title: A Közszolgálati Törvényszék (harmadik tanács) 2009. május 6-i ítélete. # Manuel Campos Valls kontra az Európai Unió Tanácsa. # Közszolgálat - Tisztviselők - Felvétel. # F-39/07. sz. ügy

text:
A KÖZSZOLGÁLATI TÖRVÉNYSZÉK ÍTÉLETE (harmadik tanács)
      2009. május 6.
      F‑39/07. sz. ügy
      Manuel Campos Valls
      kontra
      az Európai Unió Tanácsa
      „Közszolgálat – Tisztviselők – Felvétel – Kinevezés – Egységvezetői állás – A felperes pályázatának elutasítása – Az álláshirdetésben előírt feltételek – Nyilvánvaló mérlegelési hiba”
      Tárgy: Az EK 236. cikk és az EA 152. cikk alapján benyújtott kereset, amelyben M. Campos Valls egyrészt a kinevezésre jogosult hatóság
         azon döntésének megsemmisítését kéri, amellyel M. G.‑t a Tanács „A”, Személyzeti és igazgatási főigazgatósága III., Iratok
         fordítása és készítése igazgatósága spanyol nyelvi egységének vezetőjévé nevezte ki, másrészt a felperesnek a vitatott állásra
         benyújtott pályázatát elutasító határozat megsemmisítését kéri.

      Határozat: A Közszolgálati Törvényszék a keresetet elutasítja. A felek maguk viselik saját költségeiket.

      Összefoglaló
      1.      Tisztviselők – Betöltetlen álláshely – Előléptetés vagy intézményen belüli áthelyezés útján történő betöltés – A pályázók
            érdemeinek összehasonlító vizsgálata – Az adminisztráció mérlegelési jogköre – Korlátok
      (Személyzeti szabályzat, 4. cikk; 7. cikk, (1) bekezdés; 29. cikk, (1) bekezdés, és 45. cikk, (1) bekezdés)
      2.      Tisztviselők – Álláshirdetés – Egységvezetői állás a fordítási igazgatóságon – Megkövetelt képesítés
      (Személyzeti szabályzat, 29. cikk, (1) bekezdés)
      1.      Annak a széles mérlegelési jogkörnek a gyakorlása, amellyel a kinevezésre jogosult hatóság a kinevezések terén rendelkezik,
         a pályázati akták gondos és pártatlan vizsgálatát és az álláshirdetésben szereplő követelmények lelkiismeretes betartását
         feltételezi oly módon, hogy a kinevezésre jogosult hatóságnak minden olyan pályázót el kell utasítania, aki nem felel meg
         e követelményeknek. Az álláshirdetés ugyanis olyan jogi keretet jelent, amellyel az említett hatóság saját magát kötelezi,
         és amelynek előírásait gondosan be kell tartania.

      Annak megállapítása érdekében, hogy a kinevezésre jogosult hatóság nem lépte‑e túl a jogi keretek korlátait, a közösségi bíróságnak
         felülvizsgálati jogkörének gyakorlásakor mindenekelőtt meg kell vizsgálnia az álláshirdetésben előírt feltételeket, majd azt,
         hogy az említett hatóság által az üres álláshely betöltésére kiválasztott pályázó ténylegesen teljesíti‑e ezeket a feltételeket.
         Végül a Közszolgálati Törvényszéknek meg kell vizsgálnia, hogy a felperes képességeit illetően az említett hatóság nem követett‑e
         el nyilvánvaló mérlegelési hibát, amikor vele szemben másik pályázót részesített előnyben.

      Az ilyen vizsgálatnak azonban arra kell szorítkoznia, hogy az adminisztráció – tekintettel azokra a megfontolásokra, amelyek
         álláspontja kialakításában vezették – ésszerű korlátok között maradt‑e, és hatáskörével nem élt‑e nyilvánvalóan hibásan. A
         közösségi bíróság tehát nem helyettesítheti a kinevezésre jogosult hatóság pályázókra vonatkozó értékelését a sajátjával.

      (lásd a 41–43. pontot)
      Hivatkozás:
      a Bíróság 341/85., 251/86., 258/86., 259/86., 262/86., 266/86., 222/87. és 232/87. sz., Van der Stijl és Cullington kontra
         Bizottság egyesített ügyekben 1989. február 28‑án hozott ítéletének (EBHT 1989., 511. o.) 51. pontja; C‑35/92. P. sz., Parlament
         kontra Frederiksen ügyben 1993. március 18‑án hozott ítéletének (EBHT 1993., I‑991. o.) 15. és 16. pontja;

      az Elsőfokú Bíróság T‑21/96. sz., Giannini kontra Bizottság ügyben 1997. március 19‑én hozott ítéletének (EBHT‑KSZ 1997.,
         I‑A‑69. o. és II‑211. o.) 20. pontja; T‑159/96. sz., Wenk kontra Bizottság ügyben 1998. május 12‑én hozott ítéletének (EBHT‑KSZ 1998.,
         I‑A‑193. o. és II‑593. o.) 63., 64. és 72. pontja; T‑152/00. sz., E kontra Bizottság ügyben 2001. szeptember 19‑én hozott
         ítéletének (EBHT‑KSZ 2001., I‑A‑179. o. és II‑813. o.) 29. pontja; T‑174/02. sz., Wieme kontra Bizottság ügyben 2003. október
         14‑én hozott ítéletének (EBHT‑KSZ 2003., I‑A‑241. o. és II‑1165. o.) 38. pontja; T‑248/02. sz., Faita kontra CES ügyben 2003.
         november 11‑én hozott ítéletének (EBHT‑KSZ 2003., I‑A‑281. o. és II‑1365. o.) 71. pontja; T‑137/03. sz., Mancini kontra Bizottság
         ügyben 2005. február 3‑án hozott ítéletének (EBHT‑KSZ 2005., I‑A‑7. o. és II‑27. o.) 85. és 92. pontja; T‑30/04. sz., Sena
         kontra AESA ügyben 2005. május 4‑én hozott ítéletének (EBHT‑KSZ 2005., I‑A‑113. o. és II‑519. o.) 80. pontja; T‑370/03. sz.,
         Wunenburger kontra Bizottság ügyben 2005. július 5‑én hozott ítéletének (EBHT‑KSZ 2005., I‑A‑189. o. és II‑853. o.) 51. pontja;
         T‑45/04. sz., Tzirani kontra Bizottság ügyben 2006. július 4‑én hozott ítéletének (EBHT‑KSZ 2006., I‑A‑2‑145. o. és II‑A‑2‑681. o.)
         46., 48. és 49. pontja.

      2.      Valamely fordítási igazgatóság egységvezetői állására vonatkozó versenyvizsga‑kiírásban előírt, képesítéssel kapcsolatos követelményeket
         nem lehet a betöltetlen állással járó feladatok leírásától függetlenül értelmezni. Így amikor ezek nem közvetlenül fordítási
         vagy minőség‑ellenőrzési, hanem főleg a vezetéssel és szervezéssel kapcsolatos feladatok, akkor a fordítási technikák ismeretének
         feltételét nem lehet úgy érteni, mint amely ugyanazokat az ismereteket igényli, mint amelyek a fordítói vagy minőség‑ellenőri
         állás betöltéséhez szükségesek.

      (lásd az 50. és 51. pontot)
      Hivatkozás:
      az Elsőfokú Bíróság a fent hivatkozott Tzirani kontra Bizottság ügyben hozott ítéletének 53. pontja.

      AZ EURÓPAI UNIÓ KÖZSZOLGÁLATI TÖRVÉNYSZÉKÉNEK ÍTÉLETE (harmadik tanács)
      2009. május 6.(*)

      „Közszolgálat – Tisztviselők – Felvétel – Kinevezés – Egységvezetői állás – A felperes pályázatának elutasítása – Az álláshirdetésben előírt feltételek – Nyilvánvaló mérlegelési hiba”
      A F‑39/07. sz. ügyben,
      az EK 236. cikk és az EA 152. cikk alapján
      Manuel Campos Valls (az Európai Unió Tanácsának tisztviselője, lakóhelye: Brüsszel [Belgium] képviselik: S. Orlandi, A. Coolen, J.‑N. Louis és
         É. Marchal ügyvédek)

      felperesnek
      az Európai Unió Tanácsa (képviselik: M. Arpio Santacruz és I. Šulce, meghatalmazotti minőségben)

      alperes
      között folyamatban lévő eljárásban
      A KÖZSZOLGÁLATI TÖRVÉNYSZÉK (harmadik tanács),
      tagjai: P. Mahoney (elnök), H. Kanninen (előadó) és S. Gervasoni bírák,
      hivatalvezető: R. Schiano tanácsos,
      tekintettel az írásbeli szakaszra és a 2008. június 5‑i tárgyalásra
      meghozta a következő
      Ítéletet
      1        A Közszolgálati Törvényszék Hivatalához 2007. április 23‑án faxon érkezett keresetlevéllel (az eredeti példány benyújtására
         2007. április 25‑én került sor) Campos Valls megindította a jelen keresetet, amely egyrészt a kinevezésre jogosult hatóság
         azon döntésének megsemmisítésére irányul, amellyel M. G.‑t az Európai Unió Tanácsa „A”, Személyzeti és igazgatási főigazgatósága
         III., Iratok fordítása és készítése igazgatósága spanyol nyelvi egységének vezetőjévé nevezte ki (a továbbiakban: vitatott
         állás), másrészt a felperesnek a vitatott állásra benyújtott pályázatát elutasító határozat megsemmisítésére irányul.

       Jogi háttér
      2        Az Európai Közösségek tisztviselői személyzeti szabályzatának (a továbbiakban: személyzeti szabályzat) 4. cikke értelmében:

      „Kinevezésre vagy előléptetésre kizárólag e személyzeti szabályzat rendelkezéseinek megfelelően, a megüresedett beosztások
         betöltése céljából kerülhet sor.

      Az intézményekben megüresedő beosztásokról értesíteni kell az adott intézmény személyzetét, mihelyt a kinevezésre jogosult
         hatóság úgy dönt, hogy az üresedést be kell tölteni.

      Ha az üresedés nem tölthető be áthelyezés [helyesen: intézményen belüli áthelyezés], a beosztásra a 45a. cikkel összhangban
         történő kinevezés vagy előléptetés útján, a megüresedett beosztásról értesítik a többi intézmény személyzetét és/vagy belső
         versenyvizsgát szerveznek.”

      3        A személyzeti szabályzat 7. cikke (1) bekezdésének első albekezdése szerint:

      „A kinevezésre jogosult hatóság kizárólag a szolgálat érdekei szerint eljárva és állampolgárságra való tekintet nélkül, kinevezéssel
         vagy áthelyezéssel osztja be az egyes tisztviselőket a csoportjukban a besorolási fokozatuknak megfelelő beosztásba.”

      4        A személyzeti szabályzat 29. cikkének (1) bekezdése előírja:

      „Mielőtt egy intézmény egy üres beosztását betöltené, a kinevezésre jogosult hatóság mérlegeli, hogy:
      a)      a beosztás betölthető‑e az intézményen belüli:
      i)      áthelyezéssel, vagy
      ii)      a 45a. cikknek megfelelő kinevezéssel, vagy
      iii)      előléptetéssel;
      […]
      és ezután kezdi meg a vagy képesítéseken, vagy vizsgákon, vagy mind képesítéseken, mind vizsgákon alapuló versenyvizsgára
         vonatkozó eljárást.”

      5        A személyzeti szabályzat 45. cikkének (1) bekezdése értelmében:

      „Az előléptetésről a 6. cikk (2) bekezdésére figyelemmel a kinevezésre jogosult hatóság határoz. Az előléptetés a tisztviselőnek
         azon csoport következő magasabb besorolási fokozatába történő kinevezésével történik, amelybe a tisztviselő tartozik. Az előléptetés
         kizárólag olyan tisztviselők közüli választással történhet, akik besorolási fokozatukban minimum két évet letöltöttek, az
         előléptetésre alkalmas tisztviselők érdemei összehasonlításának figyelembevétele után. Az érdemek összehasonlításakor a kinevezésre
         jogosult hatóság különösen figyelembe veszi a tisztviselőről készült értékeléseket, a nyelvek használatát feladatai végrehajtása
         során azon nyelveken kívül, amelyek alapos ismeretét a 28. cikk f) pontjával összhangban bizonyította, és – adott esetben –
         az általa gyakorolt felelősségek szintjét.”

