A Közszolgálati Törvényszék (első tanács) 2013. február 26-i ítélete. # Vassilliki Labiri kontra Európai Gazdasági és Szociális Bizottság (EGSZB). # Közszolgálat. # F-124/10. sz. ügy


A Bíróság 1968. december 19-i ítélete. # Société par actions Salgoil kontra Ministero del commercio con l'estero della Repubblica italiana. # Előzetes döntéshozatal iránti kérelem: Corte d'appello di Roma - Olaszország. # 13-68. sz. ügy


A Bíróság 1998. november 10-i ítélete. # Gemeente Arnhem és Gemeente Rheden kontra BFI Holding BV. # Előzetes döntéshozatal iránti kérelem: Gerechtshof Arnhem - Hollandia. # C-360/96. sz. ügy


title: A Közszolgálati Törvényszék (első tanács) 2008. december 2-i ítélete. # K kontra Európai Parlament. # Közszolgálat - Tisztviselők. # F-15/07. sz. ügy

text:
      A KÖZSZOLGÁLATI TÖRVÉNYSZÉK ÍTÉLETE
      (első tanács)
      2008. december 2.
      F‑15/07. sz. ügy
      K
      kontra
      Európai Parlament
      „Közszolgálat – Tisztviselők – Foglalkozási megbetegedés – Lelki zaklatás – Kártérítési kérelem”
      Tárgy: Az EK 236. cikk és az EA 152. cikk alapján benyújtott kereset, amelyben K lényegében azt kéri, hogy kötelezzék a Parlamentet
         a felperest 1993 és 2001 között a feladatai keretében ért lelki zaklatás miatt felmerült vagyoni és nem vagyoni kárának megtérítésére.
      Határozat: A Közszolgálati Törvényszék a keresetet elutasítja. A felek maguk viselik saját költségeiket.

      Összefoglaló
      1.      Tisztviselők – Lelki zaklatás – Fogalom
      2.      Tisztviselők – Lelki zaklatás – Fogalom
      3.      Tisztviselők – Az intézmények szerződésen kívüli felelőssége – A személyzeti szabályzat szerinti átalány‑kártérítés – Az általános
            szabályokon alapuló kiegészítő kártérítési kérelem
      (Személyzeti szabályzat, 73. cikk)
      1.      A személyzeti szabályzatba az azt módosító 723/2004 rendelettel beillesztett 12a. cikk hatálybalépése előtt a lelki zaklatás
         olyan magatartásként volt meghatározva, amely objektíven a tisztviselő lejáratására vagy a munkafeltételei romlásának szándékos
         előidézésére irányul.

      (lásd a 37. pontot)
      Hivatkozás:
      az Elsőfokú Bíróság T‑73/05. sz., Magone kontra Bizottság ügyben 2006. május 16‑án hozott ítéletének (EBHT‑KSZ 2006., I‑A‑2‑107. o.
         és II‑A‑2‑485. o.) 79. pontja.

      2.      Önmagában az a körülmény, hogy a tisztviselőtől elvették az általa ellátott képzési feladatokat, nem bizonyíthatja, hogy ez
         a tisztviselő lelki zaklatásnak volt kitéve. Nem tekinthető továbbá a lelki zaklatás bizonyítékának az a tény, hogy a tisztviselő
         felettese – miután az érintett munkájának minőségére vonatkozó panaszok érkeztek hozzá – arra utasította az egyik munkatársat,
         hogy  szolgáltasson példákat az érintett által hibásan elvégzett munkákra a panaszok megalapozottságának ellenőrzése érdekében.
         Ehhez hasonlóan, még az értékelő jelentésben található akár negatív osztályzatokat vagy értékeléseket sem lehet arra vonatkozó
         bizonyítéknak tekinteni, hogy a jelentés lelki zaklatás céljából készült.

      (lásd a 38. és 39. pontot)
      Hivatkozás:
      az Elsőfokú Bíróság a fent hivatkozott Magone kontra Bizottság ügyben hozott ítéletének 80. pontja.
      3.      Baleset vagy foglalkozási megbetegedés esetén a tisztviselők akkor jogosultak kérelmezni a személyzeti szabályzat 73. cikke
         alapján járó ellátásokat kiegészítő kártérítést, ha az intézmény az általános szabályok szerint felelős a balesetért vagy
         a foglalkozási megbetegedésért, és a személyzeti szabályzat szerinti ellátások nem elegendők az elszenvedett kár teljes megtérítésének
         biztosítására.

      Még amennyiben az érintett balesete vagy foglalkozási megbetegedése valamely intézmény hibájára vezethető is vissza, az érintettnek
         bizonyítania kell, hogy a személyzeti szabályzat 73. cikke (2) bekezdésének c) pontja alapján neki fizetett tőkeösszeg nem
         biztosította a baleset vagy megbetegedés miatt elszenvedett nem vagyoni kárának megtérítését. Ha ebben a tekintetben az érintett
         azt állítja, hogy a tőkeösszeg csak addig az évig térítette meg a kereső tevékenység végzésére való képtelenségének következményeiből
         eredő kárát, amely év során nyugdíjazni kellett volna, ha a rokkantsága miatt nem nyugdíjazták volna korábban, ez az érv nem
         fogadható el, mivel a személyzeti szabályzat 73. cikke szerinti eljárás célja a foglalkozási megbetegedésből származó vagyoni
         és nem vagyoni károk átalányösszegben történő megtérítése.

      (lásd a 33. és 43. pontot)
      Hivatkozás:
      a Bíróság 169/83. és 136/84. sz., Leussink kontra Bizottság egyesített ügyekben 1986. október 8‑án hozott ítéletének (EBHT 1986.,
         I‑2801. o.) 10–14. pontja; C‑257/98. P. sz., Lucaccioni kontra Bizottság ügyben 1999. szeptember 9‑én hozott ítéletének (EBHT 1999.,
         I‑5251. o.) 19–22. pontja;

      a Közszolgálati Törvényszék F‑23/05. sz., Giraudy kontra Bizottság ügyben 2007. május 2‑án hozott ítéletének (EBHT‑KSZ 2007.,
         I‑A‑1‑0000. o. és II‑A‑1‑0000. o.) 198. pontja.


A Bíróság december 13.-i ítélete: 2001. # Az Európai Közösségek Bizottsága kontra Francia Köztársaság. # Tagállami kötelezettségszegés. # C-1/00. sz. ügy


A Bíróság január 15.-i ítélete: 1998. # Mannesmann Anlagenbau Austria AG és társai kontra Strohal Rotationsdruck GesmbH. # Előzetes döntéshozatal iránti kérelem: Bundesvergabeamt - Ausztria. # C-44/96. sz. ügy


A Bíróság (hatodik tanács) 2004. április 29-i ítélete. # Az Európai Közösségek Bizottsága kontra Németországi Szövetségi Köztársaság. # Elfogadhatóság. # C-387/99. sz. ügy


A Bíróság (első tanács) 1972. július 13-i ítélete. # Giorgio Bernardi kontra Európai Parlament. # 90-71. sz. ügy


A Törvényszék (negyedik tanács) 2013. szeptember 6-i ítélete. # Naser Bateni kontra az Európai Unió Tanácsa. # T-42/12. és T-181/12. sz. egyesített ügyek


title: A Bíróság (negyedik tanács) 2010. október 6-i ítélete.#Európai Bizottság kontra Belga Királyság.#Tagállami kötelezettségszegés - 2002/22/EK irányelv (egyetemes szolgáltatási irányelv) - Elektronikus hírközlés - Hálózatok és szolgáltatások - 12. cikk - Az egyetemes szolgáltatási kötelezettségek költségének kiszámítása - Az egyetemes szolgáltatás szociális eleme - 13. cikk - Az egyetemes szolgáltatási kötelezettségek finanszírozása - A méltánytalan teher meghatározása.#C-222/08. sz. ügy.

text:
      C‑222/08. sz. ügy
      Európai Bizottság
      kontra
      Belga Királyság
      „Tagállami kötelezettségszegés – 2002/22/EK irányelv (egyetemes szolgáltatási irányelv) – Elektronikus hírközlés – Hálózatok és szolgáltatások – 12. cikk – Az egyetemes szolgáltatási kötelezettségek költségének kiszámítása – Az egyetemes szolgáltatás szociális eleme – 13. cikk – Az egyetemes szolgáltatási kötelezettségek finanszírozása – A méltánytalan teher meghatározása”
      Az ítélet összefoglalása
      1.        Jogszabályok közelítése – Távközlési ágazat – Egyetemes szolgáltatás és felhasználói jogok – 2002/22 irányelv – Egyetemes
            szolgáltatási kötelezettségek, a szociális szolgáltatási kötelezettségeket is beleértve – A költség kiszámítása – Méltánytalan
            teher
      (2002/22 európai parlamenti és tanácsi irányelv, 12. cikk, (1) bekezdés, és IV. melléklet)
      2.        Jogszabályok közelítése – Távközlési ágazat – Egyetemes szolgáltatás és felhasználói jogok – 2002/22 irányelv – Egyetemes
            szolgáltatási kötelezettségek, a szociális szolgáltatási kötelezettségeket is beleértve – A költség kiszámítása – Méltánytalan
            teher
      (2002/22 európai parlamenti és tanácsi irányelv, (21) preambulumbekezdés)
      3.        Jogszabályok közelítése – Távközlési ágazat – Egyetemes szolgáltatás és felhasználói jogok – 2002/22 irányelv – Egyetemes
            szolgáltatási kötelezettségek, a szociális szolgáltatási kötelezettségeket is beleértve – A költség kiszámítása – Méltánytalan
            teher
      (2002/22 európai parlamenti és tanácsi irányelv, 13. cikk, (1) bekezdés)
      4.        Jogszabályok közelítése – Távközlési ágazat – Egyetemes szolgáltatás és felhasználói jogok – 2002/22 irányelv – Egyetemes
            szolgáltatási kötelezettségek, a szociális szolgáltatási kötelezettségeket is beleértve – A költség kiszámítása – Méltánytalan
            teher
      (2002/22 európai parlamenti és tanácsi irányelv, 12. cikk, (1) bekezdés, és IV. melléklet)
      1.        Az egyetemes szolgáltatásról, valamint az elektronikus hírközlő hálózatokhoz és elektronikus hírközlési szolgáltatásokhoz
         kapcsolódó felhasználói jogokról szóló 2002/22 irányelv 12. cikke (1) bekezdésének második albekezdésében, illetve IV. mellékletében
         szereplő rendelkezések rögzítik azon szabályokat, amelyek alapján az egyetemes szolgáltatás nettó költségét ki kell számítani
         abban az esetben, ha a nemzeti szabályozó hatóságok úgy vélik, hogy az méltánytalan terhet jelenthet. Mindazonáltal nem következik
         sem az említett 12. cikk (1) bekezdéséből, sem az említett irányelv más rendelkezéséből, hogy a közösségi jogalkotó maga kívánta
         volna rögzíteni azon feltételeket, amelyek alkalmazásával az említett hatóságoknak előzetesen meg kell ítélniük, hogy az említett
         szolgáltatásnyújtás ilyen méltánytalan terhet jelenthet‑e. E feltételek mellett a tagállam teljesíti az említett irányelv
         12. cikkéből eredő kötelezettségeit, amikor rögzíti azon feltételeket, amelyek alapján meg kell határozni, hogy a szóban forgó
         teher méltánytalan‑e, vagy sem.

