title: Az Elsőfokú Bíróság (második tanács) 2006. október 10-i ítélete. # PTV Planung Transport Verkehr AG kontra Belső Piaci Harmonizációs Hivatal (védjegyek és formatervezési minták) (OHIM). # Közösségi védjegy - A map&guide közösségi szóvédjegy bejelentése - Feltétlen kizáró okok - Leíró jelleg - Leíró jelleg hiánya - A 40/94/EK rendelet 7. cikke (1) bekezdésének b) és c) pontja. # T-302/03. sz. ügy

text:
      T‑302/03. sz. ügy
      PTV Planung Transport Verkehr AG
      kontra
      Belső Piaci Harmonizációs Hivatal (védjegyek és formatervezési minták) (OHIM)
      „Közösségi védjegy – A map&guide közösségi szóvédjegy bejelentése – Feltétlen kizáró okok – Leíró jelleg – Megkülönböztető képesség hiánya – A 40/94/EK rendelet 7. cikke (1) bekezdésének b) és c) pontja”
      Az ítélet összefoglalása
      1.      Közösségi védjegy – A közösségi védjegy meghatározása és megszerzése – Feltétlen kizáró okok – A különböző kizáró okok elkülönített
            vizsgálata
      (40/94 tanácsi rendelet, 7. cikk, (1) bekezdés)
      2.      Közösségi védjegy – A közösségi védjegy meghatározása és megszerzése – Feltétlen kizáró okok – Megkülönböztetésre nem alkalmas
            megjelölések
      (40/94 tanácsi rendelet, 7. cikk, (1) bekezdés, b) pont)
      1.      A közösségi védjegyről szóló 40/94 rendelet 7. cikke (1) bekezdésében felsorolt lajstromozást kizáró okok egymástól függetlenek,
         és önálló vizsgálatot igényelnek. A fenti kizáró okokat továbbá az egyes okok mögött meghúzódó közérdek tükrében kell értelmezni.
         A valamennyi kizáró ok vizsgálata során figyelembe vett közérdek eltérő megítéléseket jeleníthet meg, sőt kell, hogy megjelenítsen
         a szóban forgó kizáró ok tekintetében. Ugyanakkor egyértelmű átfedés van az említett rendelkezés b), c) és d) pontjának alkalmazási
         köre között. Különösen az a szómegjelölés, amelyik a 40/94 rendelet 7. cikke (1) bekezdésének c) pontja értelmében áruk vagy
         szolgáltatások tekintetében leíró jellegű, ezen tényből kifolyólag szükségszerűen nem alkalmas a megkülönböztetésre ezen áruk
         és szolgáltatások vonatkozásában, ugyanezen rendelet 7. cikke (1) bekezdésének b) pontja értelmében.

      (vö. 33‑34. pont)
      2.      A közösségi védjegyről szóló 40/94 rendelet 7. cikke (1) bekezdésének b) pontja alapján, az érintett áruk vonatkozásában nem
         rendelkezik megkülönböztető képességgel a védjegyként a Nizzai Megállapodás szerinti 9. és 42. osztályba tartozó „számítógépes
         szoftverek” és „számítógép-programozás” vonatkozásában lajstromoztatni kívánt map&guide megjelölés, mivel az anglofon nagyközönség
         köréből kikerülő átlagfogyasztók által alkotott releváns vásárlóközönség számára a megjelölés leíró jellegű a védjegybejelentéssel
         érintett áruk és szolgáltatások tekintetében. A Közösség anglofon területén ugyanis e megjelölés szolgálhat olyan számítógépes
         szoftverek jelölésére és olyan számítógép-programozási szolgáltatás tárgyának megjelölésére, amelyek (város)térképeket és
         (úti)kalauzokat kínálnak. Ebből következik, hogy a map&guide megjelölés szemantikai tartalma lehetővé teszi az érintett vásárlóközönség
         számára, hogy a megjelölést azonnal, a legcsekélyebb gondolkodás nélkül közvetlen és konkrét kapcsolatba hozza a (város)térképet
         és (úti)kalauzt kínáló számítógépes szoftverekkel és számítógép-programozási szolgáltatásokkal.

      (vö. 47., 51. pont)
AZ ELSŐFOKÚ BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (második tanács)
      2006. október 10.(*)

      „Közösségi védjegy – A map&guide közösségi szóvédjegy bejelentése – Feltétlen kizáró okok – Leíró jelleg – Megkülönböztető képesség hiánya – A 40/94/EK rendelet 7. cikke (1) bekezdésének b) és c) pontja”
      A T‑302/03. sz. ügyben,
      a PTV Planung Transport Verkehr AG (székhelye: Karlsruhe [Németország], képviseli: F. Nielsen ügyvéd)

      felperesnek
      a Belső Piaci Harmonizációs Hivatal (védjegyek és formatervezési minták) (OHIM) (képviselik: B. Müller és G. Schneider, meghatalmazotti minőségben)

      alperes ellen
      a Belső Piaci Harmonizációs Hivatal (védjegyek és formatervezési minták) (OHIM) második fellebbezési tanácsa által 2003. július
         1‑jén a map&guide szóvédjegy közösségi védjegyként történő bejelentése ügyében hozott határozat (R 1046/2001‑2. sz. ügy) ellen
         benyújtott keresete tárgyában,

      AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK ELSŐFOKÚ BÍRÓSÁGA (második tanács),
      tagjai: J. Pirrung elnök, A. W. H. Meij és I. Pelikánová bírák,
      hivatalvezető: I. Natsinas tanácsos,
      tekintettel az Elsőfokú Bíróság Hivatalához 2003. szeptember 4‑én benyújtott keresetlevélre,
      tekintettel az Elsőfokú Bíróság Hivatalához 2003. november 26‑án benyújtott válaszbeadványra,
      a 2005. december 7‑i tárgyalást követően
      meghozta a következő
      Ítéletet
       A jogvita előzményei
      1        2001. február 15‑én a felperes a közösségi védjegyről szóló, 1993. december 20‑i 40/94/EK módosított tanácsi rendelet (HL 1994.
         L 11., 1. o., magyar nyelvű különkiadás 17. fejezet, 1. kötet, 146. o.) alapján közösségi védjegybejelentést nyújtott be a
         Belső Piaci Harmonizációs Hivatalhoz (védjegyek és formatervezési minták) (a továbbiakban: OHIM).

      2        A lajstromoztatni kívánt védjegy a map&guide szómegjelölés volt.

      3        A bejelentést a védjegyekkel ellátható áruk és szolgáltatások osztályozására vonatkozó, 1957. június 15‑én kötött, felülvizsgált
         és módosított Nizzai Megállapodás szerinti 9., 41. és 42. osztályba tartozó áruk és szolgáltatások vonatkozásában tették,
         az alábbi leírással:

      –        9. osztály: „számítógépes szoftverek”;
      –        41. osztály: „szoftverrel kapcsolatos képzési rendezvények szervezése”;
      –        42. osztály: „számítógép-programozás”.
      4        2001. október 19‑i határozatával az elbíráló a 40/94 rendelet 38. cikke alapján a „számítógépes szoftverek” és a „számítógép-programozás”
         szolgáltatások vonatkozásában elutasította a közösségi védjegybejelentést, azon okból, hogy a 40/94 rendelet 7. cikke (1) bekezdésének
         c) pontja értelmében a bejelentett védjegy leíró jellegű az érintett áruk és szolgáltatások vonatkozásában, és a 40/94 rendelet
         7. cikke (1) bekezdésének b) pontja szerint híján van bármiféle megkülönböztető képességnek. Az elbíráló – az előzetes elképzelésével
         ellentétben – a „szoftverrel kapcsolatos képzési rendezvények szervezése” szolgáltatások vonatkozásában nem utasította el
         a védjegybejelentést.

      5        2001. december 19‑én a felperes a 40/94 rendelet 57–62. cikke alapján fellebbezést nyújtott be az OHIM-nál az elbíráló határozata
         ellen.

      6        2003. július 1-jei határozatával (a továbbiakban: megtámadott határozat), amelyet 2003. július 4‑én kézbesítettek a felperesnek,
         az OHIM második fellebbezési tanácsa elutasította a fellebbezést azzal az indokkal, hogy a 40/94 rendelet 7. cikke (1) bekezdésének
         b) pontja értelmében a bejelentett védjegy nem rendelkezik megkülönböztető képességgel, továbbá kifejtette, hogy nem szükséges
         állást foglalni arról, hogy fennáll‑e a 40/94 rendelet 7. cikke (1) bekezdése c) pontjának értelmében vett feltétlen kizáró
         ok.

       A felek kérelmei
      7        A felperes azt kéri, hogy az Elsőfokú Bíróság:

      –        helyezze hatályon kívül a megtámadott határozatot;
      –        az OHIM-ot kötelezze a költségek viselésére.
      8        Az OHIM azt kéri, hogy az Elsőfokú Bíróság:

      –        utasítsa el a keresetet;
      –        a felperest kötelezze a költségek viselésére.
       Indokolás
       A felek érvei
      9        Keresete alátámasztásául a felperes egyetlen jogalapra, a 40/94 rendelet 7. cikke (1) bekezdése b) pontjának megsértésére
         hivatkozik.

      10      Állítása alátámasztásául mindenekelőtt kijelenti, hogy a 40/94 rendelet 7. cikke (1) bekezdésének a „megkülönböztetésre nem
         alkalmas” védjegyekre vonatkozó b) pontjának a szövegezéséből adódik, hogy a már csekély mértékű megkülönböztető képesség
         is elegendő a rendelkezésben foglalt feltétlen kizáró ok elvetéséhez.

      11      Ezt követően arra hivatkozik, hogy az Elsőfokú Bíróság T‑122/01. sz., Best Buy Concepts kontra OHIM (BEST BUY) ügyben 2003. július
         3‑án hozott ítéletéből (EBHT 2003., II‑2235. o., 21. pont) az következik, hogy a 40/94 rendelet 7. cikke (1) bekezdése b) pontjának
         értelmében valamely védjegy akkor tekinthető megkülönböztető jellegűnek, ha a szóban forgó védjegy érzékelésére közvetlenül,
         a kérdéses áruk és szolgáltatások kereskedelmi eredetjelzőjeként kerül sor, ami az érintett közönség részére lehetővé teszi,
         hogy a védjegyjogosult áruit és szolgáltatásait megkülönböztesse a más kereskedelmi származási helyről származó áruktól és
         szolgáltatásoktól. Jelen ügyben a map&guide megjelölés betölti e funkciót, mivel lehetővé teszi a „számítógépes szoftverek”
         és a „számítógép-programozás” kereskedelmi eredetének azonosítását.

      12      E vonatkozásban a felperes először is azt állítja, hogy az OHIM tévesen vélte úgy, hogy a map&guide megjelölés közvetlen és
         konkrét kapcsolatban áll a „számítógépes szoftverekkel” és a „számítógép-programozás” szolgáltatásokkal.

      13      A felperes szerint az OHIM nem kellően vette tekintetbe azt, hogy a közösségi védjegybejelentéssel érintett áruk és szolgáltatások
         nem várostérképek vagy útikönyvek, hanem „számítógépes szoftverek”, illetve „számítógép-programozás”, amelyek bármilyen tematikát
         felölelhetnek. Következésképpen az utóbbiak és a map&guide megjelölés közötti kapcsolat szükségszerűen általános és hipotetikus.
         Így – egy nyomtatott formájú útikönyvvel szemben, amelyet mindenki útikalauzként aposztrofál – senki sem beszél úgy a „map&guide”-ról,
         mint egy „számítógépes szoftver” megjelöléséről. A map&guide megjelölés is alig nyújt több közvetlen jelzést a „számítógépes
         programozás” szolgáltatás vonatkozásában. Így az érintett vásárlóközönség a map&guide megjelölést képzelet szülte kifejezésként
         észleli, amely a kereskedelmi eredetet azonosítja. Vagyis nem áll fenn kapcsolat a map&guide megjelölés, valamint az érintett
         áruk és szolgáltatások között. A map&guide megjelölés szemantikai tartalma, valamint a „számítógépes szoftverek” és a „számítógép-programozás”
         szolgáltatások közötti kapcsolat legfeljebb csak dedukciós gondolatmenet révén állítható fel. Következésképpen nem teljesül
         az ahhoz szükséges előfeltétel, hogy a map&guide megjelölés a megkülönböztető képesség hiánya folytán ki legyen zárva bármiféle
         oltalomból.

      14      A felperes továbbá arra hivatkozik, hogy a megtámadott határozatban foglalt megközelítés ahhoz vezet, hogy egyetlen „konkrét
         szóból” álló védjegyet sem lehet „számítógépes szoftverekre” vagy „számítógép-programozás” szolgáltatásokra illeszteni, hiszen
         mindig lehet fel lehet állítani valamilyen kapcsolatot az adott szó által eredeztetett szemantikai tartalom – például „oroszlán”
         vagy „sas” – és az érintett áru vagy szolgáltatás tárgya, illetve alkalmazási köre között.

      15      Másodsorban a felperes arra hivatkozik, hogy a szóban forgó megjelölést, egészében tekintve és a bejelentett árukkal és szolgáltatásokkal
         kapcsolatban, megkülönböztető jellegűnek kell tekinteni.

      16      Harmadsorban a felperes úgy véli, hogy a map&guide megjelölés szükségszerűen rendelkezik bizonyos fokú megkülönböztető képességgel,
         mivel az elbíráló, aki kezdetben a védjegybejelentés elutasítását javasolta a „szoftverrel kapcsolatos képzési rendezvények
         szervezése” tekintetében, később engedélyezte a szóban forgó megjelölés e szolgáltatás tekintetében történő lajstromozását.
         Márpedig ha a map&guide megjelölés nem mutatna semmiféle megkülönböztető képességet, az elbíráló nem módosította volna eredeti
         értékelését.