       A jogvita alapjául szolgáló tényállás
      6        2006. március 15‑én a Tanács főtitkársága a 46/06. sz. szolgálati közleményben közzétette a 60/06. sz. álláshirdetést az Európai
         Unió Tanácsa „A”, Személyzeti és igazgatási főigazgatósága III., Iratok fordítása és készítése igazgatósága spanyol nyelvi
         egysége vezetőjének állása betöltésére (A besorolási osztály, 14., 13. vagy 12. besorolási fokozat, a továbbiakban: álláshirdetés).

      7        Az álláshirdetésben a „feladatok leírása” rovatban a következő szerepelt:

      „–      A nyelvi szolgálat vezetőinek koordinálása alatt ellátja a spanyol egység vezetésével járó feladatokat, mind az emberi erőforrás
         szempontjából (fordítók, titkárok és kisegítő személyzet), mind az összteljesítmény szempontjából (előkészítés, fordítás,
         ellenőrzés és a dokumentumok véglegesítése, ügyelve a határidők betartására és a minőségre);

      –        közreműködik nyelvészeti területen, főként a spanyol nyelvet illetően a [Tanács főtitkársága] vezérelveinek meghatározásában
         és végrehajtásában;

      –        ápolja a személyes kapcsolatokat, és rendszeresen értekezletet tart az egység egészének vagy egyes tagjainak bevonásával;
      –        a spanyol nyelvet illetően kapcsolatot tart és együttműködik más intézményeknél dolgozó azonos beosztású kollégáival;
      –        irányítja a legutóbbi bővítés következtében az [„A”, Személyzeti és igazgatási főigazgatóság III., Iratok fordítása és készítése
         igazgatóságának] átszervezése keretében elhatározott szerkezeti változások megvalósítását.”

      8        A „követelmények” rovatban a következők voltak feltüntetve:

      „–      a Tanács tisztviselője;
      –        A* besorolási osztály, 14., 13. vagy 12. besorolási fokozatba tartozás;
      –        nyelvi egység vezetéséhez szükséges képességek és felelősségtudat megléte;
      –        képesség a szervezeti átalakítások irányítására;
      –        a főtitkárság tevékenységének és eljárásainak kiváló ismerete, a fordítási és szervezési technikák, valamint a Tanács főtitkársága
         munkamódszereinek ismerete;

      –        együttműködési és szervezési készségek, valamint az emberi kapcsolatokhoz és a kommunikációhoz való érzék (csapatmunka, konfliktuskezelés,
         rugalmasság, a személyi állomány motiválása, stb.);

      –        a spanyol nyelv kiváló ismerete, és az angol és/vagy francia nyelv ismerete, amely lehetővé teszi az e nyelvek valamelyikén
         történő iratszerkesztést.”

      9        A felperes, akit 1994. december 22‑én léptettek elő LA 3 besorolási fokozatba (2006. május 1‑je után AD 14 besorolási fokozattá
         vált), és neveztek ki a spanyol nyelvi egységhez nyelvi tanácsadónak, pályázatot nyújtott be a vitatott állásra.

      10      2006. május 30‑i jelentésében a kiválasztó bizottság a négy pályázó, köztük M. G. és a felperes meghallgatását követően megállapította,
         hogy M. G. az egyetlen pályázó, aki megfelel a vitatott állás betöltéséhez előírt feltételeknek, ezért az ő pályázatának elfogadását
         ajánlották.

      11      A felperest a 2006. június 7‑én kelt feljegyzésben értesítették arról, hogy pályázatát nem fogadták el. E feljegyzésben szerepelt,
         hogy a választás „a [vitatott állás] által támasztott követelményeknek jobban megfelelő másik pályázóra” esett.

      12      2006. június 9‑én a Tanács főtitkárságának személyi állományát tájékoztatták a kinevezésre jogosult hatóság határozatáról,
         amellyel 2006. július 1‑jétől M. G.‑t nevezték ki a vitatott állásra.

      13      2006. szeptember 6‑án a felperes a személyzeti szabályzat 90. cikkének (2) bekezdése alapján panaszt nyújtott be az M. G.
         kinevezéséről szóló és a saját pályázatának elutasításáról szóló határozattal szemben.

      14      A kinevezésre jogosult hatóság 2007. január 8‑i határozatával, amelyet a felperes képviselőjének 2007. január 11‑én faxon
         továbbított, elutasította a panaszt.

       Eljárás és a felek kérelmei
      15      A Közszolgálati Törvényszék pervezető intézkedések keretében eljárási szabályzata 55. cikke (2) bekezdésének d) pontja alapján
         felhívta a Tanácsot, hogy mutassa be az álláshirdetés teljes szövegének másolatát, valamint a pályázók kiválasztását szabályozó
         belső iránymutatások másolatát.

      16      A Közszolgálati Törvényszék Hivatalához 2008. április 30‑án faxon érkezett levelében (az eredeti példány benyújtására 2008.
         május 8‑án került sor) a Bizottság benyújtotta:

      –        az álláshirdetés teljes szövegének másolatát;
      –        a Tanács főtitkárságának a személyzeti szabályzat XIII. melléklete 7. cikke (4) bekezdésének alkalmazásáról szóló 111/2004. számú
         főtitkár‑helyettesi határozattal kapcsolatos, 2004. július 16‑i 113/04. sz. szolgálati közleménye másolatát, amely tartalmazta
         a főtitkárság vezetői állásainak szervezeti ábráját, valamint a tisztségeket 2004. április 30‑án betöltő személyek listáját;

      –        az egységvezetői állások betöltésének eljárására vonatkozó, az A* besorolási osztályba tartozó tisztségviselők figyelmébe
         ajánlott 2005. június 17‑i feljegyzés másolatát;

      –        a Tanács főtitkárságának a személyi állománya számára az egységvezetők kiválasztásának eljárásáról szóló, 2004. november 9‑i
         188/04. sz. szolgálati közleménye másolatát.

      17      A pervezető intézkedésre adott válaszul a Tanács levélben kifejtette, hogy új eljárást kívánt kialakítani az egységvezetői
         állások betöltése tekintetében. A Tanács szerint az említett eljárás az egységvezetők kiválasztására nézve az igazgatók kiválasztására
         kialakított gyakorlatot kívánta alkalmazni néhány módosítással. A Tanács hozzáfűzte, hogy ezen eljárás szabályozásáig a gyakorlatban
         az igazgatók kiválasztására vonatkozó eljárást alkalmazták a szükséges változtatásokkal. Ennek megfelelően az egységvezetői
         állások betöltésekor a kinevezésre jogosult hatóságot kiválasztó bizottság segíti, amely elnökből (a „megrendelő” szolgálat
         igazgatója/főigazgatója), két, a kinevezésre jogosult hatóság által kinevezett, valamint egy, a személyzeti bizottság által
         kinevezett tagból áll.

      18      A tárgyaláson a Közszolgálati Törvényszék felhívta a Tanácsot, hogy mutassa be M. G. pályázati anyagát, valamint a kiválasztó
         bizottság által készített összes, az álláshirdetésben feltüntetett követelmény értékelésére vonatkozó iratot, köztük adott
         esetben a felvételi eljárásban részt vevő pályázók érdemeire vonatkozó összehasonlító táblázatot is.

      19      A Közszolgálati Törvényszék Hivatalához 2008. június 17‑én faxon érkezett levelében (az eredeti példány benyújtására 2008.
         június 20‑án került sor) a Tanács eleget tett a Közszolgálati Törvényszék felhívásának. A Közszolgálati Törvényszék hivatalához
         2008. július 7‑én faxon érkezett levelével (az eredeti példány benyújtására 2008. július 12‑én került sor) a felperes megtette
         észrevételeit a Tanács által benyújtott iratokra.

      20      2008. július 12‑i határozatával a Közszolgálati Törvényszék lezárta az eljárás szóbeli szakaszát, és az ügyet határozathozatalra
         alkalmassá nyilvánította.

      21      A felperes azt kéri, hogy a Közszolgálati Törvényszék:

      –        semmisítse meg a kinevezésre jogosult hatóságnak M. G.‑t a vitatott állásra kinevező és a felperes pályázatát elutasító határozatait;
      –        a Tanácsot kötelezze a költségek viselésére.
      22      A Tanács azt kéri, hogy a Közszolgálati Törvényszék:

      –        utasítsa el a keresetet;
      –        a feleket kötelezze saját költségeik viselésére.
       A jogkérdésről
      23      A felperes keresetének alátámasztására három jogalapra hivatkozik, amelyek nyilvánvaló mérlegelési hibára, az álláshirdetés
         megsértésére és a személyzeti szabályzat 45. cikkének megsértésére vonatkoznak.

      24      A felperes által hivatkozott jogalapokat együtt kell vizsgálni, mivel azok azonos érvelésen nyugszanak.

       A felek érvei
      25      A felperes elsősorban arra hívja fel a figyelmet, hogy az álláshirdetésben a pályázókkal szembeni követelményként szerepelt
         a Tanács főtitkársága tevékenységének, eljárásainak és munkamódszereinek alapos ismerete, valamint fordítási és szervezési
         technikák ismerete.

      26      Márpedig a felperes szerint M. G., miután jogi és európai jogi oklevelet (licence) szerzett, tevékenységét az Európai Közösségek
         Bizottsága fogyasztóvédelmi szolgálatánál kezdte meg, majd egymást követően a Tanács főtitkárságának E 6 (Balkán) és H 1 (Menekültügy)
         Főigazgatóságához osztották be, végül az általános igazgatási ügyekkel megbízott szolgálat „Igazgatás korszerűsítése, könyvvizsgálat
         nyomon követése, esélyegyenlőség” egységéhez került. Ennélfogva M. G.‑nek nem volt „semmilyen képesítése és szakmai tapasztalata
         a fordítás, közelebbről a sajátos fordítási technikák, valamint a [Tanács főtitkársága] új fordítási munkamódszereinek (Trados
         és Euramis) ismerete tekintetében”.

      27      Válaszában a felperes állítja, hogy bár a fordítási és a minőségellenőrzési feladatokat nem az „A”, Személyzeti és igazgatási
         főigazgatóság III., Iratok fordítása és készítése igazgatóságának egységvezetői látják el, hanem a fordítók és a minőségellenőrök,
         ettől még az álláshirdetés értelmében a vitatott állásra kinevezendő személynek kell ellátnia a spanyol nyelvi egység vezetésével
         járó feladatokat, mind az emberi erőforrás, mind az összteljesítmény szempontjából (előkészítés, fordítás, ellenőrzés és a
         dokumentumok véglegesítése, ügyelve a határidők betartására és a minőségre). Márpedig a felperesnek kételyei vannak arra vonatkozóan,
         hogy az egységvezető képes bármiféle felelősséget vállalni a fordítás teljes folyamatában anélkül, hogy igazolná a fordítási
         technikák alapos és biztos ismeretét. Az egységvezetőnek többek között képesnek kell lennie a minőségellenőr és a fordítók
         munkájának ellenőrzésére annak érdekében, hogy az emberi erőforrásokat és az összteljesítményt kézben tudja tartani.

      28      Noha a Tanács M. G.‑nek az igazgatási ügyekkel kapcsolatos négyéves tapasztalatát említi, ezzel nem tudja alátámasztani, hogy
         e pályázó fordítástechnikai ismeretekkel rendelkezik. Feltételezve, hogy M. G. rendelkezik bizonyos ismeretekkel a fordítás
         terén, ez semmiképpen sem lehet összehasonlítható a felperes fordítástechnikai ismereteivel, melyek magas fokú meglétéről
         a felperes évek óta tanúbizonyságot tesz.

      29      A jelen ítélet 19. pontjában említett észrevételeiben a felperes azt állítja, hogy a kiválasztó bizottság megállapította,
         hogy M. G. nem rendelkezik sem nyelvészi képesítéssel, sem gyakorlati tapasztalattal ezen a téren, továbbá megközelítése technokrata
         lehet. Ebben a vonatkozásban a felperes a kiválasztási bizottság értékelő táblázatára hagyatkozik, amely az „álláshoz kapcsolódó
         szempontok” cím alatt jelzi, hogy M. G.‑nek „sem nyelvész képesítése, sem gyakorlati tapasztalata nincs”, a „menedzsmenthez
         és csapatmunkához kapcsolódó szempontok” cím alatt pedig az áll, hogy M. G. „technokrata beállítottságúnak bizonyulhat”.