      (vö. 44–45. pont)
      2.        Az egyetemes szolgáltatásról, valamint az elektronikus hírközlő hálózatokhoz és elektronikus hírközlési szolgáltatásokhoz
         kapcsolódó felhasználói jogokról szóló 2002/22 irányelv (21) preambulumbekezdéséből következik, hogy a közösségi jogalkotó
         az egyetemes szolgáltatások nyújtása folytán valamely vállalkozásnál esetlegesen felmerülő nettó költségek fedezésének mechanizmusait
         az e vállalkozásra rótt túlzott teher fennállásához kívánta kapcsolni. Ezen összefüggésben – mivel úgy vélte, hogy az egyetemes
         szolgáltatás nettó költsége nem szükségszerűen jelent túlzott költséget valamennyi érintett vállalkozás esetében – ki kívánta
         zárni azt az esetet, hogy az egyetemes szolgáltatás nyújtásának valamennyi nettó költsége automatikusan jogosultságot adjon
         a kompenzációra. E feltételek mellett azon méltánytalan teher, amelynek a fennállását a nemzeti szabályozó hatóságnak bármilyen
         kompenzációt megelőzően meg kell állapítania, az a teher, amely valamennyi érintett vállalkozás esetében azok tűrőképességére
         tekintettel túlzott jelleget mutat, figyelembe véve valamennyi sajátosságát, különösen felszereltségének szintjét, gazdasági
         és pénzügyi helyzetét, valamint piaci részesedését.

      (vö. 49. pont)
      3.        Ha a nemzeti szabályozó hatóság megállapítja, hogy az egyetemes szolgáltatás nyújtására kijelölt egy vagy több vállalkozást
         méltánytalan teher terheli, és ha e vállalkozások e teher kompenzációja iránt kérelmet terjesztenek elő, a tagállam feladata
         az e célból szükséges mechanizmusok létrehozása az egyetemes szolgáltatásról, valamint az elektronikus hírközlő hálózatokhoz
         és elektronikus hírközlési szolgáltatásokhoz kapcsolódó felhasználói jogokról szóló 2002/22 irányelv 13. cikke (1) bekezdésének
         a) pontjával összhangban, amelyből ezenfelül az következik, hogy e kompenzációnak kapcsolódnia kell az említett irányelv 12. cikkének
         alkalmazásával kiszámított nettó költségekhez.

      Következésképpen nem teljesíti a 2002/22 irányelv 13. cikkének (1) bekezdéséből eredő kötelezettségeit az a tagállam, amely
         általánosan és az egyetemes szolgáltatás korábban egyedüli szolgáltatója nettó költségeinek kiszámítása alapján megállapítja,
         hogy az ezentúl az említett szolgáltatás nyújtására kötelezett valamennyi vállalkozásra e szolgáltatásnyújtás ténylegesen
         méltánytalan terhet ró, és nem végzi el az egyes érintett gazdasági szereplők esetében az egyetemes szolgáltatás nyújtása
         következtében felmerülő nettó költség, és az utóbbi gazdasági szereplőre jellemző sajátosságok összességének – például felszereltségi
         szintjének vagy gazdasági és pénzügyi helyzetének – konkrét vizsgálatát.

      (vö. 51., 86. pont és a rendelkező rész 1. pontja)
      4.        Nem teljesíti az egyetemes szolgáltatásról, valamint az elektronikus hírközlő hálózatokhoz és elektronikus hírközlési szolgáltatásokhoz
         kapcsolódó felhasználói jogokról szóló 2002/22 irányelv 12. cikkének (1) bekezdéséből eredő kötelezettségeit az a tagállam,
         amely az egyetemes szolgáltatás szociális elemének nyújtásához kapcsolódó nettó költség számítása vonatkozásában elmulaszt
         rendelkezni az e szolgáltatásnyújtásra kötelezett vállalkozások által szerzett – a nem tárgyi előnyöket is magukban foglaló –
         piaci előnyökről.

      A 2002/22 irányelv 12. cikke (1) bekezdése második albekezdése a) pontjának és IV. mellékletének együttes olvasatából ugyanis
         az következik, hogy az egyetemes szolgáltatás nyújtása nettó költségének kiszámítása során figyelembe kell venni azon hasznok
         – és így a tárgyi hasznok – értékelését is, amelyek e szolgáltatásnyújtásból az érintett gazdasági szereplő javára keletkeznek.
         Mivelhogy e rendelkezések az említett irányelv által létrehozni kívánt harmonizált szabályozási keretbe illeszkednek, a tagállamok
         feladata, hogy e hasznokat figyelembe vegyék azon feltételek meghatározása során, amelyek szerint az egyetemes szolgáltatás
         nyújtásának nettó költségét ki kell számítani.

      (vö. 84., 86. pont és a rendelkező rész 1. pontja)
A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (negyedik tanács)
      2010. október 6.(*)

      „Tagállami kötelezettségszegés – 2002/22/EK irányelv (egyetemes szolgáltatási irányelv) – Elektronikus hírközlés – Hálózatok és szolgáltatások – 12. cikk – Az egyetemes szolgáltatási kötelezettségek költségének kiszámítása – Az egyetemes szolgáltatás szociális eleme – 13. cikk – Az egyetemes szolgáltatási kötelezettségek finanszírozása – A méltánytalan teher meghatározása”
      A C‑222/08. sz. ügyben,
      az EK 226. cikk alapján kötelezettségszegés megállapítása iránt a Bírósághoz 2008. május 22‑én
      az Európai Bizottság (képviselik: H. van Vliet és A. Nijenhuis, meghatalmazotti minőségben, kézbesítési cím: Luxembourg)

      felperesnek
      a Belga Királyság (képviselik: T. Materne és M. Jacobs, meghatalmazotti minőségben, segítőjük: S. Depré ügyvéd)

      alperes ellen
      benyújtott keresete tárgyában,
      A BÍRÓSÁG (negyedik tanács),
      tagjai: J.‑C. Bonichot (előadó) tanácselnök, C. Toader, K. Schiemann, P. Kūris és L. Bay Larsen bírák,
      főtanácsnok: P. Cruz Villalón,
      hivatalvezető: M. Ferreira főtanácsos,
      tekintettel az írásbeli szakaszra és a 2010. március 17‑i tárgyalásra,
      a főtanácsnok indítványának a 2010. június 22‑i tárgyaláson történt meghallgatását követően,
      meghozta a következő
      Ítéletet
      1        Az Európai Közösségek Bizottsága keresetében annak megállapítását kéri a Bíróságtól, hogy a Belga Királyság – mivel nem ültette
         át teljes mértékben az egyetemes szolgáltatásról, valamint az elektronikus hírközlő hálózatokhoz és elektronikus hírközlési
         szolgáltatásokhoz kapcsolódó felhasználói jogokról szóló, 2002. március 7‑i 2002/22/EK európai parlamenti és a tanácsi irányelv
         (egyetemes szolgáltatási irányelv) (HL L 108., 51. o.; magyar nyelvű különkiadás 13. fejezet, 29. kötet, 367. o.) 12. cikkének
         (1) bekezdését, 13. cikkének (1) bekezdését és IV. mellékletének A. részét – nem teljesítette az említett irányelvből és az
         EK 249. cikkből eredő kötelezettségeit.

       Jogi háttér
       A közösségi szabályozás
       A 2002/22 irányelv
      2        A 2002/22 irányelv (4) preambulumbekezdése kimondja, hogy „az egyetemes szolgáltatás biztosítása (azaz szolgáltatások meghatározott
         minimális készletének megfizethető áron történő nyújtása minden végfelhasználó számára) során egyes szolgáltatásokat egyes
         végfelhasználók részére a szokásos piaci feltételekből eredőtől eltérő árakon nyújthatnak. Azonban az ilyen szolgáltatások
         ilyen körülmények között történő nyújtására kijelölt vállalkozások kompenzációjának nem feltétlenül kell a verseny bármiféle
         torzulását eredményeznie, feltéve hogy a kijelölt vállalkozásokat a felmerülő konkrét nettó költség tekintetében kompenzálják,
         továbbá feltéve, hogy a nettó költségteher megtérülésének biztosítása versenysemleges módon történik”.