      17      Negyedsorban a felperes arra hivatkozik, hogy noha valamennyi esetet önállóan kell értékelni, és más, korábban lajstromozott
         védjegyek nem bírnak relevanciával annak értékelése során, hogy egy védjegy élvezhet‑e oltalmat, az OHIM-nak ügyelnie kell
         a jog egységes alkalmazására. Ebből lényegében az következik, hogy semmi sem igazolhatja a megtámadott határozatot, mivel
         bizonyos védjegyeket olyan áruk vagy szolgáltatások tekintetében is lajstromozhattak volna, amelyek között szorosabb kapcsolat
         áll fenn, mint egyrészt a map&guide megjelölés, másrészt a „számítógépes szoftverek” és „számítógép-programozás” szolgáltatások
         között. Példaként a felperes a LEICHT (könnyű) védjegynek a beépített konyhabútorok tekintetében történő lajstromozására,
         a PRO CARE védjegynek a testápoló- és kozmetikai termékek tekintetében történő lajstromozására, a POLY COLOR védjegynek a
         hajápoló szerek, samponok és hajfestékek tekintetében történő lajstromozására, a GOLDEN CARE védjegynek a biztosítások és
         pénzügyi ügyletek tekintetében történő lajstromozására, a Safetytech védjegynek az ipari csomagoló berendezések tekintetében
         történő lajstromozására és a RAPID védjegynek a fúrógépek tekintetében történő lajstromozására hivatkozik.

      18      Keresetlevelében végül a felperes általános jelleggel utal az OHIM előtti eljárás keretén belül benyújtott írásos beadványaira.
         Ugyanakkor a tárgyalás során közölte, hogy lemond a jelen eljárás keretén belül az OHIM előtt benyújtott írásos beadványaira
         történő hivatkozásról.

      19      Az OHIM úgy véli, hogy a map&guide megjelölés nem rendelkezik megkülönböztető képességgel, és vitatja a felperes érveit.

      20      Először is arra hivatkozik, hogy a 40/94 rendelet 7. cikke (1) bekezdésének b) pontja értelmében a bejelentett védjegy megkülönböztető
         képessége a védjegynek – mint kereskedelmi eredetjelzőnek – a bejelentésben meghatározott áruk és szolgáltatások azonosítására
         való konkrét alkalmasságát jelenti. E vonatkozásban az ítélkezési gyakorlatból adódik, hogy a döntő elem, amelyet tekintetbe
         kell venni, a célközönség részét képező, szokásosan tájékozott, ésszerűen figyelmes és körültekintő átlagfogyasztó feltételezett
         észleléséből ered (a Bíróság C‑342/97. sz., Lloyd Schuhfabrik Meyer ügyben 1999. június 22‑én hozott ítéletének [EBHT 1999.,
         I‑3819. o.] 26. pontja).

      21      Jelen ügyben az anglofon fogyasztó nézőpontját kell tekintetbe venni a bejelentett védjegy megkülönböztető képessége értékelése
         során. Ugyanis egyrészt a map&guide megjelölés angol szavakból áll, másrészt a 40/94 rendelet 7. cikke (2) bekezdéséből következik,
         hogy valamely megjelölés közösségi védjegyként történő lajstromozása akkor is kizárt, ha a mgjelölés a Közösség területén
         a fogyasztók által használt nyelvek közül egyben híján van a megkülönböztető képességnek (az Elsőfokú Bíróság T‑91/99. sz.,
         Ford Motor kontra OHIM [OPTIONS] ügyben 2000. március 30‑án hozott ítéletének [EBHT 2000., II‑1925. o.] 25. és azt követő
         pontjai).

      22      Másodsorban az OHIM úgy véli, hogy – a felperes állításával ellentétben – közvetlen és konkrét kapcsolat áll fenn a map&guide
         megjelölés, illetve a megjelölés bejelentésével érintett áruk és szolgáltatások között, ami a megjelölést bármiféle megkülönböztető
         képességtől megfosztja az érintett áruk és szolgáltatások vonatkozásában.

      23      E tekintetben az OHIM arra hivatkozik, hogy, amint azt a fellebbezési tanács megállapította, a „map” és a „guide” szavak,
         melyek jelentése térkép vagy várostérkép, illetve útikönyv vagy útikalauz, nem rendelkeznek megkülönböztető képességgel, mivel
         kizárólag a megjelölt árut, a „számítógépes szoftvert”, illetve szolgáltatást, a „számítógép-programozást” írják le. Amint
         azt a megtámadott határozat kiemeli, az érintett áru- vagy szolgáltatási kategória átlagfogyasztója a szoftverekben szereplő
         adatok felhasználása végett vásárol számítógépes szoftvereket, és szellemi erőfeszítés, illetve bármiféle következtetés nélkül
         megérti, hogy a számítógépes szoftver vagy a kapcsolódó szolgáltatás földrajzi térképeket, várostérképeket vagy útikönyveket
         tartalmaz.

      24      Egyébiránt, amint azt a megtámadott határozat bemutatja, a „map” és a „guide” szavak „map&guide”-ot eredményező egyszerű összetétele
         nem jelent többletet a megkülönböztető képességgel nem rendelkező elemek összességéhez képest. A két szó „és” jelentésű „&”
         írásjellel történő összekötésében nyelvtani szinten nincs semmi szokatlan. A map&guide szóösszetétel nem mutat érzékelhető
         eltérést a köznyelvben használt terminológiához képest, ami megkülönböztető képességgel ruházná fel a Bíróság C‑383/99. P. sz.,
         Procter & Gamble kontra OHIM ügyben 2001. szeptember 20‑án hozott ítélete [EBHT 2001., 6251. o.] értelmében. A számítógépes
         szoftverek és számítógép-programozás témakörében a map&guide megjelöléssel szembesülve a fogyasztó azonnal érzékeli a jelentést,
         és szellemi erőfeszítés nélkül állít fel konkrét és közvetlen kapcsolatot a megjelölés, valamint azt általa feltételezetten
         megjelölt áruk és szolgáltatások között.

      25      Ezenkívül az elbíráló helyesen állapította meg az érintett közönség szempontját a pédák alapján. Megállapította, hogy a papírhordozóra
         nyomtatott útikönyvön túlmutató, földrajzi térkép és útikönyv formájában megjelenő és például egyéni útiterv kidolgozására
         alkalmas szoftverek gyakoriak a piacon, főként CD-ROM formájában. A felperes nem vitatja ezen ténymegállapításokat.

      26      A felperes azon érvéről szólva, miszerint senki sem jelöl számítógépes szoftvert a „map&guide” kifejezéssel, míg a nyomtatott
         útikönyv megjelölésére használatos az „útikönyv” szó, az OHIM lényegében arra hivatkozik, hogy egy szoftver helyettesíthet
         könyvet, hiszen a Közösség anglofon régióiban léteznek kézikönyvek mind könyv, mind CD-ROM formájában. Hozzáteszi, hogy a fogyasztó, amikor valamely könyvön a „map&guide” felirattal találkozik, közvetlenül földrajzi térképekkel
         vagy várostérképekkel ellátott útikönyvre gondol, következésképpen az „útikönyv”, „map” (térkép), „guide” (útikönyv) vagy
         a „map&guide” szavak nem nyerhetnek a 16. osztályba tartozó kiadványokat megillető oltalmat. Ebből következőleg ugyanez vonatkozik
         a megfelelő számítógépes szoftverre.

      27      A felperes bírálatával kapcsolatban, miszerint a megtámadott határozat megközelítését követve a számítógépes szoftverek vagy
         kapcsolódó szolgáltatások vonatkozásában egyetlen olyan főnév sem képezheti oltalom tárgyát, mint például az „oroszlán” vagy
         „sas”, az OHIM lényegében azzal érvel, hogy a fogyasztó nézőpontja a mérvadó, és ezen nézőpontot döntően az érintett ágazat
         gyakorlata határozza meg. Márpedig a nagyközönség – amely jelen esetben az érintett közönség – figyelmét nem kerüli el, hogy
         az útikönyvvel kísért földrajzi térképek vagy várostérképek számítógépes szoftver formájában kerülnek forgalmazásra. Következésképpen,
         amint azt jelen ügy vonatkozásában a fellebbezési tanács megállapította, a „map&guide” felirattal számítógépes szoftver csomagolásán
         vagy ennek megfelelő szolgáltatással kapcsolatban szembesülve az átlagfogyasztó, tekintettel a piaci gyakorlatra, várostérképpel
         vagy földrajzi térképpel ellátott útikönyv formájú számítógépes szoftverre számít. Ezzel szemben az OHIM úgy véli, hogy az
         „oroszlán”, a „sas” (vagy éppen az „alma” [apple]) elnevezésű számítógépes szoftverekkel szembesülve az érintett vásárlóközönség
         nem hiszi azt, hogy a szoftver tartalmáról van szó, e megjelölést sokkal inkább márkanévnek fogja fel.

      28      Az OHIM hozzáteszi, hogy ha a felperes a map&guide védjeggyel ellátva olyan számítógépes szoftvereket kíván forgalmazni, amelyek
         tárgyai nem földrajzi térképek és útikönyvek, nyugodtan korlátozhatja a bejelentésben szereplő áruk vagy szolgáltatások jegyzékét,
         ahogyan azt a 40/94 rendelet 44. cikkének (1) bekezdése lehetővé teszi számára. Jelen ügyben a védjegybejelentés a „számítógépes
         szoftverek” elnevezésű áruk nem differenciált kategóriájának egészére, illetve a „számítógép-programozás” szolgáltatások nem
         differenciált kategóriájának egészére vonatkozik. Ilyen körülmények között a fellebbezési tanácsnak az e kategóriák egészére
         vonatkozó értékelését helyben kell hagyni (az Elsőfokú Bíróság T‑359/99. sz., DKV kontra OHIM [EuroHealth] ügyben 2001. június
         7‑én hozott ítéletének [EBHT 2001., II‑1645. o.] 33. pontja és a T‑219/00. sz., Ellos kontra OHIM [ELLOS] ügyben 2002. február
         27‑én hozott ítéletének [EBHT 2002., II‑753. o.] 36. pontja).

      29      Harmadsorban az OHIM arra hivatkozik, hogy a jelen ügy szempontjából nem bír relevanciával az a tény, hogy az elbíráló időközben
         módosította a kezdetben felvetett ellenvetését, amelyet a 41. osztályba tartozó „szoftverrel kapcsolatos képzési rendezvények
         szervezése” tekintetében tett a bejelentett védjeggyel kapcsolatban.

      30      Negyedsorban az OHIM úgy véli, hogy a jelen jogvita szempontjából nem bír relevanciával az az állítás, miszerint a múltban
         jóváhagyta olyan védjegyek lajstromozását, amelyek még sokkal szorosabb kapcsolatban állnak az általuk megjelölt árukkal és
         szolgáltatásokkal, mint amilyen a map&guide megjelölés és a szóban forgó áruk és szolgáltatások között áll fenn,. E tekintetben
         arra kell hivatkozni, hogy az Elsőfokú Bíróság T‑106/00. sz., Streamserve kontra OHIM [STREAMSERVE] ügyben 2002. február 27‑én
         hozott ítéletének [EBHT 2002., II‑723. o.] 66–67. pontja értelmében a felperes nem hivatkozhat az OHIM azon hibáira, amelyeket
         az OHIM más esetekben, hasonló védjegyek lajstromozása során esetlegesen elkövetett.

      31      A fentiek egészéből következik, hogy a map&guide megjelölés nem képes a „számítógépes szoftverek” és a „számítógép-programozás”
         eredetmegjelöléseként szolgálni.

       Az Elsőfokú Bíróság álláspontja
      32      A 40/94 rendelet 7. cikke (1) bekezdésének értelmében a megjelölés nem részesülhet védjegyoltalomban, ha nem alkalmas a megkülönböztetésre
         (a rendelkezés b) pontja); illetve kizárólag olyan jelekből vagy adatokból áll, amelyeket a forgalomban az áru vagy a szolgáltatás
         fajtája, minősége, mennyisége, rendeltetése, értéke, földrajzi származása, előállítási vagy teljesítési ideje, illetve egyéb
         jellemzője feltüntetésére használhatnak (a rendelkezés c) pontja).

      33      A 40/94 rendelet 7. cikke (1) bekezdésében felsorolt lajstromozást kizáró okok egymástól függetlenek, és önálló vizsgálatot
         igényelnek. A fenti kizáró okokat továbbá az egyes okok mögött meghúzódó közérdek tükrében kell értelmezni. A valamennyi kizáró
         ok vizsgálata során figyelembe vett közérdek eltérő megítéléseket jeleníthet meg, sőt kell, hogy megjelenítsen a szóban forgó
         kizáró ok tekintetében (lásd a Bíróság C‑456/01. P. és C‑457/01. P. sz., Henkel kontra OHIM ügyben 2004. április 29‑én hozott
         ítéletének [EBHT 2004., I‑5089. o.] 45. és 46. pontját, a C‑329/02. P. sz., SAT.1 kontra OHIM ügyben 2004. szeptember 16‑án
         hozott ítélet [EBHT 2004., I‑8317. o.] 25. pontját és a C‑37/03. P. sz., BioID kontra OHIM ügyben 2005. szeptember 15‑én hozott
         ítéletének [EBHT 2005., I‑7975. o.] 59. pontját).