      30      Ezenkívül a felperes kifogásolja, hogy a kiválasztó bizottság és a kinevezésre jogosult hatóság nem vette figyelembe a pályázók
         értékeléséről szóló három utolsó jelentést. Álláspontja szerint ezen értékelő jelentések megfelelően alátámasztják, hogy a
         felperes minden szükséges képesítéssel rendelkezik, beleértve a nyelvi egység vezetéséhez szükséges vezetői képességeket és
         felelősségtudatot, csakúgy mint az összehangolási és szervezési készségeket.

      31      Végül, szintén a jelen ítélet 19. pontjában említett észrevételeiben a felperes úgy véli, hogy a kiválasztó bizottság nyilvánvaló
         mérlegelési hibát követett el, amikor a felperes pályázatával kapcsolatban hátrányként értékelte az angol nyelv kevéssé meggyőző
         ismeretét, és amikor nem tüntette fel előnyként a francia nyelv alapos ismeretét. Ebben a vonatkozásban a felperes felhívja
         a figyelmet arra, hogy az álláshirdetésben feltüntetett követelmények között kizárólag a spanyol nyelv kiváló ismerete, és
         az angol és/vagy francia nyelvnek az e nyelvek egyikén történő iratszerkesztést lehetővé tevő ismerete szerepelt.

      32      A Tanács válasza először is az, hogy M. G. megfelelt az álláshirdetésben foglalt összes követelménynek, ebből következően
         a vitatott állásra való kinevezésével a kinevezésre jogosult hatóság nem gyakorolta mérlegelési jogkörét nyilvánvalóan hibásan.

      33      Ezenkívül a Tanács hangsúlyozza, hogy az álláshirdetésben előírt követelményeket az ott feltüntetett, elvégzendő feladatokkal
         összefüggésben kell értelmezni. Márpedig az álláshirdetés úgy határozza meg az egységvezető munkáját, mint az „A”, Személyzeti
         és igazgatási főigazgatóság III., Iratok fordítása és készítése igazgatósága spanyol egységének vezetése, nem pedig fordítói
         munkaként, amely az egység tagjai által készített fordítások ellenőrzését jelentené.

      34      Ami különösen az álláshirdetésben megkövetelt fordítástechnikai ismeretet illeti, a Tanács álláspontja szerint ebből a feltételből
         egyenesen következik, hogy ez utóbbi nem a fordítás terén meglevő szakmai tapasztalatot követel meg, hanem kizárólag a fordítási
         technikák ismeretét. Ebben a vonatkozásban a Tanács kiemeli, hogy a felperes összetéveszteni látszik a fordítás terén meglevő
         ismereteket az ugyanezen területen szerzett tapasztalattal.

      35      A Tanács arra is felhívja a figyelmet, hogy M. G. korábbi beosztásaiban elsajátította a sajátos fordítási technikákat és az
         e területen alkalmazott munkamódszereket, különösen ami az összteljesítményt javító módszereket illeti. A felperes azonban
         egyetlen olyan tényezőre sem hivatkozott, amely alátámasztaná azon állítását, hogy ő megfelelne az álláshirdetésben foglalt
         összes feltételnek, ellentétben a kiválasztó bizottság álláspontjával, amely szerint M. G. volt az egyetlen pályázó, aki teljesítette
         az említett feltételeket.

      36      Végül a Tanács azt állítja, hogy a személyzeti szabályzat 45. cikkének megsértésére vonatkozó jogalap elfogadhatatlan, tekintettel
         arra, hogy a felperes nem fejtette ki, hogy e rendelkezést a kinevezésre jogosult hatóság miként sértette meg.

      37      Ezzel összefüggésben a Tanács másodlagosan azzal érvel, hogy a személyzeti szabályzat 45. pontja az előléptetésről szóló határozatokra
         vonatkozik. Márpedig a jelen esetben a vitatott állást a személyzeti szabályzat 4. cikkének, 7. cikke (1) bekezdésének, valamint
         29. cikke (1) bekezdésének megfelelően töltötték be, mivel mind a felperes, mind M. G. az álláshirdetésben meghatározott besorolási
         fokozatok valamelyikébe tartozott (12–14 besorolási fokozatok).

      38      A Tanács álláspontja szerint ebből az következik, hogy a felperes által előadott érvelés ebben a vonatkozásban csak úgy érthető,
         hogy az a vitatott állásra benyújtott pályázatok összehasonlító vizsgálatára vonatkozik. Márpedig ilyen vizsgálatot folytattak
         le a kiválasztó bizottság segítségével. Mindezekre tekintettel a személyzeti szabályzat 45. cikkében foglalt feltételeknek
         a 29. cikk (1) bekezdésével összefüggésben értelmezett megsértésén alapuló érvelés nem megalapozott.

      39      Viszonválaszában a Tanács pontosítja, hogy a fordítási technikák ismerete csak egy az álláshirdetésben előírt feltételek közül.
         Az egységvezető feladata az egység irányítása. Ebben a vonatkozásban, és a felperes álláspontjával ellentétben, M. G. eleget
         tesz az álláshirdetésben meghatározott feltételeknek.

       A Közszolgálati Törvényszék értékelése
      40      A felperes azt állítja, hogy M. G., akit a vitatott állásra kiválasztottak, nem felel meg az álláshirdetésben meghatározott
         összes követelménynek. M. G.‑nek nincs sem képzettsége, sem szakmai tapasztalata a fordítás, közelebbről a fordítási technikák
         terén. A tárgyaláson a felperes kifejtette, hogy pályázatának elutasítása ugyancsak szabálytalanul történt, mivel azt állapították
         meg, hogy ő nem felel meg az álláshirdetésben előírt feltételeknek. A jogvita tehát a felperes és M. G. képzettségének értékelésére
         vonatkozik, az álláshirdetésben meghatározott feltételek értelmezésére tekintettel.

      41      Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint annak a széles mérlegelési jogkörnek a gyakorlása, amellyel a kinevezésre jogosult
         hatóság a kinevezések területén rendelkezik, feltételezi, hogy a kinevezésre jogosult hatóság a pályázati anyagokat gondosan
         és pártatlanul vizsgálja, valamint lelkiismeretesen szem előtt tartja az álláshirdetésben közölt követelményeket, olyannyira,
         hogy köteles minden olyan pályázót elutasítani, aki nem felel meg e követelményeknek. Az álláshirdetés ugyanis olyan jogi
         keretnek minősül, amelyet a kinevezésre jogosult hatóság saját magának ír elő, és amelyet szigorúan be kell tartania (a Bíróság
         341/85., 251/86., 258/86., 259/86., 262/86., 266/86., 222/87. és 232/87. sz., Van der Stilj és Cullington kontra Bizottság
         egyesített ügyekben 1989. február 28‑án hozott ítéletének [EBHT 1989., 511. o.] 51. pontja; a C‑35/92. P. sz., Parlament kontra
         Frederiksen ügyben 1993. március 18‑án hozott ítélet [EBHT 1993., I‑991. o.] 15. és 16. pontja; az Elsőfokú Bíróság T‑159/96. sz.,
         Wenk kontra Bizottság ügyben 1998. május 12‑én hozott ítéletének [EBHT‑KSZ 1998., I‑A‑193. o. és II‑593. o.] 63. pontja; a
         T‑137/03. sz., Mancini kontra Bizottság ügyben 2005. február 3‑án hozott ítéletének [EBHT‑KSZ 2005., I‑A‑7. o. és II‑27. o.]
         85. pontja; a T‑30/04. sz., Sena kontra Európai Repülésbiztonsági Ügynökség (EFSA) ügyben 2005. május 4‑én hozott ítéletének
         [EBHT‑KSZ 2005., I‑A‑113. o. és II‑519. o.] 80. pontja; a T‑370/03. sz., Wunenburger kontra Bizottság ügyben 2005. július
         5‑én hozott ítéletének [EBHT‑KSZ 2005., I‑A‑189. o. és II‑853. o.] 51. pontja és a T‑45/04. sz., Tzirani kontra Bizottság
         ügyben 2006. július 4‑én hozott ítéletének [EBHT‑KSZ 2006., I‑A‑2‑145. o. és II‑A‑2‑681. o.] 46. pontja).

      42      Annak megállapítása érdekében, hogy a kinevezésre jogosult hatóság nem lépte‑e túl a jogi keretek korlátait, a Közszolgálati
         Törvényszéknek mindenekelőtt meg kell vizsgálnia az álláshirdetésben előírt feltételeket, majd azt, hogy a kinevezési hatóság
         által az üres álláshely betöltésére kiválasztott pályázó ténylegesen teljesíti‑e ezeket a feltételeket (a T‑21/96. sz., Giannini
         kontra Bizottság ügyben 1997. március 19‑én hozott ítélet [EBHT‑KSZ 1997., I‑A‑69. és II‑211. o.] 20. pontja; a fent hivatkozott
         Wenk kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 64. pontja, valamint a fent hivatkozott Tzirani kontra Bizottság ügyben hozott
         ítélet 48. pontja). Végül a Közszolgálati Törvényszéknek meg kell vizsgálnia, hogy a felperes képességeit illetően a kinevezésre
         jogosult hatóság nem követett‑e el nyilvánvaló mérlegelési hibát, amikor vele szemben másik pályázót részesített előnyben
         (a fent hivatkozott Wenk kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 72. pontja, valamint a fent hivatkozott Mancini kontra Bizottság
         ügyben hozott ítélet 92. pontja).

      43      Az ilyen vizsgálatnak arra kell szorítkoznia, hogy az adminisztráció – tekintettel azokra a megfontolásokra, amelyek álláspontja
         kialakításában vezették – ésszerű korlátok között maradt‑e, és hatáskörével nem élt‑e nyilvánvalóan hibásan. A Közszolgálati
         Törvényszék tehát nem helyettesítheti a kinevezésre jogosult hatóság pályázókra vonatkozó értékelését a sajátjával (a fent
         hivatkozott Wenk kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 64. pontja, az Elsőfokú Bíróság T‑152/00. sz., E kontra Bizottság ügyben
         2001. szeptember 19‑én hozott ítéletének [EBHT‑KSZ 2001., I‑A‑179. o. és II‑813. o.] 29. pontja; a T‑174/02. sz., Wieme kontra
         Bizottság ügyben 2003. október 14‑én hozott ítéletének [EBHT‑KSZ 2003., I‑A‑241. o. és II‑1165. o.] 38. pontja; a T‑248/02. sz.,
         Faita kontra Gazdasági és Szociális Bizottság ügyben 2003. november 11‑én hozott ítéletének [EBHT‑KSZ 2003., I‑A‑281. o.,
         II‑1365. o.] 71. pontja, valamint a fent hivatkozott Tzirani kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 49. pontja).

      44      A fent hivatkozott elvekre tekintettel elsősorban azt fontos meghatározni, hogy melyek voltak az álláshirdetésben előírt követelmények,
         amelyeknek a felperes szerint M. G. nem felel meg.

      45      Az álláshirdetés a „feladatok leírása” cím alatt öt bekezdést tartalmazott, amelyek a jelen ítélet 7. pontjában is megtalálhatók.
         Ezt követően a „követelmények” cím alatt az álláshirdetés hét bekezdésben sorolta fel az elvárásokat, melyek a jelen ítélet
         8. pontjában is szerepelnek. A hét bekezdés közül az első kettő általános jellegű, és azt az elvárást fogalmazzák meg, hogy
         a pályázó legyen a Tanács tisztviselője, és az A* besorolási osztály 12, 13 vagy 14 besorolási fokozatába tartozzon. Az utolsó
         bekezdés a nyelvismeretre vonatkozik. A harmadik, negyedik és hatodik bekezdés többek között vezetési, koordinációs és szervezési
         képességeket írt elő. Végül az ötödik bekezdés „a főtitkárság tevékenységének és eljárásainak kiváló ismeretét” követelte
         meg a pályázóktól, továbbá „a fordítási és szervezési technikák, valamint a Tanács főtitkársága munkamódszereinek ismeretét”.

