title: A Bíróság (harmadik tanács) 2012. május 24-i ítélete. # Formula One Licensing BV kontra Belső Piaci Harmonizációs Hivatal (védjegyek és formatervezési minták) (OHIM) és Global Sports Media Ltd. # Fellebbezés - Közösségi védjegy - Az F1-LIVE ábrás védjegy - Az F1 nemzetközi és nemzeti szóvédjegyek, valamint az F1 Formula 1 közösségi ábrás védjegy jogosultjának felszólalása - A megkülönböztető képesség hiánya - Leíró elem - A korábbi nemzeti védjegy oltalmának megszüntetése - Összetéveszthetőség. # C-196/11 P. sz. ügy

text:
         A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (harmadik tanács)
      2012. május 24. (
            *1
         )
      „Fellebbezés — Közösségi védjegy — Az F1-LIVE ábrás védjegy — Az F1 nemzetközi és nemzeti szóvédjegyek, valamint az F1 Formula 1 közösségi ábrás védjegy jogosultjának felszólalása — A megkülönböztető képesség hiánya — Leíró elem — A korábbi nemzeti védjegy oltalmának megszüntetése — Összetéveszthetőség”
      A C-196/11. P. sz. ügyben,
      a Formula One Licensing BV (székhelye: Rotterdam [Hollandia], képviselik: K. Sandberg és B. Klingberg Rechtsanwältinnen)
      fellebbezőnek
      az Európai Unió Bírósága alapokmányának 56. cikke alapján 2011. április 27-én benyújtott fellebbezése tárgyában,
      a többi fél az eljárásban:
      a Belső Piaci Harmonizációs Hivatal (védjegyek és formatervezési minták) (OHIM) (képviseli: A. Folliard-Monguiral, meghatalmazotti minőségben)
      alperes az elsőfokú eljárásban,
      a Global Sports Media Ltd (székhelye: Hamilton [Bermuda], képviseli: T. de Haan ügyvéd)
      beavatkozó az elsőfokú eljárásban,
      A BÍRÓSÁG (harmadik tanács),
      tagjai: K. Lenaerts tanácselnök, J. Malenovský, Juhász E. (előadó), G. Arestis és T. von Danwitz bírák,
      főtanácsnok: P. Cruz Villalón,
      hivatalvezető: L. Hewlett főtanácsos,
      tekintettel az írásbeli szakaszra és a 2011. december 14-i tárgyalásra,
      tekintettel a főtanácsnok meghallgatását követően hozott határozatra, miszerint az ügy elbírálására a főtanácsnok indítványa nélkül kerül sor,
      meghozta a következő

         Ítéletet

               1

               Fellebbezésével a Formula One Licensing BV a Törvényszék T-10/09. sz., Formula One Licensing kontra OHIM - Global Sports Media (F1-LIVE) ügyben 2011. február 17-én hozott azon ítéletének (EBHT 2011., II-427. o.; a továbbiakban: megtámadott ítélet) hatályon kívül helyezését kéri, amellyel a Törvényszék elutasította a Belső Piaci Harmonizációs Hivatal (védjegyek és formatervezési minták) (OHIM) első fellebbezési tanácsa által a Racing-Live SAS és a Formula One Licensing BV közötti felszólalási eljárással kapcsolatban 2008. október 16-án hozott határozat (R 7/2008-1. sz. ügy) (a továbbiakban: a jogvita tárgyát képező határozat) hatályon kívül helyezése iránt indított keresetét.

         Jogi háttér

               2

               A közösségi védjegyről szóló, 1993. december 20-i – és a 2003. október 27-i 1992/2003/EK tanácsi rendelettel (HL L 296., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 17. fejezet, 1. kötet, 310. o.) módosított – 40/94/EK tanácsi rendeletet (HL 1994. L 11., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 17. fejezet, 1. kötet, 146. o.; a továbbiakban: a 40/94 rendelet) hatályon kívül helyezte és felváltotta a közösségi védjegyről szóló, 2009. február 26-i 207/2009/EK tanácsi rendelet (HL L 78., 1. o.), amely 2009. április 13-án lépett hatályba. Mindazonáltal, figyelemmel a tényállás idejére, a jogvitára a 40/94 rendeletet kell alkalmazni.

               3

               A 40/94 rendelet ötödik preambulumbekezdése kimondja, hogy:
               „mivel a védjegyekre vonatkozó közösségi szabályozás mindazonáltal nem lép a tagállamok védjegyekre irányadó jogszabályainak helyébe; mivel annak előírása, hogy a vállalkozások védjegyeiket közösségi védjegyként lajstromoztassák, nem tűnik indokoltnak; mivel a nemzeti védjegyoltalom fennmaradása továbbra is szükséges az olyan vállalkozások számára, amelyek védjegyeikre nem igénylik a közösségi szintű oltalmat”.

               4

               E rendelet 8. cikke (1) bekezdésének b) pontja értelmében a korábbi védjegy jogosultjának felszólalása alapján a megjelölés nem részesülhet védjegyoltalomban, ha azt azon a területen, ahol a korábbi védjegy oltalom alatt áll, a fogyasztók összetéveszthetik a korábbi védjeggyel való azonossága vagy hasonlósága, valamint az érintett áruk, illetve szolgáltatások azonossága vagy hasonlósága miatt; az összetéveszthetőség magában foglalja azt az esetet is, ha a fogyasztók a megjelölést gondolati képzettársítás (asszociáció) útján kapcsolhatják a korábbi védjegyhez.

               5

               Az említett rendelet 8. cikke (2) bekezdésének a) pontja úgy rendelkezik, hogy:
               „Az (1) bekezdés alkalmazásában »korábbi védjegy«:

                        a)

                        a következőkben felsorolt minden olyan védjegy, amelynek bejelentési napja korábbi, mint a közösségi védjegybejelentés bejelentési napja – ha ennek helye van –, figyelembe véve az igényelt elsőbbségek napját:

                                 i.

                                 közösségi védjegy;

                                 ii.

                                 valamely tagállamban, illetve – Belgium, Hollandia és Luxemburg esetében – a Benelux Védjegyhivatalnál lajstromozott védjegy;

                                 iii.

                                 nemzetközi megállapodás alapján a tagállamra kiterjedő hatállyal lajstromozott védjegy;

                                 iv.

                                 nemzetközi megállapodás alapján a Közösségre kiterjedő hatállyal lajstromozott védjegy”.

               6

               A 40/94 rendelet 8. cikkének (5) bekezdése szerint a korábbi védjegy jogosultjának felszólalása alapján nem részesülhet továbbá oltalomban a korábbi védjeggyel azonos vagy ahhoz hasonló megjelölés, ha az érintett áruk, illetve szolgáltatások nem hasonlóak, feltéve, hogy közösségi védjegy esetén a korábbi közösségi védjegy az Európai Unión belül, korábbi nemzeti védjegy esetén a korábbi nemzeti védjegy pedig az érintett tagállamban jóhírnevet élvez, és a megjelölés alapos ok nélkül történő használata sértené vagy tisztességtelenül kihasználná a korábbi védjegy megkülönböztető képességét vagy jóhírnevét.

               7

               A védjegyekre vonatkozó tagállami jogszabályok közelítéséről szóló, 1988. december 21-i 89/104/EGK első tanácsi irányelv (HL 1989 L 40., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 17. fejezet, 1. kötet, 92. o.) 3. cikke (1) bekezdésének b) pontja, valamint az ezen irányelvet hatályon kívül helyező és annak helyébe lépő, a védjegyekre vonatkozó tagállami jogszabályok közelítéséről szóló, 2008. október 22-i 2008/95/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL L 299., 25. o.) 3. cikke (1) bekezdésének b) pontja értelmében a megkülönböztetésre nem alkalmas megjelölések nem részesülhetnek védjegyoltalomban, illetve a védjegy törlésének van helye, ha a megjelölést lajstromozták.

