szabályokban rögzített rendelkezések sérelme nélkül egyéb szabálytalanságok
         csak azokat az (1) bekezdésben felsorolt, büntetőjogi szankcióval nem egyenértékű szankciókat vonhatnak maguk után [helyesen:
         csak az (1) bekezdésben felsorolt, büntetőjogi szankcióval nem egyenértékű szankciókat vonhatják maguk után] amennyiben az
         ilyen szankciók elengedhetetlenek a szabályok helyes alkalmazásának biztosításában.”

      9        Az említett rendelet 7. cikke a következőképpen rendelkezik:

      „A közösségi közigazgatási intézkedések és szankciók alkalmazhatók az (1) bekezdésben hivatkozott, a szabálytalanságot elkövető
         gazdasági szereplőkkel, azaz természetes és jogi személyekkel, valamint egyéb, a nemzeti jogszabályok által jogképesnek nyilvánított
         jogalanyokkal szemben. Azokkal a személyekkel szemben is alkalmazhatók, akik vagy amelyek részt vettek a szabálytalanság elkövetésében,
         vagy felelősséggel tartoznak a szabálytalanságért, illetve biztosítaniuk kell, hogy azt ne kövessék el.”

       A 3665/87 rendelet
      10      Az 1997. március 18‑i 495/97/EK bizottsági rendelettel (HL L 77., 12. o) módosított, a mezőgazdasági termékekre vonatkozó
         export‑visszatérítési rendszer alkalmazásának közös részletes szabályai megállapításáról szóló, 1987. november 27‑i 3665/87/EGK
         bizottsági rendelet (HL L 351., 1. o.; a továbbiakban: 3665/87 rendelet) 11. cikkének (1) és (3) bekezdése a következőképpen
         rendelkezik:

      „(1) Amennyiben megállapításra kerül, hogy az exportőr az export‑visszatérítés igénylése során az őt megilletőnél nagyobb
         összegű visszatérítést kért, a szóban forgó kivitel után járó visszatérítés a ténylegesen exportált termékek után járó összeg
         lesz, amelyet az alábbi összegekkel kell csökkenteni:

      a)      az igényelt visszatérítés és a ténylegesen megvalósult export után járó visszatérítés különbségének a fele;
      b)      az igényelt visszatérítés és az exportőrt megillető visszatérítés különbségének kétszerese, ha az exportőr szándékosan szolgáltatott
         hamis adatokat.

      […]
      A szankciók a nemzeti szinten megállapított egyéb szankcióktól függetlenül alkalmazandók.
      [...]
      (3) Az (1) bekezdés negyedik albekezdése szerinti negatív előjelű összegre vonatkozó fizetési kötelezettség sérelme nélkül
         a kedvezményezett köteles visszafizetni a jogosulatlanul kapott visszatérítésnek a kifizetés és a visszafizetés között eltelt
         időszakra számított kamatokkal növelt összegét, ideértve az (1) bekezdés első albekezdése szerint alkalmazandó szankciót is.
         […]”

      11      A 3665/87 rendelet 18. cikke a következőképpen rendelkezik:

      „(1) A szabad forgalomba bocsátáshoz kapcsolódó behozatali vámalakiságok elvégzésének megtörténtét az exportőr, választása
         szerint, a következő okmányok valamelyikével igazolja:

      a)      a vámokmány […];
      b)      a valamely tagállam által engedélyezett, nemzetközi szintű ellenőrző és felügyelő ügynökség által kiállított, a kirakodásra
         és a szabad forgalomba bocsátásra vonatkozó igazolás. A szóban forgó igazoláson szerepelnie kell a szabad forgalomba bocsátást
         igazoló behozatali vámokmány dátumának és számának.

      (2) Ha az exportőr a megfelelő lépések megtétele ellenére nem tudja beszerezni az (1) bekezdés a) vagy b) pontja szerinti,
         általa választott okmányt, vagy ha kétségek merülnek fel az átadott okmányok hitelességét illetően, a szabad forgalomba bocsátáshoz
         kapcsolódó vámalakiságok elvégzése a következő okmányok valamelyikével igazolható:

      [...]
      c)      a valamely tagállam által engedélyezett, nemzetközi szintű ellenőrzésre és felügyeletre szakosodott ügynökség által kiállított
         kirakodási igazolás, amely ezen túlmenően igazolja, hogy a termék elhagyta a kirakodás helyét, vagy legalábbis, tudomása szerint,
         a terméket ezt követően nem rakodták be újrakivitel céljából;

      […]”
       A nemzeti jog
      12      A közös agrárpolitika keretében exportált áruknak a rendeltetési országban való kirakodására vonatkozó igazolás kiállításával
         megbízott ügynökségek engedélyezési feltételeinek a meghatározásáról szóló, 1985. január 4‑i királyi rendelet (a Moniteur belge 1985. február 21‑i száma, 1937. o.) a következőképpen rendelkezik:

      „A közös agrárpolitika keretében azokat az igazolásokat, amelyek tanúsítják, hogy az exportált árukat a rendeltetési országban
         kirakodták, az illetékes hatóságok csak akkor fogadhatják el, ha azokat olyan nemzetközi ellenőrzésre és felügyeletre szakosodott
         ügynökségek állítják ki, amelyek erre vonatkozóan a gazdasági és mezőgazdasági ügyekért felelős minisztériumok rendeleteiben
         foglalt engedéllyel rendelkeznek.”

      13      A királyi rendelet 2. cikkének (2) bekezdése a következőképpen rendelkezik:

      „Az ügynökség vállalja az alábbiakat:
      1°      a kiviteli ügyletekben részt vevő vagy közreműködő egyéb személyekkel egyetemlegesen felel az általa kiállított igazolások
         pénzügyi következményeiért;

      2°      bármikor biztosítja az épületeibe való belépést a […] tisztviselők számára, és lehetővé teszi a számukra a kiállított igazolásokra
         vonatkozó valamennyi dokumentumba való betekintést;

      […]”
      14      Az említett királyi rendeletet hatályon kívül helyezte a közös agrárpolitika keretében exportált áruknak a rendeltetési országban
         való kirakodására és szabad forgalomba bocsátására, vagy kirakodására vonatkozó igazolás kiállításával megbízott ügynökségek
         engedélyezési feltételeinek a meghatározásáról szóló, 1999. február 28‑i királyi rendelet (a Moniteur belge 1999. június 22‑i száma, 23534. o.).

      15      E királyi rendelet 2. cikke (1) bekezdése 2. pontjának a) pontja szerint „az ügynökség vállalja az alábbiakat: a) a kiviteli
         ügyletekben részt vevő vagy közreműködő egyéb személyekkel egyetemlegesen felel az általa kiállított igazolások pénzügyi következményeiért”.

       Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
      16      A Firme Derwa 1997. június 6‑án 741 144 kilogramm marhahúst adott el egyiptomi exportra, és ehhez kapcsolódóan a BIRB‑től
         export‑visszatérítést kérelmezett. Ez az exportőr biztosíték nyújtását követően ily módon az előfinanszírozási szabályozás
         keretében 1 407 268,90 eurós összeget kapott.

      17      A Firme Derwának a visszatérítés teljes összegének végleges megszerzéséhez igazolnia kellett, hogy az említett marhahústétel
         Egyiptomban behozatalra került. A marhahúsrakományt szállító hajó 1997. június 19‑én érkezett a rendeltetési helyére. A Firme
         Derwa 1998. február 10‑én továbbított a BIRB‑nek egy, az SGS Belgium által kiállított, 1997. november 4‑i igazolást, mely
         szerint az egyiptomi vámhatóságok a szóban forgó árut szabad forgalomba bocsátották.

      18      A BIRB 1998. június 5‑én felszabadította a Firme Derwa által nyújtott biztosítékot, a Firme Derwa ezzel véglegesen megszerezte
         a szóban forgó export‑visszatérítést.

      19      Egy, a belga gazdasági minisztérium gazdasági felügyelete által végzett vizsgálat alapján kiderült, hogy az SGS Egypt Ltd.
         1997. szeptember 24‑i faxában értesítette az SGS Belgiumot, hogy a szóban forgó árut nem lehetett volna Egyiptomba bevinni,
         mivel e harmadik ország hatóságai megtiltották a belga marhahús Egyiptomba történő bevitelét.

      20      A BIRB az e vizsgálatra vonatkozó jelentéseket továbbította az SGS Belgiumnak az 1998. augusztus 13‑i, valamint az 1998. október
         9‑i és 14‑i leveleiben. A BIRB az 1999. április 21‑i levelében arra is felhívta a szóban forgó társaságot, hogy küldje meg
         a számára azokat a vámokmányokat, amelyek alapján a szóban forgó társaság 1997. november 4‑én kiállította az igazolását.

      21      A BIRB, miután megállapította, hogy az SGS Belgium nem tett eleget a kérésének, a 2002. február 5‑i, a szóban forgó társaságnak
         címzett levelében arra a megállapításra jutott, hogy az áruk Egyiptomban szabad forgalomba bocsátás céljából nem kerültek
         behozatalra, következésképpen a BIRB úgy határozott, hogy az SGS Belgiummal szemben a 3665/87 rendelet 11. cikke szerint az
         említett ellenőrző ügynökség által kiállított igazolás alapján a Firme Derwa által jogosulatlanul megszerzett 1 407 268,90 eurós
         összeg 200%‑ának megfelelő összegű közigazgatási szankciót szab ki. Az SGS Belgiumot ezenfelül felhívta arra, hogy fizesse
         meg az említett visszatérítés kamatokkal növelt összegét, tehát összesen 4 503 260,74 eurót követelt az ügynökségtől.

      22      Az SGS Belgium a 2002. április 29‑i levelében közölte a BIRB‑bel, hogy egy belső vizsgálat során kiderült, hogy az árut csak
         ideiglenesen vitték be Egyiptomba, és azt végül Dél‑Afrikába exportálták. Ugyanakkor az SGS Belgium egy 2002. május 27‑i levélváltás
         során hangsúlyozta, hogy a téves információk továbbítása nem volt szándékos.

      23      A 2003. szeptember 16‑án kézbesített keresetlevéllel a BIRB eljárást indított a Rechtbank van eerste aanleg te Antwerpen (antwerpeni
         első fokú bíróság) előtt az SGS Belgium ellen az említett közigazgatási szankció kiszabása iránt. Az említett ügynökség ezt
         követően perbe hívta a Firme Derwát és a Centraal Beheer Achmea NV‑t.

      24      Az említett bíróság a 2006. január 13‑i ítéletével a BIRB keresetét, valamint az SGS Belgium perbe hívása iránti kérelmet,
         mint megalapozatlant elutasította. Az említett bíróság először is megállapította, hogy a 2988/95 rendelet 3. cikke (1) bekezdésének
         első albekezdésében előírt négy éves elévülési idő nem telt le, mivel azt az említett rendelkezés harmadik albekezdése értelmében
         megszakította a BIRB 2002. február 5‑i levele, amelyben az SGS Belgiummal szemben közigazgatási pénzbírságot szabott ki.

      25      A rechtbank van eerste aanleg te Antwerpen azonban megállapította, hogy a 2988/95 rendelet 5. és 7. cikke nem képez megfelelő
         jogalapot az SGS Belgiumhoz hasonló ügynökségekkel szembeni közigazgatási szankciók kiszabásához. Az említett bíróság álláspontja
         szerint ugyanis a 2988/95 rendelet 3. cikkével ellentétben e rendelkezések mérlegelési mozgásteret hagynak a tagállamok számára,
         és nem írnak elő kötelezettséget a szankciók kiszabására vonatkozóan. Ezért az uniós jogalkotónak vagy a nemzeti jogalkotóknak
         kell ágazati rendeletekben előírniuk azt, hogy a visszatérítésben részesülő exportőrtől eltérő más gazdasági szereplők kötelesek
         a szankciók megfizetésére. Szintén e jogalkotóknak kell meghatározni az említett szankciókat. Ezenfelül a 3665/87 rendelet
         nem tartalmaz olyan rendelkezést, amely lehetővé tenné, hogy a kiviteli ügyletekben részt vevőkkel szankciókat lehessen alkalmazni
         az exportőr által elkövetett szabálytalanságok miatt.

      26      A BIRB ezen ítélet ellen a kérdést előterjesztő bírósághoz fellebbezett, és főként azzal érvelt, hogy az 1985. január 4‑i
         királyi rendelet értelmében az SGS Belgium az exportőrrel egyetemlegesen felelős volt az általa kiállított igazolások pénzügyi
         következményeiért. Mivel azonban az ügynökség mesterséges módon teremtette meg azokat a feltételeket, amelyek az exportőr
         számára lehetővé tették, hogy jogosulatlanul részesüljön export‑visszatérítésben, és mivel ez az exportőr, a Firme Derwa nem
         tudott a kiállított igazolás téves jellegéről, és nem követett el hanyagságot, a BIRB úgy vélte, hogy nincs helye a visszatérítésnek
         a Firme Derwától való visszakövetelésének, sem pedig annak, hogy vele szemben közigazgatási szankció kerüljön kiszabásra.
         A BIRB lényegében azzal érvelt, hogy bár a 3665/87 rendelet 11. cikke (1) bekezdése első albekezdésének b) pontjában előírt
         szankció főszabály szerint csak az exportőrre vonatkozik, az ellenőrző és felügyelő ügynökségnek a nemzeti jog által előírt
         társfelelősségére vonatkozó szabály miatt a 2988/95 rendelet 7. cikke alapján e szankció kiszabható az említett ügynökséggel,
         mint olyan személlyel szemben, amely e rendelkezés értelmében felelősnek tekinthető a szabálytalanságért. A BIRB azzal is
         érvelt, hogy mindenesetre – még ha semmilyen csalárd szándék sem állapítható meg – az SGS Belgiumot legalább a 3665/87 rendelet
         11. cikke (1) bekezdése első albekezdésének a) pontjában meghatározott szankció megfizetésére kell kötelezni.