      3        A 2002/22 irányelv (18) preambulumbekezdésének értelmében:

      „Amennyiben szükséges, a tagállamoknak mechanizmusokat kell kialakítaniuk az egyetemes szolgáltatási kötelezettségek nettó
         költségének finanszírozására olyan esetekben, amelyekben kimutatható, hogy a kötelezettségeket csak veszteségesen vagy olyan
         nettó költség mellett lehet teljesíteni, amely a szokásos kereskedelmi normáktól eltér. […].”

      4        A 2002/22 irányelv (21) preambulumbekezdésének szövege a következő:

      „Ha az egyetemes szolgáltatási kötelezettség tisztességtelen terhet jelent egy vállalkozás számára, helyénvaló a tagállamok
         számára lehetővé tenni a nettó költségek hatékony megtérülését szolgáló mechanizmusok bevezetését […]”

      5        A 2002/22 irányelv „Az egyetemes szolgáltatások rendelkezésre állása” című 3. cikke értelmében

      „(1)      A tagállamok biztosítják, hogy az e fejezetben meghatározott szolgáltatások a területükön, földrajzi elhelyezkedéstől függetlenül,
         meghatározott minőségben és – a konkrét nemzeti feltételek fényében – megfizethető áron minden végfelhasználónak rendelkezésére
         álljanak.

      (2)      A tagállamok meghatározzák azt a megközelítést, amely – a tárgyilagosság, az átláthatóság, a megkülönböztetésmentesség és
         az arányosság elvét tiszteletben tartva – az egyetemes szolgáltatás teljesítésének biztosításához a leghatékonyabb és a legmegfelelőbb.
         A tagállamok – miközben védik a közérdeket – a piac torzulásainak, különösen a szokásos kereskedelmi feltételektől eltérő
         árakon vagy feltételek mellett történő szolgáltatásnyújtásnak a minimalizálására törekednek.”

      6        Az említett irányelv „A vállalkozások kijelölése” című 8. cikke az alábbiak szerint rendelkezik:

      „(1)      A tagállamok a[z] […] egyetemes szolgáltatások nyújtásának garantálása céljából egy vagy több vállalkozást jelölhetnek ki
         […].

      (2)      Amikor a tagállamok az államterület egy részén vagy egészén egyetemes szolgáltatási kötelezettséggel rendelkezőként jelölnek
         ki vállalkozásokat, ezt hatékony, tárgyilagos, átlátható és megkülönböztetéstől mentes kijelölési mechanizmus alkalmazásával
         teszik, amelynek révén egyetlen vállalkozás sincs eleve kizárva a kijelölésből. Az ilyen kijelölési módszerek biztosítják,
         hogy az egyetemes szolgáltatást költséghatékony módon nyújtsák, és e módszerek használhatók az egyetemes szolgáltatási kötelezettség
         nettó költségének 12. cikk szerinti meghatározása eszközeként.”

      7        A 2002/22 irányelv „A díjak megfizethetősége” című 9. cikke előírja:

      „(1)      A nemzeti szabályozó hatóságok figyelemmel kísérik a 4., 5., 6. és 7. cikkben az egyetemes szolgáltatási kötelezettségek körébe
         tartozóként meghatározott és a kijelölt vállalkozások által nyújtott szolgáltatások kiskereskedelmi díjszabásának alakulását
         és szintjét, különösen a nemzeti fogyasztói árakkal és jövedelmekkel összefüggésben.

      (2)      A nemzeti feltételek tükrében a tagállamok előírhatják, hogy a kijelölt vállalkozások olyan díjszabási lehetőségeket vagy
         díjcsomagokat kínáljanak a fogyasztóknak, amelyek eltérnek a szokásos kereskedelmi feltételek szerint biztosítottaktól, különösen
         annak biztosítása érdekében, hogy az alacsony jövedelmű, illetve a különleges szociális helyzetű fogyasztókat ne gátolják
         a nyilvánosan elérhető telefonszolgáltatáshoz való hozzáférésben vagy annak használatában.

      […]”
      8        A 2002/22 irányelv „Az egyetemes szolgáltatási kötelezettségek költségeinek számítása” című 12. cikkének (1) bekezdése kimondja:

      Amennyiben a nemzeti szabályozó hatóságok úgy ítélik meg, hogy az egyetemes szolgáltatás 3–10. cikkben meghatározott teljesítése
         az egyetemes szolgáltatások nyújtására kijelölt vállalkozásokra indokolatlan [helyesen: méltánytalan] terhet róhat, kiszámítják
         a kérdéses szolgáltatásnyújtás nettó költségeit.

      E célból a nemzeti szabályozó hatóságok:
      a)      a IV. melléklet A. részével összhangban kiszámítják az egyetemes szolgáltatási kötelezettség nettó költségét, figyelembe véve
         az egyetemes szolgáltatás nyújtására kijelölt vállalkozásnál jelentkező bármilyen piaci előnyt; vagy

      b)      az egyetemes szolgáltatás nyújtása kapcsán felmerült, és a 8. cikk (2) bekezdésének megfelelő kijelölési mechanizmus keretében
         meghatározott nettó költségeket használják fel.

      9        A 2002/22 irányelv „Az egyetemes szolgáltatási kötelezettségek finanszírozása” című 13. cikke értelmében:

      „(1)      Amennyiben a nettó költség 12. cikkben említett számítása alapján a nemzeti szabályozó hatóság megállapítja, hogy valamely
         vállalkozásra tisztességtelen [helyesen: méltánytalan] teher hárul, az érintett tagállam a kijelölt vállalkozás kérelmére
         határoz:

      a)      olyan mechanizmus bevezetéséről, amely az adott vállalkozásnak állami forrásokból, átlátható feltételek mellett kompenzációt
         biztosít a meghatározott nettó költségekre vonatkozóan; és/vagy

      b)      az egyetemes szolgáltatási kötelezettségek nettó költségének az elektronikus hírközlő hálózatok és hírközlési szolgáltatások
         nyújtói közötti megosztásáról.

      […]”
      10      A 2002/22 irányelv IV. mellékletének A. része az alábbiak szerint írja le, hogyan kell kiszámítani az egyetemes szolgáltatási
         kötelezettségek nettó költségét:

      „Az egyetemes szolgáltatási kötelezettség olyan kötelezettség, amelyet valamely tagállam ír elő valamely vállalkozás számára,
         és amelynek értelmében e vállalkozásnak meghatározott földrajzi területen hálózatot kell rendelkezésre bocsátania, és szolgáltatást
         kell nyújtania, beleértve szükség szerint az átlagolt árak alkalmazását az adott szolgáltatásnyújtás tekintetében az adott
         földrajzi területen, vagy egyedi díjszabási lehetőségek biztosítását az alacsony jövedelmű vagy különleges szociális helyzetű
         fogyasztók számára.

      A nemzeti szabályozó hatóságok minden olyan eszközt mérlegelnek, amellyel a (kijelölt vagy nem kijelölt) vállalkozásoknak
         az egyetemes szolgáltatási kötelezettségek költséghatékony teljesítéséhez megfelelő ösztönzést adhatnak. Az egyetemes szolgáltatási
         kötelezettségek nettó költségét a kijelölt vállalkozás számára egyetemes szolgáltatási kötelezettségek teljesítése mellett
         és egyetemes szolgáltatási kötelezettségek teljesítése nélkül felmerülő nettó költségek közötti különbözetként kell kiszámítani.
         Ezt attól függetlenül kell alkalmazni, hogy egy adott tagállamban a hálózat már teljesen kiépített‑e, vagy még mindig fejlesztés
         és bővítés alatt áll. Kellő figyelmet kell fordítani az olyan költségek helyes felmérésére, amelyeket bármelyik kijelölt vállalkozás
         elkerült volna, ha nem lett volna egyetemes szolgáltatási kötelezettsége. A nettó költségszámítás keretében fel kell mérni
         az egyetemes szolgáltatás üzemeltetőjénél jelentkező hasznot, beleértve a nem tárgyi hasznot is.

      […]”
      11      A 2002/22 irányelv 38. cikke szerint a tagállamok kötelesek voltak elfogadni és kihirdetni azokat a törvényi, rendeleti és
         közigazgatási rendelkezéseket, amelyek szükségesek ahhoz, hogy ennek az irányelvnek legkésőbb 2003. július 24‑ig megfeleljenek,
         erről haladéktalanul tájékoztatni a Bizottságot, és rendelkezéseit 2003. július 25‑től alkalmazni.

       A nemzeti szabályozás
      12      2005. június 13‑án a Belga Királyság elfogadta az elektronikus távközlésről szóló törvényt (a Moniteur belge 2005. június 20‑i száma, 28070. o.; a továbbiakban: 2005. június 13‑i törvény), amelyet a későbbiekben a vegyes rendelkezéseket
         tartalmazó 2007. április 25‑i törvény (IV) módosított (a Moniteur belge 2007. május 8‑i száma, 25103. o. , a továbbiakban: 2007. április 25‑i törvény).

      13      A 2005. június 13‑i törvénynek a 2007. április 25‑i törvénnyel módosított 74. cikke az alábbiak szerint rendelkezik:

      „Az egyetemes szolgáltatás szociális eleme a kedvezményezettek meghatározott csoportjaira vonatkozó különleges díjszabási
         feltételeknek a fogyasztók számára nyilvánosan hozzáférhető telefonszolgáltatást nyújtó valamennyi üzemeltető általi biztosítását
         jelenti.

      A kedvezményezettek első bekezdésben említett csoportjait és a díjszabási feltételeket, valamint az e díjszabási feltételek
         elnyeréséhez szükséges eljárást a melléklet rögzíti.

      A [belga posta és távközlésügyi] intézet (a továbbiakban: intézet) évente jelentést készít a miniszter részére az üzemeltetőknek
         a szociálisan rászoruló előfizetők teljes számából való – a piaci részesedésükhöz viszonyított – relatív részesedéséről, amelyet
         a nyilvánosan hozzáférhető telefonszolgáltatások piacán megvalósított forgalom alapján állapítanak meg.