      34      Ugyanakkor egyértelmű átfedés van az említett rendelkezés b), c) és d) pontjainak alkalmazási köre, illetve az e pontokban
         foglalt kizáró okok között (a Bíróság C‑265/00. sz., Campina Melkunie ügyben 2004. február 12‑én hozott ítéletének [EBHT 2004.,
         I‑1699. o.] 18. pontja és a C‑363/99. sz., Koninklijke KPN Nederland ügyben 2004. február 12‑én hozott ítéletének [EBHT 2004.,
         I‑1619. o.] 67. pontja). Az ítélkezési gyakorlatból adódóan az a szómegjelölés, amelyik a 40/94 rendelet 7. cikke (1) bekezdésének
         c) pontja értelmében áruk vagy szolgáltatások tekintetében leíró jellegű, ezen tényből kifolyólag szükségszerűen nem alkalmas
         a megkülönböztetésre ezen áruk és szolgáltatások vonatkozásában, ugyanezen rendelet 7. cikke (1) bekezdésének b) pontja értelmében
         (a Campina Melkunie ügyben hozott, fent hivatkozott ítélet 19. pontja és a Koninklijke KPN Nederland ügyben hozott, fent hivatkozott
         ítélet 86. pontja).

      35      A jelen ügyhöz hasonló esetben, amikor a megtámadott határozat a bejelentett védjegy lajstromozásának a 40/94 rendelet 7. cikke
         (1) bekezdésének b) pontjában foglalt feltétlen kizáró ok folytán történő elutasításáról rendelkezik, meg kell vizsgálni,
         hogy az OHIM bizonyította‑e, hogy az adott védjegy nem rendelkezik megkülönböztető képességgel.

      36      Ebben a tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy a 40/94 rendelet 7. cikke (1) bekezdésének b) pontjában hivatkozott közérdek
         nyilvánvalóan elválaszthatatlan a védjegy azon alapvető rendeltetésétől, hogy tanúsítsa a fogyasztó vagy a végső felhasználó
         számára a védjeggyel megjelölt áru vagy szolgáltatás származását, lehetővé téve számukra, hogy az összetévesztés lehetősége
         nélkül megkülönböztethessék azokat más eredetű áruktól vagy szolgáltatásoktól (lásd a SAT.1 kontra OHIM ügyben hozott, a fenti
         33. pontban hivatkozott ítélet 23. és 27. pontját, valamint a BioID kontra OHIM ügyben hozott, a fenti 33. pontban hivatkozott
         ítélet 60. pontját).

      37      A szavakból és írásjelből álló összetett védjegyek esetében, mint amilyen a jelen jogvita tárgya is, az esetleges megkülönböztető
         képességet az egyes szavak vagy elemek tekintetében lehet részben külön-külön vizsgálni, de minden esetben az alkotóelemek
         együttes vizsgálatára kell támaszkodni. Ugyanis kizárólag az a körülmény, hogy a védjegy külön-külön vizsgált elemei megkülönböztetésre
         alkalmatlanok, nem zárja ki azt, hogy az általuk alkotott szókapcsolat megkülönböztető képességgel rendelkezzék (a Campina
         Melkunie ügyben hozott, a fenti 34. pontban hivatkozott ítélet 40. és 41. pontja; a Koninklijke KPN Nederland ügyben hozott,
         a fenti 34. pontban hivatkozott ítélet 99. és 100. pontja és SAT.1 kontra OHIM ügyben hozott, a fenti 33. pontban hivatkozott
         ítélet 28. pontja).

      38      A megtámadott határozatból következik, hogy a fellebbezési tanács éppen azért utasította el a fellebbezést, mert a „számítógépes
         szoftverek” és a „számítógép-programozás” tekintetében a „map&guide” megjelölést a fogyasztó minden bizonnyal az áruk és szolgáltatások
         azonosítójaként érzékeli, nem pedig eredetjelzésként, amely lehetővé tenné adott vállalkozás áruinak és szolgáltatásainak
         a más vállalkozás áruitól és szolgáltatásitól való megkülönböztetését.

      39      Következésképpen a fellebbezési tanács – noha bemutatta, hogy nem szükséges a szóban forgó megjelölés megkülönböztető képességének
         hiányából eredő feltétlen kizáró ok vizsgálata – lényegében úgy ítélte meg, hogy a map&guide megjelölés nem megkülönböztető
         jellegű a 40/94 rendelet 7. cikke (1) bekezdésének b) pontja értelmében, mivel az érintett közönség a szóban forgó áruk és
         szolgáltatások tekintetében leíró jellegűként érzékeli.

      40      Arról kell tehát meggyőződni, hogy a fellebbezési tanács által a bejelentett megjelölés szemantikai tartalma, valamint a szóban
         forgó áruk és szolgáltatások között felállított kapcsolat kellően konkrét és közvetlen‑e ahhoz, hogy bizonyítsa, hogy e megjelölés
         az érintett vásárlóközönség tudatában lehetővé teszi ezen áruk és szolgáltatások azonnali azonosítását, és hogy leíró jellegű‑e
         (e tekintetben lásd a EuroHealth ügyben hozott, a fenti 28. pontban hivatkozott ítélet 35. és 36. pontját).

      41      E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat értelmében valamely megjelölés leíró jellege, csakúgy
         mint megkülönböztető képessége, egyrészt kizárólag az érintett áruk és szolgáltatások, másrészt az érintett vásárlóközönség
         által arról alkotott kép vonatkozásában ítélhető meg (a Procter & Gamble kontra OHIM ügyben hozott, a fenti 24. pontban hivatkozott
         ítélet 39. pontja és a Bíróság C‑64/02. P. sz., OHIM kontra Erpo Möbelwerk ügyben 2004. október 21‑én hozott ítéletének [EBHT 2004.,
         I‑10031. o.] 43. pontja).

      42      A felperes nem vitatja a fellebbezési tanács azon álláspontját, amely szerint a bejelentett védjegy árujegyzékében szereplő
         áruk és szolgáltatások tekintetében releváns közönség a nagyközönségből kikerülő átlagfogyasztókból áll. Egyébiránt, amint
         azt az OHIM kijelentette, a 40/94 rendelet 7. cikke (2) bekezdésének értelmében a célközönséget, amely tekintetében a lajstromozás
         feltétlen kizáró okát értékelni kell, az angolul tudó átlagfogyasztók alkotják, mivel a szóban forgó megjelölés angol nyelvi
         elemekből áll.

      43      E tekintetben a fellebbezési tanács bemutatta – és ezt a felperes nem is vitatta –, hogy a szóban forgó megjelölés többek
         között két angol főnévből áll („map”, illetve „guide”), amelyek jelentése térkép vagy várostérkép, illetve (úti)kalauz.

      44      A fellebbezési tanács kifejezetten úgy vélte, hogy a „map” és a „guide” szavak „és” jelentésű „&” írásjellel történő egyszerű
         összetétele nyelvtani szempontból egyáltalában nem eredeti, következésképpen az ily módon összetett szavak jelentése változatlan
         marad. A fellebbezési tanács megállapította, hogy a bejelentett védjegy egészében véve az őt alkotó elemek összességéhez képest
         nem mutat fel többletet.

      45      Ráadásul, amint azt az OHIM állítja, úgy kell vélni, hogy a map&guide szóösszetétel egészében véve nem mutat érzékelhető eltérést
         a köznyelvben használt terminológiához képest, amely eltérés megkülönböztető képességgel ruházná fel Procter & Gamble kontra
         OHIM ügyben hozott, a fenti 24. pontban hivatkozott ítélet 40. pontja szerint.

      46      Meg kell tehát állapítani, hogy a fellebbezési tanács lényegében helyesen vélte úgy, hogy a megjelölés jelentése egészében
         véve „map and guide”, azaz (város)térkép és (úti)kalauz.

      47      A map&guide megjelölés szemantikai tartalma, valamint az érintett áruk és szolgáltatások közötti kapcsolatról szólva a fellebbezési
         tanács megfontoltan állította azt, hogy e megjelölés egyes áruk („számítógépes szoftverek”) és szolgáltatások („számítógép-programozás”)
         tárgyának leírására szorítkozik. A Közösség anglofon területén ugyanis e megjelölés szolgálhat olyan számítógépes szoftverek
         jelölésére és olyan számítógép-programozási szolgáltatás tárgyának megjelölésére, amelyek (város)térképeket és (úti)kalauzokat
         kínálnak. Ebből következik, hogy a map&guide megjelölés szemantikai tartalma lehetővé teszi az érintett vásárlóközönség számára,
         hogy a megjelölést azonnal, a legcsekélyebb gondolkodás nélkül közvetlen és konkrét kapcsolatba hozza a (város)térképet és
         (úti)kalauzt kínáló számítógépes szoftverekkel és számítógép-programozási szolgáltatásokkal.

      48      Mivel a védjegybejelentés a „számítógépes szoftverek” és a „számítógép-programozás” nem differenciált kategóriájára vonatkozott,
         helyben kell hagyni a fellebbezési tanács értékelését, miszerint a védjegybejelentés az áruk és szolgáltatások egészét érinti
         (e tekintetben lásd a fenti 28. pontban hivatkozott EuroHealth-ítélet 33. pontját).

      49      A felperes állításával ellentétben az a körülmény, hogy a „számítógépes szoftverek” és a „számítógép-programozás” megjelölésű
         szolgáltatások tetszőleges témát ölelhetnek fel, nem mond ellent annak a megállapításnak, miszerint a szóban forgó megjelölés
         szemantikai tartalma a védjegybejelentéssel érintett egyes áruk és szolgáltatások tárgyát írja le. Hiszen a felperes, mikor
         azt állítja, hogy a védjegybejelentéssel érintett áruk és szolgáltatások tetszőleges témát ölelhetnek fel, hallgatólagosan
         elismeri, hogy a „számítógépes szoftverek” és a „számítógép-programozás” szolgáltatások között vannak olyanok, amelyek (város)térképeket
         és (úti)kalauzokat nyújtanak.

      50      Egyébiránt, a fellebbezési tanácséhoz hasonlatos megközelítésnek nem következménye az, amint azt a felperes állítja, hogy
         „számítógépes szoftverek” vagy „számítógép-programozás” megjelölésű szolgáltatások tekintetében nem teszi lehetővé „konkrét
         szóból” álló védjegyek lajstromozását, mivel mindig felállítható kapcsolat a megjelölés szemantikai tartalma, valamint az
         érintett áruk és szolgáltatások között. A 40/94 rendelet 7. cikke (1) bekezdésének c) pontja csakis abban az esetben zárja
         ki ilyen megjelölés lajstromozását, ha ez a kapcsolat közvetlen és konkrét.

      51      A fentiekből következik, hogy a fellebbezési tanács helyesen állapította meg, hogy az anglofon nagyközönség köréből kikerülő
         átlagfogyasztók által alkotott releváns vásárlóközönség számára a map&guide megjelölés leíró jellegű a védjegybejelentéssel
         érintett áruk és szolgáltatások tekintetében. Ennélfogva az ítélkezési gyakorlat alapján, amelynek értelmében minden leíró
         megjelölés szükségszerűen híján van a megkülönböztető képességnek (a Campina Melkunie ügyben hozott, a fenti 34. pontban hivatkozott
         ítélet 19. pontja és a Koninklijke KPN Nederland ügyben hozott, a fenti 34. pontban hivatkozott ítélet 86. pontja), a fellebbezési
         tanács helyesen állapította meg, hogy a map&guide megjelölés nem megkülönböztető jellegű.

      52      Mivel a fellebbezési tanács szerint a megtámadott határozat egyik alapja az a megállapítás, miszerint a megjelölés egészében
         véve alkalmas arra, hogy a kereskedelemben széles körben használják az érintett áruk és szolgáltatások bemutatására (a megtámadott
         határozat 15. és 16. pontja), emlékeztetni kell arra, hogy a Bíróság ítélkezési gyakorlatából következik, hogy a 40/94 rendelet
         7. cikke (1) bekezdésének b) pontját nem e kritérium alapján kell értelmezni, és az e rendelkezés mögött húzódó közérdek nem
         követeli meg, hogy az általa érintett megjelöléseket mindenki szabadon használhassa (a SAT.1 kontra OHIM ügyben hozott, a
         fenti 33. pontban hivatkozott ítélet 36. pontja).

      53      Ugyanakkor mivel a megtámadott határozat azon a helyes értékelésen nyugszik, hogy a map&guide megjelölés nem megkülönböztető
         jellegű, lévén közvetlen és konkrét kapcsolat áll fenn a szemantikai tartalma és az érintett áruk és szolgáltatások között,
         meg kell állapítani, hogy a fellebbezési tanács nem követett el hibát, amikor kimondta, hogy fennáll a map&guide lajstromozásának
         feltétlen kizáró oka.

      54      Egyébiránt a fenti 41. pontban hivatkozott ítélkezési gyakorlatból következik, hogy a védjegyek megkülönböztető képességét
         a bejelentett áruk vagy szolgáltatások szempontjából kell értékelni. Ennélfogva, a felperes álláspontjával ellentétben, az
         a körülmény, hogy az elbíráló a „szoftverrel kapcsolatos képzési rendezvények szervezése” megjelölésű szolgáltatások tekintetében
         elismerte a map&guide megjelölés megkülönböztető képességét, nem releváns ezen megjelölés megkülönböztető képességének a „számítógépes
         szoftverek” és „számítógép-programozást” magukban foglaló áruk és szolgáltatások tekintetében történő értékelése szempontjából.