      27      Az SGS Belgium a maga részéről különösen azzal érvelt, hogy amennyiben felelősnek tekinthető, az exportőrrel és a biztosítóval
         egyetemleges felelősségről van szó, mivel a követelt összegeket az exportőrnek kell megfizetni, és mivel a 2988/95 rendelet
         7. cikke, valamint az 1985. január 4‑i királyi rendelet 2. cikke (2) bekezdésének 1. pontja a kiviteli ügyletekben részt vevők
         között egyemleges felelősséget ír elő.

      28      E körülmények között a hof van beroep te Antwerpen (antwerpeni fellebbviteli bíróság) úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti,
         és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé:

      „1)       A […] 2988/95 […] rendelet 5. és 7. cikke rendelkezéseinek a tagállamok belső jogában anélkül van‑e közvetlen hatálya, hogy
         e tagállamok bármilyen mérlegelési mozgástérrel rendelkeznének, és hogy a nemzeti hatóságoknak végrehajtási intézkedéseket
         kellene hozniuk?

      2)       Egy kiviteli nyilatkozatot elfogadó tagállam (a jelen esetben Belgium) által engedélyezett, nemzetközi szintű ellenőrzésre
         és felügyeletre szakosodott ügynökség, amely a […] 3665/87 […] rendelet 18. cikke (2) bekezdése c) pontjának értelmében vett
         kirakodási igazolást tévesen állította ki, tekinthető‑e a […] 2988/95 rendelet 1. cikkének értelmében vett gazdasági szereplőnek,
         vagy ugyanezen rendelet 7. cikkének értelmében vett olyan személynek, aki valamely szabálytalanság elkövetésében részt vett,
         aki valamely szabálytalanságért felelősséggel tartozik, vagy akinek biztosítania kell, hogy azt ne kövessék el?

      3)       Tekinthető‑e a gazdasági felügyelet vizsgálati jelentésének közlése vagy egy, a szabad forgalomba bocsátást bizonyító kiegészítő
         dokumentumok benyújtására felszólító levél, vagy egy szankciót kiszabó ajánlott levél a […] 2988/95 rendelet […]  3. cikke
         (1) bekezdése harmadik albekezdésének értelmében vett vizsgálatnak vagy eljárásnak?”

       Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekről
       Az első kérdésről
      29      A kérdést előterjesztő bíróság az első kérdésével valójában azt kívánja megtudni, hogy a 2988/95 rendelet 5. és 7. cikke oly
         módon alkalmazandó‑e, hogy a rendelet értelmében vett közigazgatási szankciók csak e rendelkezések alapján szabhatók ki.

      30      Az SGS Belgium, a Firme Derwa és az osztrák kormány lényegében azzal érvel, hogy a 2988/95 rendelet 5. és 7. cikke nem rendelkezik
         közvetlen hatállyal, mivel e közigazgatási szankciók az uniós költségvetés részére teljesített kifizetések szabályszerűségének
         és jogszerűségének az ellenőrzésére irányuló folyamatban részt vevő gazdasági szereplők különböző kategóriáival szemben csak
         abban az esetben szabhatók ki, ha a szankciók típusait és az érintett gazdasági szereplőket meghatározó uniós ágazati jogszabályok
         hatályban voltak abban az időpontban, amikor a szabálytalanságot elkövették. Az említett felek e tekintetben azzal érvelnek,
         hogy az ellenőrző és felügyelő ügynökségeket illetően nem voltak hatályban ilyen ágazati jogszabályok az alapügy tárgyát képező
         export időpontjában.

      31      A belga kormány és a Bizottság ezzel szemben úgy véli, hogy ha a gazdasági szereplők valamely kategóriájára a kedvezményezett
         exportőrök által jogosulatlanul szerzett visszatérítéseket illetően még nem vonatkozik olyan uniós ágazati szabályozás, mint
         a 3665/87 rendelet, a 2988/95 rendelet 5. és 7. cikke az EUMSZ 288. cikk (2) bekezdése értelmében közvetlenül alkalmazandó,
         mivel e cikkek általánosságban előírják, hogy a közigazgatási szankciók az export‑visszatérítés kedvezményezettjén kívül más
         gazdasági szereplőkkel szemben is alkalmazhatók.

      32      E tekintetben az uniós jogforrások rendszerében betöltött szerepükből és jellegükből fakadóan a rendeletek előírásainak közvetlen
         hatályuk van a nemzeti jogrendszerekben, : anélkül hogy szükség lenne arra, hogy a nemzeti hatóságok végrehajtási intézkedéseket
         fogadjanak el (a 93/71. sz. Leonesio‑ügyben 1972. május 17‑én hozott ítélet [EBHT 1972., 287. o.] 5. pontja és a C‑278/02. sz.
         Handlbauer‑ügyben 2004. június 24‑én hozott ítélet [EBHT 2004., I‑6171. o.] 25. pontja), és anélkül, hogy az uniós jogalkotónak
         további jogszabályokat kellene elfogadnia.

      33      Ennek ellenére az említett rendeletek egyes rendelkezéseinek végrehajtása érdekében szükséges lehet végrehajtási intézkedések
         elfogadása (a C‑403/98. sz. Monte Arcosu ügyben 2001. január 11‑én hozott ítélet [EBHT 2001., I‑103. o.] 26. pontja) akár
         a tagállamok, akár maga az uniós jogalkotó részéről.

      34      Ugyanez igaz az Unió pénzügyi érdekeinek a védelme összefüggésében, a 2988/95 rendeletben meghatározott gazdasági szereplők
         különböző kategóriáira alkalmazandó közigazgatási szankciók tekintetében.

      35      A szándékosan vagy gondatlanul megvalósított szabálytalanságok tekintetében ugyanis e rendelet 5. cikke annak előírására szorítkozik,
         hogy az ilyen szabálytalanságok a cikkben felsoroltak közül egyes szankciók kiszabását „vonhatják” maguk után, míg azon gazdasági
         szereplők vonatkozásában, akikre ilyen szankciók alkalmazhatók, az említett rendelet 7. cikke előírja, hogy e szankciók nem
         csak a szabálytalanságot elkövető gazdasági szereplőkkel szemben, hanem azokkal a személyekkel szemben is „alkalmazhatók”,
         akik vagy amelyek részt vettek szabálytalanság elkövetésében, vagy felelősséggel tartoznak a szabálytalanságért, illetve biztosítaniuk
         kell, hogy azt ne kövessék el.