      46      Abból, hogy a felperes M. G. fordítási tevékenységgel kapcsolatos ismereteit kérdőjelezte meg, azt a következtetést lehet
         levonni, hogy a jelen jogvita az álláshirdetés „követelmények” rovata alatti ötödik bekezdésben szereplő, a fordítási technikákra
         vonatkozó követelménnyel kapcsolatos. Emellett írásbeli beadványaiban a felperes maga is különösen az álláshirdetés e követelményére
         hivatkozik.

      47      Másodsorban megállapítható, hogy a felperes nem állítja, hogy a spanyol nyelvi egység vezetőjének fordítási vagy minőségellenőri
         feladatokat kellene ellátnia. Mindazonáltal a felperes azt állítja, hogy vezetői és a szervezésért való felelőssége keretében
         a szóban forgó egység vezetőjének rendelkeznie kell bizonyos fordítástechnikai ismeretekkel.

      48      E tekintetben meg kell állapítani, hogy magának az álláshirdetésnek a szövegéből következik, hogy nem elegendő, ha a pályázók
         vezetési és szervezési, valamint a Tanács főtitkárságának működésével kapcsolatos ismeretekkel rendelkeznek. A pályázóknak
         bizonyos fordítással kapcsolatos speciális ismeretekkel is rendelkezniük kell, mivel a fordítási technikák ismerete is követelmény
         volt.

      49      Harmadsorban tehát meg kell határozni a fordítástechnikai ismeretek követelményének jelentését és tartalmát.

      50      Amint azt a Tanács hangsúlyozta, a követelményeket nem lehet a feladatok leírásától függetlenül értelmezni (lásd ebben az
         értelemben a fent hivatkozott Tzirani kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 53. pontját). Márpedig a feladatoknak a jelen
         ítélet 7. pontjában szereplő leírása nyilvánvalóvá teszi az állást betöltő személy vezetői és szervezői szerepét. Következésképpen
         a fordítási technikák ismeretének követelményét az állást betöltő személy sajátos feladatának fényében kell értelmezni.

      51      Ebben a vonatkozásban fontos rámutatni, hogy a vitatott állással járó feladatok nem közvetlenül fordítási vagy minőségellenőrzési,
         hanem főleg a vezetéssel és szervezéssel kapcsolatos feladatok, így a fordítási technikák ismeretének feltételét nem lehet
         úgy érteni, mint amely ugyanazokat az ismereteket igényli, mint amelyek a fordítói vagy minőségellenőri állás betöltéséhez
         szükségesek. Megállapítható egyébként, hogy az álláshirdetés nem írja elő feltételként a fordítói végzettséget vagy a fordítás
         terén szerzett tapasztalatot.

      52      Az egységvezető feladatának ezt az értelmét támasztják alá azok a Tanács által benyújtott iratok is, amelyek az „A”, Személyzeti
         és igazgatási főigazgatóság III., Iratok fordítása és készítése igazgatóságának új szervezetét írják le, amely igazgatósághoz
         a nyelvi szolgálat, így a spanyol nyelvi egység is tartozik. Többek között a „[Tanács főtitkársága] igazgatásának modernizációja,
         jelentés az »A«, Személyzeti és igazgatási főigazgatóság III., Iratok fordítása és készítése igazgatóságának optimális szervezetéről
         – új igazgatási struktúra” című irat 2004. július 8‑i változatából kiderül, hogy az egységvezető „a nyelvi szolgálatok vezetőinek
         van alárendelve”, és hogy neki kell „vállalni a felelősséget az egység vezetéséért és az összteljesítményért”. Ugyanezen irat
         szerint minden nyelvi egységen belül egy minőségbiztosításért felelős személy felel a dokumentumok összességének minőségéért.

      53      Ezek alapján jól látható, hogy az „A”, Személyzeti és igazgatási főigazgatóságon belül a III., Iratok fordítása és készítése
         igazgatósága átszervezésének egyik célja az volt, hogy az egység vezetőjére vezetési feladatokat bízzanak, míg az egységen
         belül a minőségért felelős személy vállalja a felelősséget az összes dokumentum minőségéért, különösen azok fordításért.

      54      A feladatok ezen elemzéséből megállapítható, hogy a kinevezésre jogosult hatóság nem lépte túl a számára biztosított mérlegelési
         jogkört az álláshirdetésben meghatározott, a fordítási technikák ismeretére vonatkozó követelmény értelmezését illetően.

      55      Ezt követően azt kell megvizsgálni, hogy M. G. megfelel‑e ennek a feltételnek.

      56      A Tanács által a Közszolgálati Törvényszék kérésére benyújtott iratokból kiderül, hogy a Tanács 2006. április 7‑én hattagú
         kiválasztó bizottságot jelölt ki. A kiválasztó bizottság úgy döntött, hogy értékelő táblázatot használ a pályázók meghallgatása
         során az értékelés segítése céljából. Ez a táblázat három részből állt, ezek mindegyikére nézve meg volt határozva az adható
         maximális pontszám, vagyis 30 pont a „személyes kérdések”, 30 pont az „állással kapcsolatos szempontok” és 40 pont a „menedzsment
         és csapatmunka” részhez. A kiválasztó bizottság azt is elhatározta, hogy kizárólag azon pályázókat javasolhatja az állás betöltésére,
         akik a 100‑ból legalább 50 pontot elérnek.

      57      A kiválasztó bizottság négy pályázót hallgatott meg, köztük a felperest és M. G.‑t is. A meghallgatások után elkészítették
         az értékelő táblázat összesített változatát minden egyes pályázó vonatkozásában, amely tartalmazta a kiválasztó bizottság
         minden tagjának véleményét. Ez a változat egyaránt tartalmazza az egyes pályázók által a három részre vonatkozóan elért pontszámokat,
         valamint az elért összpontszámot. E táblázatokból az derül ki, hogy M. G. összesen 70 pontot szerzett az alábbi megoszlásban:
         a „személyes kérdések” részre 24 pontot, az „állással kapcsolatos szempontok” részre 18 pontot, a „menedzsment és csapatmunka”
         részre 28 pontot.

      58      Az „állással kapcsolatos szempontok” részben M. G. értékelésében a következő pozitívumok vannak feltüntetve: „nagyon jól ismeri
         a [Tanács főtitkárságának] működését (mind politikai, mind igazgatási szempontból) – részt vett az (»A«, Személyzeti és igazgatási
         főigazgatóság III., Iratok fordítása és készítése igazgatósága) átszervezésére vonatkozó javaslat kidolgozásában – aktívan
         részt vett a nyelvi szolgálat optimális szervezetének kialakításával foglalkozó [think‑tank] munkájában.” E részben a negatívumoknál
         a következő szerepel: „nincs sem gyakorlati tapasztalata, sem képzettsége a nyelvészet terén”.

      59      A Tanács által benyújtott iratokból, különösen az M. G. által írt beosztásmódosítás iránti kérelméből és önéletrajzból az
         is kiderül, hogy M.G. aktívan részt vett az „A”, Személyzeti és igazgatási főigazgatóság III., Iratok fordítása és készítése
         igazgatóságának átalakításában, amely igazgatósághoz a nyelvi egységek is tartoznak, és hogy éveken keresztül ő volt „az igazgatás
         modernizációjára vonatkozó tervek, különösen a munkaköri leírásokra, a szervezeti ábrára (ideértve az egységvezető fogalmának
         [a Tanács főtitkárságán történő] bevezetésére), a pénzügyi szervezetre, az igazgatás decentralizálására, az »A«, [Személyzeti
         és igazgatási] főigazgatóság [III., Iratok fordítása és készítése igazgatóságának] reformjára és a helyes igazgatási gyakorlatra
         vonatkozó tervek felelőse”.

      60      Ellenkérelmében a Tanács emellett jelezte – anélkül, hogy a felperes ezt vitatta volna –, hogy 2002 januárjában az általános
         igazgatási ügyekkel megbízott szolgálat Igazgatás korszerűsítése, könyvvizsgálat nyomon követése, esélyegyenlőség egységéhez
         történt kinevezése óta M. G. felelt a 11. számú projektért, amely az igazgatás reformjára irányuló, az „A”, Személyzeti és
         igazgatási főigazgatóság átalakítását magában foglaló cselekvési tervre vonatkozott. A Tanács álláspontja szerint „a szóban
         forgó projekt [öt] alrészre volt bontva, amelyek sorrendben a központi koordinációt, a nyelvi és titkársági szolgálatokat,
         a dokumentációs és terminológiai támogatást, a titkárság feladatának és az egységek támogatásának megfelelő megszervezését,
         valamint az elkészítés technikai szolgálatát” célozta meg. A Tanács hozzátette, hogy projektvezetőként M. G. tagja volt a
         [Tanács főtitkársága „A”, Személyzeti és igazgatási főigazgatóság III., Iratok fordítása és készítése igazgatóság] igazgatási
         modernizációja cselekvési tervéért felelős munkacsoportnak, amely 2002 és 2004 között jelentéseket készített mind az „A”,
         Személyzeti és igazgatási főigazgatóság III., Iratok fordítása és készítése igazgatóság számára, mind az igazgatási modernizációval
         megbízott főigazgató számára, a fordítási és terminológiai támogatásra, a minőség biztosításának érdekében tett intézkedésekre,
         a fordítási és minőségellenőrzési feladatokra, az alapvető információk kicserélésére, a fordítók számítógép‑használatára és
         a megfelelő szoftverek használatára vonatkozóan.

      61      E körülmények között, valamint a fordítási technikák ismeretére vonatkozó követelmény értelmezésének ismeretében a felperes
         nem állíthatja, hogy a kinevezésre jogosult hatóság figyelmen kívül hagyta az álláshirdetésben meghatározott követelményeket,
         amikor úgy ítélte meg, hogy M. G. megfelel e követelményeknek. Hozzá kell tenni azt is, hogy a fordítástechnikai ismeretek
         követelményének értelmezése ismeretében nem helytálló a felperes azon érve, amely szerint M. G. értékelési táblázatában negatívumként
         szerepel az „állással kapcsolatos szempontok” részben az a megjegyzés, hogy „nincs sem gyakorlati tapasztalata, sem képzettsége
         a nyelvészet terén”, mivel ilyen tapasztalatot vagy képzettséget az álláshirdetés nem ír elő.

      62      Végül meg kell vizsgálni, hogy a felperes pályázatának elutasításával a kinevezésre jogosult hatóság nem követett‑e el nyilvánvaló
         mérlegelési hibát.

      63      Ebben a vonatkozásban meg kell állapítani, hogy a felperes pályázatát elutasító határozatában a kinevezésre jogosult hatóság
         tájékoztatta a pályázót, hogy választása egy másik pályázóra esett, „aki jobban megfelel” a vitatott állás által támasztott
         követelményeknek.

      64      A tárgyaláson a Tanács képviselője rámutatott, hogy a kinevezésre jogosult hatóság véleménye szerint a felperes M. G.‑nél
         kevésbé felelt meg a vitatott állás követelményeinek.

      65      Mint az már a jelen ítélet 56. pontjában szerepelt, a kiválasztó bizottság úgy döntött, hogy kizárólag olyan pályázót ajánl
         a vitatott állásra, aki legalább 50 pontot elér az értékelési táblázat elérhető 100 pontjából. Másfelől meg kell állapítani,
         hogy a kiválasztó bizottság a meghallgatásra behívott négy pályázó közül egyiknek a pályázatát sem utasította el az álláshirdetésben
         megjelölt valamely követelmény nem teljesítése miatt, és hogy e meghallgatások azt megelőzően folytak le, hogy a kiválasztó
         bizottság a pályázókat összehasonlító értékelésnek vetette volna alá.

      66      Meg kell tehát állapítani, hogy a felperes pályázatát nem azért utasították el, mert nem felelt volna meg az álláshirdetésben
         meghatározott valamely követelménynek, hanem akkor utasították el, miután elvégezték a pályázók érdemeinek összehasonlító
         vizsgálatát. Márpedig az a tény, hogy valamely tisztviselő nyilvánvaló és elismert érdemekkel rendelkezik, nem zárja ki – a
         pályázók érdemeinek összehasonlító vizsgálata keretében –, hogy más pályázóknak jelentősebb érdemei legyenek (lásd a fent
         hivatkozott Wunenburger kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 74. pontját, valamint a Közszolgálati Törvényszék F‑46/07. sz.,
         Tzirani kontra Bizottság ügyben 2008. október 22‑én hozott ítéletének [az EBHT‑ban még nem tették közzé] 119. pontját).