         A jogvita előzményei

               8

               2004. április 13-án a Racing-Live SAS, amelynek később a bejelentett védjegy tekintetében a Global Sports Media Ltd (a továbbiakban: a Global Sports Media) lett a jogutódja, közösségi védjegybejelentési kérelmet terjesztett elő az OHIM-nál a következő ábrás védjegy tekintetében:

               9

               A bejelentést a védjegyekkel ellátható termékek és szolgáltatások nemzetközi osztályozására vonatkozó, felülvizsgált és módosított, 1957. június 15-i Nizzai Megállapodás (a továbbiakban: Nizzai Megállapodás) szerinti 16., 38. és a 41. osztályba tartozó árukkal és szolgáltatásokkal kapcsolatban tették, az egyes osztályoknak megfelelő alábbi leírással:

                        —

                        16. osztály: „Folyóiratok, brosúrák, könyvek; valamennyi ilyen áru a forma-1 területén”;

                        —

                        38. osztály: „Könyvek, folyóiratok és újságok számítógépes terminálok útján történő közlése és terjesztése; valamennyi ilyen szolgáltatás a forma-1 területén”; és

                        —

                        41. osztály: „Elektronikus könyv-, magazin- és időszaki lapkiadás; szórakoztatási tárgyú információk; versenyek szervezése az interneten; helyfoglalás showműsorokra; online játékok; valamennyi ilyen szolgáltatás a forma-1 területén”.

               10

               A védjegybejelentésnek a Közösségi Védjegyértesítő 5/2005. számában történt közzétételét követően a Formula One Licensing BV (a továbbiakban: Formula One Licensing) 2005. május 2-án felszólalást terjesztett elő a szóban forgó védjegy lajstromozásával szemben, a 40/94 rendelet 8. cikke (1) bekezdésének b) pontja és (5) bekezdése alapján.

               11

               A felszólalás többek között a következő korábbi védjegyeken alapult, amelyek tekintetében jóhírnévre is hivatkoztak:

                        —

                        az 1999. december 20-án lajstromozott 732134. sz. F1 nemzetközi szóvédjegy, Dániára, Németországra, Spanyolországra, Franciaországra, Olaszországra és Magyarországra kiterjesztett oltalommal, a Nizzai Megállapodás szerinti 16., 38. és 41. osztályba tartozó áruk és szolgáltatások tekintetében; a 2000. május 10-én lajstromozott 30007412. sz. német F1 szóvédjegy az említett megállapodás szerinti 41. osztályba tartozó szolgáltatások tekintetében; és a 2001. augusztus 13-a óta oltalmat élvező 2277746 D. sz. brit F1 szóvédjegy, az említett megállapodás szerinti 16. és 38. osztályba tartozó áruk és szolgáltatások tekintetében, továbbá

                        —

                        az alább ábrázolt, 2003. május 19-én lajstromozott 631531. sz. F1 Formula 1 közösségi ábrás védjegy, a Nizzai Megállapodás szerinti 16., 38. és 41. osztályba tartozó áruk és szolgáltatások tekintetében:

               12

               2007. október 17-én az OHIM felszólalási osztálya – a 732134. sz., korábbi F1 nemzetközi szóvédjegy alapján – helyt adott a felszólalásnak. A felszólalási osztály megállapította, hogy az ütköző védjegyek által jelölt áruk és szolgáltatások között hasonlóság, illetve azonosság, az ütköző megjelölések között pedig közepes fokú hasonlóság áll fenn, és így az ütköző védjegyek között fennáll a 40/94 rendelet 8. cikke (1) bekezdésének b) pontja értelmében vett összetévesztés veszélye.

               13

               2007. december 14-én a Racing-Live SAS fellebbezést nyújtott be e határozat ellen. 2008. október 16-án az OHIM első fellebbezési tanácsa helyt adott a fellebbezésnek, és a jogvita tárgyát képező határozattal hatályon kívül helyezte a felszólalási osztály említett határozatát, összességében úgy ítélve meg, hogy nem áll fenn az összetévesztés veszélye a korábbi védjegyek és a bejelentett védjegy között, továbbá, hogy az a tény, hogy az F1 szóelemükben megegyeznek, e szempontból nem elegendő, mivel ezen elem az említett védjegyben leíró jellegűnek tekinthető.

         A Törvényszékhez benyújtott kereset és a megtámadott ítélet

               14

               A Törvényszék Hivatalához 2009. január 14-én benyújtott keresetlevelével a Formula One Licensing keresetet indított a jogvita tárgyát képező határozat hatályon kívül helyezése iránt. E keresetet, amely két jogalapból állt, a Törvényszék elutasította.

               15

               Első jogalapjával a fellebbező a 40/94 rendelet 8. cikke (1) bekezdése b) pontjának megsértésére hivatkozott.

               16

               A megtámadott ítélet 28. pontjában a Törvényszék a szóban forgó áruk és szolgáltatások hasonlóságát illetően megállapította, hogy „a fellebbezési tanács a [jogvita tárgyát képező] határozat 25. és 26. pontjában úgy ítélte meg, hogy a beavatkozó tevékenységei a nyomdászati termékek értékesítését és az interneten történő kommunikációt (azaz a 16. osztályba tartozó árukat és a 38. osztályba tartozó szolgáltatásokat) illetően a felperesével azonosak, valamint a forma-1 területén az online kiadással és online szórakoztatással kapcsolatos szolgáltatások (azaz a 41. osztályba tartozó szolgáltatások) és a felperes által kínált szolgáltatások nagyon hasonlóak”.

               17

               Az ütköző megjelölések összehasonlítását és azoknak az érintett vásárlóközönség által történő felfogását illetően a Törvényszék, miután elismerte, hogy a nemzetközi védjegyben szereplő „F1” megjelölés és a bejelentett védjegyben szereplő „F1” elem mindkettőben közös, először is megvizsgálta az „F1” elemnek ez utóbbiban betöltött szerepét, különösen azt, hogy ez az elem „domináns”-e.

               18

               A Törvényszék, a megtámadott ítélet 43. és 44. pontjában, a rendelkezésére álló bizonyítékok alapján úgy ítélte meg, hogy a „forma-1” kifejezést általános jelleggel használják az autóverseny-sport egyik ágának megjelölésére, továbbá, hogy „az F1 rövidítés ugyanolyan általános, mint a forma-1 kifejezés”.

               19

               Ami a fellebbezőnek a korábbi védjegyre vonatkozó érvét illeti, a Törvényszék a megtámadott ítélet 46. pontjában megállapította, hogy önmagában az a tény, hogy a korábbi szóvédjegyet nemzeti vagy nemzetközi védjegyként lajstromozták, nem zárja ki, hogy széles körben leíró jellegű legyen, vagy másképpen szólva, önmagában csak gyenge megkülönböztető képességgel rendelkezzen a védjegybejelentésben megjelölt árukkal és szolgáltatásokkal kapcsolatban. Ugyanakkor a Törvényszék a megtámadott ítélet 47. pontjában emlékeztetett arra, hogy a nemzetközi vagy nemzeti védjegynek – a jelen esetben a fellebbező védjegyeinek – az érvényességét nem lehet közösségi védjegybejelentési eljárás keretében vitatni, hanem kizárólag az érintett tagállamban lefolytatott törlési eljárás keretében.

               20

               A Törvényszék, a megtámadott ítélet 49. pontjában, arra a következtetésre jutott, hogy „e megfontolásokra tekintettel és a benyújtott bizonyítékokat figyelembe véve arra kell következtetni, hogy az érintett vásárlóközönség az »f1« elemet a bejelentett védjegyben nem megkülönböztető elemként, hanem leírásra használt elemként észleli”. Ehhez hasonlóan, az említett ítélet 57. pontjában, a Törvényszék úgy ítélte meg, hogy a fogyasztók az „F1”-et szokásos tipográfiában a „forma-1” rövidítésének, azaz leíró megjelölésnek fogják tekinteni, és ebből azt a következtetést vonta le, hogy az ütköző védjegyek között nem áll fenn az összetévesztés veszélye.

               21

               Ezt követően, a Törvényszék vizuális, hangzásbeli és fogalmi szempontból összehasonlította a bejelentett védjegyet és a korábbi közösségi védjegyet, és a megtámadott ítélet 61. pontjában arra a következtetésre jutott, hogy „[a] jelen esetben az összetéveszthetőség átfogó értékelésének keretében, amelyet a vizuális hasonlóság hiánya és az a tény jellemez, hogy a hangzásbeli és a fogalmi hasonlóság csak korlátozott mértékű, elegendő azt megállapítani, hogy a fellebbezési tanács helyesen vélte úgy, hogy a vitatott megjelölések között nem áll fenn az összetévesztés veszélye, mivel az érintett vásárlóközönség a bejelentett védjegyet nem tévesztené össze a felperes védjegyével. E tekintetben meg kell jegyezni, hogy a vásárlóközönség által az F1 megjelölésnek tulajdonított általános jelentés biztosítja azt, hogy e vásárlóközönség úgy fogja érteni a bejelentett védjegyet, mint amely a forma-1-re vonatkozik, de a teljesen eltérő megjelenítésből adódóan nem kapcsolja össze azt a felperes tevékenységeivel.”

