title: A Bíróság (negyedik tanács) 2009. október 22-i ítélete. # Az Európai Közösségek Bizottsága kontra Portugál Köztársaság. # Tagállami kötelezettségszegés - Letelepedés szabadsága - 96/96/EK irányelv - Nemzeti szabályozás - A gépjármű-ellenőrzéssel kapcsolatos tevékenység végzéséhez való hozzáférést korlátozó feltételek - EK 45. cikk - A közhatalom gyakorlásához kapcsolódó tevékenységek - A közúti közlekedés biztonsága - Arányosság. # C-438/08. sz. ügy

text:
      C‑438/08. sz. ügy
      Az Európai Közösségek Bizottsága
      kontra
      Portugál Köztársaság
      „Tagállami kötelezettségszegés – Letelepedés szabadsága – 96/96/EK irányelv – Nemzeti szabályozás – A gépjármű-ellenőrzéssel kapcsolatos tevékenység végzéséhez való hozzáférést korlátozó feltételek – EK 45. cikk – A közhatalom gyakorlásához kapcsolódó tevékenységek – A közúti közlekedés biztonsága – Arányosság”
      Az ítélet összefoglalása
      1.        Személyek szabad mozgása – Letelepedés szabadsága – Szolgáltatásnyújtás szabadsága – Korlátozások
      (EK 43. cikk)
      2.        Személyek szabad mozgása – Letelepedés szabadsága – Szolgáltatásnyújtás szabadsága – Eltérések – A közhatalom gyakorlásához
            kapcsolódó tevékenységek – Terjedelem
      (EK 45. cikk; 96/96 tanácsi irányelv, 2. cikk)
      1.        Nem teljesíti az EK 43. cikkből eredő kötelezettségeit az a tagállam, amely korlátozza a letelepedés szabadságának a más tagállamokból
         származó olyan szervezetek általi gyakorlását, amelyek gépjármű‑ellenőrzéssel kapcsolatos tevékenységet kívánnak folytatni
         ebben a tagállamban, különösen azáltal, hogy az engedély megadását a közérdektől, a 100 000 EUR összegű minimális tőkére vonatkozó
         követelmény teljesítésétől, a vállalkozás tevékenységi körének korlátozásától és a vállalkozás tagjaira, ügyvezetőire és vezető
         tisztségviselőire vonatkozó összeférhetetlenségi szabályok betartásától teszi függővé.

      Márpedig a nemzeti szabályozásban előírt követelmények, még akkor is, ha azokat azonos módon kell alkalmazni mind az érintett
         tagállamban letelepedett gazdasági szereplőkre, mind pedig a más tagállamokból származókra, végső soron megakadályozhatják,
         hogy az ott meghatározott kritériumoknak nem megfelelő gazdasági szereplők gépjármű‑ellenőrzéssel kapcsolatos tevékenység
         folytatása céljából az említett tagállamban letelepedjenek. Különösen a közérdekkel kapcsolatos kritérium nyithatja meg az
         utat a hatáskörrel rendelkező hatóságok mérlegelési jogkörének önkényes alkalmazása előtt, lehetővé téve számukra, hogy egyes
         érdekelt gazdasági szereplők vonatkozásában elutasítsák az engedélyt még akkor is, ha azok megfelelnek a szabályozásban meghatározott
         többi feltételnek. Egyebekben az ilyen intézkedések szükséges, és az elérni kívánt célkitűzéssel arányos jellege bizonyításának
         hiányában ezen intézkedések nem tekinthetők úgy, mint amelyek a közúti közlekedés biztonságának védelméhez kapcsolódó okokkal
         igazolhatók.

      (vö. 30., 49., 53. pont és a rendelkező rész)
      2.        A gépjárművek és pótkocsijuk időszakos műszaki vizsgálatáról szóló tagállami jogszabályok közelítéséről szóló 96/96 irányelv
         2. cikke értelmében még akkor is, ha a tagállam az időszakos műszaki vizsgálattal foglalkozó létesítmények irányítását magánszervezetekre
         bízza, továbbra is közvetlen felügyeletet gyakorol azok fölött. E cikk első mondata értelmében ugyanis a tagállam feladata
         a hatáskörrel rendelkező létesítmények kijelölése, a kijelölési eljárás életbe léptetése, valamint a létesítmények közvetlen
         felügyelet alatt tartása. Az említett cikknek a gépjárművek vizsgálatára és azok javítására irányuló tevékenység közötti összeférhetetlenség
         esetén megteendő óvintézkedéseket megemlítő második mondata értelmében a tagállamoknak különösen annak érdekében kell mindent
         megtenniük, hogy az objektivitás és a vizsgálatok magas színvonala megmaradjon. A „különösen” kifejezés használatából [az
         irányelv magyar nyelvi változata nem tartalmazza] az következik, hogy a 96/96 irányelv célja e két konkrét minőségi célkitűzésnek
         – azaz az objektivitásnak és a gépjárművek időszakos műszaki vizsgálata magas színvonalának – az állam általi szigorú megvalósítása
         összeférhetetlenség esetén, de a fortiori, feladatának a 96/96 irányelv 2. cikkének első mondatában leírt, a gépjármű‑ellenőrzéssel foglalkozó magánlétesítmények keretében
         történő végrehajtása esetén is. Ilyen körülmények között, és mivel a tevékenységüket a végső soron a magánszervezetek ellenőrzéséért
         és döntéseiért felelős hatáskörrel rendelkező hatóság aktív felügyelete alatt végző magánszervezetek nem tekinthetők úgy,
         mint amelyek az EK 45. cikk értelmében vett „közhatalom gyakorlásában közvetlen és sajátos módon vesznek részt”, a gépjárművek
         időszakos műszaki vizsgálatával foglalkozó magánszervezetek nem tartoznak az EK 45. cikkben előírt eltérés hatálya alá.