      67      A jelen jogvita vonatkozásában fontos tehát megvizsgálni, hogy a kinevezésre jogosult hatóság követett‑e el nyilvánvaló mérlegelési
         hibát M. G. és a felperes érdemeinek összehasonlító értékelésekor.

      68      E tekintetben meg kell jegyezni, hogy a felperes érvelése főképp azon az előfeltételezésen nyugszik, hogy a fordítási technikák
         ismeretének követelményére vonatkozó értelmezését elfogadjuk. Márpedig ezt az értelmezést el kell vetni, ahogyan az a jelen
         ítélet 49–54. pontjában szerepel, ezért a felperes nem állíthatja, hogy a kinevezésre jogosult hatóság nyilvánvaló mérlegelési
         hibát követett el.

      69      Ugyanis elsősorban meg kell állapítani, hogy a kiválasztó bizottság nagyon eltérő pontszámokat adott M. G.‑nek és a felperesnek.
         Mint az a jelen ítélet 57. pontjában szerepel, M. G. összesen 70 pontot szerzett az alábbi megoszlásban: a „személyes kérdések”
         részben 24 pontot, az „állással kapcsolatos szempontok” részben 18 pontot, a „menedzsment és csapatmunka” részben 28 pontot.
         A felperes a maga részéről csak 42 pontot kapott, 10 pontot a „személyes kérdések”, 20 pontot az „állással kapcsolatos szempontok”
         és 12 pontot a „menedzsment és csapatmunka” részre.

      70      Másodsorban meg kell állapítani, hogy tekintettel arra az értelmezésre, amelyet az álláshirdetésnek a fordítástechnikai követelményére
         nézve el kellett fogadni, a felperes érvelése nem kérdőjelezi meg a kiválasztó bizottság által használt értékelő táblázatok
         kialakítását, különösen az álláshirdetés vezetési képességekre vonatkozó követelményének súlyozását illetően.

      71      Harmadrészt, a felperes nem bizonyította, hogy – az álláshirdetésben meghatározott követelményeket megfelelően értelmezve,
         különösen ami a fordítási technikák ismeretére vonatkozó követelményt illeti – M. G.‑nél jobban megfelelne e követelményeknek.

      72      Mindezekből az következik, hogy a kinevezésre jogosult hatóság nem követett el nyilvánvaló mérlegelési hibát, amikor megállapította,
         hogy M. G. pályázata jobban megfelel a vitatott állásra vonatkozó követelményeknek, mint a felperesé.

      73      Ezt a következtetést nem cáfolja az a kifogás sem, hogy a kiválasztó bizottság munkája során nem vette figyelembe a három
         utolsó értékelő jelentést, megsértve ezzel a személyzeti szabályzat 45. cikkét. Először is, ellenkérelmében a Tanács azt állította,
         hogy a három utolsó értékelő jelentést figyelembe vették. Kétségtelen, hogy a jelen ítélet 19. pontjában említett észrevételeiben
         a felperes megállapítja, hogy a Tanács által a Közszolgálati Törvényszékhez benyújtott iratok nem tesznek említést a hivatkozott
         jelentések megvizsgálásáról. Mindazonáltal kizárólag az alapján, hogy az értékelő táblázatok nem tesznek említést a hivatkozott
         értékelő jelentésekről, nem állapítható meg, hogy a kiválasztó bizottság ne vizsgálta volna meg e jelentéseket (lásd ebben
         az értelemben a Közszolgálati Törvényszék F‑44/05. sz., Strack kontra Bizottság ügyben 2008. szeptember 25‑én hozott ítéletének
         [az EBHT‑ban még nem tették közzé] 165. pontját). Ezenkívül meg kell jegyezni, hogy még ha az értékelő jelentések említést
         is tennének a felperes vezetési és szervezési képességeiről, a felperes nem támasztotta alá, hogy e jelentések azt bizonyítanák,
         hogy a kinevezésre jogosult hatóság nyilvánvaló mérlegelési hibát követett el, amikor megállapította, hogy M. G. pályázata
         jobban megfelel a vitatott állás támasztotta követelményeknek, mint a felperesé. E tekintetben figyelembe kell ugyanis venni,
         hogy a kiválasztó bizottság jelentős eltérést állapított meg a felperes és M. G. érdemeinek összehasonlító vizsgálata során.

      74      Végül, még ha feltételezzük is, hogy a kiválasztó bizottság szabálytalanságot követett el, amikor megemlítette a felperes
         angol nyelvtudására vonatkozó értékelését, ez nem elegendő annak bizonyításához, hogy a kinevezésre jogosult hatóság nyilvánvaló
         mérlegelési hibát követett el. Ebben a kérdésben ugyanis figyelembe kell venni a kiválasztó bizottság által a felperes és
         M. G. érdemeinek összehasonlításakor megállapított jelentős eltérést. Végezetül meg kell állapítani, hogy önéletrajzában a
         felperes nem csak francia, de angol nyelvtudását is feltüntette, amelyet kiválónak értékelt. Egyebekben a felperes francia
         nyelvtudásának szintjére vonatkozóan meg kell jegyezni, hogy az a tény, hogy ezt a kiválasztó bizottság az értékelő táblázatban
         sem pozitívumként, sem negatívumként nem értékelte, szintén nem bizonyítja, hogy nyilvánvaló mérlegelési hiba történt volna.

      75      A fentiek alapján a nyilvánvaló mérlegelési hibára, az álláshirdetés megsértésére és a személyzeti szabályzat 45. cikkének
         megsértésére alapozott jogalapokat el kell utasítani, anélkül, hogy nyilatkozni kellene a Tanács által a személyzeti szabályzat
         45. cikkének megsértésére vonatkozóan felhozott elfogadhatatlansági kifogásról. Mindezek alapján a keresetet teljes egészében
         el kell utasítani.

       A költségekről
      76      Az eljárási szabályzat 122. cikke szerint az említett szabályzat II. címe 8. fejezetének a költségekre és az eljárással összefüggő
         ügyviteli költségekre vonatkozó rendelkezései a Törvényszékhez csak az e szabályzat hatálybalépését követően, vagyis 2007.
         november 1‑je után benyújtott ügyekre irányadók. Az Elsőfokú Bíróság eljárási szabályzatának vonatkozó rendelkezései továbbra
         is megfelelően alkalmazandók a Törvényszéken ezen időpont előtt folyamatban lévő ügyekre.

      77      Eljárási szabályzata 87. cikkének 2. §‑a alapján a Elsőfokú Bíróság a pervesztes felet kötelezi a költségek viselésére, ha
         a pernyertes fél ezt kérte. Ugyanezen eljárási szabályzat 88. cikke értelmében azonban a Közösségek és azok alkalmazottai
         közötti jogvitákban az intézmények maguk viselik saját költségeiket. Tekintve, hogy a felperes pervesztes lett, mindegyik
         fél maga viseli saját költségeit.

      A fenti indokok alapján
      A KÖZSZOLGÁLATI TÖRVÉNYSZÉK (harmadik tanács)
      a következőképpen határozott:
      1)      A Közszolgálati Törvényszék a keresetet elutasítja.
      2)      A felek maguk viselik saját költségeiket.

               Mahoney

               Kanninen

               Gervasoni

         Kihirdetve Luxembourgban, a 2009. május 6‑i nyilvános ülésen.

               W. Hakenberg

                     P. Mahoney

               hivatalvezető

                     elnök

         A jelen határozat szövege, továbbá a benne hivatkozott és az EBHT‑ban még közzé nem tett közösségi bírósági határozatok a
            Bíróság honlapján érhetőek el: www.curia.europa.eu

      * Az eljárás nyelve: francia.


A Bíróság 1981. május 5-i ítélete. # Az Európai Közösségek Bizottsága kontra Nagy-Britannia és Észak-Írország Egyesült Királysága. # Tengeri halászat. # 804/79. sz. ügy


title: A Bíróság (első tanács) 2010. január 14-i ítélete.#Zentrale zur Bekämpfung unlauteren Wettbewerbs eV kontra Plus Warenhandelsgesellschaft mbH.#Előzetes döntéshozatal iránti kérelem: Bundesgerichtshof - Németország.#2005/29/EK irányelv - Tisztességtelen kereskedelmi gyakorlatok - A fogyasztók nyereményjátékban való részvételét áruk megvételétől vagy szolgáltatások igénybevételétől függővé tévő kereskedelmi gyakorlatok főszabályszerű tilalmát előíró nemzeti szabályozás.#C-304/08. sz. ügy.

text:
      C‑304/08. sz. ügy
      Zentrale zur Bekämpfung unlauteren Wettbewerbs eV
      kontra
      Plus Warenhandelsgesellschaft mbH
      (a Bundesgerichtshof [Németország] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)
      „2005/29/EK irányelv – Tisztességtelen kereskedelmi gyakorlatok – A fogyasztók nyereményjátékban való részvételét áruk megvételétől vagy szolgáltatások igénybevételétől függővé tévő kereskedelmi
         gyakorlatok főszabályszerű tilalmát előíró nemzeti szabályozás”

      Az ítélet összefoglalása
      Jogszabályok közelítése – Vállalkozások fogyasztókkal szemben folytatott tisztességtelen kereskedelmi gyakorlatai – 2005/29
            irányelv
      (2005/29 európai parlamenti és tanácsi irányelv)
      A belső piacon az üzleti vállalkozások fogyasztókkal szemben folytatott tisztességtelen kereskedelmi gyakorlatairól szóló
         2005/29 irányelvet úgy kell értelmezni, hogy azzal ellentétes az olyan nemzeti szabályozás, amely főszabály szerint – az adott
         eset különös körülményeire tekintet nélkül – tiltja az olyan kereskedelmi gyakorlatot, amely a fogyasztóknak a promóciós vagy
         nyereményjátékban való részvételét valamely áru megvételétől vagy szolgáltatás igénybevételétől teszi függővé.

      A 2005/29 irányelv ugyanis az I. mellékletében tartalmazza annak a 31 kereskedelmi gyakorlatnak a kimerítő felsorolását, amelyek
         az említett irányelv 5. cikkének (5) bekezdése értelmében „minden körülmény között” tisztességtelennek minősülnek. Következésképpen,
         amint azt az irányelv (17) preambulumbekezdése kifejezetten kijelenti, kizárólag ezek azok a kereskedelmi gyakorlatok, amelyeket
         a 2005/29 irányelv 5–9. cikkének rendelkezései szerint történő eseti vizsgálat nélkül is tisztességtelennek kell tekinteni.
         Azon nemzeti szabályozás tehát, amely a fogyasztók valamely promóciós vagy nyereményjátékban való részvételét áruk megvételétől
         vagy szolgáltatások igénybevételétől függővé tévő gyakorlatok tekintetében általános tilalmat állít fel, nem felel meg az
         említett irányelv által előírt követelményeknek.

      Végül az említett szabályozás sérti a 2005/29 irányelv 4. cikkének tartalmát, amely kifejezetten megtiltja a tagállamoknak,
         hogy korlátozóbb jellegű intézkedéseket tartsanak fenn vagy vezessenek be, még akkor is, ha az intézkedések célja a magasabb
         szintű fogyasztóvédelem biztosítása.