               22

               Második jogalapjában a fellebbező a Törvényszék előtt a 40/94 rendelet 8. cikke (5) bekezdésének megsértésére hivatkozott.

               23

               A Törvényszék, mielőtt e jogalapot elutasította, a megtámadott ítélet 67. pontjában a következőket állapította meg:
               „Amint a [jogvita tárgyát képező] határozat 66. pontjából kitűnik, az a megjelölés, amelynek használatát és – esetleg – jóhírnevét a felperes igazolta, kizárólag a 631531. lajstromszámú védjegy tárgyát képező megjelölés, vagyis a logó. Ennélfogva az első kérdés akként merül fel, hogy a szóban forgó ábrás védjegyek azonosak vagy hasonlóak-e. A megjelölés megkülönböztető képessége és jóhírneve ugyanis a nagymértékben elütő színekkel megjelenített „f” betű és „1” számjegy virtuális egyesülésében rejlik. A bejelentett védjegyben az „f” betű és az „1” számjegy jelenléte önmagában – amelynek nincs semmilyen megkülönböztető képessége – nem elegendő ahhoz, hogy az érintett védjegyek közötti kapcsolatra lehessen következtetni. Következésképpen bizonyos hangzásbeli és fogalmi hasonlóság ellenére a fellebbezési tanács megállapítását, amely szerint a bejelentett védjegy egyetlen eleme sem emlékezteti a vásárlóközönséget az F1 logóra, helyben kell hagyni, mivel az ütköző megjelölések nem tekinthetők hasonlóaknak”.

         A felek kérelmei

               24

               Fellebbezésével a Formula One Licensing azt kéri, hogy a Bíróság helyezze hatályon kívül a megtámadott ítéletet, adjon helyt a jogvita tárgyát képező határozat hatályon kívül helyezése iránti kérelmének, illetve másodlagosan azt kéri, hogy a Bíróság utalja vissza az ügyet a Törvényszék elé, valamint az OHIM-ot és a Global Sports Mediát kötelezze a költségek viselésére – beleértve az első fokon felmerült költségeket is.

               25

               Az OHIM azt kéri, hogy a Bíróság utasítsa el a fellebbezést, és a fellebbezőt kötelezze a költségek viselésére.

               26

               A Global Sports Media azt kéri, hogy a Bíróság utasítsa el a fellebbezést, és a fellebbezőt kötelezze a költségek viselésére.

         A fellebbezésről

               27

               Fellebbezésének alátámasztásaként a Formula One Licensing három jogalapra hivatkozik.

               28

               Az „F1” elem megkülönböztető képességét illetően a 40/94 rendelet 8. cikke (1) bekezdése b) pontjának megsértésére alapított, első jogalap négy részből áll. E részeket a fellebbező a konkrét árukra és szolgáltatásokra való hivatkozás hiányára, az „F1” elemet és a „forma-1” kifejezést illetően a tények elferdítésére, a lajstromozott közösségi védjegy részeként történő használat révén megszerzett megkülönböztető képesség el nem ismerésére, és végül a korábbi védjegy részére biztosított oltalom jogellenes megszüntetésére alapítja.

               29

               A második és a harmadik jogalap egyrészt a 40/94 rendelet 8. cikke (1) bekezdésének b) pontjának az összetéveszthetőség értékelésénél vétett hibából eredő megsértésén, másrészt az ugyanezen rendelet 8. cikke (5) bekezdésének megsértésén alapul.

               30

               Elsőként az első jogalap negyedik részét kell megvizsgálni.

         A felek érvei

               31

               Első jogalapjának negyedik részében a Formula One Licensing arra hivatkozik, hogy a Törvényszék, a megtámadott ítélet 44., 49., 51., 57., 61. és 67. pontjában, nullára redukálta a korábbi F1 szóvédjegy megkülönböztető képességét és oltalmát, megsértve ezzel a 40/94 rendelet 8. cikke (1) bekezdésének b) pontját.

               32

               A Formula One Licensing úgy véli, hogy a Törvényszék azon következtetése, miszerint az „F1” megjelölés általános jellegűként észlelhető, jogi tévedést tartalmaz, hiszen ez a standard betűtípussal szedett, lajstromozott F1 védjegyeinek de facto törlését vonja maga után, ami elfogadhatatlan. A fellebbező emlékeztet arra, hogy a Törvényszék e tekintetben a megtámadott ítélet 48. pontjában azt állította, hogy az OHIM köteles volt megvizsgálni, hogy az érintett vásárlóközönség miként észleli az „F1” elemet a bejelentett védjegyen belül. Úgy véli ugyanakkor, hogy e vizsgálatnak határai vannak, hiszen nem vezethet arra, hogy gyakorlatilag nullára redukálja a korábbi védjegyek megkülönböztető képességét, és így azok oltalmának hatályát.

               33

               A fellebbező megjegyzi, hogy a közösségi lajstromozási eljárás vizsgálata során a Törvényszék nem vonhatja kétségbe a felszólalás alátámasztásaként hivatkozott védjegy megkülönböztető képességének meglétét, illetve annak érvényességét. E tekintetben a fellebbező a Törvényszék T-134/06. sz., Xentral kontra OHIM - Pages jaunes (PAGESJAUNES.COM) ügyben 2007. december 13-án hozott ítéletének (EBHT 2007., II-5213. o.) 36. pontjára hivatkozik, amely szerint a nemzeti védjegynek az érvényességét nem lehet közösségi védjegylajstromozási eljárás keretében vitatni, hanem kizárólag az érintett tagállamban lefolytatott törlési eljárás keretében.

               34

               A Formula One Licensing szerint a Törvényszék ebből következően jogi hibát vétett, amikor a standard betűtípussal szedett korábbi védjegyek megkülönböztetésre való alkalmasságát tagadta.

               35

               Az OHIM megjegyzi, hogy amikor a fellebbező azt állítja, hogy a korábbi F1 szóvédjegyet megfosztották minden oltalmától, a megtámadott ítélet 44., 49., 51., 57., 61. és 67. pontjára hivatkozik, e pontok azonban csupán a bejelentett védjegyben szereplő „F1” szóelem észlelésére vonatkozó megállapításokat tartalmaznak. Az OHIM emlékeztet arra, hogy valamely korábbi megjelölésnek a vitatott közösségi védjegyben való megjelenítése nem eredményezheti az összetéveszthetőség megállapítását, ha e megjelölés használata a bejelentett védjegyben tisztán leíró célokat szolgál, és jelen esetben a Törvényszék helyesen következtetett arra a megtámadott ítélet 51. pontjában, hogy az „F1” megjelölés a bejelentett védjegyben nem foglal el önálló megkülönböztető pozíciót, tekintettel arra, hogy a vitatott megjelölésen belül egyszerűen nem a megkülönböztető elem szerepét tölti be.

               36

               A Global Sports Media úgy véli, hogy az első jogalap negyedik része a megtámadott ítélet téves olvasatán alapul, hiszen a Törvényszék nem törölte a korábbi F1 védjegyet, mindössze megállapította, hogy az érintett vásárlóközönség az „F1” elemet az F1-LIVE védjegyen belül általános jellegű kifejezésként fogja fel. Hozzáteszi, hogy az „F1” kifejezés leíró célú használata megengedett, hiszen valamely elem ilyen jellegű használata védjegyjogi szempontból nem támadható (a Bíróság C-100/02. sz. Gerolsteiner Brunnen ügyben 2004. január 7-én hozott ítéletének [EBHT 2004., I-691. o.] 19. pontja, valamint C-48/05. sz. Adam Opel ügyben 2007. január 25-én hozott ítéletének [EBHT 2007., I-1017. o.] 42. és 43. pontja).

         A Bíróság álláspontja

               37

               A 40/94 rendelet ötödik preambulumbekezdése, valamint ezenfelül a 207/2009 rendelet (6) preambulumbekezdése értelmében „a védjegyekre vonatkozó közösségi szabályozás [...] nem lép a tagállamok védjegyekre irányadó jogszabályainak helyébe”.