      A szociális díjszabások terén létrejön egy egyetemes szolgáltatási alap, amelynek feladata a szociális díjszabások nyújtóinak
         kompenzálása az intézethez benyújtott erre irányuló kérelem alapján. Ezen alap jogi személyiséggel rendelkezik, és az intézet
         irányítása alatt áll.

      A király a Miniszterek Tanácsa által kibocsátott rendelettel, az intézet véleményének kikérését követően meghatározza e mechanizmus
         működési módját.

      Ha megállapítást nyer, hogy a valamely üzemeltető által biztosított díjszabáskedvezmények száma nem éri el azt a számot, amely
         megfelelne a nyilvánosan hozzáférhető telefonszolgáltatások piacának összforgalmából az adott üzemeltető által elért részesedésnek,
         az üzemeltetőnek a különbséget ki kell egyenlítenie.

      Ha megállapítást nyer, hogy a valamely üzemeltető által biztosított díjszabáskedvezmények száma meghaladja azt a számot, amely
         megfelelne a nyilvánosan hozzáférhető telefonszolgáltatások piacának összforgalmából az adott üzemeltető által elért részesedésnek,
         az üzemeltető az e különbséget kiegyenlítő kompenzációban részesül.

      Az előző bekezdésekben említett kompenzáció megfizetése azonnal esedékes. A tényleges kompenzációra az alapon keresztül kerül
         sor, amint az működőképessé válik, de legkésőbb az e cikk hatálybalépését követő egy éven belül.

      Az intézet a költségek és a kompenzáció kiszámításának módjait az e törvény és melléklete által meghatározott kereteken belül
         maga határozhatja meg.”

      14      A 2005. június 13‑i törvény mellékletének 45a. cikke, amelyet a 2007. április 25‑i törvény 200. cikke illesztett be, meghatározza
         a szociális díjszabás nettó költségének kiszámítása során alkalmazandó eljárást. Az említett 45a. cikk az alábbiak szerint
         rendelkezik:

      „Az egyetemes szolgáltatás szociális díjszabásainak nettó költsége a szociális díjszabások szolgáltatói által rendes gazdasági
         feltételek mellett elkönyvelhető bevételek és az általuk a szociális díjszabás kedvezményezettjei javára az e törvény alapján
         nyújtott kedvezmények mellett elkönyvelt bevételek közötti különbségből számítható ki.

      A törvény hatálybalépésétől számított első öt évben a szociális díjszabások történelmi szolgáltatója által adott esetben kapott
         kompenzáció az intézet által megállapított százalékkal csökken.

      Az előző bekezdésben említett százalékot a közvetett haszon alapján kell megállapítani. Az intézet ezzel összefüggésben figyelembe
         veszi a szociális díjszabások szolgáltatói nettó költségeinek megállapítása során már elvégzett számításokat.”

      15      A 2007. április 25‑i törvény 202. cikke értelmében:

      „A […] 2005. június 13‑i törvény 74. cikkének utolsó bekezdésében az »Az előző bekezdésekben említett kompenzáció megfizetése
         azonnal esedékes« szövegrészt a következőképpen kell értelmezni:

      Az elektronikus hírközlésről szóló, 2005. június 13‑i törvény előkészítésekor az egyetemes szolgáltatásról szóló 2002/22/EK
         európai irányelvben meghatározott feltételek figyelembevétele mellett és az egyetemes szolgáltatás nyújtójának erre irányuló
         kérelme alapján, valamint az egyetemes szolgáltatás nettó költségeinek az intézet általi megállapítását követően nemzeti szabályozó
         hatóságként eljáró jogalkotó megállapította a teher indokolatlan jellegét. E tekintetben a jogalkotó, ahogyan azt egyebekben
         a Conseil d’État (államtanács) megállapította, azon a véleményen volt, hogy − amennyiben minden közvetett hasznot figyelembe
         vesznek, ideértve az e szolgáltatás teljesítése révén elkönyvelhető nem tárgyi hasznot is − az e számításból adódó valamennyi
         veszteséges helyzet ténylegesen indokolatlan tehernek minősül.”

       A pert megelőző és a Bíróság előtti eljárás
      16      A Bizottság, miután 2005. június 24‑én megkapta a 2005. június 13‑i törvény szövegét, amellyel a Belga Királyság elfogadta
         a 2002/22 irányelv átültetésére irányuló intézkedéseket, 2006. december 15‑i felszólító levelében kétségeit fejezte ki e törvénynek
         az említett irányelv 12. cikkének (1) bekezdésével és 13. cikkének (1) bekezdésével való összeegyeztethetőségével kapcsolatban.

      17      2007. február 16‑i válaszában a Belga Királyság bejelentette az említett törvény módosításainak elfogadását, amelyeket ezt
         követően a 2007. április 25‑i törvénnyel fogadtak el.

      18      A Bizottság a fentieket követően bizonyos kifogásait visszavonta. Két kifogását azonban fenntartotta, amelyek közül az egyik
         arra vonatkozott, hogy a belga jogszabályokban nem szerepel olyan rendelkezés, amely előírná a nemzeti szabályozó hatóságok
         számára azon kérdés vizsgálatát, hogy a szociális díjszabás lehetővé tételének kötelezettsége méltánytalan terhet jelent‑e,
         a másik pedig az említett hatóság által a szociális díjszabás nyújtásához kapcsolódó nettó költségeknek az említett hatóság
         által történő kiszámításának módját érintette.

      19      A Bizottság 2007. június 29‑én indokolással ellátott véleményt adott ki, amelyben felszólította a Belga Királyságot, hogy
         az annak kézhezvételétől számított két hónapon belül tegye meg a 2002/22 irányelvnek való megfeleléshez szükséges intézkedéseket.

      20      2007. augusztus 1‑jei levelével a Belga Királyság halasztási kérelmet nyújtott be, amelyet a Bizottság azzal az indokkal utasított
         el, hogy az ahhoz előírt feltételek nem teljesültek.

      21      Minthogy a Bizottság úgy ítélte meg, hogy a Belga Királyság által adott válaszok nem voltak kielégítők, a jelen kereset benyújtása
         mellett döntött.

       A keresetről
       Az annak meghatározását lehetővé tévő eszközökkel kapcsolatos első jogalapról, hogy a szociális díjszabás alkalmazásának kötelezettsége
            méltánytalan terhet jelent‑e
       A felek érvei
      22      A Bizottság szerint a 2002/22 irányelv 12. cikkének (1) bekezdése és 13. cikkének (1) bekezdése a nemzeti szabályozó hatóságot
         arra kötelezik, hogy vizsgálja meg az egyetemes szolgáltatás nyújtására kijelölt gazdasági szereplők számára az e szolgáltatásnyújtásból
         eredő terhek jellegét.

      23      A 2005. június 13‑i törvény 74. cikkének a 2007. április 25‑i törvényből következő szövegének elfogadásával a belga jogalkotó
         úgy vélte, hogy a szociális díjszabás alkalmazásának kötelezettségéből származó valamennyi nettó költség olyan méltánytalan
         terhet jelent az érintett vállalkozások számára, amelyet szükségszerűen kompenzálni kell. Ezt követően létrehozták az egyetemes
         szolgáltatások szociális díjszabásával kapcsolatos alapot, amelyet a gazdasági szereplők hozzájárulásai finaszíroznak, és
         amelynek rendeltetése az említett vállalkozások kártalanítása.

      24      A Bizottság – azonkívül, hogy bizonytalan abban, hogy a jogalkotó maga lehet‑e nemzeti szabályozó hatóság – azt állítja, hogy
         a 2002/22 irányelv előírja annak konkrét vizsgálatának kötelezettségét, hogy a nettó költség kiszámítása és az egyetemes szolgáltatási
         kötelezettségek finanszírozása összefüggésében a teher adott esetben méltánytalan jellegű‑e. Következésképpen azon körülmény,
         hogy az erre vonatkozó értékelést az egyetemes szolgáltatással kapcsolatos szabályok bevezetését célzó törvény elfogadásával
         egyidejűleg végzik el, összeegyeztethetetlen a 2002/22 irányelvvel, mivel ez egyet jelent a teher méltánytalan jellegének
         előzetes – és ily általános és elvont módon történő – meghatározásával.

      25      A Bizottság hozzáteszi, hogy a választott módszer nem felel meg a 2002/22 irányelvben előírt feltételeknek, mivel sem a belga
         jogalkotó, sem az intézet soha nem vizsgálta meg kellőképpen, hogy az egyetemes szolgáltatás nyújtása méltánytalan terhet
         jelent‑e az érintett gazdasági szereplők számára.

      26      Az egyetemes szolgáltatási kötelezettségek nettó költségeinek az intézet által 2002. november 26‑án elvégzett kiszámításával
         kapcsolatban a Bizottság arra hivatkozik, hogy mivel a 2005. június 13‑i törvényt csak két és fél évvel az intézet véleményének
         kiadását követően fogadták el, az említett számítás elavult, és nem igazodik a valós ténybeli helyzethez. Jóllehet ugyanis
         az említett törvény valamennyi gazdasági szereplő részére előírta az egyetemes szolgáltatási kötelezettséget, az intézetnek
         a Belgacom társaság (a továbbiakban: Belgacom) által viselt költségekkel kapcsolatos véleménye csak a 2003. évre vonatkozó
         becslésekre vonatkozott, amikor egyedül e társaságot érintette a szociális díjszabás alkalmazásának kötelezettsége. Következésképpen
         a szóban forgó vélemény nem alapul a nettó költségek olyan érvényes számításán, amely alapján a Belga Királyság úgy vélheti,
         hogy a 2005. június 13‑i törvény elfogadása valamennyi gazdasági szereplőre nézve méltánytalan teherrel jár.