      (vö. 45., 47., 50., 54. pont és a rendelkező rész)
A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (első tanács)
      2010. január 14.(*)

      „2005/29/EK irányelv – Tisztességtelen kereskedelmi gyakorlatok – A fogyasztók nyereményjátékban való részvételét áruk megvételétől vagy szolgáltatások igénybevételétől függővé tévő kereskedelmi
         gyakorlatok főszabályszerű tilalmát előíró nemzeti szabályozás”

      A C‑304/08. sz. ügyben,
      az EK 234. cikk alapján benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában, amelyet a Bundesgerichtshof (Németország)
         a Bírósághoz 2008. július 9‑én érkezett, 2008. június 5‑i határozatával terjesztett elő az előtte

      a Zentrale zur Bekämpfung unlauteren Wettbewerbs eV
      és
      a Plus Warenhandelsgesellschaft mbH
      között folyamatban lévő eljárásban,
      A BÍRÓSÁG (első tanács),
      tagjai: A. Tizzano tanácselnök, az első tanács elnökeként eljárva (előadó), E. Levits, A. Borg Barthet, M. Ilešič és J.‑J. Kasel
         bírák,

      főtanácsnok: V. Trstenjak,
      hivatalvezető: Fülöp B. tanácsos,
      tekintettel az írásbeli szakaszra és a 2009. június 11‑i tárgyalásra,
      figyelembe véve a következők által előterjesztett észrevételeket:
      –        a Zentrale zur Bekämpfung unlauteren Wettbewerbs eV képviseletében C. von Gierke Rechtsanwältin,
      –        a Plus Warenhandelsgesellschaft mbH képviseletében D. Mäder és C. Hunecke Rechtsanwälte,
      –        a német kormány képviseletében M. Lumma és J. Kemper, meghatalmazotti minőségben,
      –        a belga kormány képviseletében T. Materne, meghatalmazotti minőségben,
      –        a cseh kormány képviseletében M. Smolek, meghatalmazotti minőségben,
      –        a spanyol kormány képviseletében F. Díez Moreno, meghatalmazotti minőségben,
      –        az olasz kormány képviseletében G. Palmieri, meghatalmazotti minőségben, segítője: F. Arena avvocato dello Stato,
      –        az osztrák kormány képviseletében A. Hable, meghatalmazotti minőségben,
      –        a lengyel kormány képviseletében M. Dowgielewicz, K. Zawisza és M. Laszuk, meghatalmazotti minőségben,
      –        a portugál kormány képviseletében L. Inez Fernandes, P. Mateus Calado és A. Barros, meghatalmazotti minőségben,
      –        a finn kormány képviseletében A. Guimaraes‑Purokoski, meghatalmazotti minőségben,
      –        az Európai Bizottság képviseletében F. Erlbacher és W. Wils, meghatalmazotti minőségben,
      a főtanácsnok indítványának a 2009. szeptember 3‑i tárgyaláson történt meghallgatását követően,
      meghozta a következő
      Ítéletet
      1        Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem a belső piacon az üzleti vállalkozások fogyasztókkal szemben folytatott tisztességtelen
         kereskedelmi gyakorlatairól, valamint a 84/450/EGK tanácsi irányelv, a 97/7/EK, a 98/27/EK és a 2002/65/EK európai parlamenti
         és tanácsi irányelvek, valamint a 2006/2004/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet módosításáról szóló, 2005. május 11‑i
         2005/29/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv („irányelv a tisztességtelen kereskedelmi gyakorlatokról”) (HL L 149., 22. o.)
         5. cikke (2) bekezdésének értelmezésére vonatkozik.

      2        E kérelmet a Zentrale zur Bekämpfung unlauteren Wettbewerbs eV (a tisztességtelen verseny ellen küzdő német egyesület, a továbbiakban:
         Wettbewerbszentrale) és a Plus Warenhandelsgesellschaft mbH, német kiskereskedelmi vállalkozás (a továbbiakban: Plus) között
         az utóbbinak a Wettbewerbszentrale által tisztességtelennek tekintett kereskedelmi gyakorlata tárgyában folyamatban lévő eljárásban
         terjesztették elő.

       Jogi háttér
       A közösségi szabályozás
      3        A 2005/29 irányelv (6), (7) és (17) preambulumbekezdése az alábbiak szerint rendelkezik:

      „(6)      Ez az irányelv […] közelíti a tagállamoknak a tisztességtelen kereskedelmi gyakorlatokra vonatkozó jogszabályait, ideértve
         a fogyasztók gazdasági érdekeit közvetlenül sértő tisztességtelen reklámokat, amelyek ezáltal közvetett módon sértik a jogszerűen
         eljáró versenytársak gazdasági érdekeit is. Az arányosság elvével összhangban ez az irányelv védi a fogyasztókat az ilyen
         tisztességtelen kereskedelmi gyakorlatok következményeitől, amennyiben ezek jelentősek, de elismeri, hogy egyes esetekben
         a fogyasztókra gyakorolt hatás elhanyagolható. Ez az irányelv nem vonatkozik a kizárólag a versenytársak gazdasági érdekeit
         sértő vagy a kereskedők közötti ügyletekhez kapcsolódó tisztességtelen kereskedelmi gyakorlatokról szóló nemzeti jogszabályokra,
         és nem is érinti azokat; a tagállamok – amennyiben úgy kívánják – a szubszidiaritás elvének teljes körű figyelembevételével
         és a közösségi joggal összhangban továbbra is maguk szabályozhatják ezeket a gyakorlatokat. […]

      (7)      Ez az irányelv a fogyasztóknak a termékekkel kapcsolatos ügyleti döntéseit közvetlenül befolyásoló kereskedelmi gyakorlatokkal
         foglalkozik. Nem foglalkozik ugyanakkor az elsődlegesen más célok érdekében alkalmazott kereskedelmi gyakorlatokkal, ideértve
         például a befektetőkhöz intézett kereskedelmi kommunikációt, úgymint az éves jelentéseket és a vállalkozások írott reklámanyagait.
         Nem foglalkozik az ízléshez és illemhez kapcsolódó jogi követelményekkel, hiszen azok a tagállamok körében nagymértékű változatosságot
         mutatnak. Bizonyos kereskedelmi gyakorlatok, mint például az utcai kereskedelmi célú megszólítás, a tagállamokban kulturális
         okok miatt nemkívánatosak lehetnek. Ennek megfelelően a tagállamok számára lehetővé kell tenni, hogy saját területükön ízlés
         és illem okán – a közösségi joggal összhangban – továbbra is betilthassanak egyes kereskedelmi gyakorlatokat, akkor is, ha
         azok nem korlátozzák a fogyasztó választási szabadságát. Ezen irányelv és különösen általános záradékai alkalmazásakor teljes
         mértékben figyelembe kell venni az adott egyedi eset körülményeit.

      [...]
      (17)      A fokozottabb jogbiztonság érdekében kívánatos meghatározni azokat a kereskedelmi gyakorlatokat, amelyek minden körülmény
         között tisztességtelenek. Ezért az I. melléklet minden ilyen gyakorlatot tartalmaz. Kizárólag ezek azok a kereskedelmi gyakorlatok,
         amelyeket az 5–9. cikk rendelkezései szerint történő eseti vizsgálat nélkül is tisztességtelennek kell tekinteni. A felsorolás
         csak ezen irányelv felülvizsgálata révén módosítható.”

      4        A 2005/29 irányelv 2. cikke kimondja:

      „Ezen irányelv alkalmazásában:
      […]
      d)      »az üzleti vállalkozásoknak a fogyasztókkal szemben folytatott kereskedelmi gyakorlatai« (a továbbiakban: »kereskedelmi gyakorlatok«):
         a kereskedő által kifejtett tevékenység, mulasztás, magatartási forma vagy megjelenítési mód, illetve kereskedelmi kommunikáció
         – beleértve a reklámot és a marketinget is –, amely közvetlen kapcsolatban áll valamely terméknek a fogyasztó részére történő
         eladásösztönzésével, értékesítésével vagy szolgáltatásával;

      […]”
      5        Az említett irányelv 3. cikkének (1) bekezdése kimondja:

      „Ezt az irányelvet az üzleti vállalkozásoknak a termékhez kapcsolódó kereskedelmi ügylet lebonyolítását megelőzően és azt
         követően, valamint a lebonyolítás során, a fogyasztókkal szemben folytatott, az 5. cikkben meghatározott tisztességtelen kereskedelmi
         gyakorlatára kell alkalmazni.”

      6        Az említett irányelv 4. cikke szerint:

      „A tagállamok nem korlátozhatják sem a szolgáltatások nyújtásának szabadságát, sem az áruk szabad mozgását az ezen irányelv
         által közelített területekhez tartozó indokok alapján.”

      7        A 2005/29 irányelv „A tisztességtelen kereskedelmi gyakorlatok tilalma” című 5. cikkének szövege a következő:

      „(1)      Tilos tisztességtelen kereskedelmi gyakorlatokat alkalmazni.
      (2)      A kereskedelmi gyakorlat tisztességtelen, amennyiben:
      a)      ellentétes a szakmai gondosság követelményeivel,
      és
      b)      a termékkel kapcsolatban jelentősen torzítja vagy torzíthatja azon átlagfogyasztó gazdasági magatartását, akihez eljut vagy
         aki a címzettje, illetve – amennyiben a kereskedelmi gyakorlat egy bizonyos fogyasztói csoportra irányul – a csoport átlagtagjának
         a gazdasági magatartását.

      (3)      Azon kereskedelmi gyakorlatokat, amelyek valószínűsíthetően csak a fogyasztóknak egy, e kereskedelmi gyakorlattal vagy az
         annak alapjául szolgáló termékkel szemben szellemi vagy fizikai fogyatékosságuk, koruk vagy hiszékenységük miatt különösen
         kiszolgáltatott, egyértelműen azonosítható csoportjának gazdasági magatartását torzítják jelentősen – és oly módon, hogy azt
         a kereskedőnek ésszerűen előre kellene látnia –, az adott csoport átlagtagja szempontjából kell értékelni. Ez nem érinti azokat
         a megszokott és jogszerű reklámtevékenységeket, amelyek túlzó vagy nem szó szerint értendő kijelentéseket alkalmaznak.

      (4)      Különösen tisztességtelen az a kereskedelmi gyakorlat, amely:
      a)      a 6. és 7. cikkben meghatározott módon megtévesztő,
      vagy
      b)      a 8. és 9. cikkben meghatározott módon agresszív.
      (5)      Az I. melléklet tartalmazza azoknak a kereskedelmi gyakorlatoknak a felsorolását, amelyek minden körülmény között tisztességtelennek
         minősülnek. Ugyanezt a felsorolást kell alkalmazni minden tagállamban, és a felsorolás csak ezen irányelv felülvizsgálata
         révén módosítható.”

      8        Végül a 2005/29 irányelv 19. cikke szerint:

      „A tagállamok elfogadják és kihirdetik azokat a törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezéseket, amelyek szükségesek
         ahhoz, hogy ennek az irányelvnek 2007. június 12‑ig megfeleljenek. […]

      A tagállamok 2007. december 12‑től alkalmazzák ezeket az intézkedéseket. […]”
       A nemzeti szabályozás
      9        A tisztességtelen verseny elleni harcról szóló törvény (Gesetz gegen den unlauteren Wettbewerb, BGBl. 2004 I, 1414. o.; a
         továbbiakban: UWG) célja 1. cikkének megfelelően versenytársak, a fogyasztók és egyéb piaci szereplők védelme a tisztességtelen
         versennyel szemben. Ezzel egyidejűleg óvja a torzításmentes versenyhez fűződő közérdeket is.

      10      Az UWG 3. cikkének szövege a következő:

      „A versenyt a versenytársak, a fogyasztók vagy az egyéb piaci szereplők hátrányára nem jelentéktelen mértékben befolyásoló
         versenymagatartások jogellenesek.”

      11       Az UWG 4. cikke az alábbiak szerint rendelkezik:

      „A 3. cikk értelmében tisztességtelenül jár el az
      […]
      6.      aki a fogyasztók promóciós vagy nyereményjátékban való részvételét valamely áru megvásárlásától vagy szolgáltatás igénybevételétől
         teszi függővé, kivéve ha a promóciós vagy a nyereményjáték az áruval vagy a szolgáltatással természetszerűen összekapcsolódik.

      […]”
       Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés
      12      Az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból kitűnik, hogy a Plus a 2004. szeptember 16. és november 13. közötti időszakban
         az „Ihre Millionenchance” („Ön is nyerhet milliókat”) elnevezésű promóciós akciót folytatta, amelynek keretében a vásárlóközönséget
         arra buzdították, hogy pontok gyűjtése érdekében vásárolja az üzleteiben árult termékeket. 20 pont összegyűjtése lehetőséget
         adott a Deutscher Lottoblock (16 szerencsejáték-társaság országos szervezete) 2004. november 6‑i vagy 27‑i számhúzásán való
         ingyenes részvételre.