      36      Meg kell tehát állapítani, hogy e rendelkezések az ellenőrzésre és a szankciókra vonatkozó általános szabályoknak az Unió
         pénzügyi érdekeinek a védelme céljából történő meghatározására szorítkoznak (lásd a C‑383/06–C‑385/06. sz. Vereniging Nationaal
         Overlegorgaan Sociale Werkvoorziening egyesített ügyekben 2008. március 13‑án hozott ítélet [EBHT 2008., I‑1561. o.] 39. pontját).
         Az említett rendelkezések különösen nem határozzák meg pontosan, hogy a 2988/95 rendelet 5. cikkében felsorolt szankciók közül
         melyiket kell alkalmazni az Unió pénzügyi érdekeit sértő szabálytalanság esetén, és azt sem, hogy a gazdasági szereplők mely
         kategóriájára kell ilyen esetben ilyen szankciót alkalmazni.

      37      E tekintetben hozzá kell fűzni, hogy egyrészt a 2988/95 rendelet 2. cikkéből, és különösen annak a rendelet ötödik és nyolcadik
         preambulumbekezdésével összefüggésben értelmezett (3) bekezdéséből az következik, hogy az uniós jogalkotónak kell előírnia
         a közigazgatási szankciókat bevezető ágazati szabályokat, ugyanúgy, mint ahogy az az említett rendelet elfogadásának időpontjában
         a közös agrárpolitika keretében már meglévő szabályok esetében történt. Ezenfelül, amint ugyanezen rendelet hetedik preambulumbekezdéséből
         következik, a rendelet az ilyen ágazati szabályokra vonatkozó általános szabályok megállapítására irányul.

      38      Másrészt a 2988/95 rendelet 2. cikkének (4) bekezdéséből az következik, hogy az alkalmazandó uniós jogra figyelemmel a rendeletben
         előírt ellenőrzések, intézkedések és közigazgatási szankciók alkalmazásának eljárásaira nézve a tagállamok jogszabályai az
         irányadók.

      39      Ezenfelül meg kell állapítani továbbá, hogy a 2988/95 rendelet 2. cikkének (2) bekezdése a bűncselekmények és büntetések törvényességének
         elvével összhangban kétségkívül előírja, hogy semmilyen közigazgatási szankció nem alkalmazható, ha a szabálytalanságot megelőzően
         uniós jogi rendelkezés nem rendelkezett arról.

      40      Amint azonban az EUMSZ 325. cikkből következik, a tagállamoknak az Unió pénzügyi érdekeit sértő csalás leküzdésére meg kell
         tenniük ugyanazokat az intézkedéseket, mint amelyeket a saját pénzügyi érdekeiket sértő csalás leküzdésére tesznek. Következésképpen,
         és a 2988/95 rendelet céljait figyelembe véve meg kell állapítani, hogy mivel az uniós jogalkotó nem fogadott el az Unió pénzügyi
         érdekeit az egyes gazdasági szereplők magatartásával szemben védő ágazati szabályozást, a tagállamok jogosultak e területen
         és az említett gazdasági szereplőkkel szemben rendelkezéseket hatályban tartani, vagy ilyen rendelkezéseket elfogadni, amennyiben
         ez szükségesnek bizonyul a csalás elleni küzdelem végett, és amennyiben e rendelkezések tiszteletben tartják az uniós jog
         általános elveit, mint például az arányosság elvét, valamint az említett rendelet által meghatározott általános szabályokat,
         és az Unió esetlegesen meglévő más, egyéb gazdasági szereplőket érintő ágazati szabályozását.

      41      Hangsúlyozni kell ugyanis, hogy ha az uniós szabályozás nem tartalmaz semmilyen konkrét rendelkezést, amely a szabályozás
         megsértése esetére szankciót írna elő, vagy ha az ilyen szabályozás azt írja elő, hogy az uniós jog megsértése esetén bizonyos
         szankciók alkalmazhatók, de nem határozza meg kimerítő módon azokat a szankciókat, amelyeket a tagállamok kiszabhatnak, az
         EUSZ 4. cikkének (3) bekezdése arra kötelezi a tagállamokat, hogy hozzanak meg minden tényleges intézkedést az Unió pénzügyi
         érdekeit sértő magatartások szankcionálása érdekében (lásd ebben az értelemben a 68/88. sz., Bizottság kontra Görögország
         ügyben 1989. szeptember 21‑én hozott ítélet [EBHT 1989., 2965. o.] 23. pontját, valamint a C‑186/98. sz., Nunes és de Matos
         ügyben 1999. július 8‑án hozott ítélet [EBHT 1999., I‑4883. o.] 12. és 14. pontját).

      42      Ezenfelül az EUMSZ 325. cikk céljaival – amelyek mind az Uniót, mind pedig annak tagállamait az Unió pénzügyi érdekeit sértő
         csalások és szabálytalanságok elleni küzdelemre kötelezik – ellentétes lenne a tagállamoknak a gazdasági szereplők valamely,
         uniós szinten elfogadott ágazati szabályozás tárgyát még nem képező kategóriája elleni cselekvésének a korlátozása. Az Unió
         pénzügyi érdekei védelmének a hatékonnyá tétele érdekében ugyanis elengedhetetlen, hogy a csalások és az egyéb szabálytalanságok
         elkövetésétől való visszatartás, illetve a csalások és az egyéb szabálytalanságok elleni küzdelem minden olyan szinten biztosított
         legyen, amelyen ezeket az érdekeket az említett jelenségek érinthetik, különösen, mivel a küzdelem tárgyát képező jelenségek
         gyakran különböző szinteken jelen lévő gazdasági szereplőket érintenek (lásd ebben az értelemben a C‑15/00. sz., Bizottság
         kontra EBB ügyben 2003. július 10‑én hozott ítélet [EBHT 2003., I‑7281. o.] 135. pontját). Ezenfelül meg kell állapítani,
         hogy ez fennáll az ellenőrző és felügyelő ügynökségeknek az export‑visszatérítések kifizetésének a szabályszerűsége tekintetében
         betöltött szerepére is.

      43      A fentiekre tekintettel az első kérdésre azt a választ kell adni, hogy a 2988/95 rendelet 5. és 7. cikke nem alkalmazható
         oly módon, hogy közigazgatási szankció csak e rendelkezések alapján szabható ki, mivel az Unió pénzügyi érdekei védelmének
         az összefüggésében a közigazgatási szankciónak a személyek valamely kategóriájára való alkalmazásához az szükséges, hogy a
         kérdéses szabálytalanság elkövetését megelőzően az uniós jogalkotó elfogadjon olyan ágazati szabályozást, amely meghatározza
         e szankciót, valamint a szankciónak a személyek e kategóriájára vonatkozó alkalmazása feltételeit, vagy adott esetben, ha
         ilyen szabályozást uniós szinten még nem fogadtak el, a szankciónak a szóban forgó alkalmazásához az szükséges, hogy a szabálytalanság
         elkövetésének helye szerinti tagállam joga a kérdéses szabálytalanság elkövetését megelőzően előírja a közigazgatási szankciónak
         a személyek említett kategóriájára való alkalmazását.