      55      Végezetül – a felperes álláspontjával ellentétben – még ha igaz is, hogy az OHIM a korábbiakban engedélyezte védjegyek lajstromozását
         olyan áruk és szolgáltatások vonatkozásában, amelyekkel e védjegyek szorosabb kapcsolatban álltak, mint amilyen a map&guide
         megjelölés, valamint a bejelentett áruk és szolgáltatások között áll fenn, ebből korántsem következik, hogy a 40/94 rendelet
         egységes alkalmazása azt rendelné, hogy a fenti megjelölés közösségi védjegyként lajstromozásra kerüljön az érintett áruk
         és szolgáltatások tekintetében. Ugyanis a fellebbezési tanácsnak a megjelölés közösségi védjegyként történő lajstromozására
         vonatkozóan a 40/94 rendelet alapján meghozandó határozata nem diszkrecionális jogkörben, hanem mérlegelést nem engedő hatáskörben
         hozott határozat. Ezért a fellebbezési tanácsok határozatainak jogszerűségét kizárólag a közösségi bíróság által értelmezett
         ezen rendelet alapján kell megítélni, nem pedig az e határozatokat megelőző döntési gyakorlat alapján (lásd a BioID kontra
         OHIM ügyben hozott, a fenti 33. pontban hivatkozott ítélet 47. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot). Továbbá
         a hivatkozott védjegyek, valamint a velük kapcsolatba hozott áruk és szolgáltatások nem analógok sem a szóban forgó megjelöléssel,
         sem a jelen ügyben érintett árukkal és szolgáltatásokkal. Következésképpen, a fenti 41. pontban hivatkozott ítélkezési gyakorlatra
         tekintettel, a felperes által hivatkozott védjegyek lajstromozásának ténye nem bír relevanciával annak vizsgálatakor, hogy
         a map&guide megjelölésnek a jelen ügy tárgyát képező áruk és szolgáltatások tekintetében van‑e megkülönböztető képessége.

      56      A fentiek alapján meg kell állapítani, hogy a fellebbezési tanács helyesen állapította meg, hogy a map&guide megjelölés a
         40/94 rendelet 7. cikke (1) bekezdésének b) pontja értelmében nem bír megkülönböztető képességgel.

      57      Ebből következőleg a keresetet el kell utasítani.

       A költségekről
      58      Az Elsőfokú Bíróság eljárási szabályzata 87. cikke 2. §‑a alapján az Elsőfokú Bíróság a pervesztes felet kötelezi a költségek
         viselésére, ha a pernyertes fél ezt kérte. Mivel a felperes pervesztes lett, az alperes kérelmének megfelelően kötelezni kell
         a költségek viselésére.

      A fenti indokok alapján
      AZ ELSŐFOKÚ BÍRÓSÁG (második tanács)
      a következőképpen határozott:
      1)      Az Elsőfokú Bíróság a keresetet elutasítja.
      2)      Az Elsőfokú Bíróság a felperest kötelezi a költségek viselésére.

               Pirrung

               Meij

               Pelikánová

         Kihirdetve Luxembourgban, a 2006. október 10‑i nyilvános ülésen

               E. Coulon

                     J. Pirrung

               hivatalvezető

                     elnök

         *Az eljárás nyelve: német.


Az Elsőfokú Bíróság (kibővített negyedik tanács) február 28.-i ítélete: 2002. # Société internationale de diffusion et d'édition (SIDE) kontra az Európai Közösségek Bizottsága. # Állami támogatások. # T-155/98. sz. ügy


title: A Bíróság ítélete (ötödik tanács), 2017. október 19.#Agriconsulting Europe SA kontra Európai Bizottság.#Fellebbezés – Az Unió szerződésen kívüli felelőssége – Szolgáltatásnyújtásra irányuló közbeszerzési szerződés – Operatív műszaki támogatás a »Mezőgazdasági termelékenység és fenntarthatóság« elnevezésű európai innovációs partnerség megvalósítását szolgáló hálózati mechanizmus létrehozása és működtetése céljából – Valamely ajánlattevő ajánlatának elutasítása – Kirívóan alacsony összegű árajánlat – Kontradiktórius eljárás.#C-198/16. P. sz. ügy.

text:
         A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (ötödik tanács)
      2017. október 19. (
            *1
         )
      „Fellebbezés – Az Unió szerződésen kívüli felelőssége – Szolgáltatásnyújtásra irányuló közbeszerzési szerződés – Operatív műszaki támogatás a »Mezőgazdasági termelékenység és fenntarthatóság« elnevezésű európai innovációs partnerség megvalósítását szolgáló hálózati mechanizmus létrehozása és működtetése céljából – Valamely ajánlattevő ajánlatának elutasítása – Kirívóan alacsony összegű árajánlat – Kontradiktórius eljárás”
      A C‑198/16. P. sz. ügyben,
      az Agriconsulting Europe SA (székhelye: Brüsszel [Belgium], képviseli: R. Sciaudone avvocato)
      fellebbezőnek
      az Európai Unió Bírósága alapokmányának 56. cikke alapján 2016. április 8‑án benyújtott fellebbezése tárgyában,
      a másik fél az eljárásban:
      az Európai Bizottság (képviselik: L. Di Paolo és F. Moro, meghatalmazotti minőségben, kézbesítési cím: Luxembourg)
      alperes az elsőfokú eljárásban,
      A BÍRÓSÁG (ötödik tanács),
      tagjai: J. L. da Cruz Vilaça (előadó) tanácselnök, E. Levits, A. Borg Barthet, M. Berger és F. Biltgen bírák,
      főtanácsnok: M. Szpunar,
      hivatalvezető: A. Calot Escobar,
      tekintettel az írásbeli szakaszra,
      tekintettel a főtanácsnok meghallgatását követően hozott határozatra, miszerint az ügy elbírálására a főtanácsnok indítványa nélkül kerül sor,
      meghozta a következő
      Ítéletet

               1

               Fellebbezésével az Agriconsulting Europe SA (a továbbiakban: Agriconsulting) az Európai Unió Törvényszéke 2016. január 28‑i Agriconsulting Europe kontra Bizottság ítéletének (T‑570/13, a továbbiakban: megtámadott ítélet, EU:T:2016:40) hatályon kívül helyezését kéri, amely ítéletben a Törvényszék megtagadta az Európai Unió kötelezését azon károk megtérítésére, amelyek az Agriconsultingot a Bizottság által az „Operatív műszaki támogatás a »Mezőgazdasági termelékenység és fenntarthatóság« elnevezésű európai innovációs partnerség megvalósítását szolgáló hálózati mechanizmus létrehozása és működtetése céljából” című közbeszerzési eljárás (AGRI‑2012‑PEI‑01) keretében állítólagosan elkövetett szabálytalanságok következtében érték.

         Jogi háttér

               2

               A 2007. április 23‑i 478/2007/EK, Euratom bizottsági rendelettel (HL 2007. L 111., 13. o.) módosított, az Európai Közösségek általános költségvetésére alkalmazandó költségvetési rendeletről szóló 1605/2002/EK, Euratom tanácsi rendelet végrehajtására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló, 2002. december 23‑i 2342/2002/EK, Euratom bizottsági rendelet (HL 2002. L 357., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 1. fejezet, 4. kötet, 145. o.; helyesbítés: HL 2005. L 345., 35. o.; a továbbiakban: 2342/2002 rendelet) „Kirívóan alacsony árajánlat” címet viselő 139. cikkének (1) bekezdése kimondja:
               „Amennyiben egy adott szerződéssel kapcsolatban az árajánlat kirívóan alacsonynak tűnik, úgy az ajánlatkérő az ajánlat kizárólag ilyen okból történő elutasítását megelőzően írásban bekéri az ajánlat általa lényegesnek tartott elemeire vonatkozó részletes adatokat, és a felek megfelelő meghallgatását követően ellenőrzi azokat, figyelembe véve a kapott magyarázatokat. Az említett pontosítások különösen érinthetik a szolgáltatás végrehajtásának helye szerint hatályban lévő munkavédelmi és munkakörülményekre vonatkozó rendelkezések tiszteletben tartását.
               […]”

               3

               A 2342/2002 rendelet „Az ajánlatokat és a részvételi kérelmeket értékelő bizottság” címet viselő 146. cikke a (4) bekezdésében kimondja:
               „A [139.] cikkben említett, kirívóan alacsony árajánlatok esetében az értékelő bizottság bekéri az árajánlat összeállításával kapcsolatos valamennyi lényeges információt.”

         A jogvita előzményei

               4

               A megtámadott ítélet 1–22. pontja a következőképpen fejti ki a jogvita alapját képező tényállást:

                        „1.

                        Az Európai Unió Hivatalos Lapja kiegészítésének 2012. augusztus 7‑i számában (HL 2012/S 61–150–249926) közzétett közbeszerzési eljárást megindító hirdetménnyel az Európai Bizottság megindította az AGRI‑2012‑PEI‑01 elnevezésű, a „Mezőgazdasági termelékenység és fenntarthatóság elnevezésű európai innovációs partnerség megvalósítása céljából hálózat létrehozására irányuló” közbeszerzési eljárást (a továbbiakban: közbeszerzési eljárás).

                        2.

                        Az eljárásra vonatkozó ajánlattételi dokumentáció (a továbbiakban: ajánlattételi dokumentáció) 1. pontja értelmében a nyertes ajánlattevőnek az a feladata, hogy hozzájáruljon a partnerségi hálózat létrehozásához és irányításához, amely hálózat a mezőgazdasági ágazatban innovációval és innovatív megközelítésekkel foglalkozó olyan szereplőkből áll és olyan szereplők számára nyitott, mint például a mezőgazdasági termelők, a kutatók, a tanácsadók, a vállalkozások, a nem kormányzati szervezetek, valamint a közszféra szervezetei. A nyertes ajánlattevő felelős a hálózat mechanizmusának létrehozásáért és működésének biztosításáért, amely egyrészt az eljárást megindító hirdetményben megjelölt feladatok végrehajtására a nyertes ajánlattevő által megbízott személyekből, másrészt azon helyszínből áll, ahol e személyek dolgoznak, illetve szolgáltatásaikat nyújtják (a továbbiakban: információs pont).

                        3.

                        A pályázat nyertesének feladatait az ajánlattételi dokumentáció 2. pontja határozza meg. E feladatokat kilenc elsődleges feladat alkotta, nevezetesen: az első, a feladattal megbízott személyzet irányítása és az információs pont irányítása, a második a partnerségi hálózat animációja, a harmadik a kommunikációs eszközök üzembe helyezése és fejlesztése, a negyedik egy komplett adatbank naprakésszé tétele és karbantartása, az ötödik a külső szakértők jegyzékének létrehozása, a hatodik a koordinációs és információcserével kapcsolatos tevékenységek végzése, a hetedik a helyi szereplők kutatási szükségleteinek felmérése, a nyolcadik az éves munkaprogram kidolgozása, a kilencedik információk és dokumentumok archiválása, leltározásának kezelése és megőrzése. Az ajánlattételi dokumentáció megjelölte az elsődleges feladatok teljesítéséhez szükséges személyzet minimális létszámát, e tekintetben előírva, hogy a feladatokkal megbízott személyzetnek legalább „tíz, teljes munkaidő egyenértéknek” megfelelő személyből kell állnia, akik közül legalább hat személynek állandó jelleggel alkalmazásban kell állnia.

                        4.

                        Ezenfelül az ajánlattételi dokumentáció 27 kiegészítő feladatot is előírt, amelyek végrehajtására a Bizottság évenkénti kérelme alapján kerül sor, évente legalább három és legfeljebb tíz feladat erejéig, úgy értve, hogy a 24., a 26. és a 27. sz. feladatot illetően ezeket legalább az első év során kell kérni. A kiegészítő feladatok magukban foglalják a szakértői csoportok szervezését, tehát olyan, szakértőkből álló csoportokét, amelyek az elsősorban az európai innovációs tervet tanulmányozzák és vitatják meg (1–6. sz. kiegészítő feladat), kiegészítő műhelyviták szervezését (7–9. sz. kiegészítő feladat), „helyszíni” napok szervezését (10–13. sz. kiegészítő feladat), kiegészítő szemináriumok szervezését (14–17. sz. kiegészítő feladat), az operatív csoportok munkájának értékelését (18–20. sz. kiegészítő feladat), konferenciák szervezését (21. sz. kiegészítő feladat), a szakértői csoportok, a műhelyek és a szemináriumok résztvevői utazásának és elszállásolásának megszervezését (22. sz. kiegészítő feladat), a tagállamokba irányuló missziók megvalósítását (23. sz. kiegészítő feladat), szakértői lista létrehozását (24. sz. kiegészítő feladat), az információs pont bezárását (25. sz. kiegészítő feladat), információs pont létrehozását (26. sz. kiegészítő feladat), valamint valamennyi vonatkozó projekt felmérését adatbank készítése céljából (27. sz. kiegészítő feladat).

                        5.

                        Az ajánlattételi dokumentáció rendelkezéseinek értelmében a nyertes ajánlattevőnek az elegendő személyi állományról is gondoskodnia kell a célból, hogy az elsődleges feladatokon túl, a feladatokkal megbízott személyek teljesíthessék a 24. és a 27. sz. kiegészítő feladat jogcímén előírt azon feladatokat, amelyeket a szerződés első éve során kell megvalósítani.

                        6.

                        Az ajánlattételi dokumentáció 6. pontja értelmében a szerződést tíz hónapos időtartamra kötik, amely időszak legfeljebb tizenkét hónapra megújítható. E dokumentáció évenként maximálisan 2500000 euró összegű költségvetést írt elő az elsődleges feladatok és a kiegészítő feladatok együttes végrehajtására, mivel az éves költségvetés 1400000 euró volt az elsődleges feladatok, illetve 1500000 euró a kiegészítő feladatok tekintetében.