      13      A Wettbewerbszentrale – mivel a fenti gyakorlatot az UWG együttesen értelmezett 3. cikke és 4. cikkének 6. pontja értelmében
         tisztességtelennek találta, tekintettel arra, hogy a promóciós játékban való részvételt áruk megvásárlásától tette függővé –
         azt kérte a Landgericht Duisburg előtt, hogy a Plust kötelezzék a fenti gyakorlat abbahagyására.

      14      Miután a Plust első és másodfokon is elmarasztalták, „felülvizsgálati” kérelmet nyújtott be a Bundesgerichtshof előtt.

      15      Az említett bíróság az előzetes döntéshozatalra utaló határozatban kétségét fejezi ki a fent hivatkozott nemzeti rendelkezéseknek
         a 2005/29 irányelvvel való összeegyeztethetőségével kapcsolatban, amennyiben azok általánosan megtiltják a vásárlással összekapcsolt
         promóciós vagy nyereményjátékokat. Márpedig az ilyen gyakorlat nem szerepel az említett irányelv I. mellékletében felsorolt
         azon gyakorlatok között, amelyek minden körülmény között tiltottak, függetlenül attól, hogy az adott esetben konkrétan fenyeget‑e
         fogyasztói érdekeket. Ezenkívül a kérdést előterjesztő bíróság szerint nem zárható ki, hogy a fenti módon eljárva az UWG a
         közösségi jogalkotó által biztosítani kívántnál kiterjedtebb védelmet ismer el a fogyasztók számára, jóllehet az említett
         irányelv a tárgyban teljes harmonizációt valósított meg.

      16      Előzetes döntéshozatalra utaló határozatában a Bundesgerichtshof az előzetes döntéshozatali kérelme elfogadhatósága kapcsán
         is tesz bizonyos észrevételeket.

      17      E vonatkozásban pontosítja, hogy jóllehet a 2005/29 irányelvet még nem ültették át a német jogba, és e keretben az UWG alapügyben
         szóban forgó rendelkezéseinek semmilyen módosítását vagy hatályon kívül helyezését egyébiránt nem tervezik, a C‑212/04. sz.,
         Adelener és társai ügyben 2006. július 4‑én hozott ítéletből (EBHT 2006., I‑6057. o.) következő ítélkezési gyakorlat alapján
         köteles a belső jogot 2007. december 12. után a 2005/29 irányelvvel összhangban értelmezni, amely időponttól az említett irányelv
         19. cikke alapján a nemzeti végrehajtási intézkedések alkalmazását a legkésőbb biztosítani kell.

      18      Ezenkívül – bár kétségtelen, hogy a bírált hirdetés még a 2005/29 irányelv hatálybalépése időpontjánál, azaz 2005. június
         12‑nél is korábbi – a kérdést előterjesztő bíróság kifejti, hogy figyelembe véve azt a körülményt, hogy a Wettbewerbszentrale
         által benyújtott, abbahagyásra irányuló kérelem jövőbeli jogsértésekre vonatkozik, a felülvizsgálati kérelem csak akkor fogadható
         el, ha az abbahagyást a határozat meghozatalának időpontjában hatályos jog alapján is kérni lehet.

      19      E körülmények között a Bundesgerichtshof úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából
         az alábbi kérdést terjeszti a Bíróság elé:

      „Úgy kell‑e értelmezni […] a 2005/29/EK irányelv 5. cikkének (2) bekezdését, hogy e rendelkezéssel ellentétes az olyan nemzeti
         szabályozás, amelynek értelmében alapvetően nem megengedett az olyan kereskedelmi gyakorlat, amelynek keretében a fogyasztóknak
         a promóciós vagy nyereményjátékban való részvételét valamely áru megvételétől vagy szolgáltatás igénybevételétől teszik függővé,
         függetlenül attól, hogy a hirdetés adott esetben sért‑e fogyasztói érdekeket?”

       Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésről
      20      A kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra keres választ, hogy a 2005/29 irányelvet úgy kell‑e értelmezni, hogy azzal
         ellentétes az UWG‑hez hasonló, olyan nemzeti szabályozás, amely főszabály szerint – az adott ügy sajátosságaitól függetlenül –
         tiltja az olyan kereskedelmi gyakorlatot, amelynek keretében a fogyasztóknak a promóciós vagy nyereményjátékon való részvételét
         valamely áru megvételétől vagy szolgáltatás igénybevételétől teszik függővé.

       Az elfogadhatóságról
      21      A spanyol kormány vitatja az előzetes döntéshozatal iránti kérelem elfogadhatóságát azzal az indokkal, hogy a 2005/29 irányelv
         az alapügyben szóban forgóhoz hasonló esetre nem alkalmazható.

      22      Az említett kormány szerint az alapügyben szóban forgó eset – tekintettel arra, hogy a jogvitában két német vállalkozás vesz
         részt – azzal jellemezhető, hogy valamennyi összetevője egyetlen tagállamon belülre korlátozódik, ezért a 2005/29 irányelv
         rendelkezései az alapeljárásra nem alkalmazhatók (lásd a C‑97/98. sz. Jägerskiöld‑ügyben 1999. október 21‑én hozott ítélet
         [EBHT 2009., I‑7319. o.] 45. pontját). A spanyol kormány másodlagosan lényegében arra hivatkozik, hogy a 2005/29 irányelv
         az alapügyre nem alkalmazható, mivel az annak alapjául szolgáló tények nem csupán az említett irányelv átültetésére meghatározott
         határidő lejártát, hanem annak hatálybalépést megelőzően valósultak meg. Következésképpen a Bíróság nem vizsgálhatja a német
         törvénynek a 2005/29 irányelvvel való összeegyeztethetőségét. Végül az említett kormány hangsúlyozza, hogy ezen irányelv semmi
         esetre sem irányul a fogyasztóknak szánt áruk vagy szolgáltatások értékesítéséhez kapcsolódó nyereményjátékok vagy sorsolások
         szabályozására, mivel e rendszer kifejezetten a belső piacon kedvezményes áron történő árusításra vonatkozó európai parlamenti
         és tanácsi rendeletjavaslat (COM (2001) 546 végleges) tárgya volt, amelyet az Európai Közösségek Bizottsága 2006‑ban visszavont.

      23      Ezek az érvek azonban nem helytállóak.

      24      E tekintetben először is emlékeztetni kell arra, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a Bíróság és a nemzeti bíróságok
         között az EK 234. cikk szerinti együttműködés keretében egyedül az alapügyben eljáró és a meghozandó bírósági döntésért felelős
         nemzeti bíróság jogosult az ügy sajátosságaira figyelemmel megítélni azt, hogy egyrészt az ítélethozatala szempontjából szükséges‑e
         az előzetes döntéshozatal, másrészt a Bíróság számára feltett kérdések relevánsak‑e. Ennélfogva, ha a nemzeti bíróságok által
         feltett kérdés valamely közösségi jogi rendelkezés értelmezésére vonatkozik, a Bíróság fő szabály szerint köteles a kérelemről
         határozni (lásd különösen a C‑379/98. sz. PreussenElektra‑ügyben 2001. március 13‑án hozott ítélet [EBHT 2001., I‑2099. o.]
         38. pontját; a C‑18/01. sz., Korhonen és társai ügyben 2003. május 22‑én hozott ítélet [EBHT 2003., I‑5321. o] 19. pontját,
         valamint a C‑295/05. sz. Asemfo‑ügyben 2007. április 19‑én hozott ítélet [EBHT 2007., I‑2999. o.] 30. pontját).

      25      Ebből következik, hogy a nemzeti bíróság által előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések ügyre tartozásának vélelmét
         csak kivételesen lehet megdönteni, ha nyilvánvaló, hogy az e kérdésekkel érintett közösségi jog rendelkezéseinek kért értelmezése
         semmilyen kapcsolatban nem áll az alapügy tényállásával vagy tárgyával (lásd különösen a C‑415/93. sz. Bosman‑ügyben 1995.
         december 15‑én hozott ítélet [EBHT 1995., I‑4921. o.] 61. pontját és a C‑212/06. sz., Gouvernement de la Communauté française
         és Gouvernement wallon ügyben 2008. április 1‑jén hozott ítélet [EBHT 2008., I‑1683. o.] 29. pontját).

      26      Márpedig úgy tűnik, hogy a fenti helyzet a jelen ügyben nem valósul meg.

      27      Először is rátérve a spanyol kormány által – a jelen előzetes döntéshozatali kérelem alapjául szolgáló ügy közösségi dimenziójának
         hiánya melletti érvelés érdekében – a fent hivatkozott Jägerskiöld‑ügyben hozott ítéletre történő utalásra, elegendő megállapítani,
         hogy az említett ítélet az EK‑Szerződés szolgáltatásnyújtás szabadságára vonatkozó rendelkezéseinek értelmezését érintette,
         amelyek, ahogyan arra a Bíróság az említett ítélet 42. pontjában kifejezetten emlékeztetett, nem alkalmazandók olyan tevékenységekre,
         amelyek valamennyi összetevője egyetlen tagállam területére korlátozódik.

      28      Ezzel szemben az alapügyben a Szerződésnek a fent hivatkozott Jägerskiöld ügyben hozott ítélet alapjául szolgáló ügyben felmerült
         rendelkezéseivel ellentétben a 2005/29 irányelv alkalmazásának nem feltétele a külföldi elem jelenléte. Az említett irányelv
         3. cikkének (1) bekezdése értelmében ugyanis az üzleti vállalkozásoknak a fogyasztókkal szemben folytatott valamennyi tisztességtelen
         kereskedelmi gyakorlatára kell alkalmazni.

      29      Azon érvet illetően pedig, amely szerint a 2005/29 irányelv az alapeljárás esetében azért nem alkalmazható, mert az annak
         alapjául szolgáló tények az irányelv hatálybalépését megelőzően következtek be, egyrészről meg kell említeni, hogy a Bíróság
         ítélkezési gyakorlata szerint az irányelv hatálybalépésének napjától kezdve a tagállami bíróságok a lehető legteljesebb mértékben
         kötelesek tartózkodni a belső jog olyan értelmezésétől, amely az irányelv átültetésére előírt határidő leteltét követően jelentősen
         veszélyeztetheti az említett irányelv által elérni kívánt eredmény megvalósítását (lásd különösen a C‑261/07. sz. és C‑299/07. sz.,
         VTB‑VAB és Galatea egyesített ügyekben 2009. április 23‑án hozott ítélet [az EBHT‑ban még nem tették közzé] 39. pontját és
         az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).

      30      A jelen esetben a fentihez hasonló tartózkodási kötelezettség az előzetes döntéshozatalra utaló határozat meghozatalakor,
         azaz 2008. június 5‑én mindenképpen alkalmazandó volt, amely időpontban 2005/29 irányelv már nem csupán hatályba lépett, hanem
         az említett irányelv átültetésére meghatározott 2007. december 12‑i határidő is lejárt.

      31      Másrészről mindenesetre az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból kifejezetten az következik, hogy a Plus által kezdeményezett
         „felülvizsgálati” eljárás kimenetele attól a kérdéstől függ, hogy lehetséges‑e a szóban forgó abbahagyásra irányuló kereset
         előterjesztése az alapügyet a jelen ítélet kihirdetését követően eldöntő határozat meghozatalának időpontjában alkalmazandó
         jogszabály alapján abban az esetben, ha az említett kereset jövőbeli jogsértésekre is vonatkozik.

      32      E körülmények között, ahogyan arra a főtanácsnok indítványának 49‑57. pontjában rámutatott, a 2005/29 irányelv értelmezését
         a kérdést előterjesztő bíróság számára hasznosnak kell tekinteni ahhoz, hogy az előtte folyamatban lévő ügyben határozatot
         hozhasson.

      33      Végül azon érvet illetően, amely szerint az alapügyben szóban forgó, eladásösztönző gyakorlatokra azért nem vonatkozik a 2005/29
         irányelv, mert azok kifejezetten külön bizottsági rendeletjavaslat tárgyát képezték, elegendő megállapítani, hogy e körülmény
         önmagában – különös tekintettel arra, hogy az említett javaslatot 2006‑ban visszavonták, az tehát nem vezetett rendelet elfogadásához –
         nem zárhatja ki, hogy az ilyen gyakorlatok a közösségi jog jelenlegi állapotában az említett irányelv értelmében tisztességtelen
         gyakorlatoknak minősüljenek, és annak hatálya alá tartozzanak.