       A második kérdésről
      44      A kérdést előterjesztő bíróság a második kérdésével lényegében azt kívánja megtudni, hogy az alapügy tárgyát képezőhöz hasonló
         körülmények között, ha az uniós ágazati szabályozás még nem írta elő a tagállamok arra vonatkozó kötelezettségét, hogy hatékony
         szankciókat határozzanak meg arra az esetre, ha egy tagállam által engedélyezett, nemzetközi szintű ellenőrzésre és felügyeletre
         szakosodott ügynökség téves igazolást állított ki, a 2988/95 rendelet 7. cikkével ellentétes‑e, ha a tagállamok a nemzeti
         rendelkezések alapján szankciót alkalmaznak ezen ügynökséggel, mint az e rendelkezés értelmében „a szabálytalanságért felelőséggel
         tartozó személlyel”, vagy olyan személlyel szemben, akinek „biztosítania kell, hogy azt ne kövessék el”.

      45      E tekintetben meg kell állapítani, hogy a tagállam által engedélyezett, nemzetközi szintű ellenőrzésre és felügyeletre szakosodott
         ügynökség azáltal, hogy a 3665/87 rendelet 18. cikke értelmében a kirakodásról és a szabad forgalomba bocsátásról téves igazolást
         állított ki, amely az exportőr számára lehetővé tette, hogy jogosulatlanul részesüljön export‑visszatérítésben, tekinthető
         olyan személynek, aki a 2988/95 rendelet 7. cikke értelmében „a szabálytalanság elkövetésében részt vett”, és akivel szemben
         ezért alkalmazhatók a rendelet értelmében vett közigazgatási intézkedések és szankciók. Az ilyen ügynökség olyan személynek
         is tekinthető, aki a rendelkezés értelmében a szabálytalanságért felelősséggel tartozik, ha a nemzeti jog előírja az ügynökség
         felelősségét az általa kiállított igazolásokból származó pénzügyi következményekért.

      46      Amint azonban a jelen ítélet 43. pontjában megállapításra került, az ilyen szankció alkalmazásához szükséges, hogy uniós ágazati
         szabályozás, vagy ilyen szabályozás hiányában nemzeti szabályozás előírja a közigazgatási szankciónak a gazdasági szereplők
         e kategóriájára történő alkalmazását.

      47      Az alapügy tárgyát képező export időpontjában azonban az uniós jog nem tartalmazott a 2988/95 rendelet értelmében vett, olyan
         ágazati szabályozást, amely konkrétan azokra a szankciókra vonatkozott volna, amelyeket az Unió pénzügyi érdekeinek az abból
         származó sérelme esetén kell előírni, hogy az említett ellenőrző és felügyelő ügynökségek a kirakodásra és a szabad forgalomba
         bocsátásra vonatkozóan téves igazolásokat állítanak ki.

      48      Csak a mezőgazdasági termékek után járó export‑visszatérítési rendszer alkalmazása közös részletes szabályainak megállapításáról
         szóló 800/1999/EK rendelet módosításáról szóló, 2002. július 11‑i 1253/2002/EK bizottsági rendelet (HL L 183., 12. o.; magyar
         nyelvű különkiadás 3. fejezet, 36. kötet, 189. o.) elfogadása óta írja elő ugyanis az említett rendelet új 16c. cikke, hogy
         „[a]z Ügynökségeket engedélyező tagállamok gondoskodnak egy hatékony szankcionáló rendszerről arra az esetre vonatkozóan,
         ha valamely engedélyezett Ügynökség hamis tanúsítványt állítana ki”.

      49      Ezzel szemben a 3665/87 rendelet 11. cikke pontos szabályokat írt elő az exportőr által jogosulatlanul átvett export‑visszatérítéseknek
         az exportőr által való visszafizetésére, melyhez szankció is kapcsolódott, különösen abban az estben, ha az exportőr az említett
         jogosulatlan előnyre oly módon tett szert, hogy szándékosan szolgáltatott hamis adatokat, valamint e rendelet lehetővé tette
         egyéb szankcióknak a nemzeti jog által történő előírását is. Következésképpen az alapügyben felmerül a kérdés, hogy a nemzeti
         hatóságok lemondhatnak‑e a visszatérítésnek az exportőr általi visszafizetéséről, és a közigazgatási szankciónak az exportőrrel
         szemben történő alkalmazásáról, előnyben részesítve a nemzetközi szintű ellenőrzésre és felügyeletre szakosodott ügynökséggel
         szembeni eljárást, amely ügynökség a nemzeti jog értelmében egyetemlegesen felelős az általa kiállított igazolásokból származó
         pénzügyi következményekért.

      50      Az Unió költségvetéséből a strukturális alapok és a közös agrárpolitika keretében nyújtott támogatásokra vonatkozóan a Bíróságnak
         már volt alkalma annak megállapítására, hogy a tagállam által gyakorolt bármely mértékű mérlegelési jogkör azt érintően, hogy
         a jogalap nélkül vagy jogellenesen nyújtott támogatások visszatérítését megkövetelje‑e, vagy sem, ellentétes az említett ágazatokban
         alkalmazandó uniós jogszabályok által a nemzeti hatóságokat érintően megállapított, arra vonatkozó kötelezettségekkel, hogy
         a jogalap nélkül vagy jogellenesen kifizetett támogatásokat visszatéríttessék (lásd ebben az értelemben a 205/82–215/82. sz.,
         Deutsche Milchkontor és társai egyesített ügyekben 1983. szeptember 21‑én hozott ítélet [EBHT 1983., 2633. o.] 22. pontját,
         és a fent hivatkozott Vereniging Nationaal Overlegorgaan Sociale Werkvoorziening ügyben hozott ítélet 38. pontját).

      51      Főszabály szerint ugyanez vonatkozik a tagállamok azon kötelezettségére is, hogy az exportőrökkel visszafizettessék az általuk
         jogosulatlanul kapott visszatérítéseket, amely kötelezettséget a 3665/87 rendelet 11. cikke írja elő, és amelyhez az ugyanezen
         cikk (1) bekezdése első albekezdésének a) és b) pontjában előírt szankció kapcsolódik, valamint a nemzeti jog által esetlegesen
         előírt egyéb szankciók.