      (vö. 37., 42., 43., 45. pont)
A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (negyedik tanács)
      2009. október 22.(*)

      „Tagállami kötelezettségszegés – Letelepedés szabadsága – 96/96/EK irányelv – Nemzeti szabályozás – A gépjármű-ellenőrzéssel kapcsolatos tevékenység végzéséhez való hozzáférést korlátozó feltételek – EK 45. cikk – A közhatalom gyakorlásához kapcsolódó tevékenységek – A közúti közlekedés biztonsága – Arányosság”
      A C‑438/08. sz. ügyben,
      az EK 226. cikk alapján kötelezettségszegés megállapítása iránt
      a Bírósághoz 2008. október 3‑án
      az Európai Közösségek Bizottsága (képviselik: E. Traversa és M. Teles Romão, meghatalmazotti minőségben, kézbesítési cím: Luxembourg)

      felperesnek
      a Portugál Köztársaság (képviselik: L. Fernandes és A. Pereira de Miranda, meghatalmazotti minőségben)

      alperes ellen
      benyújtott keresete tárgyában,
      A BÍRÓSÁG (negyedik tanács),
      tagjai: K. Lenaerts, a harmadik tanács elnöke, a negyedik tanács elnökeként eljárva, Juhász E., G. Arestis, J. Malenovský
         és T. von Danwitz (előadó) bírák,

      főtanácsnok: Y. Bot,
      hivatalvezető: R. Grass,
      tekintettel az írásbeli szakaszra,
      tekintettel a főtanácsnok meghallgatását követően hozott határozatra, miszerint az ügy elbírálására a főtanácsnok indítványa
         nélkül kerül sor,

      meghozta a következő
      Ítéletet
      1        Az Európai Közösségek Bizottsága keresetlevelével annak megállapítását kéri a Bíróságtól, hogy a Portugál Köztársaság – mivel
         korlátozza a letelepedés szabadságának a más tagállamokból származó olyan szervezetek általi gyakorlását, amelyek gépjármű‑ellenőrzéssel
         kapcsolatos tevékenységet kívánnak folytatni Portugáliában, különösen azáltal, hogy az engedély megadását a közérdektől, 100 000 EUR
         összegű minimális tőkére vonatkozó követelmény teljesítésétől, a vállalkozás tevékenységi körének korlátozásától és a vállalkozás
         tagjaira, ügyvezetőire és vezető tisztségviselőire vonatkozó összeférhetetlenségi szabályok betartásától teszi függővé – nem
         teljesítette az EK 43. cikkből eredő kötelezettségeit.

       Jogi háttér
       A közösségi szabályozás
      2        A gépjárművek és pótkocsijuk időszakos műszaki vizsgálatáról szóló tagállami jogszabályok közelítéséről szóló, 1996. december
         20‑i 96/96/EK tanácsi irányelv (HL 1997. L 46., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 7. fejezet, 2. kötet, 514. o.) (33) preambulumbekezdése
         a következőképpen rendelkezik:

      „[…] az ebben az irányelvben előirányzott közösségi intézkedések szükségesek az időszakos műszaki vizsgálatra vonatkozó szabályok
         összehangolásának elérésére, hogy elkerüljék a fuvarozási vállalkozások közötti verseny torzulásait, és biztosítsák a járművek
         előírás szerinti ellenőrzését és karbantartását; […]”

      3        A 96/96 irányelv 1. cikkének (1) bekezdése a következőt írja elő:

      „Minden tagállamban az ott nyilvántartásba vett gépjárműveket, azok pótkocsijait és félpótkocsijait […] rendszeres időszakos
         műszaki vizsgálatnak kell alávetni.”

      4        Ezen irányelv 2. cikkének szövege a következő:

      „Az irányelv szerinti időszakos műszaki vizsgálatot az államnak vagy államilag megbízott köztestületnek vagy olyan szervezeteknek
         vagy létesítményeknek kell végezniük, amelyeket az állam erre kijelöl, és közvetlenül felügyel, beleértve az erre engedélyezett
         magánszervezeteket is. Ha az időszakos műszaki vizsgálattal megbízott létesítmények egyidejűleg gépjárműjavító üzemként is
         tevékenykednek, akkor a tagállamoknak mindent meg kell tenniük annak érdekében, hogy az objektivitás és a vizsgálatok magas
         színvonala megmaradjon.”

       A nemzeti szabályozás
      5        A gépjármű‑ellenőrzéssel kapcsolatos tevékenységről szóló, 1999. december 15‑i 550/99. sz. törvényerejű rendelet (a továbbiakban:
         törvényerejű rendelet) 3. cikke értelmében:

      „(1) A gépjármű‑ellenőrzéssel kapcsolatos tevékenység folytatását a közúti közlekedési főigazgatóság javaslata alapján a belügyminiszter
         határozattal engedélyezi a belföldi vagy külföldi jogi személyek számára, ez utóbbiak esetében akkor, ha az ország területén
         jogszerűen telepedtek le.

      (2) A közúti közlekedési főigazgatóság csak akkor terjesztheti elő az előző bekezdésben említett javaslatát, ha az engedély
         megadását az ellenőrzés elvégzéséhez kapcsolódó közérdek igazolja.”

      6        A közúti közlekedési főigazgatóság időközben történt megszűnését követően, annak gépjármű‑ellenőrzéssel kapcsolatos hatásköreit
         a mobilitással és közúti szállítással foglalkozó intézetre (a továbbiakban: IMTT) ruházták át.

      7        A törvényerejű rendelet 6. cikke a következőképpen rendelkezik:

      „(1) Azok a vállalkozások tekinthetők úgy, hogy rendelkeznek a szükséges műszaki, gazdasági és pénzügyi képességekkel, amelyek
         a vállalkozás életképességét bizonyító elemzést nyújtanak be, és amelyek igazolják az ellenőrzési központok megnyitásának
         és hatékony igazgatásának biztosításához szükséges források meglétét.

      (2) Az elemzés hatókörét és szerkezetét, valamint a pénzügyi képességre vonatkozó, az előző bekezdésben előírt mutatókat a
         belügyminiszter rendeletben határozza meg.”