               38

               A Törvényszék a megtámadott ítélet 47. pontjában emlékeztetett arra, hogy saját ítélkezési gyakorlata szerint a nemzetközi vagy nemzeti védjegynek – a jelen esetben a fellebbező védjegyeinek – az érvényességét nem lehet közösségi védjegylajstromozási eljárás keretében vitatni, hanem kizárólag az érintett tagállamban lefolytatott törlési eljárás keretében (a Törvényszék T-7/04. sz., Shaker kontra OHIM - Limiñana y Botella [Limoncello della Costiera Amalfitana shaker] ügyben 2008. november 12-én hozott ítéletének [EBHT 2008., II-3085. o.] 26. pontja). Megjegyzendő, hogy ezen ítélkezési gyakorlat azon az elgondoláson alapul, miszerint az uniós jogalkotó olyan rendszert hozott létre, amely a közösségi védjegyek nemzeti védjegyekkel párhuzamos oltalmán alapul, hiszen a Törvényszék az említett ítélet 26. pontjában a T-6/01. sz., Matratzen Concord kontra OHIM - Hukla Germany (MATRATZEN) ügyben 2002. október 23-án hozott ítéletét (EBHT 2002., II-4335. o., 55. pont) idézte.

               39

               A Törvényszék ezen érvelését meg kell erősíteni.

               40

               A közösségi védjegyek nemzeti védjegyekkel párhuzamos oltalmából, valamint abból eredően, hogy ez utóbbiak lajstromozása nem az OHIM hatáskörébe, bírósági felülvizsgálata pedig nem a Törvényszék hatáskörébe tartozik, a közösségi védjegybejelentéssel szembeni felszólalási eljárás keretében a nemzeti védjegyek érvényessége nem vonható kétségbe.

               41

               Ennélfogva az ilyen felszólalási eljárások keretében a valamely tagállamban oltalom alatt álló védjeggyel azonos megjelölés tekintetében olyan feltétlen kizáró ok megállapítása sem lehetséges, mint például a 40/94 rendelet 7. cikke (1) bekezdése b) pontjában, valamint a 89/104 irányelv és a 2008/95 irányelv 3. cikke (1) bekezdése b) pontjában írt megkülönböztető képesség hiánya. E tekintetben megjegyzendő, hogy valamely megjelölés leíró vagy általános jellegűként való jellemzése egyenértékű a megkülönböztető képességének tagadásával.

               42

               Természetesen, miként az a megtámadott ítélet 48. pontjából következik, amikor a valamely korábbi nemzeti védjegyre alapított felszólalást valamely közösségi védjegy lajstromozásával szemben terjesztik elő, az OHIM-nak – és ennek következtében a Törvényszéknek is – vizsgálnia kell, hogy az érintett vásárlóközönség milyen módon észleli az e nemzeti védjeggyel azonos megjelölést a bejelentett védjegyen belül, és adott esetben értékelnie kell e megjelölés megkülönböztető képességének fokát.

               43

               E vizsgálatoknak ugyanakkor, amint azt a fellebbező helyesen állítja, megvannak a határai.

               44

               Az említett vizsgálatok nem eredményezhetik a lajstromozott, oltalom alatt álló nemzeti védjeggyel azonos megjelölés megkülönböztetésre való alkalmatlanságának megállapítását, hiszen az nem lenne összeegyeztethető sem a közösségi és nemzeti védjegyek párhuzamos oltalmával, sem a 40/94 rendelet – 8. cikke (2) bekezdésének a) pontja ii. alpontjával együttesen értelmezett – 8. cikke (1) bekezdésének b) pontjával.

               45

               E megállapítás ugyanis veszélyeztetné a megkülönböztetésre alkalmatlannak minősített megjelölésekkel azonos nemzeti védjegyeket, hiszen az ilyen közösségi védjegyek lajstromozása olyan helyzetet teremtene, amely e védjegyek nemzeti oltalmának megszűnéséhez vezethetne. Ily módon az említett megállapítás nem tartaná tiszteletben a 40/94 rendelet által létrehozott rendszert, amely a közösségi és a nemzeti védjegyek párhuzamos oltalmán alapul, miként azt e rendelet ötödik preambulumbekezdése kimondja, tekintettel arra, hogy a nemzetközi vagy nemzeti védjegynek a megkülönböztető képesség hiánya miatti érvényességét a 89/104 irányelv és a 2008/95 irányelv 3. cikke (1) bekezdésének b) pontja értelmében kizárólag az érintett tagállamban indított törlési eljárás keretében lehet vitatni.

               46

               Emlékeztetni kell arra, hogy a 40/94 rendelet 8. cikke (2) bekezdésének a) pontja ii. alpontja kifejezetten úgy rendelkezik, hogy a felszólalási eljárásban a valamely tagállamban lajstromozott védjegyeket korábbi védjegyeknek kell tekinteni.

               47

               Következésképpen ahhoz, hogy a 40/94 rendelet 8. cikke (1) bekezdése b) pontjának megsértése elkerülhető legyen, a közösségi védjegybejelentéssel szembeni felszólalás alátámasztásaként hivatkozott nemzeti védjegy bizonyos fokú megkülönböztető képességét el kell ismerni.

               48

               Márpedig a Törvényszék a jelen ügyben nem így járt el.

               49

               Először is, a Törvényszék a megtámadott ítélet 44. pontjában megállapította, hogy az „F1” megjelölés leíró összefüggésben is használható, és rövidítésként ugyanolyan általános jellegű, mint a „forma-1” kifejezés. Ugyanezen ítélet 49. és 51. pontjában úgy vélekedett, hogy az „f1” elem a bejelentett védjegyen belül nem úgy fogható fel, mint megkülönböztető elem, hanem mint leíró céllal használt elem.

               50

               A Törvényszék ezt követően a megtámadott ítélet 57. és 61. pontjában megjegyezte, hogy a fogyasztók az „F1” elemet szokásos tipográfiában a „forma-1” rövidítésének, azaz leíró megjelölésnek fogják tekinteni, és hogy a közönség az „F1” megjelölésnek általános értelmet tulajdonít. Végül az említett ítélet 67. pontjában hozzátette, hogy a bejelentett védjegyben szereplő „f” betűnek és „1”-es számjegynek nincs megkülönböztető képessége.

               51

               Jóllehet a megtámadott ítélet 44., 49., 51., 57., 61. és 67. pontjában szereplő megállapításokat a korábbi védjegyben szereplő megjelöléssel vagy a bejelentett védjegyben szereplő F1 elemmel kapcsolatban tették, mivel a Törvényszék a jelen ítélet 54. pontjában úgy ítélte meg, hogy e megjelölés és ezen elem közös, e megállapításokkal a Törvényszék tehát úgy ítélte meg, hogy az említett megjelölés általános, leíró jellegű, és egyáltalán nem rendelkezik megkülönböztető képességgel.

               52

               Ennélfogva a Törvényszék e korábbi védjegyek érvényességét a közösségi védjegylajstromozási eljárás keretében kétségbe vonta, és így megsértette a 40/94 rendelet 8. cikke (1) bekezdésének b) pontját.

               53

               E körülményekre tekintettel a Formula One Licensing megalapozottan állítja, hogy a megtámadott ítélet jogi hibában szenved.

               54

               Következésképpen emiatt – anélkül, hogy a fellebbező által hivatkozott többi jogalap vizsgálata szükséges lenne – a megtámadott ítéletet hatályon kívül kell helyezni.

               55

               Az Európai Unió Bírósága alapokmánya 61. cikke első bekezdésének megfelelően, ha a Bíróság a Törvényszék ítéletét hatályon kívül helyezi, az ügyet maga is eldöntheti érdemben, amennyiben a per állása megengedi, illetve azt határozathozatalra visszautalhatja a Törvényszékhez.

               56

               A jelen ügyben nem állnak fenn a feltételei annak, hogy a Bíróság az ügyet érdemben maga döntse el.

               57

               Ugyanis az érdemi határozat annak a kérdésnek a vizsgálatát igényli, hogy – a korábbi védjegyekben szereplő „F1” megjelölés megkülönböztetésre való alkalmatlanságának megállapítása nélkül – kizárható-e a 40/94 rendelet 8. cikke (1) bekezdése b) pontjának alkalmazása. Ez pedig a tények vizsgálatát is magában foglalja, amelynek elvégzésére inkább a Törvényszék illetékes.

               58

               Következésképpen az ügyet vissza kell utalni a Törvényszék elé, a költségekről pedig jelenleg nem szükséges határozni.

               A fenti indokok alapján a Bíróság (harmadik tanács) a következőképpen határozott:

                           1)

                           A Bíróság az Európai Unió Törvényszékének a T-10/09. sz., Formula One Licensing kontra OHIM – Global Sports Media (F1-LIVE) ügyben 2011. február 17-én hozott ítéletét hatályon kívül helyezi.