      52      Az 1253/2002 rendelet hatálybalépését megelőzően a tagállamok valóban nem voltak kötelesek arra, hogy a visszatérítéseknek
         az exportőrök által jogosulatlanul történő megszerzése esetére szankciókat írjanak elő a téves igazolást kiállító ellenőrző
         és felügyelő ügynökséggel szemben. Ez a körülmény azonban – amint a jelen ítélet 40. pontjában megállapításra került – nem
         akadályozza a tagállamokat abban, hogy az Unió pénzügyi érdekeinek a védelme összefüggésében olyan nemzeti rendelkezéseket
         tartsanak hatályban vagy fogadjanak el, amelyek előírják a közigazgatási szankcióknak a gazdasági szereplők e kategóriájára
         való alkalmazását, mely gazdasági szereplőkre az uniós jogalkotó azt a feladatot bízta, hogy együttműködjenek az Unió költségvetéséből
         nyújtott visszatérítésekben részesülő kiviteli ügyletek szabályszerűségének az ellenőrzésében. Végeredményben az ilyen intézkedések
         csupán előzetesen előírják azt a kötelezettséget, amely azóta az említett államokra az 1253/2002 rendelettel módosított, a
         mezőgazdasági termékek után járó export‑visszatérítési rendszer alkalmazása közös részletes szabályainak megállapításáról
         szóló, 1999. április 15‑i 800/1999/EK bizottsági rendelet (HL L 102., 11. o.; magyar nyelvű különkiadás, 3. fejezet, 25. kötet,
         129. o.) 16c. cikke értelmében hárul.

      53      Mindebből következően az alapügyet jellemzőhöz hasonló körülmények fennállása esetén, és a kérdést előterjesztő bíróság által
         az előzetes döntéshozatal iránti kérelemben tett, az 1985. január 4‑i királyi rendelet alkalmazását érintő megállapítás sérelme
         nélkül, olyan uniós ágazati szabályozás hiányában, amely az időbeli hatálya szempontjából alkalmazandó az ellenőrző és felügyelő
         ügynökségekre, a tagállamok előírhatták az ilyen típusú ügynökségeknek, mint a szabálytalanság elkövetésében részt vevő vagy
         a szabálytalanságért felelősséggel tartozó személyeknek az exportőrrel egyetemleges felelősségét az általuk kiállított, a
         kirakodásra és a szabad forgalomba bocsátásra vonatkozó, olyan igazolás pénzügyi következményeiért, amely az exportőr számára
         lehetővé tette, hogy az uniós költségvetést megkárosítva jogosulatlanul részesüljön export‑visszatérítésben.

      54      Az alapügyben ugyanakkor úgy tűnik, hogy a nemzeti hatóságok egyrészt arra törekszenek, hogy az SGS Belgium a jogalap nélkül
         kifizetett visszatérítést visszafizesse, másrészt pedig arra, hogy a 3665/87 rendelet 11. cikke (1) bekezdése első albekezdésének
         b) pontjában meghatározott, rendszerint az exportőrrel szemben alkalmazott közigazgatási szankciókat ezen ellenőrző és felügyelő
         ügynökséggel szemben alkalmazzák, mégpedig a 2988/95 rendelet 7. cikkének közvetlen hatályára, és az ilyen ügynökségek az
         exportőrrel egyetemleges felelősségének a nemzeti jogban való meglétére hivatkozva. Úgy tűnik, hogy a BIRB álláspontja szerint
         az, hogy az alapügy által érintett ellenőrző és felügyelő ügynökség szándékosan továbbított hibás igazolást, arra enged következtetni,
         hogy a 3665/87 rendelet 11. cikke (1) bekezdése első albekezdésének b) pontjában előírt szankció alkalmazásának feltétele
         fennáll. Másodlagosan azonban a BIRB a kérdést előterjesztő bíróság előtt arra is hivatkozik, hogy ha csalárd szándék nem
         állapítható meg, az SGS‑t a kérdést előterjesztő bíróság kötelezze a rendelet 11. cikke (1) bekezdése első albekezdésének
         a) pontjában előírt szankció megfizetésére.

      55      E tekintetben a jogosulatlanul kapott visszatérítés visszafizettetését illetően rá kell mutatni, hogy – amint a jelen ítélet
         51. pontjában már megállapítást nyert –, a vissszatérítést azzal az exportőrrel kell visszafizettetni, aki jogosulatlanul
         részesült abban.

      56      Az említett rendelet 11. cikke (1) bekezdése első albekezdésének b) pontjában előírt szankció alkalmazását illetően meg kell
         állapítani, hogy az csak akkor alkalmazható, ha „az exportőr szándékosan szolgáltatott hamis adatokat”. Következésképpen az
         uniós jogalkotó kifejezetten azt írta elő, hogy ennek az alkalmazási feltételnek kizárólag az exportőr részéről kell fennállnia.

      57      E körülmények között – bár az alapügyben úgy tűnik, hogy az exportőrnek nem volt tudomása az ellenőrző és felügyelő ügynökség
         által szándékosan továbbított szabad forgalomba bocsátási igazolás hibás jellegéről, amelyet a kérdést előterjesztő bíróságnak
         kell megvizsgálnia – nem állapítható meg, hogy az exportőr a 3665/87 rendelet 11. cikke (1) bekezdése első albekezdésének
         b) pontja értelmében szándékosan szolgáltatott hamis adatokat, így a rendelkezés által előírt szankció nem alkalmazható az
         exportőrre, és az egyetemleges felelősséget előíró nemzeti szabály alkalmazásával az említett ellenőrző és felügyelő ügynökségre
         sem.

      58      Ezzel szemben az ilyen helyzetben a 3665/87 rendelet 11. cikke (1) bekezdése első albekezdésének a) pontjában előírt szankció
         alkalmazható. E szankciót ugyanis akkor is alkalmazni kell, ha az exportőr nem vétkes (lásd a C‑143/07. sz. AOB Reuter ügyben
         2008. április 24‑én hozot ítélet [EBHT 2008., I‑3171. o.] 17. pontját).

      59      E tekintetben egyrészt meg kell állapítani, hogy főszabály szerint csak azokkal a gazdasági szereplőkkel szemben alkalmazható
         ilyen szankció, akik az export‑visszatérítést igényelték, abban az esetben, ha úgy tűnik, hogy az általuk a kérelem alátámasztása
         érdekében szolgáltatott adatok hibásak. Másrészt – mivel fennáll a valós veszélye annak, hogy az exportőr, aki általában a
         szerződések alkotta, viszonteladási célú vásárlási lánc utolsó láncszeme, elkerüli a nyilatkozatának a lánc valamelyik másik
         pontján esetlegesen felmerülő hiba, hanyagság vagy csalás miatti téves jellegéért való felelősségre vonást – a 3665/87 rendelet
         11. cikke szankciók kilátásba helyezése mellett az exportőrt teszi felelőssé a nyilatkozatának a téves jellegéért (lásd ebben
         az értelemben a C‑210/00. sz. Käserei Champignon Hofmeister ügyben 2002. július 11‑én hozott ítélet [EBHT 2002., I‑6453. o.]
         42., 61. és 62. pontja). Az exportőr ugyanis szabadon választja meg szerződéses partnereit, és neki kell gondoskodnia a megfelelő
         óvintézkedések megtételéről, akár az előbbiekkel kötött szerződésbe foglalt kikötésekkel, akár különleges biztosítás megkötésével
         (a fent hivatkozott AOB Reuter ügyben hozott ítélet 36. pontja).