      8        E cikk (2) bekezdése alapján fogadták el a gépjármű‑ellenőrzési központok létesítésére irányuló nyilvános pályázati felhívást
         szabályozó rendelet jóváhagyásáról szóló 2000. december 9‑i 1165/2000. sz. rendeletet (a továbbiakban: rendelet), amelynek
         (1) bekezdése a következőképpen rendelkezik:

      „A gépjármű‑ellenőrzéssel kapcsolatos tevékenység folytatására irányuló engedély megadása az 1999. december 15‑i 550/99. sz.
         törvényerejű rendelet 4. és 6. cikkében előírt, a műszaki, gazdasági és pénzügyi képességre vonatkozó igazolástól függ, a
         következő dokumentumok érdekelt általi benyújtása alapján:

      […]
      e) azt megállapító okirat, hogy az érdekelt 100 000 EUR vagy ezzel egyenértékű Escudo összegű minimális tőkével rendelkezik
         […].”

      9        A törvényerejű rendelet 7. cikke a következőt írja elő:

      „Gépjármű‑ellenőrzéssel kapcsolatos tevékenység folytatása nem engedélyezhető a következőkben felsorolt valamely helyzetben
         lévő vállalkozások számára:

      a) tevékenységi körük nem a gépjármű‑ellenőrzéssel kapcsolatos tevékenység folytatására korlátozódik;
      b) a vállalkozás tagjai, ügyvezetői vagy vezető tisztségviselői gépjárművek, alkatrészeik és kiegészítőik gyártásával, javításával,
         bérbeadásával, importálásával vagy értékesítésével foglalkoznak, vagy szállítási tevékenységet folytatnak.”

       A pert megelőző eljárás
      10      A Bizottság – mivel úgy vélte, hogy a gépjármű‑ellenőrzéssel kapcsolatos tevékenység folytatására irányuló engedély megszerzését
         feltételekhez kötő nemzeti szabályozás az EK 43. cikkben foglalt, a letelepedés szabadságának elvével való összeegyeztethetőségi
         problémákat vet fel – úgy döntött, hogy megindítja az EK 226. cikk szerinti eljárást, és 2005. október 18‑án felszólító levelet
         küldött a Portugál Köztársaságnak.

      11      A Portugál Köztársaság – miután a válaszadás határidejét 2006. február 18‑ig meghosszabbítatta – 2006. április 25‑i levelében
         válaszolt. Mivel a Bizottság az említett választ követően továbbra is úgy vélte, hogy a szóban forgó szabályozás nem felel
         meg az EK 43. cikknek, 2006. december 15‑én indokolással ellátott véleményt küldött az említett tagállamnak, amelyben felszólította,
         hogy az annak kézhezvételétől számított két hónapon belül hozza meg az abban foglaltak teljesítéséhez szükséges intézkedéseket.

      12      A Portugál Köztársaság először ezen indokolással ellátott véleményre 2007. január 29‑i levelében válaszolt jelezve, hogy a
         kifogásolt rendelkezések hatályon kívül helyezése céljából a törvényerejű rendelet módosításáról szóló jogszabálytervezetet
         dolgoztak ki. A Portugál Köztársaság 2008. január 11‑i levelében azt állította, hogy az említett felülvizsgálati eljárásnak
         2008. január vége előtt be kell fejeződnie, majd pedig 2008. május 19‑i levelében kijelentette, hogy az a véglegesítés szakaszába
         érkezett. A Bizottság – mivel nem tudta megállapítani, hogy a szóban forgó nemzeti szabályozás EK 43. cikknek való megfelelővé
         tételéhez szükséges valamennyi intézkedést meghozták – a jelen kereset benyújtása mellett döntött.

       A keresetről
       A felek érvei
      13      A Bizottság mindenekelőtt úgy véli, hogy a jelen ügyben nem alkalmazható az EK 45. cikk első bekezdésében szereplő kivétel,
         amelyre a Portugál Köztársaság szabályozása EK 43. cikkel EK 43. cikkel való összeegyeztethetőségének megállapítása érdekében
         hivatkozik.

      14      Egyrészről a közhatalom gyakorlására alapított kivételre kizárólag a hátrányosan megkülönböztető intézkedésekkel kapcsolatban
         lehet hivatkozni, míg a szóban forgó engedélyezési rendszer kifejezetten mind a belföldi, mind pedig a külföldi vállalkozásokra
         vonatkozik. Másrészről, ezt a kivételt megszorítóan kell értelmezni, alkalmazási körét pedig azokra a tevékenységekre kell
         korlátozni, amelyek önmagukban véve is a közhatalom gyakorlásában való közvetlen és sajátos részvételnek minősülnek.

      15      Márpedig a Portugál Köztársaság a felszólításra adott válaszában megerősítette, hogy a gépjármű‑ellenőrzés gazdasági tevékenység,
         és hogy az ellenőrzést végző létesítményeknek az ellenőrzés során vagy azt követően okozott kár tekintetében fennálló felelőssége
         a magánjog körébe tartozik. Az ellenőrzésre vonatkozó igazolás vagy matrica kiadása nem bizonyítéka a közhatalom gyakorlásának.
         Az sem releváns, hogy a gépjármű‑ellenőrzéssel kapcsolatos szabályok betartásának elmulasztásáért szankciókat lehet kiszabni.
         Az ilyen szankciók kiszabása ugyanis a rendőri vagy igazságszolgáltatási szervek kizárólagos hatáskörébe tartozik, az ellenőrzést
         végző vállalkozások pedig semmiféle kényszerítő jogkörrel nem rendelkeznek.

      16      Következésképpen a Bizottság fenntartja, hogy a gépjármű‑ellenőrzéssel kapcsolatos tevékenység folytatására irányuló engedély
         megszerzésére vonatkozó feltételek a letelepedés szabadságának az EK 43. cikkével összeegyeztethetetlen korlátozását képezik.
         Elsősorban az új engedélyek megadása közérdeknek való – a törvényerejű rendelet 3. cikke (2) bekezdésében előírt – alárendelése
         az e tevékenységet Portugáliában folytatni kívánó, más tagállambeli jogi személyeket a hatáskörrel rendelkező nemzeti hatóságok
         diszkrecionális jogkörének veti alá. Ez a szabályozás ennélfogva nem felel meg a Bíróság ítélkezési gyakorlatában megállapított
         feltételeknek, amely értelmében ahhoz, hogy egy előzetes hatósági engedélyezési rendszer igazolható legyen, annak objektív,
         hátrányos megkülönböztetéstől mentes és előzetesen ismert kritériumokon kell alapulnia, oly módon, hogy ezek korlátok közé
         szorítsák a nemzeti hatóságok mérlegelési jogkörének gyakorlását.