                           2)

                           A Bíróság az ügyet visszautalja az Európai Unió Törvényszéke elé.

                           3)

                           A Bírósága költségekről jelenleg nem határoz.

                     Aláírások

            (
            *1
         )	Az eljárás nyelve: angol.


A Bíróság 1976. június 2-i ítélete. # Kurt Kampffmeyer Mühlenvereinigung KG és társai kontra az Európai Közösségek Bizottsága és Tanácsa. # 56-74-60-74. sz. egyesített ügyek


title: A Bíróság (negyedik tanács) 2008. december 11-i ítélete.#Kanal 5 Ltd és TV 4 AB kontra Föreningen Svenska Tonsättares Internationella Musikbyrå (STIM) upa.#Előzetes döntéshozatal iránti kérelem: Marknadsdomstolen - Svédország.#Szerzői jog - De facto monopolhelyzetben lévő szerzői jogi jogkezelő szervezet - A zeneművek sugárzásával kapcsolatos díj beszedése - E díj kiszámításának módszere - Erőfölény - Visszaélés.#C-52/07. sz. ügy.

text:
      C‑52/07. sz. ügy
      Kanal 5 Ltd és TV 4 AB
      kontra
      Föreningen Svenska Tonsättares Internationella Musikbyrå (STIM) upa
      (a Marknadsdomstolen [Svédország] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)
      „Szerzői jog – De facto monopolhelyzetben lévő szerzői jogi jogkezelő szervezet – A zeneművek sugárzásával kapcsolatos díj beszedése – E díj kiszámításának módszere – Erőfölény – Visszaélés”
      Az ítélet összefoglalása
      1.        Verseny – Erőfölény – De facto monopolhelyzetben lévő szerzői jogi jogkezelő szervezet – A kereskedelmi televíziócsatornák
            bevétele egy részének megfelelő díj, amely összességében arányban áll a zeneművek ténylegesen sugárzott mennyiségével, e művek
            felhasználását, valamint a közönség pontosabb számszerűsítését lehetővé tevő más módszer hiányában
      (EK 82. cikk)
      2.        Verseny – Erőfölény – De facto monopolhelyzetben lévő szerzői jogi jogkezelő szervezet – A zeneművek sugárzásával kapcsolatos
            díj kiszámításának eltérő módja a kereskedelmi, illetve a közszolgálati televíziós műsorszolgáltató társaságok esetében
      (EK 82. cikk)
      1.        Az EK 82. cikket úgy kell értelmezni, hogy a közös piac jelentős részén erőfölényes helyzetben lévő szerzői jogi közös jogkezelő
         szervezet nem él vissza e helyzettel, ha a szerzői jogvédelem alatt álló zeneművek televíziós sugárzásáért járó díjazás jogcímén
         olyan díjszabási modellt alkalmaz a kereskedelmi televíziócsatornákkal szemben, amely szerint e díjak összege e csatornák
         bevételei egy részének felel meg, feltéve hogy e rész összességében arányban áll a szerzői jogvédelem alatt álló zeneművek
         ténylegesen sugárzott vagy sugározható mennyiségével, és nincs olyan más módszer, amely lehetővé tenné e művek, valamint a
         közönség pontosabb azonosítását és számszerűsítését, anélkül hogy növelné a szerződések kezelésének és a védett zeneművek
         felhasználása ellenőrzésének költségeit.

      (vö. 41. pont és a rendelkező rész 1. pontja)
      2.        Az EK 82. cikket úgy kell értelmezni, hogy azáltal, hogy a szerzői jogi közös jogkezelő szervezet eltérő módon számítja ki
         a szerzői jogvédelem alatt álló zeneművek televíziós sugárzása jogcímén beszedett díjakat aszerint, hogy kereskedelmi vagy
         közszolgálati televíziós műsorszolgáltató társaságról van‑e szó, visszaélhet az említett cikk értelmében vett erőfölényes
         helyzetével, ha e társaságokkal szemben egyenértékű ügyletekre eltérő feltételeket alkalmaz, és ezáltal őket hátrányos versenyhelyzetbe
         hozza, hacsak e gyakorlat objektív módon nem igazolható.

      Az esetleges ilyen visszaélés vizsgálatát illetően adott esetben figyelemmel kell lenni arra a körülményre, hogy ellentétben
         a kereskedelmi televíziós műsorszolgáltató társaságokkal, a közszolgálati televíziós műsorszolgáltató társaságok nem rendelkeznek
         sem hirdetésből származó bevétellel, sem előfizetési szerződésekből származó bevétellel, valamint arra a tényre, hogy a közszolgálati
         társaságok által fizetendő díj beszedhető legyen anélkül, hogy figyelembe vegyék a szerzői jogvédelem alatt álló zeneművek
         ténylegesen sugárzott mennyiségét. Ezenfelül azt is meg kell vizsgálni, hogy a kereskedelmi televíziós műsorszolgáltatók versenytársai‑e
         a közszolgálati társaságok ugyanazon a piacon.

      Ami az esetleges objektív igazolhatóság fennállásának vizsgálatát illeti, ilyen igazolásként szolgálhat a közszolgálati társaságok
         feladata és finanszírozásának módja.

      (vö. 44–48. pont és a rendelkező rész 2. pontja)
A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (negyedik tanács)
      2008. december 11.(*)

      „Szerzői jog – De facto monopolhelyzetben lévő szerzői jogi jogkezelő szervezet – A zeneművek sugárzásával kapcsolatos díj beszedése – E díj kiszámításának módszere – Erőfölény – Visszaélés”
      A C‑52/07. sz. ügyben,
      az EK 234. cikk alapján benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában, amelyet a Marknadsdomstolen (Svédország)
         a Bírósághoz 2007. február 6‑án érkezett, 2007. február 2‑i határozatával terjesztett elő az előtte

      a Kanal 5 Ltd,

      a TV 4 AB
      és
      a Föreningen Svenska Tonsättares Internationella Musikbyrå (STIM) upa
      között folyamatban lévő eljárásban,
      A BÍRÓSÁG (negyedik tanács),
      tagjai: K. Lenaerts tanácselnök, R. Silva de Lapuerta (előadó), Juhász E., G. Arestis és J. Malenovský bírák,
      főtanácsnok: V. Trstenjak,
      hivatalvezető: C. Strömholm tanácsos,
      tekintettel az írásbeli szakaszra és a 2008. június 12‑i tárgyalásra,
      figyelembe véve a következők által előterjesztett észrevételeket:
      –        a Kanal 5 Ltd és a TV 4 AB képviseletében C. Wetter és P. Karlsson advokater, segítőjük: M. Johansson jur. kand.,
      –        a Föreningen Svenska Tonsättares Internationella Musikbyrå (STIM) upa képviseletében A. Calissendorff, L. Johansson, E. Arbrandt,
         később: K. Cederlund és M. Jonson advokater,

      –        a lengyel kormány képviseletében E. Ośniecka‑Tamecka, meghatalmazotti minőségben,
      –        Nagy-Britannia és Észak-Írország Egyesült Királysága Kormánya képviseletében T. Harris, meghatalmazotti minőségben, segítője:
         M. Gray barrister,

      –        az Európai Közösségek Bizottsága képviseletében F. Arbault, meghatalmazotti minőségben, segítője: U. Öberg ügyvéd,
      a főtanácsnok indítványának a 2008. szeptember 11‑i tárgyaláson történt meghallgatását követően,
      meghozta a következő
      Ítéletet
      1        Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgya az EK 82. cikk értelmezése.

      2        A kérelmet egyrészről a Kanal 5 Ltd (a továbbiakban: Kanal 5) és a TV 4 AB (a továbbiakban: TV 4), másrészről a Föreningen
         Svenska Tonsättares Internationella Musikbyrå (a svéd szerzői jogi közös jogkezelő szervezet; a továbbiakban: STIM) közötti
         azon peres eljárás keretében terjesztették elő, amelynek tárgya az utóbbi által a szerzői jogi oltalom alatt álló zeneművek
         sugárzásával kapcsolatban alkalmazott díjrendszer volt.

       Jogi háttér
      3        Svédországban a szerzői jogra az irodalmi és művészeti alkotások szerzői jogi védelméről szóló 1960. évi 729. törvény (lagen
         [1960:729] om upphovsrätt till litterära och konstnärliga verk) rendelkezései vonatkoznak.