                        7.

                        Az ajánlattételi dokumentáció 7.5 pontja értelmében a közbeszerzési eljárás először is az ajánlatok kizárási szempontok alapján történő vizsgálatának szakaszából áll, amelyet az ajánlatok kiválasztási szempontok alapján történő vizsgálatának szakasza követ, másodsorban az ajánlatok odaítélési szempontok alapján történő vizsgálatának szakaszából (minőségi értékelés és az ár értékelése), valamint, harmadsorban, a szerződésnek a gazdaságilag legelőnyösebb ajánlat szempontja alapján történő odaítélése szakaszából állt. A Bizottság által alkalmazott kizárási, kiválasztási és odaítélési szempontokat az ajánlattételi dokumentáció 9. pontja tartalmazta.

                        8.

                        A Bizottság öt ajánlatot kapott, amelyek között a felperes ajánlata is szerepelt. Valamennyi ajánlattevő sikeresen teljesítette a közbeszerzési eljárás első, ajánlatuknak a kizárási és a kiválasztási szempontok alapján történő vizsgálatából álló szakaszát, és bejutottak az eljárás második, ajánlatuknak a következő négy odaítélési szempont alapján történő vizsgálatából álló szakaszába:

                                 –

                                 1. sz. odaítélési szempont: a tudomány és a gyakorlat közötti kapcsolat megközelítése;

                                 –

                                 2. sz. odaítélési szempont: az elsődleges és a kiegészítő feladatok végrehajtására vonatkozó megközelítés;

                                 –

                                 3. sz. odaítélési szempont: a feladatok gyakorlati megszervezése;

                                 –

                                 4. sz. odaítélési szempont: a brüsszeli (Belgium) székhelyű információs pont létrehozása.

                        9.

                        Az eljárás második szakaszának keretében csak két ajánlattevő, nevezetesen a felperes és a Vlaamse Landmaatschappij (a továbbiakban: VLM) érte el az ajánlattételi dokumentációban előírt minimális pontszámot az odaítélési szempontok tekintetében. E két ajánlattevő bejutott tehát áraik értékelésének szakaszába, amely árak a felperes tekintetében 1320112,63 eurót, a VLM tekintetében pedig 2316124,83 eurót tettek ki.

                        10.

                        Az értékelő bizottság 2012. november 20‑i jegyzőkönyvéből kitűnik, hogy a felperest az első helyre sorolták, és azelőtt, hogy kétségek ébredtek volna ajánlata kirívóan alacsony jellegét illetően, az értékelő bizottság arra a következtetésre jutott, hogy a felperestől a kiegészítő feladatok árára vonatkozó felvilágosításokat kell kérni.

                        11.

                        2012. november 22‑i levelében a Bizottság tájékoztatta a felperest, hogy az értékelő bizottság megállapította, hogy a kiegészítő feladatok tekintetében megadott árak kirívóan alacsonyak. A Bizottság részletes magyarázatokat kért a felperestől az 1–21. sz., valamint a 25. sz. kiegészítő feladat tekintetében ajánlott árak számításáról, megjegyezve, hogy a felperes ajánlata elutasításra kerülhet, ha a magyarázatok nem meggyőzőek.

                        12.

                        2012. november 29‑i levelében a felperes válaszolt a Bizottság információkérésére, általános magyarázatokkal szolgált, és megküldte a kiegészítő feladatokra vonatkozó árajánlatainak kialakításánál tekintetbe vett költségek jegyzékét.

                        13.

                        A felperes ajánlatának értékelésére vonatkozó 2012. december 19‑i jegyzőkönyvből kitűnik, hogy az értékelő bizottság megvizsgálta a felperes magyarázatait, és elsősorban azt állapította meg, hogy a személyzetet illetően az ajánlattételi dokumentáció követelményeinek meg nem felelő keresztalkalmazások vannak az elsődleges feladatok és a kiegészítő feladatok között. A bizottság tehát módosította a felperes ajánlatának pontszámát a 3. sz. odaítélési szempont tekintetében, és a pontszámot 11,8 pontról 7 pontra csökkentette, a megkövetelt pontszám ugyanakkor 15‑ből 7,5 pont volt. Az értékelő bizottság tehát értékelését oly módon zárta le, hogy egyrészt megerősítette a felperes ajánlatának kirívóan alacsony jellegére vonatkozó véleményét, másrészt pedig a felperes által szolgáltatott új információk alapján megállapította, hogy ajánlata már nem éri el az ajánlattételi dokumentációban megkövetelt minimális pontszámot a 3. sz. odaítélési szempont vonatkozásában. Következésképpen az értékelő bizottság azt javasolta, hogy a szerződést a VLM‑nek ítéljék oda.

                        14.

                        2013. március 25‑i levelében a Bizottság tájékoztatta a felperest, hogy ajánlatát elutasították azon okból, hogy a 3. sz. odaítélési szempontot illetően nem érte el a megkövetelt minimális pontszámot, továbbá ajánlatát kirívóan alacsonynak minősítették a bizonyos kiegészítő feladatok végrehajtása tekintetében ajánlott árak vonatkozásában. Ugyanezen a napon a Bizottság úgy döntött, hogy a VLM számára ítéli oda a szerződést.

                        15.

                        2013. március 26‑i levelében a felperes a nyertes ajánlattevő nevét kérte, valamint ajánlatának jellemzőit és előnyeit. A Bizottság 2013. március 27‑i levelében adta meg számára a kért felvilágosítást.

                        16.

                        2013. március 29‑i levelében a felperes további, ajánlatának értékelésére vonatkozó felvilágosításokat kért a Bizottságtól. A Bizottság 2013. április 10‑i levelében válaszolt a felperesnek.

                        17.

                        2013. április 12‑i levelében a felperes azt rótta fel az ajánlatkérő hatóságnak, hogy az nem közölte az első és a második szempont értékelésére vonatkozó szükséges felvilágosításokat, a pénzügyi ajánlat felbontását követően módosította műszaki értékelését, nem megfelelően értékelte a csoportvezetőnek és helyettesének a kiegészítő feladatokban való részvételét, és téves következtetéseket vont le a VLM ajánlatát illetően.

                        18.

                        Az ugyanezen a napon a Bizottságnak küldött levelében a felperes a Bizottságtól hozzáférést kért az értékelő bizottság jegyzőkönyvéhez és a nyertes ajánlattevő ajánlatához az Európai Parlament, a Tanács és a Bizottság dokumentumaihoz való nyilvános hozzáférésről szóló, 2001. május 30‑i 1049/2001/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2001. L 145., 43. o.; magyar nyelvű különkiadás 1. fejezet, 3. kötet, 331. o.) 6. cikkére hivatkozva.

                        19.

                        2013. április 29‑i első levelében a Bizottság tájékoztatta a felperest, hogy rövidesen megküldi számára az értékelő bizottság jegyzőkönyvét. Ugyanezen a napon kelt második levelében a Bizottság a felperes hozzáférés iránti kérelmére adott válaszként megküldte a 2012. november 20‑i értékelési jegyzőkönyv részleges másolatát, az ajánlatának végső értékelésére vonatkozó 2012. december 19‑i jegyzőkönyvet, valamint a 2013. február 6‑i átfogó értékelési jegyzőkönyvet. A Bizottság ezzel szemben megtagadta, hogy megküldje a felperesnek a nyertes ajánlattevő ajánlatát, az érintett vállalkozás kereskedelmi érdekeinek védelmére hivatkozva az 1049/2001 rendelet 4. cikkének (2) bekezdése alapján.

                        20.

                        2013. május 13‑i levelében a felperes megerősítő kérelmet nyújtott be az 1049/2001 rendelet 7. cikkének megfelelően. 2013. május 14‑i második levelében a Bizottság a levél átvételét visszaigazolta, és kijelentette, hogy tizenöt munkanapon belül ad választ.

                        21.

                        2013. május 13‑i másik levelében a felperes vitatta a Bizottságnak a 2013. április 29‑i levélben kifejtett álláspontját, amelyet elégtelennek ítélt. 2013. május 31‑i levelében a Bizottság azt válaszolta, hogy a felperesnek rendelkezésére áll a közbeszerzési eljárásra vonatkozó azon teljes dokumentáció, amelynek alapján az odaítélésre vonatkozó határozatot hozták, és utalt 2013. április 29‑i levelére is.

                        22.

                        A hozzáférés iránti megerősítő kérelmet illetően a Bizottság 2013. június 4‑i levelében közölte a felperessel, hogy a válaszadásra nyitva álló határidőt 2013. június 26‑ig meghosszabbítja. 2013. június 26‑án a Bizottság tájékoztatta a felperest, hogy a fent hivatkozott határidőn belül nem képes választ adni a megerősítő kérelemre. 2013. július 4‑i levelében a felperes választ kért a hozzáférés iránti megerősítő kérelmére, amely levélre a Bizottság 2013. július 9‑én válaszolt, és arról tájékoztatta a vállalkozást, hogy a választ néhány napon belül megküldi számára. 2013. július 17‑i levelében a Bizottság válaszolt a felperes hozzáférés iránti megerősítő kérelmére, és megerősítette azon korábbi döntését, miszerint az értékelési jegyzőkönyvben szereplő bizonyos információkat továbbra sem tár fel, és nem engedélyezi a hozzáférést a nyertes ajánlattevő ajánlatához az 1049/2001 rendelet 4. cikke (1) bekezdésének b) pontja, valamint 4. cikke (2) bekezdésének első francia bekezdése értelmében.”

         A Törvényszék előtti eljárás és a megtámadott ítélet

               5

               A Törvényszék Hivatalához 2013. október 25‑én benyújtott keresetlevelével az Agriconsulting keresetet terjesztett elő, amely arra irányul, hogy először is a Bizottságot kötelezzék a VLM ajánlattevő ajánlatának vele való közlésére, másodszor a Bizottságot kötelezzék arra, hogy az EUMSZ 268. és EUMSZ 340. cikk alapján fizessen kártérítést a Bizottság által a közbeszerzési eljárás keretében állítólagosan elkövetett szabálytalanságokkal neki okozott károk megtérítésére. A megtámadott ítélettel a Törvényszék a keresetet teljes egészében elutasította.

         A felek kérelmei a Bíróság előtt

               6

               Az Agriconsulting azt kéri, hogy a Bíróság:

                        –

                        helyezze hatályon kívül a megtámadott ítéletet és utalja vissza az ügyet a Törvényszék elé, hogy az a Bíróság útmutatásainak megfelelően hozzon új határozatot;

                        –

                        a Bizottságot kötelezze a jelen eljárás és az elsőfokú eljárás költségeinek viselésére.

               7

               A Bizottság azt kéri, hogy a Bíróság:

                        –

                        teljes egészében utasítsa el a fellebbezést;

                        –

                        kötelezze a felperest a fellebbezési eljárás költségeinek viselésére.

         A fellebbezésről

               8

               Az Agriconsulting fellebbezése alátámasztására négy jogalapra hivatkozik.

         Az első jogalapról
      A felek érvei

               9

               Két részre osztott első jogalapjában az Agriconsulting azt rója fel a Törvényszéknek, hogy a megtámadott ítélet 46. pontjában úgy ítélte meg, hogy nincs közvetlen okozati összefüggés az ajánlatának az 1. és 2. sz. odaítélési szempontokra tekintettel történő értékelése során állítólagosan elkövetett jogsértések és a keresetében hivatkozott különféle károk között.

               10

               E jogalap első részében az Agriconsulting azzal érvel, hogy a Törvényszék eltorzította és elferdítette az okozati összefüggésre vonatkozó érveit. Ugyanis ellentétben azzal, amit a Törvényszék a megtámadott ítélet 42. és 43. pontjában megállapított, az Agriconsulting keresetében el kívánta választani egymástól egyrészt az esély elvesztéséből és a közbeszerzési eljárásban való részvétel költségeiből eredő kárt, másrészt az ajánlata elutasításának kérdését. E tekintetben a keresetlevél 105. pontjából és az elsőfokú eljárásban benyújtott válasz 3. pontjából egyértelműen kitűnik, hogy az esély elvesztése és a részvétel költségei a fellebbező számára megtéríthető károknak minősülnek, függetlenül a szerződés elnyerése bizonyosságának kérdésétől.

               11

               Első jogalapjának második részében az Agriconsulting előadja, hogy a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot amikor a megtámadott ítélet 43–45. pontjában azt állapította meg, hogy az 1. és 2. sz. odaítélési szempontok tekintetében hivatkozott jogsértések nem alapozhatnak meg kártérítést, mivel a fellebbező ajánlatának elutasítása az értékelő bizottság 3. sz. odaítélési szempontra vonatkozó értékelésének és ezen ajánlat kirívóan alacsony jellegének volt az eredménye. Ezáltal a Törvényszék a kártérítés iránti kérelmet a jogsértés azon eseteire korlátozta, amelyek bizonyosan hatással vannak a szerződés odaítélésére, holott ezen ítélkező testület ítélkezési gyakorlata szerint a közbeszerzési eljárást érintő, a kérdéses szerződés az ajánlattevő számára történő odaítélésének lehetőségét befolyásoló bármely szabálytalanság kártérítési jogosultságot keletkeztet.

               12

               A Bizottság úgy véli, hogy az első jogalap megalapozatlan.