      17      A közérdekkel kapcsolatos kritériumot egyébként nem igazolják a közúti közlekedés biztonságának védelméhez kapcsolódó indokok,
         mivel a Bizottság e tekintetben megállapította, hogy az arányosság feltétele nem teljesül. Ugyanis a szóban forgó nemzeti
         rendszer – mivel nem veszi figyelembe az ellenőrzést végző központok működését – nem alkalmas arra, hogy garantálja e célkitűzés
         elérését. Ezen túlmenően az engedélynek a közérdekkel kapcsolatos bizonytalan kritérium alapján történő megadása túlmenne
         azon, ami a közúti közlekedés biztonságára irányuló célkitűzés eléréséhez szükséges.

      18      A Bizottság másodsorban úgy érvel, hogy a rendelet (1) bekezdésének e) pontjával együttesen értelmezve, a törvényerejű rendelet
         6. cikkének (1) bekezdésében előírt, a 100 000 EUR összegű minimális tőkére vonatkozó követelmény a C‑171/02. sz., Bizottság
         kontra Portugália ügyben 2004. április 29‑én hozott ítélet (EBHT 2004., I‑5645. o.,) 54. pontja értelmében megakadályozza,
         hogy az ennél kevesebb tőkével rendelkező, Közösségen belüli gazdasági szereplő portugál területen telepedjen le. A Bizottság
         azt állítja továbbá, hogy nem érvényes a Portugál Köztársaság azon érvelése, miszerint e követelmény célja az engedéllyel
         rendelkező vállalkozások hitelképességének biztosítása. Léteznek ugyanis kevésbé korlátozó eszközök a hitelezők védelmére,
         mint például biztosíték adása vagy biztosítási szerződés megkötése (a fent hivatkozott Bizottság kontra Portugália ügyben
         hozott ítélet 55. pontja).

      19      Harmadszor a Bizottság szerint az EK 43. cikkel nem egyeztethető össze a törvényerejű rendelet 7. cikkének a) pontja sem,
         amely a gépjármű‑ellenőrzéssel foglalkozó vállalkozások tevékenységi körét erre a tevékenységre korlátozza. Ugyanis az illetőségük
         szerinti tagállamban jogszerűen egyéb szolgáltatásokat nyújtó gazdasági szereplők kénytelenek a vállalkozás tevékenységi körének,
         vagy akár belső szerkezetének módosítására annak érdekében, hogy tevékenységüket Portugáliában végezhessék . A közúti közlekedés
         biztonságára irányuló célkitűzésre nem lehet hivatkozni, mivel a szóban forgó rendelkezés nem megfelelő e célkitűzés eléréséhez,
         továbbá mivel az ellenőrzések minősége minőségellenőrzési eljárásokkal is biztosítható lenne. Végül pedig a csalárd ellenőrzések
         minimalizálására irányuló célkitűzés tekintetében a Bizottság megjegyzi, hogy az ellenőrzések csalárd jellege nem vélelmezhető
         egyszerűen a gépjármű‑ellenőrzéshez kapcsolódó tevékenységek folytatása esetén, valamint hogy az ahhoz nem kapcsolódó tevékenységek
         esetén nem áll fenn a csalárd ellenőrzések kockázata. Ezenkívül kevésbé korlátozó intézkedések is lehetségesek.

      20      A Bizottság negyedszer azt állítja, hogy a gépjármű‑ellenőrzéssel foglalkozó létesítmények tagjaira, ügyvezetőire és vezető
         tisztségviselőire vonatkozóan a törvényerejű rendelet 7. cikkének b) pontjában megállapított összeférhetetlenségi szabályok
         hasonló korlátozó hatásokkal bírhatnak, amennyiben egy másik tagállamban már jogszerűen letelepedett és ott főként más tevékenységeket
         végző gazdasági szereplőket belső szerkezetük módosítására, tagjaitól való megválásra, vagy az összeférhetetlen tevékenységekkel
         való felhagyásra köteleznék. Ezen túlmenően, a Bizottság szerint ezek a szabályok nem arányosak a közúti közlekedés biztonságával,
         az ellenőrzések tárgyilagosságával és a csalás megelőzésével kapcsolatban hivatkozott célkitűzésekkel. Léteznének kevésbé
         korlátozó megoldások is, mint például egy arra irányuló kötelezettség, hogy a vállalkozás tagjaihoz, ügyvezetőihez vagy vezető
         tisztségviselőihez köthető tevékenységekkel érintett járműveket más vállalkozás ellenőrizze, és megfordítva, egy arra irányuló
         kötelezettség, hogy – egy negatív eredménnyel záruló ellenőrzést követően – egy független létesítmény végezze el a javításokat,
         továbbá az igazgatók, a személyzet és hozzátartozóik gépjárműi ellenőrzésének tilalma, a létesítmények rendszeres ellenőrzéseknek
         való alávetése, illetve mindezen túlmenően polgári vagy büntetőjogi szankciórendszer életbeléptetése.

      21      A Portugál Köztársaság azt állítja, hogy vitathatatlannak tűnik, hogy a gépjármű‑ellenőrzéssel kapcsolatos tevékenység a közúti
         közlekedés biztonságával kapcsolatos közérdek alá tartozik. Azzal érvel, hogy egyrészről ez a tevékenység az állam saját hatáskörét
         képezi, az állam azonban számíthat magánszervezetek együttműködésére, amit a 96/96 irányelv 2. cikke is alátámaszt. Mindazonáltal
         e hatáskör ilyen szervezetekre történő átruházása semmi esetre sem jelenti ezen állami feladat anyagi jellegű privatizációját.
         Az e tevékenység folytatására átruházás útján feljogosított magánjogi gazdasági szereplők vonatkozásában az állam által végzett
         különös ellenőrzés szükségessége igazolná a kérdéses kritériumok elfogadását.