      4        E törvény 42.a és 42.f §‑a értelmében azok a televíziós műsorszolgáltató társaságok, amelyek szerzői jogi oltalom alatt álló
         műveket használnak fel, engedély megadásáról szóló megállapodást köthetnek a szerzői jogi közös jogkezelő szervezetekkel,
         amely alapján részükre általános jogot adnak e művek sugárzására.

      5        A versenyjogról szóló 1993. évi 20. törvény (konkurrenslagen [1993:20], a továbbiakban: KL) 23. §‑a a következőképpen rendelkezik:

      „A Konkurrensverket (versenyhivatal) elrendelheti, hogy a vállalkozás hagyjon fel a jelen törvény 6., illetve 19. cikkében
         vagy az EK 81. és EK 82. cikkben foglalt tilalmak megszegésével.

      Ha a Konkurrensverket úgy dönt, hogy az adott esetben ezt nem rendeli el, akkor azt a jogsértéssel érintett vállalkozás kérelmére
         a Marknadsdomstolen (kereskedelmi bíróság) is megteheti. […]”

       Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
      6        A TV 4 és a Kanal 5 kereskedelmi televíziós műsorszolgáltató társaságok.

      7        A STIM olyan szervezet, amely Svédországban de facto monopolhelyzetben van a piacon a szerzői jogi védelem alatt álló zeneművek televízióban történő sugárzását illetően.

      8        A STIM tagjai zeneszerzők és zeneműkiadók.

      9        A zeneszerzők és zeneműkiadók az említett szervezettel tagsági megállapodást kötnek, amellyel átruházzák rá a műveik nyilvános
         előadásáért járó díjazáshoz való jogukat (nyilvános előadás joga), valamint a felvételek készítéséhez és többszörözéséhez
         való jogukat (mechanikai jogok).

      10       A nyilvános előadás jogát illetően a STIM a nagyközönség részére sugárzott televízióadásokból származó bevételei vagy ennek
         alternatívájaként, a hirdetésből és/vagy előfizetés-értékesítésből származó bevételei meghatározott százalékának megfelelő
         díjak megfizetésére kötelezi a Kanal 5‑öt és a TV 4‑et.

      11      E százalékok a sugárzott zene mennyiségétől függnek.

      12      A közszolgálati Sveriges Television (a továbbiakban: SVT) nevű csatorna a STIM részére átalányösszeget fizet, amelynek összegében
         előre megállapodnak.

      13      2004 októberében a Kanal 5 és a TV 4 ideiglenes intézkedés iránti kérelmet nyújtottak be a Konkurrensverkethez (versenyhivatalhoz)
         a KL 23. §‑ának első albekezdése alapján, arra való hivatkozással, hogy a STIM visszaél erőfölényes piaci helyzetével.

      14      2005. április 28‑i határozatában a Konkurrensverket (versenyhivatal) elutasította a kérelmet azzal az indokkal, hogy nincs
         elegendő bizonyíték a vizsgálat megindításához.

      15      A Kanal 5 és a TV 4 a KL 23. §‑ának második albekezdése alapján keresetet indítottak a STIM ellen a kérdést előterjesztő bíróság
         előtt.

      16      A körülmények alapján a Marknadsdomstolen úgy döntött, hogy felfüggeszti az eljárást, és előzetes döntéshozatalra a következő
         kérdéseket terjeszti a Bíróság elé:

      „1)      Az EK 82. cikket úgy kell‑e értelmezni, hogy annak értelmében erőfölénnyel való visszaélésnek minősül az a gyakorlat, amikor
         a valamely tagállamban de facto monopolhelyzetben lévő szerzői jogi közös jogkezelő szervezet a kereskedelmi televíziós csatornákkal szemben olyan díjszabási
         modellt alkalmaz vagy érvényesít a zeneműveknek a televízióadásokon keresztül történő sugárzásáért, amely alapján a díjakat
         a televíziós csatornáknak a nagyközönség részére sugárzott ilyen televízióadásokból származó bevétele arányában számítják
         ki?

      2)      Az EK 82. cikket úgy kell‑e értelmezni, hogy annak értelmében erőfölénnyel való visszaélésnek minősül az a gyakorlat, amikor
         a valamely tagállamban de facto monopolhelyzetben lévő szerzői jogi közös jogkezelő szervezet a kereskedelmi televíziós csatornákkal szemben olyan díjszabási
         modellt alkalmaz vagy érvényesít a zeneműveknek a televízióadásokon keresztül történő sugárzásáért, amely alapján a díjakat
         a televíziós csatornáknak a nagyközönség részére sugárzott ilyen televízióadásokból származó bevétele arányában számítják
         ki, miközben nincs egyértelmű összefüggés a bevételek és a szerzői jogkezelő szervezet által hozzáférhetővé tett dolog, vagyis
         a szerzői jogvédelem alatt álló zeneművek nyilvános előadásának engedélyezése között, ahogyan az gyakran előfordul, például
         a hírek és sportközvetítések esetén, és a bevételnövekedés a műsorválaszték, a technológiai beruházások és a testre szabott
         megoldások eredménye?

      3)      Befolyásolja‑e az 1) és 2) kérdésre adott választ az a tény, hogy mind a lejátszott zene mennyisége, mind a nézettség pontosan
         meghatározható és számszerűsíthető?

      4)      Befolyásolja‑e az 1) és 2) kérdésre adott választ az a tény, hogy a díjszabási modellt (a bevételi modellt) a közszolgálati
         társaság tekintetében nem alkalmazzák hasonló módon?”

       Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekről
       Az első, a második és a harmadik kérdésről
      17      Első három kérdésével, melyeket célszerű együttesen vizsgálni, a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra szeretne választ
         kapni, hogy egyrészt az a tény, hogy a valamely tagállamban a piacon a szerzői jogi védelem alatt álló zeneművek televízióban
         történő sugárzását illetően de facto monopolhelyzetben lévő szerzői jogi közös jogkezelő szervezet az e szolgáltatásért járó díjazás jogcímén olyan díjszabási
         modellt alkalmaz, amely alapján e díjak összegét az említett műveket sugárzó társaságok bevételei alapján, illetőleg a sugárzott
         zene mennyisége függvényében számítják ki, az EK 82. cikk értelmében tiltott, erőfölénnyel való visszaélésnek minősül‑e, másrészt
         pedig, hatással van‑e ezen besorolásra az a tény, hogy valamely más módszer lehetővé teszi az említett művek felhasználásának,
         valamint a közönségnek a pontosabb beazonosítását és számszerűsítését.

      18      Az említett cikk első albekezdése értelmében a közös piaccal összeegyeztethetetlen és tilos egy vagy több vállalkozásnak a
         közös piacon vagy annak jelentős részén meglévő erőfölénnyel való visszaélése, amennyiben ez hatással lehet a tagállamok közötti
         kereskedelemre.

      19      Annak a megvizsgálása érdekében, hogy egy vállalkozás az EK 82. cikk első albekezdése értelmében vett erőfölénnyel rendelkezik‑e,
         alapvető jelentőséget kell tulajdonítani a szóban forgó piac meghatározásának, valamint a közös piac jelentős része meghatározásának,
         amelyen a vállalkozás esetlegesen olyan visszaélést követhet el, amely akadályt képez a hatékony verseny előtt (lásd a C‑7/97. sz.
         Bronner‑ügyben 1998. november 26‑án hozott ítélet [EBHT 1998., I‑7791. o.] 32. pontját).

      20      Az alapügyben érintett piacot illetően a kérdést előterjesztő bíróság hangsúlyozza, hogy e piac a Svédországban a szerzői
         jogi védelem alatt álló zeneművekhez való hozzáférést biztosító piac azok televíziós sugárzását illetően.

      21      E bíróság arra is rámutat, hogy a STIM az említett piacon de facto monopolhelyzetben van.

      22      Ebből következően a STIM erőfölényes helyzetben van az alapügyben érintett piacon (lásd ebben az értelemben a fent hivatkozott
         Bronner‑ügyben hozott ítélet 35. pontját), és amennyiben ez az erőfölényes helyzet egy tagállam (egész) területére kiterjed,
         az a közös piac jelentős részén fennálló erőfölénynek minősülhet (lásd ebben az értelemben a C‑203/96. sz., Dusseldorp és
         társai ügyben 1998. június 25‑én hozott ítélet [EBHT 1998., I‑4075. o.] 60. pontját; a fent hivatkozott Bronner‑ügyben hozott
         ítélet 36. pontját; a C‑340/99. sz. TNT Traco ügyben 2001. május 17‑én hozott ítélet [EBHT 2001., I‑4109. o.] 43. pontját,
         valamint a C‑462/99. sz. Connect Austria ügyben 2003. május 22‑én hozott ítélet [EBHT 2003., I‑5197. o.] 79. pontját).