      27      A Bizottság arra a következtetésre jut, hogy a belga rendszer nem ösztönöz a Bíróság ítélkezési gyakorlatában kimondott költséghatékonyság,
         hatékonyság, tárgyilagosság, a hátrányos megkülönböztetés tilalma és a verseny legkisebb torzulása elvének tiszteletére, és
         e vonatkozásban a C‑220/07. sz., Bizottság kontra Franciaország ügyben 2008. június 19‑én hozott ítélet 31. pontjára hivatkozik.

      28      A Bizottság azt is megjegyzi, hogy az intézetnek a belga jogban szabályozott hatáskörei túlzottan korlátozottak, mivel mivel
         nincs előírás arra vonatkozóan, hogy megállapíthatná, miszerint az egyetemes szolgáltatás nyújtása nem jár méltánytalan teherrel.

      29      Végül a Bizottság meglepetését fejezi ki a tekintetben, hogy a belga jogalkotó nemzeti szabályozó hatóságként járt el a távközlési
         irányelvek azon kizárólagos vonatkozása tekintetében, amely az egyetemes szolgáltatás nyújtásából származó méltánytalan teher
         fennállásának értékelését érinti, jóllehet a 2005. június 13‑i törvény nem rendelkezett ilyen helyzetről, és amelyet egyébiránt
         az elektronikus hírközlő hálózatok és elektronikus hírközlési szolgáltatások közös keretszabályozásáról szóló, 2002. március
         7‑i 2002/21/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (keretirányelv) (HL L 108., 33.o.; magyar nyelvű különkiadás: 13. fejezet,
         29. kötet, 349. o.) 3. cikke (4) bekezdésének előírásaival ellentétben nem tettek közzé, és jóllehet a belga alkotmányjogra
         alapított érveket nem lehet hasznosan felhasználni.

      30      Az intézményi autonómia elvére, az EK 249. cikkre, valamint a 2002/21 irányelv (11) preambulumbekezdésére, továbbá 2. és 3. cikkére
         hivatkozva a Belga Királyság azt állítja, hogy semmivel sem ellentétes, ha a belga parlament alkotmányos rendszerével összhangban
         nemzeti szabályozó hatóságként jár el annak megállapítása érdekében, hogy az egyetemes szolgáltatás nyújtása következtében
         fennáll‑e méltánytalan teher.

      31      Azon körülmény, hogy jogalkotási úton határozzák meg, hogy mit kell méltánytalan tehernek tekinteni, elkerüli az egyenlőtlen
         bánásmódot a különböző gazdasági szereplők között, amelyek ezentúl valamennyien kötelesek a szociális díjszabás alkalmazására,
         és e jogcímen veszteségeket szenvednek, mivel a díjak a szokásos áraknál alacsonyabbak. Valamennyi olyan költséget tehát,
         amelyet az egyetemes szolgáltatás nyújtására kötelezett vállalkozás e szolgáltatás nyújtójaként viselni köteles, méltánytalan
         költségnek kell tekinteni, és ily módon kompenzálni kell.

      32      A Belga Királyság pontosítja, hogy a nemzeti szabályozó hatóságra az egyetemes szociális szolgáltatás megszervezése vonatkozásában
         bízott feladatokat felosztották egyrészről a jogalkotó, másrészről pedig az intézet között, amely végrehajtó szervi minőségében
         a törvényben rögzített kritériumok alapján meghatározza az egyes gazdasági szereplők kompenzációhoz való jogát.

      33      A Belga Királyság hangsúlyozza, hogy a szóban forgóhoz hasonló olyan konkrét liberalizált egyetemes szociális szolgáltatási
         rendszer, ahol valamennyi gazdasági szereplőt e szolgáltatás nyújtójaként jelölnek ki, hozzájárul a gazdasági szereplők közötti
         állandó versenyhez, és jelentős előnyökkel jár a fogyasztó számára.

      34      Az ilyen rendszer megfelelő működése azonban szükségessé teszi, hogy a gazdasági szereplők garanciákkal rendelkezzenek a kompenzáció
         megszerzésének lehetősége vonatkozásában. Ebből a célból a tervezett kompenzáció lefedi a törvényben előírt azon díjcsökkentések
         összegét, amelyeket a szociális előfizetők igényeinek kielégítése érdekében kellett nyújtaniuk, amennyiben az arányosan meghaladja
         az egyes gazdasági szereplők piaci részesedését. Az ily módon meghatározott nettó költség megfelel annak, amit a 2002/22 irányelv
         IV. melléklete A. részének harmadik bekezdése úgy határoz meg, mint „a következők miatt felmerülő költségek[…]: konkrét végfelhasználók
         vagy végfelhasználói csoportok, akiket […] csak […] a szokásos kereskedelmi normáktól eltérő költségfeltételek mellett lehet
         kiszolgálni”.

      35      A Bizottság azon érvét illetően, amely szerint a belga jogszabály nem rendelkezik az egyetemes szolgáltatási kötelezettségből
         származó teher esetlegesen méltánytalan jellegének vizsgálatáról, a Belga Királyság előadja, hogy a jogalkotó úgy ítélte meg,
         hogy a teher akkor méltánytalan, ha nettó költséget kell viselni, és finanszírozási kérelmet nyújtottak be. A teher méltánytalan
         jellegének minden egyéb értékelése – a belga rendszer keretében – az érintett vállalkozások közötti verseny torzulásához vezet,
         mivel – jóllehet valamennyiüket ugyanazon kötelezettségek terhelik – a kompenzáció kérésére való jogosultság csak néhányukra
         korlátozódik.

      36      Egyébiránt az említett teher méltánytalan jellegére vonatkozó határozat meghozatalát megelőzően az intézet a 2002/22 irányelv
         IV. melléklete A részének megfelelően elvégezte az egyetemes szociális szolgáltatás nyújtása következtében felmerülő nettó
         költség kiszámítását. E számítást első alkalommal 2002‑ben végezték el, majd ezt 2005‑ben frissítették, figyelembe véve különösen
         azon esetleges piaci előnyöket, amelyekben a Belgacom az említett időszakban élvezett monopolhelyzete révén részesült.

      37      A 2002/22 irányelv 12. cikkének (2) bekezdésében említett átláthatóság követelményét illetően a Belga Királyság hangsúlyozza,
         hogy a nettó költség kiszámításáról szóló végleges határozatot 2005. május 18‑án tették közzé az intézet honlapján.

      38      Ezenfelül a jogalkotó kötelező részvételét alkotmányos követelmények indokolták, mivel a gazdasági szereplők javára létrehozott
         kompenzációs rendszer adózási rendszernek minősül.

      39      A 2002/22 irányelv a teher esetlegesen méltánytalan jellege egyetlen alkalommal történő vizsgálatának kötelezettségét írja
         elő, ami következésképpen az irányelv 13. cikkének (2) bekezdésében említett általános finanszírozási mechanizmus bevezetéséhez
         vezet. A Bizottság tévesen nem vette figyelembe azon alapvető különbséget, amely egyrészről a nettó költségnek a teher esetlegesen
         méltánytalan jellege tárgyában hozott határozat és a kompenzációs mechanizmust szabályozó határozat keretében végzett – a
         2005. június 13‑i törvény elfogadása idején megvalósuló egyedi műveletet alkotó – számítása, másrészről pedig a nettó költségnek
         az említett törvény mellékletének 45a. cikke szerinti – a valamennyi érintett gazdasági szereplőt megillető kompenzáció fizetése
         érdekében évente elvégzett műveletet jelentő –számítása között áll fenn.

       A Bíróság álláspontja
      40      Előzetesen emlékeztetni kell arra, hogy a 2002/21/EK irányelv olyan harmonizált szabályozási keretet kíván létrehozni, amely
         az elektronikus távközlés ágazatában biztosítja az egyetemes szolgáltatás, azaz szolgáltatások meghatározott minimális készletének
         megfizethető áron történő nyújtását minden végfelhasználó számára. Az említett irányelv 1. cikkének (1) bekezdése szerint
         az irányelv egyik célja az, hogy a hatékony verseny és választás révén a Közösség egészében biztosítsa a jó minőségű, nyilvánosan
         elérhető szolgáltatások rendelkezésre állását (a fent hivatkozott Bizottság kontra Franciaország ügyben hozott ítélet 28. pontja).

      41      Az említett irányelv 3. cikkének (2) bekezdése szerint a tagállamok meghatározzák azt a megközelítést, amely – a tárgyilagosság,
         az átláthatóság, a megkülönböztetés-mentesség és az arányosság elvét tiszteletben tartva – az egyetemes szolgáltatás teljesítésének
         biztosításához a leghatékonyabb és a legmegfelelőbb, továbbá a tagállamok – miközben védik a közérdeket – a piac torzulásainak
         minimalizálására törekednek (a fent hivatkozott Bizottság kontra Franciaország ügyben hozott ítélet 29. pontja).

      42      Ahogyan a 2002/22 irányelv (4) preambulumbekezdése kimondja, az egyetemes szolgáltatás biztosítása során egyes szolgáltatásokat
         egyes végfelhasználók részére a szokásos piaci feltételekből eredőtől eltérő árakon nyújthatnak. Ezért a közösségi jogalkotó
         az említett irányelv (18) preambulumbekezdésében előírja, hogy a tagállamoknak mechanizmusokat kell kialakítaniuk az egyetemes
         szolgáltatási kötelezettségek nettó költségének finanszírozására olyan esetekben, amelyekben kimutatható, hogy a kötelezettségeket
         csak veszteségesen, vagy olyan nettó költség mellett lehet teljesíteni, amely a szokásos kereskedelmi normáktól eltér.

      43      Ily módon a 2002/22 irányelv 12. cikkének (1) bekezdése szerint amennyiben a nemzeti szabályozó hatóságok úgy ítélik meg,
         hogy az egyetemes szolgáltatás 3–10. cikkben meghatározott teljesítése az egyetemes szolgáltatások nyújtására kijelölt vállalkozásokra
         indokolatlan terhet róhat, kiszámítják a kérdéses szolgáltatásnyújtás nettó költségeit.