         A Bíróság álláspontja

               13

               Emlékeztetni kell arra, hogy a Törvényszék a megtámadott ítélet 41. pontjában először is kimondta, hogy az 1. és 2. sz. odaítélési szemponttal kapcsolatos szabálytalanságokat illetően az Agriconsulting kétféle kárra hivatkozott, az esély elvesztésére és az ajánlati felhívásban való részvétel költségeire. Ezután, ezen ítélet 42. pontjában a Törvényszék a következőképpen foglalta össze az Agriconsulting érvelését: „[a] felperes azt állítja, hogy az okozati összefüggésre vonatkozó feltétel azon okból teljesül, hogy ajánlatát az első helyre rangsorolták, és oda kellett volna ítélni számára a szerződést, ha a hivatkozott jogsértésekre nem került volna sor.” Végül az említett ítélet 43–46. pontjában a Törvényszék választ adott az így összefoglalt érvelésre, lényegében azt mondva ki, hogy a hivatkozott jogsértések nem mutattak közvetlen okozati összefüggést a fellebbező által hivatkozott károkkal.

               14

               Ami az első jogalapnak az Agriconsulting érveinek Törvényszék általi állítólagos eltorzítására vonatkozó első részét illeti, először is rá kell mutatni arra, hogy a keresetlevél 102. pontjában az Agriconsulting az egyrészt a közbeszerzési eljárásban állítólagosan elkövetett jogsértések, másrészt az esélyének elvesztése közötti okozati összefüggést érintő magyarázatként előadta, hogy az esély említett elvesztése „az értékelő bizottság azon döntésének közvetlen következménye, hogy csökkentette a 3. sz. odaítélési szempontra vonatkozó pontszámot, és az ajánlatot kirívóan alacsonynak minősítette”.

               15

               Emellett a fellebbező keresetlevelének 76. és 79. pontjában azzal érvelt, hogy az esély állítólagos elvesztése abban nyilvánult meg, hogy az ajánlatát az első helyre rangsorolták, és jogellenesen megfosztották a szerződés odaítélésétől.

               16

               Következésképpen a megtámadott ítélet 42. pontjában a Törvényszék nem torzította el a fellebbezőnek a hivatkozott jogsértések és az esély állítólagos elvesztése közötti okozati összefüggésre vonatkozó érveit. Éppen ellenkezőleg, a Törvényszék azokat a keresetlevélben foglaltaknak megfelelően vette át.

               17

               E következtetést nem vonhatja kétségbe a keresetlevél 105. pontja sem, amelyre az Agriconsulting nem hivatkozhat hasznosan az esély állítólagos elvesztésére vonatkozó érvelése tartalmának alátámasztására. Ugyanis az e pontban szereplő magyarázatok nyilvánvalóan nem e tárgyra vonatkoznak, mivel a fellebbező a Törvényszék ítélkezési gyakorlatában a közbeszerzési eljárásban való részvétel költségeinek megtérítésével kapcsolatban előírt feltételeket említi. Az említett pont egyébként a keresetlevélnek „A szóban forgó közbeszerzési eljárásban való részvétel költségei alkotta kárral kapcsolatos okozati összefüggés” című szakaszában szerepel.

               18

               A fellebbező nem hivatkozhat az elsőfokú eljárásban benyújtott válasz 3. pontjában szereplő magyarázatokra sem. Abban ugyanis a fellebbező annak megismétlésére szorítkozott, amit a keresetlevél 105. pontjában a Törvényszéknek a közbeszerzési eljárásban való részvétel költségeinek megtérítésére vonatkozó ítélkezési gyakorlataként előadott, közbevetve, hogy az 1. és 2. sz. odaítélési szempontokra vonatkozó állítólagos jogsértések nem csupán a kár e részét „támasztják alá”, hanem az esély elvesztését is, azonban e tekintetben nem szolgált további magyarázattal. Az említett 3. pont tehát legfeljebb pontosítja az e jogsértésekkel kapcsolatban említett károkat.

               19

               Másodsorban, ami az Agriconsultingnak az egyrészt a hivatkozott jogsértések, másrészt a közbeszerzési eljárásban való részvétel költségei alkotta kár közötti okozati összefüggésre vonatkozó érveit illeti, meg kell jegyezni, hogy a Törvényszék lényegében a megtámadott ítélet 112–117. pontjában nyilatkozott e költségek megtérítéséről. Márpedig a fellebbező fellebbezésében nem állítja, hogy érveinek a megtámadott ítélet 42. pontjában a Törvényszék általi állítólagos elferdítése vagy eltorzítása hibássá tenné az említett pontokban szereplő elemzést. A fellebbező tehát úgy hivatkozik elferdítésre, hogy nem fejti ki, milyen következményeket von le abból. Ennyiben az első jogalap első része hatástalan.

               20

               Ebből következik, hogy az említett első rész részben nyilvánvalóan megalapozatlan, részben hatástalan.

               21

               Ami az első jogalapnak a jelen ítélet 11. pontjában összefoglalt második részét illeti, elegendő arra rámutatni, hogy a megtámadott ítélet 43. és 45. pontjában a Törvényszék nem elvont és általános módon mondta ki, hogy a közbeszerzési eljárást érintő jogellenességek – mint amilyenekre az Agriconsulting az 1. és 2. sz. odaítélési szemponttal összefüggésben hivatkozott – soha nem keletkeztethetnek kártérítéshez való jogot az ajánlattevő számára. A jelen ügyben a Törvényszék csupán az adott ügy tényállását megvizsgálva konkrétan értékelte, hogy létezik‑e ilyen jog a fellebbező által az okozati összefüggéssel kapcsolatban előadott érvekre tekintettel.

               22

               Összefoglalva, e rész a Törvényszék által az okozati összefüggéssel kapcsolatban elvégzett ténybeli értékelést kérdőjelezi meg, ami az elferdítés esetét kivéve nem tartozik a Bíróság hatáskörébe. Márpedig, mivel a fellebbező a jelen ítélet 14–19. pontjában kifejtett okokból nem tudta alátámasztani érveinek elferdítését, az említett rész elfogadhatatlan.

               23

               Figyelemmel a fenti megfontolásokra, az első jogalapot teljes egészében el kell utasítani.

         A második jogalapról
      A felek érvei

               24

               Második jogalapjának első részében az Agriconsulting azzal érvel, hogy a megtámadott ítélet 56–62. pontjában a Törvényszék elferdítette az értékelő bizottság értékelését és megszegte indokolási kötelezettségét.

               25

               Ugyanis, ahogyan az a végleges értékelő jelentésből kitűnik, az értékelő bizottság a felperes ajánlatának megbízhatóságát kizárólag a kiegészítő feladatokra javasolt árra tekintettel értékelte. Márpedig a Törvényszék a megtámadott ítélet 56. és 57. pontjában elismerte e tényt, majd azt a következtetést vonta le, hogy a bizottság az ajánlatot a maga egészében vette figyelembe. A Törvényszék érvelése e tekintetben hiányos, következetlen és megalapozatlan, mivel semmilyen konkrét bizonyítékon nem alapul, megsértve az onus probandi incumbit ei qui dicit szabályát.

               26

               A második jogalap második részében az Agriconsulting az előző pontban kifejtettekhez hasonló indokok alapján arra hivatkozik, hogy a Törvényszék a saját indokolásával helyettesítette az értékelő bizottság indokolását és elferdítette az eljárási iratokat.

               27

               A Bizottság elsődlegesen azzal érvel, hogy a második jogalap elfogadhatatlan, másodlagosan pedig azzal, hogy e jogalap megalapozatlan.

         A Bíróság álláspontja

               28

               Második jogalapjának két részével, melyeket együttesen kell vizsgálni, az Agriconsulting azt rója fel a Törvényszéknek, hogy elferdítette „az értékelő bizottság értékelését”, a saját értékelésével helyettesítette az értékelő bizottság értékelését és hiányos, ellentmondásos, valamint nem alátámasztott indokolást adott. Ezen érvelést úgy kell értelmezni, hogy a fellebbező lényegében azzal érvel egyrészt, hogy a Törvényszék elferdítette a Bizottság 2013. március 25‑i levelét és a végleges értékelő jelentést, másrészt megszegte indokolási kötelezettségét.

               29

               E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy a megtámadott ítélet 55. pontjában a Törvényszék a Bíróság ítélkezési gyakorlatát idézte, amely szerint valamely ajánlat kirívóan alacsony jellegét az ajánlat összeállítása és a szóban forgó szolgáltatás viszonylatában kell értékelni (lásd analógia útján: 2014. december 18‑iData Medical Service ítélet, C‑568/13, EU:C:2014:2466, 50. pont). Ezt követően a megtámadott ítélet 56. pontjában a Törvényszék összefoglalta a Bizottság 2013. március 25‑i levelének tartalmát, amelyben ezen intézmény tájékoztatta a felperest, hogy elutasították az ajánlatát, valamint a végleges értékelő jelentés tartalmát. Ezen ítélet 57. pontjában a Törvényszék megállapította, hogy azok a rendellenességek, amelyek az értékelő bizottságot azon következtetés levonására késztették, hogy a fellebbező ajánlata kirívóan alacsony, konkrétan bizonyos kiegészítő feladatokkal voltak kapcsolatosak. Mindazonáltal az említett ítélet 58–61. pontjában a Törvényszék többek között megállapította, hogy tekintettel a kiegészítő feladatok gazdasági és pénzügyi jelentőségére a szóban forgó közbeszerzési szerződés összegén belül, a rendellenességek alkalmasak voltak arra, hogy az Agriconsulting ajánlatát teljes egészében nem megfelelővé tegyék. A Törvényszék ugyanezen ítélet 62. pontjában arra következtetett, hogy az értékelő bizottság az Agriconsulting ajánlatának kirívóan alacsony jellegére vonatkozó értékelését az ajánlat összeállításához és a szóban forgó szolgáltatáshoz viszonyítva végezte, az említett szolgáltatás szempontjából releváns összetevőkre figyelemmel.

               30

               Ezzel együtt először is a bizonyítékok Törvényszék általi esetleges elferdítését illetően emlékeztetni kell arra, hogy az ilyen elferdítésnek nyilvánvalóan ki kell tűnnie az ügy irataiból, anélkül hogy szükség lenne a tényállás és a bizonyítékok újbóli értékelésére (2014. november 20‑iIntra‑Presse kontra Golden Balls ítélet, C‑581/13 P és C‑582/13 P, nem tették közzé, EU:C:2014:2387, 39. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat; 2016. október 26‑iWestermann Lernspielverlage kontra EUIPO ítélet, C‑482/15 P, EU:C:2016:805, 36. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).

               31

               Mindazonáltal a jelen ügyben a bizonyítékok elferdítésének ürügyén az Agriconsulting valójában a tények újbóli értékelését kívánja elérni, ami a fellebbezés szakaszában nem tartozik a Bíróság hatáskörébe (lásd analógia útján: 2010. szeptember 2‑iCalvin Klein Trademark Trust kontra OHIM ítélet, C‑254/09 P, EU:C:2010:488, 49. pont; 2015. március 19‑iMEGA Brands International kontra OHIM ítélet, C‑182/14 P, EU:C:2015:187, 47. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).

               32

               Ugyanis az Agriconsulting nem állítja, hogy a Bizottság 2013. március 25‑i levelének és a végleges értékelő jelentés Törvényszék általi olvasata bármilyen tárgyi pontatlanságot tartalmazna. A felperes elismeri, hogy a Törvényszék pontosan foglalta össze ezek tartalmát a megtámadott ítélet 56. pontjában. A fellebbező inkább azt vitatja, ahogyan a Törvényszék ezen ítélet 57–61. pontjában e dokumentumok tartalmát azok összefüggéseire tekintettel értékelte, ideértve a szóban forgó közbeszerzési szerződés összegén belül a kiegészítő feladatok gazdasági és pénzügyi jelentőségét, valamint az abból levont következtetést, mely szerint a kimutatott rendellenességek alkalmasak voltak arra, hogy az Agriconsulting ajánlatát teljes egészében megbízhatatlanná tegyék.

               33

               Következésképpen a második jogalap ennyiben elfogadhatatlan.

               34

               Másodszor, ami az Agriconsulting azon állításait illeti, melyek szerint a Törvényszék nem tett eleget indoklási kötelezettségének, rá kell mutatni, hogy azon kérdés, hogy a Törvényszék ítéletének indokolása ellentmondó vagy hiányos‑e, jogi kérdésnek minősül, és mint ilyenre, a fellebbezés keretében lehet rá hivatkozni (2009. július 16‑iDer Grüne Punkt – Duales System Deutschland kontra Bizottság ítélet, C‑385/07 P, EU:C:2009:456, 71. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).

               35

               Mindazonáltal azt állítva, hogy a megtámadott ítélet indokolása ellentmondásos, az Agriconsulting ismét az ügy tényállásának újbóli értékelését kívánja elérni. Ugyanis a megtámadott ítélet 57. pontjában szereplő azon megállapítás, amely szerint „azok a rendellenességek […] konkrétan bizonyos kiegészítő feladatokkal kapcsolatosak” önmagában nem összeegyeztethetetlen az ezen ítélet 62. pontjában szereplő következtetéssel, mely szerint „az értékelő bizottság értékelését az ajánlat összeállításához és a szóban forgó szolgáltatáshoz viszonyítva végezte”. Valójában a fellebbező az említett ítélet 58–61. pontjában szereplő ténybeli értékelést vitatja, amely a Törvényszéket e megállapításra és e következtetés levonására vezette.

               36

               Ami az indokolásnak a fellebbező által hivatkozott hiányosságát illeti, a megtámadott ítélet 57–61. pontjában szereplő és a jelen ítélet 29. pontjában említett megállapításokból következik, hogy a Törvényszék a jogilag megkövetelt módon indokolta a megtámadott ítélet 62. pontjában szereplő azon következtetést, amely szerint az értékelő bizottság a 2014. december 18‑iData Medical Service ítéletből (C‑568/13, EU:C:2014:2466) következő ítélkezési gyakorlatnak megfelelően járt el.