      23      Végül a kérdést előterjesztő bíróság pontosítja, hogy a tagállamok közötti kereskedelmet befolyásolja az, hogy a jelen esetben
         alkalmazott díjszabási rendszer mind a belföldi, mind a külföldi zeneszerzők zeneműveinek felhasználására vonatkozik; illetve,
         hogy a Kanal 5 és a TV 4 hirdetőinek egy része a Svéd Királyságtól eltérő EU‑tagállamban rendelkezik székhellyel, és hogy
         a Kanal 5 Nagy‑Britanniából sugároz.

      24      E körülményekre tekintettel meg kell vizsgálni azt, hogy vajon az a tény, hogy a STIM az említett rendszert alkalmazza a Kanal
         5‑re és a TV 4‑re, az EK 82. cikk első albekezdése értelmében erőfölényes helyzetével való visszaélést képez‑e.

      25      A visszaélés objektív fogalom, amely az erőfölényben lévő vállalkozások olyan magatartására vonatkozik, amely alkalmas arra,
         hogy befolyásolja a piac szerkezetét, ahol pontosan az érintett vállalkozás jelenlétének következtében a verseny már meggyengült,
         és amelynek hatására a termékeknek vagy a szolgáltatásoknak a gazdasági szereplők általi teljesítésen alapuló rendes versenyét
         jellemző eszközöktől eltérő eszközökkel korlátozzák a piacon még létező versenyszint fenntartását vagy a verseny fejlődését
         (a Bíróság 85/76. sz., Hoffmann-La Roche kontra Bizottság ügyben 1979. február 13‑án hozott ítéletének [EBHT 1976., 461. o.]
         91. pontja és C‑62/86. sz., AKZO kontra Bizottság ügyben 1991. július 3‑án hozott ítéletének [EBHT 1991., I‑3359. o.] 69. pontja).

      26      Noha az erőfölény fennállása nem foszthatja meg az ilyen helyzetben lévő vállalkozást azon jogától, hogy megvédje saját üzleti
         érdekeit, ha azokat megtámadják, és lehetővé kell tenni számára, hogy ésszerű mértékben módjában álljon az általa megfelelőnek
         tekintett intézkedéseket meghozni saját, fent említett érdekeinek védelme céljából, mégsem fogadható el az ilyen magatartás,
         ha annak pontosan az a célja, hogy az erőfölényét megerősítse, és azzal visszaéljen (lásd a Bíróság 27/76. sz., United Brands
         és United Brands Continentaal kontra Bizottság ügyben 1978. február 14‑én hozott ítéletének [EBHT 1978., 207. o.] 189. pontját
         és a C‑468–478/06. sz., Sot. Lélos kai Sia és társai egyesített ügyekben 2008. szeptember 16‑án hozott ítéletének [az EBHT‑ban
         még nem tették közzé] 50. pontját).

      27      Ebben az összefüggésben meg kell vizsgálni, hogy az erőfölény birtokosa kihasználta‑e az erőfölényéből fakadó lehetőségeket
         annak érdekében, hogy olyan üzleti előnyökre tegyen szert, amelyeket nem érhetett volna el rendes és kellőképpen hatékony
         verseny esetében (a fent hivatkozott United Brands és United Brands Continentaal kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 249. pontja).

      28      A Bíróság ítélkezési gyakorlata szerint ilyen visszaélésnek minősülhet a nyújtott szolgáltatás gazdasági értékével ésszerű
         kapcsolatban nem álló, túlzott mértékű árak alkalmazása (lásd a 26/75. sz., General Motors Continental kontra Bizottság ügyben
         1975. november 13‑án hozott ítélet [EBHT 1975., 1367. o.] 12. pontját és a fent hivatkozott United Brands és United Brands
         Continentaal kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 250. pontját).

      29      Az alapügyben tehát azt kell megvizsgálni, hogy a STIM által kért díjak ésszerű kapcsolatban vannak‑e az említett szervezet
         által nyújtott szolgáltatás gazdasági értékével, mely szolgáltatás abból áll, hogy az általa kezelt szerzői jogvédelem alatt
         álló zeneművek repertoárját a vele engedély megadására vonatkozó megállapodást kötött televíziós műsorszolgáltató társaságok
         rendelkezésére bocsátja.

      30      Mivel e díjak célja a szerzők megfelelő díjazása a szerzői jogvédelem alatt álló zeneműveik televíziós sugárzása után, ezért
         figyelembe kell venni e jog sajátos jellegét.

      31      Ebben a kontextusban célszerű megfelelő egyensúlyra törekedni a szerzői jogvédelem alatt álló zeneművek szerzőinek e művek
         televíziós sugárzásáért járó díjazásához fűződő érdekei, valamint a televíziós műsorszolgáltató társaságoknak az említett
         művek ésszerű feltételek melletti sugározhatóságához fűződő érdeke között.

      32      A rögzített zeneműveknek a táncos szórakozóhelyeken való nyilvános előadásáért járó szerzői jogi díjazás jogcímén kapott azon
         díjakat illetően, amelyek összegét a szórakozóhelyek üzleti forgalma alapján számítják ki, a Bíróság úgy ítélte meg, hogy
         az ilyen díjakat a szerzői jog rendes kiaknázásának kell tekinteni, és azok beszedése önmagában nem képez az EK 82. cikk értelmében
         vett visszaélést (lásd ebben az értelemben a 402/85. sz. Basset‑ügyben 1987. április 9‑én hozott ítélet [EBHT 1987., 1747. o.]
         15., 16., 18. és 21. pontját).

      33      Ami a hasonló, azon díjak mértékének visszaélésszerű jellegét illeti, amelyek összege szintén valamely szórakozóhely üzleti
         forgalma százalékának felel meg, a Bíróság úgy ítélte meg, hogy e díjak általános jellege az EK 82. cikkben foglalt tilalomra
         tekintettel csak annyiban kifogásolható, hogyha más modellek anélkül alkalmasak ugyanazon törvényes cél – vagyis a szerzők,
         zeneszerzők és zeneműkiadók érdekeinek védelme – elérésére, hogy növelnék a szerződések kezelésének és az oltalom alatt álló
         zeneművek felhasználása ellenőrzésének költségeit (lásd a 395/87. sz. Tournier‑ügyben 1989. július 13‑án hozott ítélet [EBHT 1987.,
         2521. o.] 45. pontját).

      34      Ugyanígy, az a tény, hogy a STIM az alapügyben szóban forgó díjszabási modellt alkalmazza, önmagában még nem képez az EK 82. cikk
         értelmében vett visszaélést, és főszabály szerint azt a szerzői jog rendes kiaknázásának kell tekinteni.

      35      Ugyanis nem vitatható, hogy a szerzői jogvédelem alatt álló zeneművek televíziós sugárzásáért járó díjak beszedésével a STIM
         törvényes célt kíván megvalósítani, azaz tagjai jogainak és érdekeinek védelmére törekszik zeneműveik felhasználóival szemben
         (lásd ebben az értelemben a fent hivatkozott Tournier‑ügyben hozott ítélet 31. pontját).

      36      Ezenkívül e díjakat, amelyek a szerzői jogvédelem alatt álló zeneművek televíziós sugárzását illetően a felhasználás megfelelő
         ellenértékét képezik, főként e felhasználásnak a gazdasági forgalom szempontjából vett értékére tekintettel kell vizsgálni.

      37      E tekintetben, amennyiben e díjakat a televíziós műsorszolgáltató társaságok bevételei alapján számítják ki, azok főszabály
         szerint ésszerű kapcsolatban vannak a STIM által nyújtott szolgáltatás gazdasági értékével.

      38      Egyébiránt a szerzői jog jogosultjának, illetve engedélyeseinek jogos érdeke fűződik a szerzői jogvédelem alatt álló mű nyilvános
         előadásának engedélyezéséért járó díjaknak a tényleges vagy valószínű előadások arányában történő kiszámításához (lásd ebben
         az értelemben a 62/79. sz., Coditel és társai ügyben 1980. március 18‑án hozott ítélet [EBHT 1980., 881. o.] 13. pontját,
         valamint a fent hivatkozott Tournier‑ügyben hozott ítélet 12. pontját).