      60      Ugyanakkor az olyan helyzetben, amelyben az exportőr olyan szabad forgalomba bocsátási igazolás segítségével szerez export‑visszatérítést,
         amelyre vonatkozóan az uniós szabályozás megköveteli, hogy azt egy nemzetközi szintű ellenőrzésre és felügyeletre szakosodott
         ügynökség állítsa ki, és amelyben kiderül, hogy az ügynökség az exportőr tudomása nélkül téves igazolást továbbított, amely
         lehetővé teszi a kiviteli ügyletekhez kapcsolódó kockázatokat fedező biztosító számára, hogy megtagadja ezen ügylet meghiúsulásához
         kapcsolódó veszteség megtérítését, a 3665/87 rendelet 11. cikkével nem ellentétes, ha a nemzetközi szintű ellenőrzésre és
         felügyeletre szakosodott ügynökségnek az általa kiállított igazolások pénzügyi következményeiért fennálló egyetemleges felelősségét
         előíró nemzeti jogi rendelkezést alkalmazva a nemzeti hatóság úgy határoz, hogy az említett cikk (1) bekezdése első albekezdésének
         a) pontjában előírt szankciónak az exportőrre való alkalmazásából eredő összeget az ügynökséggel fizetteti meg.

      61      Meg kell azonban állapítani, hogy szankció, még ha nem rendelkezik is büntetőjogi jellemzőkkel, kizárólag akkor alkalmazható,
         ha világos és egyértelmű jogalapon nyugszik (lásd a C‑110/99. sz. Emsland‑Stärke ügyben 2000. december 14‑én hozott ítélet
         [EBHT 2000., I‑11569. o.] 56. pontját, a fent hivatkozott Käserei Champignon Hofmeister ügyben hozott ítélet 52. pontját és
         a C‑274/04. sz. ED & F Man Sugar ügyben 2006. április 6‑án hozott ítélet [EBHT 2006., I‑3269. o.] 15. pontját).

      62      A fentiekre tekintettel a második kérdésre azt a választ kell adni, hogy az alapügyet jellemzőhöz hasonló körülmények között,
         ha az uniós ágazati szabályozás még nem foglalja magában a tagállamok azon kötelezettségét, hogy hatékony szankciókat írjanak
         elő arra az esetre, ha a tagállam által engedélyezett, nemzetközi szintű ellenőrzésre és felügyeletre szakosodott ügynökség
         téves igazolást állított ki, a 2988/95 rendelet 7. cikkével nem ellentétes, ha a tagállamok szankciót alkalmaznak ezen ügynökséggel,
         mint a rendelet értelmében „a szabálytalanság elkövetésében részt vevő” vagy „a szabálytalanságért felelősséggel tartozó”
         személlyel szemben, feltéve azonban, hogy e szankció alkalmazásának jogalapja világos és egyértelmű, amit a kérdést előterjesztő
         bíróságnak kell megvizsgálnia.

       A harmadik kérdésről
      63      A kérdést előterjesztő bíróság a harmadik kérdésével azt kívánja megtudni, hogy a valamely kiviteli ügylethez kapcsolódó szabálytalanságot
         megállapító vizsgálati jelentésnek az ezen ügyletre vonatkozó szabad forgalomba bocsátási igazolást kiállító, nemzetközi szintű
         ellenőrzésre és felügyeletre szakosodott ügynökséggel való közlése, az ügynökség kiegészítő dokumentumok benyújtására való,
         a szabad forgalomba bocsátás valódisága ellenőrzésének a célját szolgáló felhívása, valamint az olyan ajánlott levél megküldése,
         amelyben az ügynökséggel szemben szankció alkalmazására kerül sor azért, mert szabálytalanság elkövetésében vett részt, a
         2988/95 rendelet 3. cikke (1) bekezdésének harmadik albekezdése értelmében vett, a szabálytalansággal kapcsolatos olyan vizsgálatnak
         vagy eljárásnak minősül‑e, amelyről az érintett személyt tájékoztatták.

      64      Az alapügyet jellemző körülmények között meg kell állapítani, hogy olyan uniós ágazati szabályozás hiányában, amely előírná
         a szankcióknak az Unió pénzügyi érdekeit sértő szabálytalanságban részt vevő, nemzetközi szintű ellenőrzésre és felügyeletre
         szakosodott ügynökségekkel szembeni alkalmazását, a 3665/87 rendelet 11. cikke (1) bekezdése első albekezdésének a) pontjában
         előírt szankciónak az ilyen ügynökségekkel szembeni alkalmazása – tekintettel arra, hogy a nemzeti jogban fennáll az ügynökségeknek
         az exportőrrel egyetemleges felelőssége – a tagállamoknak a csalás elleni küzdelemmel kapcsolatban folytatott politikáik keretébe
         tartozó szabad mérlegelésébe és hatáskörébe tartozik. Ebben az esetben azonban a tagállamoknak tiszteletben kell tartaniuk
         az uniós jog általános elveit, valamint a 2988/95 rendeletben meghatározott általános szabályokat, és a más gazdasági szereplőkre
         esetlegesen alkalmazandó ágazati szabályozást.

      65      Meg kell tehát állapítani, hogy a nemzeti hatóság – amennyiben úgy határoz, hogy ilyen szankciót ily módon alkalmaz valamely
         ellenőrző és felügyelő ügynökséggel szemben amiatt, hogy a nemzeti jog az ügynökségeknek az exportőrrel egyetemleges felelősségét
         írja elő – a 2988/95 rendelet alkalmazási körén belül jár el.

      66      Mivel azonban a 3665/87 rendelet nem tartalmaz a jogosulatlanul felvett export‑visszatérítés visszatérítése iránti intézkedés
         elévülésére vonatkozó szabályokat, a 2988/95 rendelet 3. cikke (1) bekezdésének első albekezdésére kell utalni (a C‑281/07. sz.
         Bayerische Hypotheken‑ und Vereinsbank ügyben 2009. január 15‑én hozott ítélet [EBHT 2009., I‑91. o.] 16. pontja), mivel rövidebb
         – de legalább hároméves – elévülési időt megállapító uniós ágazati jogszabály, illetve hosszabb elévülési időt megállapító
         nemzeti jogszabály hiányában e rendelkezés közvetlenül alkalmazandó a tagállamokban, ideértve a mezőgazdasági termékek exportja
         esetén igénybe vehető visszatérítések esetét is (a fent hivatkozott Handlbauer ügyben hozott ítélet 35. pontja).