      22      Másrészről e megbízott magánszervezetek a közhatalom gyakorlásával kapcsolatos cselekményeket végeznek. A szóban forgó tevékenység
         elvégzésére elméletileg két lehetőség létezik. Vagy magánszervezetek végzik az ellenőrzési előkészítő tevékenységet, amit
         azután hatósági tanúsítás követ, vagy pedig az ellenőrzést és a tanúsítást – hatósági ellenőrzés mellett – magánszervezetre
         bízzák. A portugál rendszerben a tisztán előkészítő funkcióval bíró ellenőrzési eljárás a gépjármű alkalmazandó normáknak
         való megfelelésének vagy megfelelése hiányának tanúsítására vonatkozó határozat meghozatalával zárul, a közigazgatási hatóság
         részéről történő bármiféle beavatkozás nélkül. E határozatok – a gépjármű‑tulajdonos jogi helyzetére gyakorolt hatásaik miatt –
         a közhatalom gyakorlásához kapcsolódnak.

      23      A Portugál Köztársaság következésképpen úgy véli, hogy a gépjármű‑ellenőrzéssel kapcsolatos tevékenység közvetlenül kapcsolódik
         a közhatalom gyakorlásához. Ily módon, még ha feltételezzük is a szóban forgó szabályok EK 43. cikkel való összeegyeztethetetlenségének
         lehetőségét, az az EK 45. cikk első bekezdése alapján igazolható.

      24      A Portugál Köztársaság mindenesetre fenntartja, hogy elindította a törvényerejű rendelet felülvizsgálatára irányuló eljárást,
         amely lényegében az előzetes engedélyezési rendszernek pályázat útján odaítélt koncessziók rendszerével való felváltására
         irányul. Ezen új jogszabálynak az eredetileg 2009 első negyedévének végére, majd a viszonválaszban foglaltak szerint 2009
         júliusára előirányzott elfogadásával és kihirdetésével megszűnnek a törvényerejű rendeletben előírt engedélyezési feltételek
         és a letelepedés szabadságával kapcsolatos esetleges korlátozások.

       A Bíróság álláspontja
       A korlátozás fennállásáról
      25      A Bizottság lényegében azt kifogásolja, hogy a Portugál Köztársaság a területén gépjármű‑ellenőrzéssel kapcsolatos tevékenységet
         folytatni kívánó magánjogi gazdasági szereplőkre az EK 43. cikkel összeegyeztethetetlen hozzáférésre vonatkozó szabályokat
         írt elő.

      26      Elöljáróban meg kell állapítani, hogy a 96/96 irányelv célja – (33) preambulumbekezdése értelmében – a gépjárművek időszakos
         műszaki vizsgálatára vonatkozó szabályok összehangolásának elérése, különösen, amint az az irányelv 1. cikkének (2) bekezdésében
         szerepel, az időszakos műszaki vizsgálat alá tartozó gépjármű‑kategóriáknak, a vizsgálatok gyakoriságának, valamint a megvizsgálandó
         tételeknek a meghatározásával. Ez az irányelv azonban nem tartalmaz a gépjármű‑ellenőrzéssel kapcsolatos tevékenységekhez
         való hozzáférés szabályaira vonatkozó rendelkezéseket.

      27      Igaz ugyan, hogy olyan ágazatokban, amelyek nem képezik teljes közösségi szintű harmonizáció tárgyát, a tagállamoknak főszabály
         szerint fennmarad a hatáskörük az említett tevékenységek folytatására vonatkozó feltételek meghatározására, ám ennek során
         hatáskörüket az EK‑Szerződés által biztosított alapvető szabadságok tiszteletben tartásával kell gyakorolniuk (lásd a C‑393/05. sz.,
         Bizottság kontra Ausztria ügyben 2007. november 29‑én hozott ítélet [EBHT 2007., I‑10195. o.] 29. pontját és a C‑404/05. sz.,
         Bizottság kontra Németország ügyben 2007. november 29‑én hozott ítélet [EBHT 2007., I‑10239. o.] 31. pontját, valamint az
         ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).

      28      A jelen ügyben az a kérdés merül fel, hogy a gépjármű‑ellenőrzéssel kapcsolatos tevékenység folytatására irányuló engedély
         megszerzésére vonatkozóan bizonyos feltételeket előíró nemzeti szabályozás – különösen a közigazgatási engedélyek megadásának
         a közérdekkel kapcsolatos kritériumnak való alárendelése, az a követelmény, hogy a piacon letelepedni kívánó vállalkozások
         100 000 EUR összegű minimális tőkével rendelkezzenek, e vállalkozások tevékenységi körének korlátozása, valamint a tagjaikra,
         ügyvezetőikre és vezető tisztségviselőikre vonatkozó összeférhetetlenségi szabályok előírása –megfelel‑e az EK 43. cikknek.

      29      Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a letelepedés szabadsága korlátozásának tekintendő minden olyan intézkedés, amely
         e szabadság gyakorlását tiltja, zavarja, vagy kevésbé vonzóvá teszi (lásd különösen a C‑79/01. sz., Payroll és társai ügyben
         2002. október 17‑én hozott ítélet [EBHT 2002., I‑8923. o.] 26. pontját; a C‑442/02. sz. CaixaBank France ügyben 2004. október
         5‑én hozott ítélet [EBHT 2004., I‑8961. o.] 11. pontját, valamint a C‑157/07. sz. Krankenheim Ruhesitz am Wannsee‑Seniorenheimstatt
         ügyben 2008. október 23‑án hozott ítélet [EBHT 2008., I‑8061. o.] 30. pontját).

      30      Márpedig még akkor is, ha a portugál szabályozásban előírt követelményeket azonos módon kell alkalmazni mind a Portugáliában
         letelepedett gazdasági szereplőkre, mind pedig a más tagállamokból származókra, végső soron megakadályozhatják, hogy az ott
         meghatározott kritériumoknak nem megfelelő gazdasági szereplők gépjármű‑ellenőrzéssel kapcsolatos tevékenység folytatása céljából
         Portugáliában letelepedjenek. Különösen – amint azt a Bizottság hangsúlyozza – a közérdekkel kapcsolatos kritérium, amelynek
         a szóban forgó közigazgatási engedélyek megadását alárendelték, megnyithatja az utat a hatáskörrel rendelkező hatóságok mérlegelési
         jogkörének önkényes alkalmazása előtt, lehetővé téve számukra, hogy egyes érdekelt gazdasági szereplők vonatkozásában elutasítsák
         az engedélyt még akkor is, ha azok megfelelnek a szabályozásban meghatározott többi feltételnek.