      39      Márpedig a STIM által alkalmazott díjszabási modell számításba veszi a szerzői jogvédelem alatt álló zeneművek ténylegesen
         sugárzott mennyiségét, mivel – ahogyan az az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból is kitűnik – e díjak összege nem
         csupán a televíziós műsorszolgáltató társaságok bevételeitől, hanem a sugárzott zene mennyiségétől függően is változik.

      40      Mindenesetre nem zárható ki, hogy bizonyos körülmények között az ilyen díjszabási modell alkalmazása visszaélésszerű jelleget
         ölthet, különösen akkor, ha van olyan más módszer, amely lehetővé teszi e művek, valamint a közönség pontosabb beazonosítását
         és számszerűsítését, és e módszer anélkül alkalmas ugyanazon törvényes cél – vagyis a szerzők, zeneszerzők és zeneműkiadók
         érdekeinek védelme – elérésére, hogy növelné a szerződések kezelésének és a védett zeneművek felhasználása ellenőrzésének
         költségeit.

      41      Következésképpen az első, a második és a harmadik kérdést úgy kell megválaszolni, hogy az EK 82. cikket úgy kell értelmezni,
         hogy a közös piac jelentős részén erőfölényes helyzetben lévő szerzői jogi közös jogkezelő szervezet nem él vissza e helyzettel,
         ha a szerzői jogvédelem alatt álló zeneművek televíziós sugárzásáért járó díjazás jogcímén olyan díjszabási modellt alkalmaz
         a kereskedelmi televíziócsatornákkal szemben, amely szerint e díjak összege részben e csatornák bevételei egy részének felel
         meg, feltéve hogy e rész összességében arányban áll a szerzői jogvédelem alatt álló zeneművek ténylegesen sugárzott vagy sugározható
         mennyiségével, és nincs olyan más módszer, amely lehetővé tenné e művek, valamint a közönség pontosabb azonosítását és számszerűsítését,
         anélkül hogy növelné a szerződések kezelésének és a védett zeneművek felhasználása ellenőrzésének költségeit.

       A negyedik kérdésről
      42      Negyedik kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra a kérdésre szeretne választ kapni, hogy az a körülmény,
         hogy valamely szerzői jogi közös jogkezelő szervezet eltérő módon számítja ki a szerzői jogvédelem alatt álló zeneművek televíziós
         sugárzása jogcímén beszedett díjakat, aszerint, hogy kereskedelmi vagy közszolgálati televíziós műsorszolgáltató társaságról
         van‑e szó, az EK 82. cikk értelmében vett erőfölényes helyzettel való visszaélésnek minősül‑e.

      43      E cikk második albekezdésének c) pontja szerint ilyen visszaélésnek minősül különösen az egyenértékű ügyletek esetén eltérő
         feltételek alkalmazása az üzletfelekkel szemben, ami által azok hátrányos versenyhelyzetbe kerülnek.

      44      Az alapügyben említett esetleges ilyen visszaélést illetően a kérdést előterjesztő bíróság feladata megvizsgálni, hogy egyrészről
         a Kanal 5 és a TV 4 részéről, másrészről az SVT részéről a szerzői jogvédelem alatt álló zeneművek televíziós sugárzásáért
         járó esedékes díjak eltérő módon való kiszámításával a STIM velük szemben eltérő feltételeket alkalmaz‑e egyenértékű ügyletekre,
         és hogy e televíziós műsorszolgáltató társaságok ezáltal hátrányos versenyhelyzetbe kerültek‑e.

      45      E vizsgálat keretében az említett bíróságnak főként azt a körülményt kell majd számításba vennie, hogy ellentétben a Kanal
         5‑tel és a TV 4‑gyel, az SVT nem rendelkezik sem hirdetésből származó bevétellel, sem előfizetési szerződésekből származó
         bevétellel, valamint azt a tényt, hogy az SVT által fizetendő díjat úgy számítják ki, hogy nem veszik figyelembe a szerzői
         jogvédelem alatt álló zeneművek ténylegesen sugárzott mennyiségét.

      46      Ezenfelül a kérdést előterjesztő bíróságnak azt is meg kell majd vizsgálnia, hogy a Kanal 5 és a TV 4 vagy e két társaság
         valamelyike versenytársa‑e az SVT‑nek ugyanazon a piacon.

      47      Végül annak eldöntéséhez, hogy az, hogy valamely szerzői jogi közös jogkezelő szervezet eltérő módon számítja ki a szerzői
         jogvédelem alatt álló zeneművek televíziós sugárzása jogcímén beszedett díjakat, aszerint, hogy kereskedelmi vagy közszolgálati
         társaságról van‑e szó, az EK 82. cikk értelmében vett erőfölényes helyzettel való visszaélésnek minősül‑e, e bíróság feladata
         megvizsgálni, hogy az ilyen gyakorlat objektív módon igazolható‑e (lásd ebben az értelemben a fent hivatkozott United Brands
         és United Brands Continentaal kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 184. pontját; a fent hivatkozott Tournier‑ügyben hozott
         ítélet 38. és 46. pontját; a C‑95/04. P. sz., British Airways kontra Bizottság ügyben 2007. március 15‑én hozott ítélet [EBHT 2007.,
         I‑2331. o.] 69. pontját, valamint a fent hivatkozott Sot. Lélos kai Sia és társai egyesített ügyekben hozott ítélet 39. pontját).
         Ilyen igazolásként szolgálhat a közszolgálati társaságok feladata és finanszírozásának módja.

      48      Következésképpen a negyedik kérdést úgy kell megválaszolni, hogy az EK 82. cikket úgy kell értelmezni, hogy azáltal, hogy
         eltérő módon számítja ki a szerzői jogvédelem alatt álló zeneművek televíziós sugárzása jogcímén beszedett díjakat, aszerint,
         hogy kereskedelmi vagy közszolgálati televíziós műsorszolgáltató társaságról van‑e szó, a szerzői jogi közös jogkezelő szervezet
         visszaélhet az említett cikk értelmében vett erőfölényes helyzetével, ha e társaságokkal szemben egyenértékű ügyletekre eltérő
         feltételeket alkalmaz, és ezáltal őket hátrányos versenyhelyzetbe hozza, hacsak e gyakorlat objektív módon nem igazolható.

       A költségekről
      49      Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás
         egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült
         költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.

      A fenti indokok alapján a Bíróság (negyedik tanács) a következőképpen határozott:
      1)      Az EK 82. cikket úgy kell értelmezni, hogy a közös piac jelentős részén erőfölényes helyzetben lévő szerzői jogi közös jogkezelő
            szervezet nem él vissza e helyzettel, ha a szerzői jogvédelem alatt álló zeneművek televíziós sugárzásáért járó díjazás jogcímén
            olyan díjszabási modellt alkalmaz a kereskedelmi televíziócsatornákkal szemben, amely szerint e díjak összege részben e csatornák
            bevételei egy részének felel meg, feltéve hogy e rész összességében arányban áll a szerzői jogvédelem alatt álló zeneművek
            ténylegesen sugárzott vagy sugározható mennyiségével, és nincs olyan más módszer, amely lehetővé tenné e művek, valamint a
            közönség pontosabb azonosítását és számszerűsítését, anélkül hogy növelné a szerződések kezelésének és a védett zeneművek
            felhasználása ellenőrzésének költségeit.
      2)      Az EK 82. cikket úgy kell értelmezni, hogy azáltal, hogy a szerzői jogi közös jogkezelő szervezet eltérő módon számítja ki
            a szerzői jogvédelem alatt álló zeneművek televíziós sugárzása jogcímén beszedett díjakat, aszerint, hogy kereskedelmi vagy
            közszolgálati televíziós műsorszolgáltató társaságról van‑e szó, visszaélhet az említett cikk értelmében vett erőfölényes
            helyzetével, ha e társaságokkal szemben egyenértékű ügyletekre eltérő feltételeket alkalmaz, és ezáltal őket hátrányos versenyhelyzetbe
            hozza, hacsak e gyakorlat objektív módon nem igazolható.
      Aláírások
      * Az eljárás nyelve: svéd.


A Bíróság (második tanács) október 29.-i ítélete: 1998. # Ibiyinka Awoyemi elleni büntetőeljárás. # Előzetes döntéshozatal iránti kérelem: Hof van Cassatie - Belgium. # C-230/97. sz. ügy