      67      A 2988/95 rendelet 3. cikke (1) bekezdésének harmadik albekezdése értelmében a hatáskörrel rendelkező hatóságnak a szabálytalansággal
         kapcsolatos bármely vizsgálata vagy eljárása, amelyről az érintett személyt tájékoztatták, megszakítja az elévülést. A megszakadást
         kiváltó cselekményt követően az elévülés újrakezdődik.

      68      Az elévülési határidők rendeltetése általában véve az, hogy biztosítsák a jogbiztonságot Ez a rendeltetés nem teljesülne teljes
         mértékben, ha a 2988/95 rendelet 3. cikkének (1) bekezdésében rögzített elévülési időt a nemzeti hatóság minden, a körülírt
         tevékenységet nem érintő, és kellő pontossággal körülírt ügyleteket érintő szabálytalanság gyanújával össze nem függő általános
         ellenőrzési cselekménye megszakíthatná (lásd a fent hivatkozott Handlbauer ügyben hozott ítélet 40. pontját).

      69      Ha azonban a nemzeti hatóságok az adott személynek olyan szabálytalanságot megállapító jelentéseket továbbítanak, amelyben
         e személy egy meghatározott kiviteli ügylettel kapcsolatban részt vett, kiegészítő információkat kérnek ezen ügyletre vonatkozóan,
         vagy e személlyel szemben az említett ügylettel kapcsolatban szankciót alkalmaznak, e hatóságok a 2988/95 rendelet 3. cikke
         (1) bekezdésének harmadik albekezdése értelmében a szabálytalansággal kapcsolatos vizsgálatot vagy eljárást érintő, kellően
         konkrét cselekményeket végeznek.

      70      Következésképpen a harmadik kérdésre azt a választ kell adni, hogy az alapügyet jellemzőhöz hasonló körülmények között a valamely
         kiviteli ügylethez kapcsolódó szabálytalanságot megállapító vizsgálati jelentésnek az e meghatározott ügyletre vonatkozó szabad
         forgalomba bocsátási igazolást kiállító, nemzetközi szintű ellenőrzésre és felügyeletre szakosodott ügynökséggel való közlése,
         az ügynökségnek a kiegészítő dokumentumok benyújtására való felhívása, mely a szabad forgalomba bocsátás valódisága ellenőrzésének
         a célját szolgálja, valamint az olyan ajánlott levél megküldése, amelyben az ügynökséggel szemben szankció alkalmazására kerül
         sor azért, mert a 2988/95 rendelet 1. cikkének (2) bekezdése értelmében szabálytalanság elkövetésében vett részt, a szabálytalansággal
         kapcsolatos vizsgálathoz vagy eljáráshoz kapcsolódó, olyan kellően konkrét cselekményeknek minősülnek, amelyekről az érintett
         személyt tájékoztatták, és amelyek következésképpen az említett rendelet 3. cikke (1) bekezdésének harmadik albekezdése értelmében
         megszakítják az eljárás elévülését.

       A költségekről
      71      Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás
         egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült
         költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.

      A fenti indokok alapján a Bíróság (negyedik tanács) a következőképpen határozott:
      1)      Az Európai Közösségek pénzügyi érdekeinek védelméről szóló, 1995. december 18‑i 2988/95/EK, Euratom tanácsi rendelet 5. és
            7. cikke nem alkalmazható oly módon, hogy közigazgatási szankció csak e rendelkezések alapján szabható ki, mivel az Unió pénzügyi
            érdekei védelmének az összefüggésében a közigazgatási szankciónak a személyek valamely kategóriájára való alkalmazásához az
            szükséges, hogy a kérdéses szabálytalanság elkövetését megelőzően az uniós jogalkotó elfogadjon olyan ágazati szabályozást,
            amely meghatározza e szankciót, valamint a szankciónak a személyek e kategóriájára vonatkozó alkalmazása feltételeit, vagy
            adott esetben, ha ilyen szabályozást uniós szinten még nem fogadtak el, a szankciónak a szóban forgó alkalmazásához az szükséges,
            hogy a szabálytalanság elkövetésének helye szerinti tagállam joga a kérdéses szabálytalanság elkövetését megelőzően előírja
            a közigazgatási szankciónak a személyek említett kategóriájára való alkalmazását.
      2)      Az alapügyet jellemzőhöz hasonló körülmények között, ha az uniós ágazati szabályozás még nem foglalja magában a tagállamok
            azon kötelezettségét, hogy hatékony szankciókat írjanak elő arra az esetre, ha a tagállam által engedélyezett, nemzetközi
            szintű ellenőrzésre és felügyeletre szakosodott ügynökség téves igazolást állított ki, a 2988/95 rendelet 7. cikkével nem
            ellentétes, ha a tagállamok szankciót alkalmaznak ezen ügynökséggel, mint a rendelet értelmében „a szabálytalanság elkövetésében
            részt vevő” vagy „a szabálytalanságért felelősséggel tartozó” személlyel szemben, feltéve azonban, hogy e szankció alkalmazásának
            jogalapja világos és egyértelmű, amit a kérdést előterjesztő bíróságnak kell megvizsgálnia.
      3)      Az alapügyet jellemzőhöz hasonló körülmények között a valamely kiviteli ügylethez kapcsolódó szabálytalanságot megállapító
            vizsgálati jelentésnek az e meghatározott ügyletre vonatkozó szabad forgalomba bocsátási igazolást kiállító, nemzetközi szintű
            ellenőrzésre és felügyeletre szakosodott ügynökséggel való közlése, az ügynökségnek a kiegészítő dokumentumok benyújtására
            való felhívása, mely a szabad forgalomba bocsátás valódisága ellenőrzésének a célját szolgálja, valamint az olyan ajánlott
            levél megküldése, amelyben az ügynökséggel szemben szankció alkalmazására kerül sor azért, mert a 2988/95 rendelet 1. cikkének
            (2) bekezdése értelmében szabálytalanság elkövetésében vett részt, a szabálytalansággal kapcsolatos vizsgálathoz vagy eljáráshoz
            kapcsolódó, olyan kellően konkrét cselekményeknek minősülnek, amelyekről az érintett személyt tájékoztatták, és amelyek következésképpen
            az említett rendelet 3. cikke (1) bekezdésének harmadik albekezdése értelmében megszakítják az eljárás elévülését.
      Aláírások
      * Az eljárás nyelve: holland


Az Elsőfokú Bíróság (második tanács) 1999. december 15-i ítélete. # Benito Latino kontra az Európai Közösségek Bizottsága. # Tisztviselők. # T-300/97. sz. ügy


Az Elsőfokú Bíróság (második tanács) december 15.-i ítélete: 1999. # Albert Nardone kontra az Európai Közösségek Bizottsága. # Tisztviselők. # T-27/98. sz. ügy