      31      Ennélfogva a gépjármű‑ellenőrzéssel kapcsolatos tevékenységhez való hozzáférésre vonatkozó, a portugál szabályozásban előírt
         kérdéses feltételek akadályozzák a letelepedés szabadságát.

       Az EK 45. cikk első bekezdésének alkalmazhatóságáról
      32      A Portugál Köztársaság – nem vitatva részletesen a szóban forgó szabályozás korlátozó jellegét – azzal érvel, hogy a gépjármű‑ellenőrzéssel
         kapcsolatos tevékenység az EK 45. cikk értelmében vett, a közhatalom gyakorlásával járó tevékenység, ennélfogva az EK 43. cikk
         alkalmazási körén kívül esik. A Bizottság e tekintetben arra hivatkozik, hogy a közhatalom gyakorlásában való közvetlen és
         sajátos részvételnek nem minősülő gazdasági tevékenységről van szó, valamint hogy az EK 45. cikk kizárólag a megkülönböztető
         jellegű intézkedésekre alkalmazandó.

      33      Ezen utolsó érv tekintetében azonban meg kell állapítani, amint arra a jelen ítélet 29. cikkében is emlékeztettünk, hogy az
         állandó ítélkezési gyakorlat értelmében az EK 43. cikk nemcsak a hátrányos megkülönböztetés tilalmát, hanem a letelepedés
         szabadságának gyakorlását kevésbé vonzóvá tevő valamennyi korlátozás tilalmát is magába foglalja. A letelepedés szabadságának
         az EK 43. cikkben előírt elve alóli, általános kivételt tartalmazó EK 45. cikk alkalmazása következésképpen nem korlátozódik
         kizárólag a hátrányosan megkülönböztető intézkedésekre. A Bizottságnak tehát ez az érve nem elfogadható.

      34      Ezzel szemben emlékeztetni kell arra, hogy az EK 45. cikket, mint a letelepedés szabadságának alapvető elve alóli kivételt,
         úgy kell értelmezni, hogy hatályát arra korlátozzák, ami feltétlenül szükséges azon érdekek védelméhez, amelyeket e rendelkezések
         a tagállamok részére védeni engednek (lásd különösen a 147/86. sz., Bizottság kontra Görögország ügyben 1988. március 15‑én
         hozott ítélet [EBHT 1988., 1637. o.] 7. pontját; a C‑114/97. sz., Bizottság kontra Spanyolország ügyben 1998. október 29‑én
         hozott ítélet [EBHT 1998., I‑6717. o.] 34. pontját, valamint a C‑451/03. sz. Servizi Ausiliari Dottori Commercialisti ügyben
         2006. március 30‑án hozott ítélet [EBHT 2006., I‑2941. o.]. 45. pontját).

      35      Ugyanígy az sem vitatott, hogy a letelepedés szabadsága alóli, az EK 45. cikkben előírt kivételek értékelése során figyelembe
         kell venni az e cikk által az említett szabadság alóli kivételek vonatkozásában megállapított korlátok közösségi jellegét
         (lásd ebben az értelemben a 2/74. sz. Reyners‑ügyben 1974. június 21‑én hozott ítélet [EBHT 1974., 631. o.] 50. pontját, valamint
         a fent hivatkozott Bizottság kontra Görögország ügyben hozott ítélet 8. pontját).

      36      Így az állandó ítélkezési gyakorlat szerint az e cikkekben meghatározott eltérési lehetőséget azokra a tevékenységekre kell
         korlátozni, amelyek önmagukban véve is a közhatalom gyakorlásában való közvetlen és sajátos részvételnek minősülnek (lásd
         a fent hivatkozott Reyners‑ügyben hozott ítélet 45. pontját; a C‑42/92. sz. Thijssen‑ügyben 1993. július 13‑án hozott ítélet
         [EBHT 1993., I‑4047. o.] 8. pontját, valamint a C‑283/99. sz., Bizottság kontra Olaszország ügyben 2001. május 31‑én hozott
         ítélet [EBHT 2001., I‑4363. o.] 20. pontját), ami kizárja, hogy az olyan szerv részére – amely a végleges döntés meghozatalával
         ténylegesen közhatalmat gyakorol – végzett, pusztán kisegítő, illetve előkészítő feladatok a fenti kivétel értelmében a közhatalom
         gyakorlásában való közvetlen és sajátos részvételnek minősüljenek (a fent hivatkozott Thijssen‑ügyben hozott ítélet 22. pontja;
         Bizottság kontra Ausztria ügyben hozott ítélet 36. pontja, valamint Bizottság kontra Németország ügyben hozott ítélet 38. pontja).

      37      A Bíróság részletesebben is meghatározta a magánszervezetek egyszerű előkészítő feladatokból álló és a közhatalom gyakorlásában
         való közvetlen és sajátos részvételt képező tevékenységei közötti különbséget megállapítva, hogy még akkor is, ha a magánszervezetek
         – az általuk elvégzett ellenőrzésekből következtetéseket vonva le –közhatalmi jogosítványokat gyakorolnak, nem lehet az EK 45. cikkre
         hivatkozni akkor, ha az alkalmazandó rendelet e magánszervezetek hatáskörrel rendelkező hatóság általi ellenőrzését írta elő
         (lásd ebben az értelemben a fent hivatkozott, Bizottság kontra Ausztria ügyben hozott ítélet 41. pontját, valamint Bizottság
         kontra Németország ügyben hozott ítélet 43. pontját). A Bíróság ugyanis megállapította, hogy a tevékenységüket a végső soron
         a magánszervezetek ellenőrzéséért és döntéseiért felelős hatáskörrel rendelkező hatóság aktív felügyelete alatt végző magánszervezetek
         nem tekinthetők úgy, mint amelyek az EK 45. cikk értelmében vett „közhatalom gyakorlásában közvetlen és sajátos módon vesznek
         részt” (a fent hivatkozott, Bizottság kontra Ausztria ügyben hozott ítélet 42. pontja, valamint Bizottság kontra Németország
         ügyben hozott ítélet 44. pontja).