      44      Meg kell állapítani, hogy bár a 2002/22 irányelv 12. cikke (1) bekezdésének második albekezdésében, illetve IV. mellékletében
         szereplő rendelkezések rögzítik azon szabályokat, amelyek alapján az egyetemes szolgáltatás nettó költségét ki kell számítani
         abban az esetben, ha a nemzeti szabályozó hatóságok úgy vélik, hogy az méltánytalan terhet jelenthet, nem következik sem az
         említett 12. cikk (1) bekezdéséből, sem az említett irányelv más rendelkezéséből, hogy a közösségi jogalkotó maga kívánta
         volna rögzíteni azon feltételeket, amelyek alkalmazásával az említett hatóságoknak előzetesen meg kell ítélniük, hogy az említett
         szolgáltatásnyújtás ilyen méltánytalan terhet jelenthet‑e.

      45      E feltételek mellett a Belga Királyság teljesítette az említett irányelv 12. cikkéből eredő kötelezettségeit, amikor rögzítette
         azon feltételeket, amelyek alapján meg kell határozni, hogy a szóban forgó teher méltánytalan‑e, vagy sem.

      46      Ezzel szemben a 2002/22 irányelv 13. cikkének rendelkezéseiből következik, hogy a nemzeti szabályozó hatóságok csak az egyetemes
         szolgáltatás nyújtása nettó költségének az említett irányelv 12. cikkében említett számítása alapján állapíthatják meg, hogy
         az egyetemes szolgáltatás nyújtására kijelölt vállalkozást ténylegesen méltánytalan teher terheli, és ezt követően azt, hogy
         a tagállamoknak e vállalkozás kérelmére döntést kell hozniuk e költség kompenzációjának feltételeiről.

      47      A 2002/22 irányelv 12. cikke (1) bekezdése második albekezdése a) pontja és az említett irányelv IV. melléklete rendelkezéseinek
         megfelelően e számítást az egyetemes szolgáltatás nyújtására kijelölt valamennyi vállalkozás esetében el kell végezni.

      48      Mivelhogy annak megállapítása, hogy az említett szolgáltatás nyújtása méltánytalan terhet jelent egy vagy több ilyen vállalkozás
         számára, szükséges előfeltétele annak, hogy a tagállamok az említett vállalkozás vagy vállalkozások által viselt költségek
         kompenzációjára szolgáló mechanizmusokat hozzanak létre, meg kell határozni, hogy mit kell érteni „méltánytalan teher” alatt,
         mivel e fogalom meghatározása nem szerepel a 2002/22 irányelvben.

      49      E vonatkozásban a 2002/22 irányelv (21) preambulumbekezdéséből következik, hogy a közösségi jogalkotó az egyetemes szolgáltatások
         nyújtása folytán valamely vállalkozásnál esetlegesen felmerülő nettó költségek fedezésének mechanizmusait az e vállalkozásra
         rótt túlzott teher fennállásához kívánta kapcsolni. Ezen összefüggésben – mivel úgy vélte, hogy az egyetemes szolgáltatás
         nettó költsége nem szükségszerűen jelent túlzott költséget valamennyi érintett vállalkozás esetében – ki kívánta zárni azt
         az esetet, hogy az egyetemes szolgáltatás nyújtásának valamennyi nettó költsége automatikusan jogosultságot adjon a kompenzációra.
         E feltételek mellett azon méltánytalan teher, amelynek a fennállását a nemzeti szabályozó hatóságnak bármilyen kompenzációt
         megelőzően meg kell állapítania, az a teher, amely valamennyi érintett vállalkozás esetében azok tűrőképességére tekintettel
         túlzott jelleget mutat, figyelembe véve valamennyi sajátosságát, különösen felszereltségének szintjét, gazdasági és pénzügyi
         helyzetét, valamint piaci részesedését.

      50      Jóllehet a 2002/22 irányelvben szereplő ez irányú pontosítás hiányában a nemzeti szabályozó hatóság kötelezettsége, hogy általános
         és személytelen módon rögzítse az azon küszöbértékek rögzítését lehetővé tévő kritériumokat, amelyek felett – figyelembe véve
         az előző pontban említett sajátosságokat – az adott teher túlzottnak tekinthető, az említett hatóság csak azzal a feltétellel
         állapíthatja meg, hogy az egyetemes szolgáltatás nyújtásának terhe az említett irányelv 13. cikkének alkalmazása vonatkozásában
         méltánytalan, hogy az említett kritériumokra tekintettel elvégzi valamennyi érintett vállalkozás helyzetének konkrét vizsgálatát.

      51      Ha a nemzeti szabályozó hatóság megállapítja, hogy az egyetemes szolgáltatás nyújtására kijelölt egy vagy több vállalkozást
         méltánytalan teher terheli, és ha e vállalkozások e teher kompenzációja iránt kérelmet terjesztenek elő, a tagállam feladata
         az e célból szükséges mechanizmusok létrehozása a 2002/22 irányelv 13. cikke (1) bekezdésének a) pontjával összhangban, amelyből
         ezenfelül az következik, hogy e kompenzációnak kapcsolódnia kell az említett irányelv 12. cikkének alkalmazásával kiszámított
         nettó költségekhez.

      52      A fentiek összességéből következik, hogy a tagállamok – a 2002/22 irányelvből eredő kötelezettségek megsértése nélkül – nem
         állapíthatják meg, hogy az egyetemes szolgáltatás nyújtása ténylegesen kompenzációra jogosító, méltánytalan terhet jelent,
         anélkül hogy elvégeznék azon nettó költség kiszámítását, amelyet e teher az ilyen szolgáltatásnyújtásra kötelezett egyes vállalkozások
         esetében képvisel, illetve értékelnék, hogy e költség túlzott terhet jelent‑e az említett vállalkozás számára. A tagállamok
         olyan kompenzációs rendszert sem fogadhatnak el, amelyben az említett teher nem kapcsolódik az említett nettó költséghez.

      53      E megállapítások fényében kell megvizsgálni az első jogalap megalapozottságát.

      54      A 2005. június 13‑i törvénynek a 2007. április 25‑i törvénnyel értelmezett 74. cikkéből következik, hogy annak a következtetésnek
         a levonásához, hogy az egyetemes szolgáltatás szociális elemének nyújtása méltánytalan terhet jelent, a belga jogalkotó szerint
         – amennyiben az e szolgáltatás nettó költségének kiszámítása során figyelembe vették az e szolgáltatás által esetlegesen generált,
         a nem tárgyi hasznot is magában foglaló valamennyi közvetett hasznot – „az e számítás eredményeként megjelenő valamennyi veszteséges
         helyzet […] ésszerűtlen terhet jelent”. Ugyanezen 74. cikkből következik, hogy az említett jogalkotó úgy döntött, hogy amennyiben
         kiderül, hogy a gazdasági szereplő által nyújtott díjcsökkentések száma nagyobb a nyilvános távközlési piac összforgalmának
         rá eső részének megfelelő díjcsökkentések számánál, e gazdasági szereplő a különbözet alapján meghatározott összegű kompenzációra
         jogosult.

      55      Amikor a belga jogalkotó 2005‑ben így rendelkezett az egyetemes szolgáltatás címén kínált szociális díjszabás nettó költségének
         méltánytalan jellegéről, az intézet által 2002‑ben kiadott – a történelmi szolgáltató Belgacom által viselt költségekkel kapcsolatos
         és a 2003. évet érintő becslésekre vonatkozó – véleményre támaszkodott.

      56      Ahogyan a jelen ítélet 44. pontjában tett megállapításból következik, semmivel sem ellentétes, ha a nemzeti szabályozó hatóság
         – jóllehet a 2005. június 13‑i törvény az említett időponttól kezdve valamennyi hírközlési gazdasági szereplőt szociális díjszabás
         felkínálására kötelezte – a fent említett adatok alapján úgy véli, hogy az egyetemes szolgáltatás nyújtásának költsége „esetlegesen”
         méltánytalan terhet jelenthet a 2002/22 irányelv 12. cikke értelmében.

      57      Ezzel szemben a kompenzációra jogosító méltánytalan teher meghatározásának az említett törvényben szereplő módozatai nem tűnnek
         összeegyeztethetőnek a 2002/22 irányelv 13. cikkében előírt követelményekkel.

      58      Először is annak kimondásával, hogy a nettó költség számításából kitűnő minden veszteséges helyzet „ésszerűtlen terhet jelent”,
         a belga jogalkotó eleve kompenzációra tette jogosulttá a gazdasági szereplőket, még akkor is, ha az őket terhelő egyetemes
         szolgáltatási kötelezettség folytán viselt nettó költségek nem jelentettek túlzott terhet, jóllehet a jelen ítélet 49. pontjában
         leírtakból következik, hogy bár a veszteséges helyzet teher, az nem szükségképpen jelent valamennyi gazdasági szereplő számára
         túlzott terhet.

      59      Másodszor ennek az egyetemes szolgáltatás nyújtásához kapcsolódó túlzott jellegnek a megítélése feltételezi az említett szolgáltatásnyújtás
         által az egyes érintett számára képviselt nettó költség, valamint az e gazdasági szereplők olyan sajátosságainak konkrét vizsgálatát
         is, mint a felszereltségük szintje, gazdasági és pénzügyi helyzetük, valamint piaci részesedésük, ahogyan a jelen ítélet 47.
         és 49. pontjából következik. A Belga Királyság azonban nem bizonyította, és az ügynek a Bíróság elé terjesztett irataiból
         sem következik, hogy a belga jogalkotó figyelembe vette volna valamennyi fenti sajátosságot azon következtetés levonásakor,
         hogy az egyetemes szolgáltatás nyújtása méltánytalan terhet jelent.