               37

               Ebből következik, hogy a fellebbező második jogalapját mint részben elfogadhatatlant, részben pedig megalapozatlant teljes egészében el kell utasítani.

         A harmadik jogalapról
      A felek érvei

               38

               Harmadik jogalapjának első részében az Agriconsulting azzal érvel, hogy a Törvényszék a megtámadott ítélet 64–69. pontjában eltorzította és elferdítette a keresetlevelet. Ugyanis, míg a fellebbező az ajánlat kirívóan alacsony jellegének értékelése során az értékelő bizottság által használt referenciaárak és ‑költségek önkényes, észszerűtlen, szubjektív és meghatározatlan jellegére hivatkozott (a továbbiakban: gazdasági referenciatényezők), addig a Törvényszék nem nyilatkozott ezek megalapozottságáról. A Törvényszék csupán annyit állapított meg a megtámadott ítélet 66. pontjában, hogy a fellebbező nem támasztotta alá ajánlatának komolyságát.

               39

               Ezzel összefüggésben a fellebbező azt is kifogásolja, hogy a Törvényszék mellőzte az általa annak alátámasztására felhozott bizonyítékokat, hogy e gazdasági referenciatényezők nem megbízhatók. Pontosabban a Törvényszék nem vette figyelembe azon szimulációt, melyből kitűnik, hogy a fő feladatokra ugyanazon gazdasági paramétereket alkalmazva az ajánlattételi dokumentációban e feladatokra előírt költségvetés nem elegendő.

               40

               Másfelől az Agriconsulting azon a véleményen van, hogy a Törvényszék nem hozhatja fel vele szemben azt – ahogyan azt a megtámadott ítélet 66. pontjában tette –, hogy a neki nyújtott kedvezmények bizonyítására alkalmas információkat közöljön az eredeti ajánlatában, mivel a közbeszerzési eljárás egyetlen szabálya sem írta elő ezt számára. A Törvényszék azt sem róhatja fel neki, hogy ezen információkat a 2012. november 29‑i, a Bizottság információkérésére válaszul küldött levelében sem közölte. Az említett információk ugyanis nem tartoztak az ezen intézmény által a 2012. november 22‑én kért tájékoztatás körébe. Végül a Törvényszék nem róhatja fel a fellebbezőnek, hogy ezt követően nem nyújtotta be a szakértőkkel kötött megállapodásokat, mivel a Bizottság ezt nem engedélyezte számára.

               41

               Harmadik jogalapjának második részében a fellebbező előadja, hogy a Törvényszék a megtámadott ítélet 73–76. pontjában tévesen alkalmazta a jogot, amikor azt állapította meg, hogy a Bizottság nem sértette meg a kontradiktórius eljárás elvét, amikor megtagadta a fellebbezőtől kiegészítő információk előterjesztésének jogát.

               42

               E tekintetben az állandó ítélkezési gyakorlatból kitűnik, hogy kontradiktórius eljárásban az ajánlatkérő köteles az ajánlattevőtől az ajánlata komolyságának igazolására vonatkozó pontosítást kérni. Márpedig a jelen esetben, mivel az értékelő bizottság kérelmét úgy fogalmazták meg, hogy nem csupán az Agriconsulting ajánlatában javasolt árak érvényességére, hanem ezen árak kiszámítási módjára is vonatkozott, a fellebbezőnek tájékoztatást kellett adnia e számítás csupán számszerű adatairól is. A fellebbezőnek tehát lehetőséget kellett volna adni kiegészítő információk előterjesztésére a szóban forgó számok megalapozottságával kapcsolatos minden kétely eloszlatása érdekében. E tekintetben az ítélkezési gyakorlat az észrevételek előterjesztéséhez való jogot nem korlátozza csupán egyetlen közlésre. Éppen ellenkezőleg, a kontradiktórius eljárás elve ezzel összefüggésben magában foglalja, hogy az észszerűség keretein belül lehetőség legyen az első észrevételek benyújtását követően kiegészítő pontosítások megtételére.

               43

               Végül, a harmadik részben az Agriconsulting úgy tekinti, hogy a Törvényszék többször is tévesen alkalmazta a jogot, a megtámadott ítélet 81–85. pontjában azt állapítva meg, hogy nem került sor az egyenlő bánásmód elvének megsértésére. Mindenekelőtt a Törvényszék tévesen ítélte meg úgy, hogy az Agriconsulting ajánlatának összege önmagában elegendő annak alátámasztására, hogy ez az ajánlat kirívóan alacsony. Továbbá a Törvényszék elmulasztotta figyelembe venni azt a tényt, hogy a gazdasági referenciatényezőkre tekintettel a VLM ajánlata ugyancsak kirívóan alacsonynak tűnt. A Törvényszéknek főként azt kellett volna megállapítania, hogy az Agriconsulting és a VLM ajánlataikat tekintve valójában azonos helyzetben voltak. Ugyanis egyrészt az ajánlatok ugyanarra a piacra vonatkoztak, másrészt az első megbízhatóságát az ajánlatkérő vitatta, a másodikét pedig az Agriconsulting.

               44

               Emellett a Törvényszék nem vizsgálta meg és értékelte megfelelően a fellebbező által kifogásai alátámasztására felajánlott bizonyítékokat. Pontosabban a megtámadott ítélet 84. pontjában annak megállapításával, hogy az Agriconsulting által készített, a jelen ítélet 39. pontjában említett szimuláció irreleváns, a Törvényszék figyelmen kívül hagyta azon elemet, amely pontosan annak bizonyítására irányult, hogy a VLM ajánlata ugyancsak kirívóan alacsony volt, következésképpen ez utóbbi e tekintetben a fellebbezőével összehasonlítható helyzetben volt.

               45

               A Bizottság úgy véli, hogy a harmadik jogalap nem megalapozott.

         A Bíróság álláspontja

               46

               A harmadik jogalap vizsgálata céljából célszerű megfordítani a különböző részek sorrendjét.

               47

               Először is az említett jogalap harmadik, az egyenlő bánásmód elvének megsértésére vonatkozó részét illetően emlékeztetni kell arra, hogy ezen elv megköveteli, hogy az ajánlattevők azonos esélyekkel rendelkezzenek ajánlataik összeállításakor, és ebből következően azt a követelményt is magában foglalja, hogy valamennyi ajánlattevő tekintetében ugyanazon feltételek vonatkozzanak az ajánlatokra (2016. november 10‑iSpinosa Costruzioni Generali és Melfi végzés, C‑162/16, nem tették közzé, EU:C:2016:870, 23. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).

               48

               A jelen ügyben a Törvényszék a megtámadott ítélet 82. és 83. pontjában rámutatott, hogy a VLM‑nek az ajánlattételi dokumentációban előírt képlet alapján kiszámított ajánlata valamivel alacsonyabb volt az említett ajánlattételi dokumentációban a közbeszerzési szerződés végrehajtása tekintetében előírt költségvetési felső határértéknél, és közel egymillió euróval magasabb, mint az Agriconsulting ajánlata. Ebből a Törvényszék azt a következtetést vonta le, hogy a VLM nem volt ugyanabban a helyzetben, mint az Agriconsulting, így a Bizottság az egyenlő bánásmód elvének megsértése nélkül dönthetett úgy, hogy megvizsgálja a fellebbező ajánlatának kirívóan alacsony jellegét, anélkül, hogy ugyanezt a bánásmódot alkalmazná a VLM ajánlatára nézve.

               49

               Rá kell mutatni, hogy az Agriconsulting és a VLM ajánlataival szembeni eltérő bánásmód elválaszthatatlanul összekapcsolódik a kirívóan alacsony ajánlatok azonosításának kérdéséhez és az azokra alkalmazott eljáráshoz. A Törvényszék által a megtámadott ítélet 82. és 83. pontjában elfogadott indokolás megalapozottságának értékelése magában foglalja az ajánlatkérőt e tekintetben terhelő kötelezettségekre való visszatérést.

               50

               E tekintetben a 2342/2002 rendelet 139. cikkének (1) bekezdése értelmében, amennyiben egy adott szerződéssel kapcsolatban az árajánlat kirívóan alacsonynak tűnik, úgy az ajánlatkérő az ajánlat kizárólag ilyen okból történő elutasítását megelőzően írásban bekéri az ajánlat általa lényegesnek tartott elemeire vonatkozó részletes adatokat, és a felek megfelelő meghallgatását követően ellenőrzi azokat, figyelembe véve a kapott magyarázatokat.

               51

               Így e rendelkezés az ajánlatkérő számára előírja azon kötelezettséget, hogy először is azonosítsa a gyanús ajánlatokat, másodszor tegye lehetővé az érintett ajánlattevők számára az ajánlat komolyságának bizonyítását, az által megfelelőnek ítélt pontosítások bekérésével, harmadszor értékelje az érdekeltek által adott magyarázatok relevanciáját, és negyedszer határozzon az említett ajánlatok elfogadásáról vagy elutasításáról (lásd analógia útján: 2001. november 27‑iLombardini és Mantovani ítélet, C‑285/99 és C‑286/99, EU:C:2001:640, 55. pont).

               52

               Márpedig az említett rendelkezésből eredő kötelezettség csak akkor terheli az ajánlatkérőt, ha valamely ajánlat megbízhatósága a priori kétséges, ideértve a jelen ügyben az ajánlott árak komolyságának gazdasági referenciatényezők útján történő részletes ellenőrzésére vonatkozó kötelezettséget.

               53

               A jelen ügyben, mivel az értékelő bizottság első ránézésre kirívóan alacsonynak találta a fellebbező ajánlatát, és úgy vélte, hogy a VLM ajánlata a priori nem kirívóan alacsony, e bizottság az egyenlő bánásmód elvének megsértése nélkül indíthatta meg a 2342/2002 rendelet 139. cikkének (1) bekezdésében előírt kontradiktórius eljárást az előbbivel szemben, és ellenőrizhette részletesen annak árait gazdasági referenciatényezők segítségével, anélkül, hogy a VLM‑mel szemben ugyanígy járt volna el. A Törvényszék tehát helyesen mondta ki a megtámadott ítélet 82. és 83. pontjában, hogy ajánlataikat tekintve e két vállalkozás nem volt ugyanabban a helyzetben.

               54

               E következtetést nem kérdőjelezi meg az Agriconsulting azon érve sem, amely szerint az ajánlattételi ár önmagában nem teszi lehetővé az ajánlat kirívóan alacsonynak tekintését.

               55

               E tekintetben a „kirívóan alacsony összegű ajánlat” fogalmának meghatározása, illetve a 2342/2002 rendelet 139. cikke (1) bekezdésében vagy 146. cikkének (4) bekezdésében az ilyen ajánlat azonosítását lehetővé tevő szabály hiányában az ajánlatkérő feladata meghatározni a kirívóan alacsony összegű ajánlatok azonosításához használt módszert (lásd analógia útján: 2014. december 18‑iData Medical Service, C‑568/13, EU:C:2014:2466, 49. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat), feltéve, hogy e módszer objektív és hátrányos megkülönböztetéstől mentes (lásd analógia útján: 2001. november 27‑i, Lombardini és Mantovani ítélet, C‑285/99 és C‑286/99, EU:C:2001:640, 68. és 69. pont).

               56

               A jelen ügyben, ahogyan arra a Törvényszék a megtámadott ítélet 81. és 82. pontjában rámutatott, az értékelő bizottság úgy azonosította az Agriconsulting ajánlatának kirívóan alacsony jellegét, hogy azt összehasonlította az ajánlattételi dokumentációban előírt 2500000 eurós költségvetési felső határértékkel. Míg a VLM ajánlata enyhén e költségvetés alatt volt, addig az Agriconsultingé közel egymillió euróval volt alacsonyabb.

               57

               A fellebbező állításával ellentétben a jelen ítélet 55. pontjában hivatkozott ítélkezési gyakorlattal összhangban semmi sem akadályozza meg az ajánlatkérőt abban, hogy összehasonlítsa az ajánlatokat az ajánlattételi dokumentációban szereplő ideiglenes költségvetéssel, és az ajánlatok valamelyikét első ránézésre kirívóan alacsonyként azonosítsa amiatt, hogy ezen ajánlat összege jelentősen alacsonyabb az említett ideiglenes költségvetésnél. A fellebbező többek között nem bizonyította, hogy e gyakorlat mennyiben nem objektív vagy hátrányosan megkülönböztető.

               58

               Végül az Agriconsulting azon érvét illetően, amely szerint a Törvényszéknek ki kellett volna mondania, hogy a VLM valójában ugyanabban a helyzetben volt, mint ő, rá kell mutatni, hogy egyrészt önmagában az a körülmény, hogy a fellebbező vitatja a VLM ajánlatának megbízhatóságát, nem teszi lehetővé a helyzetek összehasonlíthatóságára vonatkozó következtetés levonását. A jelen ítélet 52. és 53. pontjában kifejtett megfontolásokra tekintettel arra is szükség lett volna, hogy az Agriconsulting megalapozza azon érveket, amelyek miatt az ajánlatkérőnek első ránézésre kételkednie kellett volna a VLM ajánlatának megbízhatóságában.