      38      A keresetlevélben és az ellenkérelemben szereplő utalások szerint Portugáliában a gépjárművek műszaki ellenőrzése egy állami
         intézmény, a mobilitással és közúti szállítással foglalkozó intézet hatáskörébe tartozik, amely viszont ellenőrzéseinek végrehajtása
         céljából magánszervezeteket is igénybe vehet. A gépjármű műszaki megfelelésének vagy megfelelése hiányának tanúsítására vonatkozó
         határozatot a közigazgatási hatóság részéről történő bármiféle beavatkozás nélkül a gépjármű‑ellenőrzést végző magánszervezet
         hozza meg.

      39      Továbbá, amint az az ellenkérelemből kiderül, a gépjármű‑ellenőrzéssel foglalkozó létesítmények tevékenysége két szakaszból
         áll. Az első szakaszban ez a tevékenység műszaki ellenőrzések elvégzéséből – azaz az átvizsgált gépjárművek alkalmazandó műszaki
         normáknak való megfelelésének ellenőrzéséből –, valamint az elvégzett tesztek adatait és az eredményeket tartalmazó ellenőrzési
         jegyzőkönyv felvételéből áll. A második szakaszban ez a tevékenység az ellenőrzésnek egy matrica gépjárműre való felhelyezésével
         történő tanúsítását, vagy ellenkezőleg, egy ilyen tanúsítás elutasítását foglalja magába.

      40      Az első szakasszal kapcsolatos feladatok kizárólag műszaki jellegűek, tehát természetüknél fogva semmi közük a közhatalom
         gyakorlásához (lásd ebben az értelemben a C‑3/88. sz., Bizottság kontra Olaszország ügyben 1989. december 5‑én hozott ítélet
         [EBHT 1989., 4035. o.] 13. pontját). Az időszakos műszaki vizsgálat tanúsításához kapcsolódó második szakasz azonban közhatalmi
         jogosítványok gyakorlását foglalja magába, amennyiben jogi következtetéseknek a műszaki ellenőrzésből való levonásról van
         szó.

      41      E tekintetben ugyanakkor meg kell állapítani, hogy az időszakos műszaki vizsgálat tanúsítására vagy tanúsításának elutasítására
         vonatkozó, lényegében csupán a műszaki ellenőrzés eredményeit megállapító döntés egyrészről nem rendelkezik a közhatalmi jogosítványok
         gyakorlására alkalmas döntéshozatali autonómiával, másrészről pedig azt közvetlen állami felügyelet keretében hozzák.

      42      A 96/96 irányelv 2. cikkéből ugyanis kitűnik, hogy még akkor is, ha a tagállam az időszakos műszaki vizsgálattal foglalkozó
         létesítmények irányítását magánszervezetekre bízza, továbbra is közvetlen felügyeletet gyakorol azok fölött.

      43      E cikk első mondata értelmében ugyanis a tagállam feladata a hatáskörrel rendelkező létesítmények kijelölése, a kijelölési
         eljárás életbe léptetése, valamint a létesítmények közvetlen felügyelet alatt tartása. Az említett cikknek a gépjárművek vizsgálatára
         és azok javítására irányuló tevékenység közötti összeférhetetlenség esetén megteendő óvintézkedéseket megemlítő második mondata
         értelmében a tagállamoknak különösen annak érdekében kell mindent megtenniük, hogy az objektivitás és a vizsgálatok magas
         színvonala megmaradjon. A „különösen” [az irányelv magyar nyelvi változata nem tartalmazza] kifejezés használatából az következik,
         hogy a 96/96 irányelv célja e két konkrét minőségi célkitűzésnek – azaz az objektivitásnak és a gépjárművek időszakos műszaki
         vizsgálata magas színvonalának – az állam általi szigorú megvalósítása összeférhetetlenség esetén, de a fortiori, feladatának a 96/96 irányelv 2. cikkének első mondatában leírt, a gépjármű‑ellenőrzéssel foglalkozó magánlétesítmények keretében
         történő végrehajtása esetén is.

      44      Ezen túlmenően – amint azt a Bizottság anélkül jegyzi meg, hogy azt a Portugál Köztársaság vitatná – a gépjármű‑ellenőrzéssel
         foglalkozó magánszervezetek tevékenységeik tekintetében nem rendelkeznek kényszer alkalmazására vonatkozó jogkörökkel, a gépjármű‑ellenőrzésre
         vonatkozó szabályok be nem tartása terén meglévő szankciók a rendőri vagy igazságszolgáltatási szervek hatáskörébe tartoznak.

      45      Következésképpen a gépjárművek időszakos műszaki vizsgálatával foglalkozó, a jelen ügyben szereplő magánszervezetek nem tartoznak
         az EK 45. cikkben előírt eltérés hatálya alá. Azt kell tehát megvizsgálni, hogy a gépjármű‑ellenőrzéssel kapcsolatos tevékenységhez
         való hozzáférésre vonatkozó, a Portugál Köztársaság által életbe léptetett rendszer igazolható‑e.

       Az igazolás fennállásáról
      46      Az állandó ítélkezési gyakorlatból következik, hogy a letelepedés szabadságának korlátozása csak akkor fogadható el, ha azt
         közérdeken alapuló kényszerítő indok igazolja. Ez esetben továbbá az is szükséges, hogy az alkalmas legyen az elérni kívánt
         cél megvalósítására, valamint hogy ne lépje túl az e célkitűzés eléréséhez szükséges mértéket (lásd ebben az értelemben a
         C‑158/03. sz., Bizottság kontra Spanyolország ügyben 2005. október 27‑én hozott ítélet 35. pontját; a C‑518/06. sz., Bizottság
         kontra Olaszország ügyben 2009. április 28‑án hozott ítélet [az EBHT‑ban még nem tették közzé] 72. pontját, valamint a C‑531/06. sz.,
         Bizottság kontra Olaszország ügyben 2009. május 19‑én hozott ítélet [az EBHT‑ban még nem tették közzé] 49. pontját).