      60      Harmadszor a 2005. június 13‑i törvény annak kimondásával, hogy az azon okból viselt valamennyi költséget, hogy a gazdasági
         szereplő által megadott díjcsökkentések száma arányosan meghaladja a gazdasági szereplő piaci részesedését, automatikusan
         kompenzálni kell, olyan mechanizmust hoz létre, amely olyan kompenzációt eredményez, amely semmilyen kapcsolatban sincs az
         egyetemes szolgáltatás nyújtásának a 2002/22 irányelv 12. cikkének alkalmazásával kiszámított nettó költségével.

      61      A fentiekből következik, hogy a Bizottság első jogalapjának – amennyiben a 2002/22 irányelv 13. cikkében szereplő kötelezettségek
         megsértésén alapul – helyt kell adni.

       Az egyetemes szolgáltatás nyújtása nettó költségének kiszámításával kapcsolatos második jogalapról
       A felek érvei
      62      A második jogalap keretében a Bizottság egyrészről arra hivatkozik, hogy mivel a belga jogszabály szerint az egyetemes szolgáltatás
         nyújtása nettó költségének kiszámítása azon feltételezett veszteségen alapul, amely megegyezik az érintett gazdasági szereplő
         piaci részesedését arányosan meghaladó díjcsökkentések számának megfelelő összeggel, nem veszik figyelembe azon valós költségeket,
         amelyeket a vállalkozás az egyetemes szolgáltatási kötelezettség hiányában ténylegesen elkerülne. E megközelítés ellentétes
         mind a 2002/22 irányelv 12. cikkével, mind az említett irányelv IV. mellékletének A. részéből eredő kötelezettséggel.

      63      Másrészről a belga jogszabályban szereplő számítási mód nem veszi figyelembe a kijelölt vállalkozás által élvezett piaci előnyöket,
         jóllehet az irányelv előírja, hogy a nettó költség kiszámítása során figyelembe kell venni az egyetemes szolgáltatás nyújtásához
         esetlegesen kapcsolódó hasznot, beleértve a nem tárgyi hasznot is.

      64      A Bizottság azt is állítja, hogy a Belga Királyság tévesen véli úgy, hogy a „bevételek” és a „költségek” szavak rokon értelmű
         szavak. Az a körülmény azonban, hogy valamely szolgáltató kevesebb bevételhez jut azért, mert szociális díjszabást kell kínálnia,
         olyan szempont, amelynek nincs köze ahhoz a kérdéshez, hogy a szolgáltató ezen egyetemes szolgáltatási kötelezettség miatt
         milyen járulékos nettó költségeket visel.

      65      Az említett szolgáltató által viselt valós járulékos költségek – azaz azon költségek, amelyeket a szociális díjszabás felkínálására
         vonatkozó kötelezettsége hiányában elkerülne – ugyanis nem szükségképpen egyeznek meg azon díjcsökkentések összegével, amelyeket
         alkalmazni köteles. E költségek egyrészről az érintett gazdasági szereplő költségszerkezetétől függnek, mely utóbbi a nyújtott
         szolgáltatások típusától függ, másrészről pedig az említett gazdasági szereplőnek az ügyfeleivel szembeni helyzetétől. Jelentős
         különbség állhat tehát fenn egyrészről a történelmi szolgáltató által azért viselt járulékos költségek között, mert továbbra
         is nyújtja bizonyos szociális ügyfelek részére a több éve bevezetett vezetékes telefonszolgáltatást, másrészről pedig az olyan
         új gazdasági szereplő által viselt költségek között, amely új szociális ügyfeleket csatlakoztat a hálózatához.

      66      Végül a piaci előnyök kiszámítását illetően a Bizottság úgy véli, hogy azon állítást, amely szerint a gazdasági szereplők
         főszabály szerint nem élveznek semmilyen közvetett előnyt, semmilyen konkrét adat nem támasztja alá. Mivel az intézet soha
         nem végezte el a nettó költségek kiszámítását – tekintettel arra, hogy a Belgacom vonatkozásában 2002‑ben elvégzett számítást
         elavultnak és a helyzetnek nem megfelelőnek kell tekinteni – semmiképpen nem vonható le az a következtetés, hogy a szociális
         díjszabás felkínálásának kötelezettsége egyik gazdasági szereplő esetében sem jár piaci előnyökkel.

      67      Annak állításával, hogy a számítási módszer tökéletesen megfelel a 2002/22 irányelv követelményeinek, a Belga Királyság pontosítja,
         hogy az egyetemes szolgáltatások nettó költsége a belga rendszerben egyenlő azzal a különbözettel, amely egyrészről az egyetemes
         szolgáltatás nyújtója által szokásos kereskedelmi feltételek mellett megszerezhető bevételek, másrészről pedig azon bevételek
         között áll fenn, amelyeket a szociális díjszabás kedvezményezettjei javára a törvényben előírt csökkentéseket követően elér.

      68      Az egyetemes szolgáltatási kötelezettség hiányában a gazdasági szereplő kizárólag azokat a veszteségeket kerülhetné el, amelyek
         a kötelező díjcsökkentésekhez kapcsolódnak. Függetlenül ugyanis az alkalmazott díjszabástól, a gazdasági szereplők valamennyi
         meglévő előfizető részére ugyanazon szolgáltatást kínálják.

      69      Mivel valamennyi nyilvános telefonszolgáltatást kínáló gazdasági szereplő köteles egyetemes szolgáltatást nyújtani a fogyasztók
         számára, nem lehetséges a közvetett piaci előnynek egy adott gazdasági szereplő esetében történő azonosítása. Mindenesetre
         az esetleges előnyök valamennyi gazdasági szereplő esetében azonosak lesznek.

      70      Egyébiránt az alperes tagállam szerint, jóllehet azon megállapítás, hogy a történelmi szolgáltató jelentős gazdasági előnnyel
         rendelkezett a többi gazdasági szereplőhöz képest, igazolta a 2005. június 13‑i törvény mellékletébe a 2007. április 25‑i
         törvény 200. cikkével beillesztett 45a. cikk elfogadását, amely bevezette az említett történelmi szolgáltató által kapott
         kompenzáció csökkentésének mechanizmusát, e mechanizmus nem ismeri el, hogy ilyen előny az egyéb gazdasági szereplők esetében
         is fennállhat.

      71      A Belga Királyság arra hivatkozik, hogy a 2002/22 irányelv IV. mellékletének szövegére tekintettel a nettó költség kiszámítása
         során kétféle költség vehető figyelembe, azaz egyrészről az annak betudható veszteség, hogy az egyetemes szolgáltatás költségeit
         nem fedezik a bevételek, másrészről pedig a szokásos kereskedelmi feltételektől való eltérésből eredő költségek.

      72      Következésképpen a belga jogalkotó által elfogadott azon megközelítés, amely nettó költségként fogadja el a szokásos kereskedelmi
         feltételekhez viszonyított díjcsökkentéseket, amelyeket az egyetemes szociális szolgáltatás nyújtóinak a szociális előfizetők
         részére biztosítaniuk kell, megfelel a 2002/22 irányelv IV. melléklete A. része szövegének. A Belga Királyság szerint az ezzel
         ellentétes megoldás a belga liberalizált rendszerben a hírközlési vállalkozások közötti verseny torzulásához vezetne, mivel
         azok valamennyien kötelesek lennének szociális díjcsökkentéseket alkalmazni, de eltérő kompenzációban részesülnének.

      73      A piaci előnyök vizsgálatát illetően a Belga Királyság előadja egyrészről, hogy a nettó költség számítását a Belgacom vonatkozásában
         azon piaci előnyök figyelembevételével végezték el, amelyeket a Belgacom az abban az időszakban e területen élvezett monopolhelyzete
         révén az egyetemes szolgáltatás nyújtásából szerezhetett, másrészről pedig, hogy az egyetemes szolgáltatás liberalizációja
         óta a nettó költség éves kiszámítását az egyes gazdasági szereplők részére – kompenzáció iránti kérelmük előterjesztését követően –
         fizetendő kompenzáció meghatározása során végzik el. A belga liberalizált rendszer vizsgálatából kiderül, hogy a gazdasági
         szereplők által a szociális díjcsökkentésekből szerezhető közvetett piaci előnyök potenciálisan valamennyi gazdasági szereplő
         esetében megegyeznek.

       A Bíróság álláspontja
      74      Előzetesen egyrészről emlékeztetni kell arra, hogy a 2002/22 irányelv IV. melléklete A. részének rendelkezései szerint az
         egyetemes szolgáltatási kötelezettség nyújtásának nettó költsége a kijelölt vállalkozás számára egyetemes szolgáltatási kötelezettségek
         teljesítése mellett és egyetemes szolgáltatási kötelezettségek teljesítése nélkül felmerülő nettó költségek közötti különbözetnek
         felel meg. Ezért az említett rendelkezések szerint helyesen kell értékelni azokat a költségeket, amelyeket a kijelölt vállalkozás
         az egyetemes szolgáltatási kötelezettségek hiányában elkerült volna abban az esetben, ha lehetősége lett volna úgy dönteni,
         hogy nem teljesít ilyen kötelezettségeket, továbbá értékelni kell az egyetemes szolgáltatást nyújtó gazdasági szereplőnek
         a nem tárgyi hasznokat is magukban foglaló hasznait is.

      75      Másrészről a 2005. június 13‑i törvény 45a. cikke szerint az egyetemes szolgáltatás szociális elemének nettó költsége megfelel
         a gazdasági szereplő által a szokásos kereskedelmi feltételek mellett elért bevétel és azon bevétel különbözetének, amelyet
         az említett törvényben a szociális díjszabás kedvezményezettje javára előírt díjcsökkentéseket követően megszerez.