      34      E körülményekre tekintettel azt kell megállapítani, hogy az előzetes döntéshozatal iránti kérelem elfogadható.

       Az ügy érdeméről
      35      A feltett kérdés megválaszolása érdekében először is meg kell határozni, hogy az alapügyben szóban forgó tilalom tárgyát képező
         – a fogyasztók promóciós vagy nyereményjátékban való részvételét áru vagy szolgáltatás vásárlásához kapcsoló – gyakorlatok
         a 2005/29 irányelv 2. cikkének d) pontja értelmében kereskedelmi gyakorlatoknak minősülnek‑e, és ennek folytán érvényesek‑e
         rá az utóbbi irányelvben szereplő előírások.

      36      E vonatkozásban említést kell tenni arról, hogy a 2005/29 irányelv 2. cikkének d) pontja különösen tág megfogalmazást használ,
         amikor a „kereskedelmi gyakorlat” fogalmát úgy határozza meg, mint a „kereskedő által kifejtett tevékenység, mulasztás, magatartási
         forma vagy megjelenítési mód, illetve kereskedelmi kommunikáció – beleértve a reklámot és a marketinget is –, amely közvetlen
         kapcsolatban áll valamely terméknek a fogyasztó részére történő eladásösztönzésével, értékesítésével vagy szolgáltatásával”.

      37      Márpedig meg kell állapítani, hogy az alapügyben szóban forgóhoz hasonló olyan promóciós akciók, amelyek a fogyasztó valamely
         sorsoláson való ingyenes részvételét bizonyos mennyiségű valamely áru megvételétől vagy szolgáltatás igénybevételétől teszik
         függővé, nyilvánvalóan a piaci szereplő kereskedelmi stratégiájába illeszkednek, és közvetlenül a piaci szereplő részéről
         történő eladásösztönzést és eladásainak növelését célozzák. Ebből következően a 2005/29 irányelv 2. cikkének d) pontja értelmében
         kereskedelmi gyakorlatoknak minősülnek, és következésképpen az irányelv hatálya alá tartoznak (a kapcsolat ajánlatok vonatkozásában
         lásd analógia útján a fent hivatkozott VTB‑VAB és Galatea egyesített ügyekben hozott ítélet 50. pontját).

      38      E következtetést nem érinti a cseh és az osztrák kormány azon érvelése, amely szerint az UWG alapügyben felmerült rendelkezéseinek
         – a 2005/29 irányelv rendelkezéseivel ellentétben – fő célja nem a fogyasztók, hanem a versenytársak védelme a bizonyos gazdasági
         szereplők által megvalósított tisztességtelen kereskedelmi gyakorlatokkal szemben, ezért e rendelkezések nem tartoznak az
         említett irányelv alkalmazási körébe.

      39      Ahogyan ugyanis már a jelen ítélet 36. pontjában is szerepelt, a 2005/29 irányelvre különösen széles tárgyi hatály jellemzi,
         amely kiterjed minden olyan kereskedelmi gyakorlatra, amely közvetlen kapcsolatban áll valamely terméknek a fogyasztó részére
         történő eladásösztönzésével, értékesítésével vagy szolgáltatásával. Az említett irányelv (6) preambulumbekezdéséből következően
         e hatályból csak azok a tisztességtelen kereskedelmi gyakorlatokra vonatkozó nemzeti jogszabályok zárhatók ki, amelyek „kizárólag”
         a versenytársak gazdasági érdekeit sértik, vagy szakemberek közötti ügyleteket érintenek.

      40      Márpedig, ahogyan a főtanácsnok indítványa 65. és 66. pontjában rámutatott, teljesen egyértelmű, hogy ez a helyzet az alapügyben
         szóban forgó rendelkezések esetében nem valósul meg, mivel az UWG 1., 3. és 4. cikke kifejezetten a fogyasztók védelmére és
         nem kizárólag a versenytársak vagy egyéb piaci szereplők védelmére irányul.

      41      A fenti pontosítást követően emlékeztetni kell arra, hogy a 2005/29 irányelv az üzleti vállalkozások fogyasztókkal szemben
         folytatott tisztességtelen kereskedelmi gyakorlataira vonatkozó szabályok teljes közösségi szintű harmonizációjára irányul.
         Ennek megfelelően – ahogyan azt az említett irányelv 4. cikke kifejezetten kimondja – a tagállamok nem fogadhatnak el az irányelvben
         foglaltaknál korlátozóbb intézkedéseket, még a magasabb szintű fogyasztóvédelem biztosítása érdekében sem (a fent hivatkozott
         VTB‑VAB és Galatea egyesített ügyekben hozott ítélet 52. pontja).

      42      Azt is meg kell állapítani, hogy a 2005/29 irányelv 5. cikke előírja a tisztességtelen kereskedelmi gyakorlatok tilalmát,
         és felsorolja azokat a kritériumokat, amelyek alapján e tisztességtelen jelleg megállapítható.

      43      Az említett cikk (2) bekezdése értelmében tehát a kereskedelmi gyakorlat tisztességtelen, amennyiben ellentétes a szakmai
         gondosság követelményeivel, és a termékkel kapcsolatban jelentősen torzítja vagy torzíthatja az átlagfogyasztó gazdasági magatartását.

      44      Az említett cikk (4) bekezdését illetően elmondható, hogy az a tisztességtelen kereskedelmi gyakorlatok két pontosan elkülönített
         kategóriáját határozza meg, nevezetesen a „megtévesztő gyakorlatokat”, és az „agresszív gyakorlatokat”, amelyek az irányelv
         6. és 7., illetve 8. és 9. cikkében meghatározott kritériumoknak felelnek meg. E rendelkezések értelmében e gyakorlatok különösen
         akkor tilosak, ha sajátosságaikra és tényszerű összefüggéseikre figyelemmel az átlagfogyasztót ténylegesen vagy valószínűsíthetően
         olyan ügyleti döntés meghozatalára késztetik, amelyet az egyébként nem hozott volna meg.

      45      A 2005/29 irányelv az I. mellékletében tartalmazza annak a 31 kereskedelmi gyakorlatnak a kimerítő felsorolását, amelyek az
         említett irányelv 5. cikkének (5) bekezdése értelmében „minden körülmény között” tisztességtelennek minősülnek. Következésképpen,
         amint azt az irányelv (17) preambulumbekezdése kifejezetten kijelenti, kizárólag ezek azok a kereskedelmi gyakorlatok, amelyeket
         a 2005/29 irányelv 5–9. cikkének rendelkezései szerint történő eseti vizsgálat nélkül is tisztességtelennek kell tekinteni.

      46      Ezért az előterjesztő bíróság által feltett kérdést a 2005/29 irányelvnek az előző pontokban említett rendelkezéseinek tartalma
         és általános szerkezete alapján kell megvizsgálni.

      47      E vonatkozásban meg kell állapítani, hogy mivel a fogyasztók valamely promóciós vagy nyereményjátékban való részvételét áruk
         megvételétől vagy szolgáltatások igénybevételétől függővé tevő gyakorlatok tekintetében általános tilalmat állít fel, az alapügy
         tárgyát képezőhöz hasonló nemzeti szabályozás nem felel meg a 2005/29 irányelv által előírt követelményeknek.

      48      Egyrészről ugyanis az UWG 4. cikkének 6. pontja megtilt minden olyan kereskedelmi ügyletet, amely a fogyasztók valamely promóciós
         vagy nyereményjátékban való részvételét áruk megvételéhez vagy szolgáltatások igénybevételéhez kapcsolja, azzal az egyedüli
         kivétellel, ha a promóciós vagy a nyereményjáték a szóban forgó áruval vagy szolgáltatással természetszerűen összekapcsolódik.
         Más szavakkal az ilyen jellegű gyakorlatokra általános tiltás vonatkozik anélkül, hogy az egyes esetek ténybeli összefüggéseire
         tekintettel meg kellene állapítani, hogy a szóban forgó kereskedelmi ügylet „tisztességtelen” jellegű‑e a 2005/29 irányelv
         5‑9. cikkében szereplő kritériumok alapján.

      49      Márpedig kétségtelen, hogy a fentiekhez hasonló, a fogyasztók valamely promóciós vagy nyereményjátékban való részvételét áruk
         megvételéhez vagy szolgáltatások igénybevételéhez kapcsoló gyakorlatokat nem említi az említett irányelv I. melléklete, amely
         – ahogyan a jelen ítélet 45. pontja arra már emlékeztetett – kimerítően sorolja fel azokat a minden körülmény között tiltott
         kereskedelmi gyakorlatokat, amelyeket nem kell esetenként megvizsgálni.

      50      Másrészről az alapügy tárgyát képezőhöz hasonló típusú szabályozás sérti a 2005/29 irányelv 4. cikkének tartalmát, amely kifejezetten
         megtiltja a tagállamoknak, hogy korlátozóbb jellegű intézkedéseket tartsanak fenn vagy vezessenek be, még akkor is, ha az
         intézkedések célja a magasabb szintű fogyasztóvédelem biztosítása.

      51      E körülmények között meg kell állapítani, hogy a 2005/29 irányelvvel ellentétes az alapügyben szóban forgóhoz hasonló olyan
         nemzeti szabályozás, amely tiltja a fogyasztók valamely promóciós vagy nyereményjátékban való részvételét áruk megvételéhez
         vagy szolgáltatások igénybevételéhez kapcsoló kereskedelmi ajánlatokat.

      52      E következtetést nem érinti az a körülmény, hogy az UWG 4. cikkének 6. pontja kivételt tartalmaz azon gyakorlatok javára,
         amelyek a szóban forgó áruhoz vagy szolgáltatáshoz természetszerűen kapcsolódó promóciós vagy nyereményjátékra vonatkoznak.

      53      Még ha e kivétel alkalmas is lenne ugyanis arra, hogy az említett rendelkezésben szereplő tilalom hatályát korlátozza, az
         ilyen kivétel korlátozott és előre meghatározott jellege miatt akkor sem léphet a kereskedelmi gyakorlat „tisztességtelen”
         jellegének vizsgálata helyébe, amelynek az irányelv 5–9. cikkében előírt kritériumok alapján való elvégzése minden egyes eset
         ténybeli összefüggéseit illetően kötelező, ha az alapügyhöz hasonló módon az irányelv I. mellékletében fel nem sorolt gyakorlatról
         van szó (lásd a fent hivatkozott VTB‑VAB és Galatea egyesített ügyekben hozott ítélet 64. és 65. pontját).

      54      A fenti megfontolásokra tekintettel a feltett kérdésre azt a választ kell adni, hogy a 2005/29 irányelvet úgy kell értelmezni,
         hogy azzal ellentétes az alapügyben szóban forgóhoz hasonló olyan nemzeti szabályozás, amely főszabály szerint – az adott
         eset különös körülményeire tekintet nélkül – tiltja az olyan kereskedelmi gyakorlatot, amely a fogyasztóknak a nyeremény-
         vagy promóciós játékban való részvételét valamely áru megvételétől vagy szolgáltatás igénybevételétől teszi függővé.

       A költségekről
      55      Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás
         egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült
         költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.

      A fenti indokok alapján a Bíróság (első tanács) a következőképpen határozott:
      A belső piacon az üzleti vállalkozások fogyasztókkal szemben folytatott tisztességtelen kereskedelmi gyakorlatairól, valamint
            a 84/450/EGK tanácsi irányelv, a 97/7/EK, a 98/27/EK és a 2002/65/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvek, valamint a
            2006/2004/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet módosításáról szóló, 2005. május 11‑i 2005/29/EK európai parlamenti és
            tanácsi irányelvet („irányelv a tisztességtelen kereskedelmi gyakorlatokról”) úgy kell értelmezni, hogy azzal ellentétes az
            alapügyben szóban forgóhoz hasonló olyan nemzeti szabályozás, amely főszabály szerint – az adott eset különös körülményeire
            tekintet nélkül – tiltja az olyan kereskedelmi gyakorlatot, amely a fogyasztóknak a promóciós vagy nyereményjátékban való
            részvételét valamely áru megvételétől vagy szolgáltatás igénybevételétől teszi függővé.
      Aláírások
      * Az eljárás nyelve: német.