      47      E tekintetben a hatáskörrel rendelkező nemzeti hatóságoknak kell bizonyítaniuk egyrészt azt, hogy az általuk bevezetett szabályozás
         szükséges az elérni kívánt célkitűzés megvalósításához, másrészt pedig, hogy az említett szabályozás megfelel az arányosság
         elvének (lásd ebben az értelemben a C‑54/05. sz., Bizottság kontra Finnország ügyben 2007. március 15‑én hozott ítélet [EBHT 2007.,
         I‑2473. o.] 39. pontját, valamint a C‑297/05. sz., Bizottság kontra Hollandia ügyben 2007. szeptember 20‑án hozott ítélet
         [EBHT 2007., I‑7467. o.] 76. pontját).

      48      A jelen ügyben a Portugál Köztársaság által a pert megelőző eljárásban hivatkozott igazolás a közúti közlekedés biztonsága
         biztosításának szükségességére vonatkozik, amely az állandó ítélkezési gyakorlat szerint közérdeken alapuló kényszerítő indok
         (lásd különösen a fent hivatkozott, Bizottság kontra Hollandia ügyben hozott ítélet 77. pontját, valamint a C‑110/05. sz.,
         Bizottság kontra Olaszország ügyben 2009. február 10‑én hozott ítélet [az EBHT‑ban még nem tették közzé] 60. pontját).

      49      Meg kell állapítani, hogy a Portugál Köztársaság a peres eljárás során nem védekezett a Bizottság erre vonatkozó állításaival
         szemben, valamint hogy nem bizonyította a szóban forgó intézkedéseknek sem szükséges, sem pedig az elérni kívánt célkitűzéssel
         arányos jellegét. Következésképpen a vitatott rendelkezések nem tekinthetők úgy, mint amelyek a közúti közlekedés biztonságának
         védelméhez kapcsolódó okokkal igazolhatók.

      50      A Portugál Köztársaság ezen túlmenően jelzi, hogy a gépjármű‑ellenőrzéssel kapcsolatos tevékenység műszaki és jogi keretének
         újbóli meghatározása, valamint a letelepedés szabadságával kapcsolatos, a hatályos rendszerből eredő korlátozások megszüntetése
         céljából elindította a törvényerejű rendelet felülvizsgálatára irányuló eljárást, amelynek 2009 júliusában kellett volna véget
         érnie.

      51      Mindazonáltal emlékeztetni kell arra, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat értelmében a nemzeti jogszabályban bevezetett módosítások
         nem relevánsak egy kötelezettségszegés megállapítása iránti kereset tárgyában való határozathozatalhoz, amennyiben azokat
         nem az indokolással ellátott véleményben megszabott határidő lejárta előtt hajtják végre (lásd különösen a C‑173/94. sz.,
         Bizottság kontra Belgium ügyben 1996. július 2‑án hozott ítélet [EBHT 1996., I‑3265. o.] 16. pontját, valamint a C‑66/06. sz.,
         Bizottság kontra Írország ügyben 2008. november 20‑án hozott ítélet [az EBHT‑ban még nem tették közzé] 91. pontját). A Portugál
         Köztársaság tehát nem hivatkozhat az ezen időpontot követően hatályba léptetendő jogszabályi módosításokra.

      52      Mindezek értelmében a Bizottság által benyújtott keresetet megalapozottnak kell tekinteni.

      53      A fenti megfontolásokra tekintettel meg kell állapítani, hogy a Portugál Köztársaság – mivel korlátozza a letelepedés szabadságának
         a más tagállamokból származó olyan szervezetek általi gyakorlását, amelyek gépjármű‑ellenőrzéssel kapcsolatos tevékenységet
         kívánnak folytatni Portugáliában, különösen azáltal, hogy az engedély megadását a közérdektől, a 100 000 EUR összegű minimális
         tőkére vonatkozó követelmény teljesítésétől, a vállalkozás tevékenységi körének korlátozásától és a vállalkozás tagjaira,
         ügyvezetőire és vezető tisztségviselőire vonatkozó összeférhetetlenségi szabályok betartásától teszi függővé – nem teljesítette
         az EK 43. cikkből eredő kötelezettségeit.

       A költségekről
      54      Az eljárási szabályzat 69. cikkének 2. §‑a alapján a Bíróság a pervesztes felet kötelezi a költségek viselésére, ha a pernyertes
         fél ezt kérte. A Portugál Köztársaságot, mivel pervesztes lett, a Bizottság kérelmének megfelelően kötelezni kell a költségek
         viselésére.

      A fenti indokok alapján a Bíróság (negyedik tanács) a következőképpen határozott:
      1)      A Portugál Köztársaság – mivel korlátozza a letelepedés szabadságának a más tagállamokból származó olyan szervezetek általi
            gyakorlását, amelyek gépjármű‑ellenőrzéssel kapcsolatos tevékenységet kívánnak folytatni Portugáliában, különösen azáltal,
            hogy az engedély megadását a közérdektől, a 100 000 EUR összegű minimális tőkére vonatkozó követelmény teljesítésétől, a vállalkozás
            tevékenységi körének korlátozásától és a vállalkozás tagjaira, ügyvezetőire és vezető tisztségviselőire vonatkozó összeférhetetlenségi
            szabályok betartásától teszi függővé – nem teljesítette az EK 43. cikkből eredő kötelezettségeit.
      2)      A Bíróság a Portugál Köztársaságot kötelezi a költségek viselésére.
      Aláírások
      * Az eljárás nyelve: portugál.


A Bíróság 1973. július 11-i ítélete. # Hessische Mehlindustrie Karl Schöttler KG kontra Einfuhr- und Vorratsstelle für Getreide und Futtermittel. # Előzetes döntéshozatal iránti kérelem: Hessischer Verwaltungsgerichtshof - Németország. # 3-73. sz. ügy