      76      A hivatkozott jogalap első részével a Bizottság azt állítja, hogy a szóban forgó nemzeti jogszabályban előírt számítás nem
         veszi figyelembe azon valós költségeket, amelyeket a kijelölt vállalkozás ténylegesen elkerült volna, ha lehetősége lett volna
         úgy dönteni, hogy nem teljesít egyetemes szolgáltatási kötelezettségeket.

      77      Meg kell említeni, hogy e rész az egyetemes szolgáltatási kötelezettség nettó költsége kiszámításának a 2002/22 irányelvben
         szereplő módozataira vonatkozik, amelyek abban állnak, hogy figyelembe kell venni azon járulékos költségeket, amelyeket a
         kijelölt vállalkozásnak az említett egyetemes szolgáltatáshoz kapcsolódó kötelezettségek következtében viselnie kell. Következésképpen
         az említett rész csak akkor lehet megalapozott, ha a szóban forgó számítási módszer szükségképpen kizárja e járulékos költségek
         figyelembevételét.

      78      E vonatkozásban jóllehet kétségtelen, hogy a szociális díjszabás mellett nyújtott szolgáltatások teljesítése nettó költségeinek
         a 2005. június 13‑i törvénnyel bevezetett módszere eltér az egyetemes szolgáltatás egyéb elemei – például a „helyhez kötött
         hozzáférés eleme”, nyilvános telefonállomások vagy átfogó tudakozószolgálat rendelkezésre bocsátása, amelyek kapcsán kifejezetten
         rendelkeznek az „elkerült költségek” figyelembevételéről – esetében használt módszertől, e körülmény önmagában nem elegendő
         azon következtetés levonásához, hogy a szociális díjszabás mellett nyújtott szolgáltatások teljesítése nettó költségeinek
         kiszámítása nem teljesíti a 2002/22 irányelv követelményeit.

      79      Egyébiránt az ügynek a Bíróság elé terjesztett iratai nem teszik lehetővé a Belga Királyság azon állítása pontatlanságának
         megállapítását, amely szerint a gazdasági szereplő – ha nem lenne köteles szolgáltatásainak szociális díjszabás mellett történő
         nyújtására – kizárólag a kötelező díjcsökkentésekhez kapcsolódó költségeket kerülheti el, mivel az alkalmazott díjszabás típusától
         eltekintve a gazdasági szereplők a meglévő előfizető részére ugyanazon szolgáltatást nyújtják. E körülményekből ugyanis az
         következik, hogy nem tűnik úgy, hogy az említett gazdasági szereplők egyéni helyzetétől függetlenül az általuk az egyes előfizetőik
         számára nyújtott különböző szolgáltatások tartalma, és ily módon az e tartalomhoz kapcsolódó költségek szerkezete önmagukban
         véve módosulna kizárólag azáltal, hogy ezen előfizetők közül egyesek igényt tarthatnak arra, hogy a szociális díjszabás kedvezményében
         részesüljenek.

      80      E feltételek mellett úgy tűnik, hogy a szociális díjszabás mellett történő szolgáltatásnyújtás csak a gazdasági szereplők
         által az előfizetők részére nyújtott szolgáltatásokért várt – pénzügyi értelemben vett – eredményekre van befolyással. A Bizottság
         tehát nem bizonyította, hogy a szóban forgó nemzeti jogszabály – annak előírásával, hogy az egyetemes szolgáltatás szociális
         elemének nettó költsége megfelel a gazdasági szereplő által a szociális díjszabás alkalmazásával a szokásos kereskedelmi feltételek
         mellett elért bevétel, és azon bevétel különbözetének, amelyet az említett jogszabályban a szociális díjszabás kedvezményezettjei
         javára előírt díjcsökkentéseket követően ténylegesen megszerez – nem veszi figyelembe azon költségeket, amelyeket az egyetemes
         szolgáltatás nyújtására kijelölt vállalkozások elkerültek volna, ha lehetőségük lett volna úgy dönteni, hogy nem teljesítik
         az e szolgáltatáshoz kapcsolódó kötelezettségeket.

      81      A második jogalap első részét tehát el kell utasítani.

      82      Az említett jogalap második része azon alapul, hogy a szóban forgó nemzeti jogszabályban előírt számítás nem veszi figyelembe
         a szociális díjszabás alkalmazásával nyújtott szolgáltatásokkal érintett vállalkozások által megszerzett – a nem tárgyi hasznokat
         is magukban foglaló – piaci előnyöket.

      83      A Belga Királyság arra hivatkozik, hogy mivel a szolgáltatások szociális díjszabás alkalmazásával történő nyújtásának kötelezettsége
         a Belgium egész területén tevékenykedő valamennyi gazdasági szereplőre nehezedik, a piaci előnyök főszabály szerint potenciálisan
         valamennyi gazdasági szereplő esetében azonosak lehetnek. Mindezzel nem vitatja, hogy a szóban forgó nemzeti jogszabály nem
         veszi figyelembe a szociális díjszabás alkalmazásával történő szolgáltatásnyújtásból származó lehetséges gazdasági előnyöket.

      84      A 2002/22 irányelv 12. cikke (1) bekezdése második albekezdése a) pontjának és IV. mellékletének együttes olvasatából azonban
         az következik, hogy az egyetemes szolgáltatás nyújtása nettó költségének kiszámítása során figyelembe kell venni azon hasznok
         – és így a tárgyi hasznok – értékelését is, amelyek e szolgáltatásnyújtásból az érintett gazdasági szereplő javára keletkeznek.
         Mivelhogy e rendelkezések a 2002/22 irányelv által létrehozni kívánt harmonizált szabályozási keretbe illeszkednek, a tagállamok
         feladata, hogy e hasznokat figyelembe vegyék azon feltételek meghatározása során, amelyek szerint az egyetemes szolgáltatás
         nyújtásának nettó költségét ki kell számítani.

      85      E feltételek mellett meg kell állapítani, hogy a második jogalap második része megalapozott.

      86      Az eddigi megfontolások összességére tekintettel meg kell állapítani, hogy a Belga Királyság, mivel

      –        egyrészről az egyetemes szolgáltatás szociális elemének nyújtásához kapcsolódó nettó költség számítása vonatkozásában elmulasztott
         rendelkezni az e szolgáltatásnyújtásra kötelezett vállalkozások által szerzett – a nem tárgyi előnyöket is magukban foglaló –
         piaci előnyökről, és

      –        másrészről annak általános és az egyetemes szolgáltatás korábban egyedüli szolgáltatója nettó költségeinek kiszámítása alapján
         történő megállapításával, hogy az ezentúl az említett szolgáltatás nyújtására kötelezett valamennyi vállalkozásra e szolgáltatásnyújtás
         ténylegesen méltánytalan terhet ró, és anélkül, hogy elvégezte volna az egyes érintett gazdasági szereplők esetében az egyetemes
         szolgáltatás nyújtása következtében felmerülő nettó költség, és az utóbbi gazdasági szereplőre jellemző sajátosságok összességének
         – például felszereltségi szintjének vagy gazdasági és pénzügyi helyzetének – konkrét vizsgálatát,

      nem teljesítette a 2002/22 irányelv 12. cikkének (1) bekezdéséből és 13. cikkének (1) bekezdéséből eredő kötelezettségeit.
       A költségekről
      87      Az eljárási szabályzat 69. cikkének 2. §‑a alapján a Bíróság a pervesztes felet kötelezi a költségek viselésére, ha a pernyertes
         fél ezt kérte. Ugyanezen szabályzat 69. cikke 3. §‑ának alapján részleges pernyertesség esetén a Bíróság elrendelheti a költségeknek
         a felek közötti megosztását, vagy határozhat úgy, hogy mindegyik fél maga viselje saját költségeit.

      88      A jelen esetben – mivel a Bizottság részben pervesztes lett – a Belga Királyságot kell kötelezni a költségek kétharmadának,
         a Bizottságot pedig a költségek egyharmadának viselésére.

      A fenti indokok alapján a Bíróság (negyedik tanács) a következőképpen határozott:
      1)      A Belga Királyság, mivel
      –        egyrészről az egyetemes szolgáltatás szociális elemének nyújtásához kapcsolódó nettó költség számítása vonatkozásában elmulasztott
            rendelkezni az e szolgáltatásnyújtásra kötelezett vállalkozások által szerzett – a nem tárgyi előnyöket is magukban foglaló –
            piaci előnyökről, és
      –        másrészről annak általános és az egyetemes szolgáltatás korábban egyedüli nyújtója nettó költségeinek kiszámítása alapján
            történő megállapításával, hogy az ezentúl az említett szolgáltatás nyújtására kötelezett valamennyi vállalkozásra e szolgáltatásnyújtás
            ténylegesen méltánytalan terhet ró, és anélkül, hogy elvégezte volna az egyes érintett gazdasági szereplők esetében az egyetemes
            szolgáltatás nyújtása következtében felmerülő nettó költség, és az utóbbi gazdasági szereplőre jellemző sajátosságok összességének
            – például felszereltségi szintjének vagy gazdasági és pénzügyi helyzetének – konkrét vizsgálatát,
      nem teljesítette az elektronikus hírközlő hálózatokhoz és elektronikus hírközlési szolgáltatásokhoz kapcsolódó felhasználói
            jogokról szóló, 2002. március 7‑i 2002/22/EK európai parlamenti és a tanácsi irányelv (egyetemes szolgáltatási irányelv) 12. cikkének
            (1) bekezdéséből és 13. cikkének (1) bekezdéséből eredő kötelezettségeit.
      2)      A Bíróság a keresetet ezt meghaladó részében elutasítja.
      3)      A Bíróság a Belga Királyságot kötelezi a költségek kétharmadának viselésére. A Bíróság az Európai Bizottságot kötelezi a költségek
            egyharmadának viselésére.
      Aláírások
      * Az eljárás nyelve: holland.


A Bíróság február 15.-i ítélete: 2000. # Az Európai Közösségek Bizottsága kontra Francia Köztársaság. # Szociális biztonság. # C-34/98. sz. ügy