               59

               Másrészt rá kell mutatni, hogy a Törvényszék a megtámadott ítélet 84. pontjában megalapozottan állapította meg, hogy a fellebbező által bemutatott szimuláció e tekintetben irreleváns. Ugyanis e szimuláció, amely a VLM által az ajánlatában javasolt árak gazdasági referenciatényezők segítségével történő részletes ellenőrzésére irányul, nem alkalmas azon érvek bizonyítására, amelyek alapján az ajánlatkérőnek előzetesen kételkednie kellett volna ezen ajánlat komolyságában annak ellenére, hogy az ajánlat összege igen közel volt az ajánlattételi dokumentációban szereplő ideiglenes költségvetéshez.

               60

               Ebből következik, hogy a harmadik jogalap harmadik része nem megalapozott.

               61

               Továbbá, ami e jogalap második, a kontradiktórius eljárás elvének megsértésére vonatkozó részét illeti, emlékeztetni kell arra, hogy a Törvényszék azt követően, hogy a megtámadott ítélet 71. pontjában felsorolta a 2342/2002 rendelet 139. cikkének (1) bekezdéséből eredő kötelezettségeket, amely szöveget a jelen ítélet 50. pontja is felidéz, a megtámadott ítélet 72–76. pontjában kimondta, hogy a jelen ügyben tiszteletben tartották az e rendelkezésben előírt kontradiktórius eljárást, és a fellebbezőnek lehetősége volt, hogy igazolja kirívóan alacsonynak minősített költségeit és tarifáit.

               62

               Ugyanakkor az Agriconsulting lényegében azt adja elő, hogy az ajánlatkérő csak akkor tesz eleget az említett 139. cikk (1) bekezdéséből eredő kötelezettségeinek, amikor az e rendelkezésben előírt kontradiktórius eljárás formális szakaszainak tiszteletben tartásán túl a szóban forgó ajánlattevőnek ténylegesen lehetőséget adnak arra, hogy igazolja költségeit és tarifáit. A jelen ügyben ez magában foglalná a fellebbező számára annak lehetővé tételét, hogy előterjessze a 2012. november 29‑i válaszlevelében szereplő kiegészítő információkat, mivel a Bizottság 2012. november 22‑i levelének megfogalmazása nem tette számára lehetővé az ezen intézmény által kért tájékoztatás helyes értékelését.

               63

               E tekintetben elegendő rámutatni, hogy ezen érv a Törvényszék által elutasított ténybeli előfeltevésen alapul. Ugyanis a Törvényszék a Bizottság 2012. november 22‑i levelének tartalmát a megtámadott ítélet 77. pontjában úgy értelmezte, hogy ezen intézmény nem csupán az ajánlatában szereplő számítási módról kérdezte a fellebbezőt, hanem az ezen árak kialakításához vezető összes tényezőről.

               64

               Márpedig, mivel a Bíróság a fellebbezés keretében – az elferdítés esetét kivéve – nem térhet vissza a Törvényszék által értelmezett tényekre, a harmadik jogalap második része elfogadhatatlan.

               65

               Végül, ami e jogalap első, az Agriconsulting keresetének Törvényszék általi eltorzítására és elferdítésére vonatkozó részét illeti, úgy tűnik, hogy a fellebbező keresetlevelének 68. pontjában azzal érvelt, hogy a szakértők tiszteletdíjának kiszámításához használt teljesítményegység szubjektív, és nem veszi figyelembe sem azt a tényt, hogy a fellebbező alacsonyabb tarifákat alkudhatott ki a szakemberekkel, sem pedig a fellebbező szervezeti és kereskedelmi kapacitásait.

               66

               E tekintetben a Törvényszék a megtámadott ítélet 66. és 67. pontjában megállapította, hogy nincs alátámasztva a fellebbező azon állítása, amely szerint a szakértőkkel a gazdasági referenciatényezőkben szereplőknél alacsonyabb díjakat alkudott ki.

               67

               Másfelől a Törvényszék ezen ítélet 68. pontjában kimondta, hogy az Agriconsulting nem erősítette meg számszerűsített adatokkal azon érvét, amely szerint a szakértők tiszteletdíjának kiszámításához használt teljesítményegység szubjektív paraméternek minősül. Ezenfelül a Törvényszék rámutatott, hogy az a tény, hogy az Agriconsulting az elsődleges feladatok szakértőinek kategóriájával megegyező kategóriába tartozó szakértőkkel folytatott tarifatárgyalásokra hivatkozik, azt látszik megerősíteni, hogy e költségek alacsonyabbak voltak a szokásosnál, anélkül azonban, hogy ezt kimerítően igazolták volna.

               68

               Meg kell állapítani, hogy a Törvényszék nem hagyta figyelmen kívül a fellebbező érvét, hanem a jogilag megkövetelt módon választ adott arra. E tekintetben a Törvényszék annak megállapítására szorítkozhatott, hogy az Agriconsulting nem igazolta a gazdasági referenciatényezők nem megfelelő voltára és az általa kialkudott alacsonyabb tarifákra vonatkozó állításokat. A fellebbező egyébként nem állítja azt, hogy a Törvényszék tévesen alkalmazta volna a jogot azáltal, hogy ennek bizonyítása terhét a fellebbezőn hagyta. Az Agriconsultingnak tehát nem sikerült alátámasztania, hogy a Törvényszék eltorzította vagy elferdítette volna a keresetlevelét.

               69

               Ami az Agriconsulting azon állítását illeti, hogy a Törvényszék figyelmen kívül hagyta a gazdasági referenciatényezők önkényes és nem megbízható jellegének bizonyítására készített szimulációt, elegendő megjegyezni, hogy a fellebbezés kizárólag jogkérdésekre vonatkozhat. Ezért kizárólag a Törvényszék rendelkezik hatáskörrel a releváns tények megállapítására és értékelésére, valamint a bizonyítékoknak tulajdonítandó bizonyító erő értékelésére, az említett tények vagy bizonyítékok elferdítésének esetét kivéve (2003. november 11‑iMartinez kontra Parlament végzés, C‑488/01 P, EU:C:2003:608, 53. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).

               70

               Márpedig a fellebbező semmiféle bizonyítékot nem hozott fel az ilyen elferdítés alátámasztására. Végezetül meg kell állapítani, hogy a Törvényszék nem vonatkoztatott el a vitatott szimulációtól, mivel az a megtámadott ítéletben több alkalommal is szerepel, többek között annak 84. pontjában. Az a körülmény, hogy a Törvényszék ezen ítélet 63–69. pontjában nem említette e szimulációt, sem többet, sem kevesebbet nem jelent, mint azt, hogy a Törvényszék azt nem ebben az összefüggésben nem találta bizonyító erejűnek, aminek értékelése az elferdítést teljesen kizárva a Törvényszék kizárólagos hatáskörébe tartozik.

               71

               Végül az Agriconsultingnak a jelen ítélet 40. pontjában bemutatott érvét illetően rá kell mutatni, hogy mivel a megtámadott ítélet 72–76. pontjában a Törvényszék megállapította, hogy a fellebbezőnek lehetősége volt, hogy igazolja költségeit és tarifáit, így joggal róhatta fel az Agriconsultingnak, hogy nem támasztotta alá ezen állításait. Emellett, feltételezve, hogy a fellebbező ezzel az érvével a Törvényszék ezen megállapítását kívánja megkérdőjelezni, az említett érv a jelen ítélet 64. pontjában kifejtettek miatt elfogadhatatlan.

               72

               A fentiekből következik, hogy a harmadik jogalap első része részben elfogadhatatlan, részben pedig megalapozatlan.

               73

               Következésképpen a fellebbező harmadik jogalapját teljes egészében el kell utasítani.

               74

               A 2342/2002 rendelet 139. cikke (1) bekezdésének megfelelően az Agriconsulting ajánlatának kirívóan alacsony jellege elegendő ok az ajánlat elutasításának jogilag történő igazolásához. Márpedig a fenti megfontolások összességéből következik, hogy a fellebbező nem tudta bizonyítani, hogy a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot, amikor megállapította, hogy a jelen ügyben nem került sor az uniós jog kellően súlyos megsértésére azáltal, hogy a fellebbező ajánlatát a Bizottság kirívóan alacsonynak minősítette.

               75

               Következésképpen nem szükséges értékelni, hogy az Agriconsulting ajánlatának elutasításához vezető másik ok, vagyis a 3. sz. odaítélési szempont alapján annak adott értékelés megalapozott‑e, vagy sem.

               76

               Emellett a Törvényszék a megtámadott ítélet 105. pontjában a jelen ítélet előző pontjában szereplőhöz hasonló okokból kimondta, hogy nem állapítható meg okozati összefüggés az ajánlatnak a 3. sz. odaítélési szempont vonatkozásában történő értékelése tekintetében elkövetett esetleges jogsértés és a szerződés elvesztésével járó, a fellebbező által hivatkozott elmaradt haszon között. Márpedig, noha a fellebbező említést tesz fellebbezésének 65. pontjában a Törvényszék okozati összefüggést érintő megállapításairól, úgy tűnik, azokat nem kívánja vitatni, mindenesetre ezzel kapcsolatban semmiféle kifogást nem hoz fel.

               77

               Tekintettel az Unió szerződésen kívüli felelősségének megállapításához szükséges, az EUMSZ 340. cikk második bekezdésében szereplő feltételek kumulatív jellegére, a jelen ítélet 74–76. pontjában szereplő megállapítások elegendőek az Agriconsulting fellebbezésének elutasításához, anélkül, hogy nyilatkozni kellene az ajánlatának elutasítása következtében az Agriconsulting részéről elmaradt haszon Törvényszék általi vizsgálatára vonatkozó negyedik jogalapról (lásd analógia útján: 2007. április 19‑iHolcim (Deutschland) kontra Bizottság ítélet, C‑282/05 P, EU:C:2007:226, 57. pont; 2014. október 14‑iGiordano kontra Bizottság ítélet, C‑611/12 P, EU:C:2014:2282, 54. pont).

         A költségekről

               78

               A Bíróság eljárási szabályzata 184. cikkének (2) bekezdése értelmében, ha a fellebbezés megalapozatlan, a Bíróság határoz a költségekről.

               79

               E szabályzat 138. cikkének (1) bekezdése alapján, amelyet az említett szabályzat 184. cikkének (1) bekezdése értelmében a fellebbezési eljárásban is alkalmazni kell, a Bíróság a pervesztes felet kötelezi a költségek viselésére, ha a pernyertes fél ezt kérte. Mivel az Agriconsulting pervesztes lett, a Bizottság kérelmének megfelelően kötelezni kell a költségek viselésére.

               A fenti indokok alapján a Bíróság (ötödik tanács) a következőképpen határozott:

                           1)

                           A Bíróság a fellebbezést elutasítja.

                           2)

                           A Bíróság az Agriconsulting Europe SA‑t kötelezi a költségek viselésére.

                     Aláírások

            (
            *1
         )	Az eljárás nyelve: olasz.


title: A Bíróság (hatodik tanács) 2010. február 4-i ítélete. # Európai Bizottság kontra Svéd Királyság. # Tagállami kötelezettségszegés - 2006/24/EK irányelv - Elektronikus hírközlés - Az elektronikus hírközlési szolgáltatások nyújtása keretében előállított vagy feldolgozott adatok megőrzése - Az előírt határidőn belüli átültetés elmaradása. # C-185/09. sz. ügy

text:
      A Bíróság (hatodik tanács) 2010. február 4‑i ítélete – Bizottság kontra Svédország
      (C‑185/09. sz. ügy)
      „Tagállami kötelezettségszegés – 2006/24/EK irányelv – Elektronikus hírközlés – Az elektronikus hírközlési szolgáltatások nyújtása keretében előállított vagy feldolgozott adatok megőrzése – Az előírt határidőn belüli átültetés elmaradása”
      Kötelezettségszegés megállapítása iránti kereset – A megalapozottság Bíróság általi vizsgálata – Figyelembe veendő helyzet – Az indokolással ellátott véleményben meghatározott határidő lejártakor fennálló helyzet (EK 226. cikk) (vö. 9. pont)
      Tárgy

               Tagállami kötelezettségszegés – A nyilvánosan elérhető elektronikus hírközlési szolgáltatások nyújtása, illetve a nyilvános
                  hírközlő hálózatok szolgáltatása keretében előállított vagy feldolgozott adatok megőrzéséről és a 2002/58/EK irányelv módosításáról
                  szóló, 2006. március 15‑i 2006/24/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvnek (HL L 105., 54. o.) megfeleléshez szükséges
                  rendelkezések előírt határidőn belüli elfogadásának elmulasztása.

            Rendelkező rész

                  1)

                  	A Svéd Királyság – mivel az előírt határidőn belül nem fogadta el azokat a törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezéseket,
                     amelyek szükségesek ahhoz, hogy megfeleljen a nyilvánosan elérhető elektronikus hírközlési szolgáltatások nyújtása, illetve
                     a nyilvános hírközlő hálózatok szolgáltatása keretében előállított vagy feldolgozott adatok megőrzéséről és a 2002/58/EK irányelv
                     módosításáról szóló, 2006. március 15‑i 2006/24/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvnek – nem teljesítette a szóban forgó
                     irányelvből eredő kötelezettségeit.

                  2)

                  	A Bíróság a Svéd Királyságot kötelezi a költségek viselésére.


A Törvényszék (hatodik tanács) 2013. szeptember 13‑i ítélete.#Issam Anbouba kontra Az Európai Unió Tanácsa.#Közös kül‑ és biztonságpolitika – Szíriával szembeni korlátozó intézkedések – Pénzeszközök és gazdasági erőforrások befagyasztása – Az ártatlanság vélelme – Bizonyítási teher – Nyilvánvaló értékelési hiba – Védelemhez való jog – Indokolási kötelezettség.#T‑592/11. sz. ügy.