title: Az Elsőfokú Bíróság (ötödik tanács) 2008. május 21-i ítélete.#Belfass SPRL kontra az Európai Unió Tanácsa.#Szolgáltatásnyújtásra irányuló közbeszerzési szerződések - Közösségi közbeszerzési eljárás - Nyilvánvaló elírás - Az összességében legelőnyösebb ajánlat szempontja alapján történő odaítélés - Kirívóan alacsony ajánlat - A 2342/2002/EK, Euratom rendelet 139. cikkének (1) bekezdése - Jogellenességi kifogás - Dokumentáció - Elfogadhatóság.#T-495/04. sz. ügy.

text:
      T‑495/04. sz. ügy
      Belfass SPRL
      kontra
      az Európai Unió Tanácsa
      „Szolgáltatásnyújtásra irányuló közbeszerzési szerződések – Közösségi közbeszerzési eljárás – Nyilvánvaló elírás – Az összességében legelőnyösebb ajánlat szempontja alapján történő odaítélés – Kirívóan alacsony ajánlat – A 2342/2002/EK, Euratom rendelet 139. cikkének (1) bekezdése – Jogellenességi kifogás – Dokumentáció – Elfogadhatóság”
      Az ítélet összefoglalása
      1.      Az Európai Közösségek közbeszerzési szerződései – Közbeszerzési eljárás
      (EK 230. cikk, negyedik bekezdés és EK 241. cikk)
      2.      Eljárás – Új jogalapoknak az eljárás folyamán történő előterjesztése
      (Az Elsőfokú Bíróság eljárási szabályzata, 44. cikk, 1. §, c) pont és 48. cikk, 2. §; 2342/2002 bizottsági rendelet, 139. cikk,
            1. §)
      3.      Az Európai Közösségek közbeszerzési szerződései – Közbeszerzési szerződés ajánlati felhívás alapján történő megkötése
      (2342/2002 bizottsági rendelet, 138. cikk, 2. § és 139. cikk, 1. §)
      4.      Szerződésen kívüli felelősség – Feltételek – Jogellenesség – Kár – Okozati összefüggés
      (EK 288. cikk, második bekezdés)
      1.      Mivel a közbeszerzési eljárásban a dokumentáció nem érinti személyükben az ajánlattevő vállalkozásokat, amelyek így nem jogosultak
         az EK 230. cikk negyedik bekezdése alapján annak megsemmisítése iránti kereset benyújtására, a Tanács nem hivatkozhat az említett
         dokumentációnak az ajánlattevők egyike általi állítólagos megtámadhatóságára annak kifogásolása érdekében, hogy ez utóbbi
         a szóban forgó közbeszerzési szerződésből őt kizáró határozat megsemmisítése iránti keresete keretében járulékosan vitatja
         e dokumentum jogszerűségét.

      (vö. 44. pont)
      2.      Az Elsőfokú Bíróság eljárási szabályzata 44. cikke 1. §‑a c) pontjának és 48. cikke 2. §‑ának együttes rendelkezéseiből következik,
         hogy a keresetlevélnek tartalmaznia kell a jogvita tárgyát és a felhozott jogalapok rövid ismertetését, valamint hogy az eljárás
         további részében semmilyen új jogalapot nem lehet felhozni, kivéve ha az olyan jogi vagy ténybeli helyzetből származik, amely
         az eljárás során merült fel. Azon jogalapot azonban, amely valamely korábban közvetlenül vagy közvetve a keresetlevélben kifejtett
         jogalap kiegészítését jelenti, és amely ahhoz szorosan kapcsolódik, elfogadhatónak kell tekinteni.

      Ez a helyzet a költségvetési rendelet végrehajtására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló 2342/2002 rendelet
         139. cikke (1) bekezdésének megsértésére alapított jogalap esetében – amely rendelkezés kimondja, hogy az Európai Közösségek
         közbeszerzési eljárásai során az ajánlatkérő köteles lehetővé tenni az ajánlattevő számára, hogy megmagyarázza, illetve igazolja
         ajánlatának jellemzőit annak elutasítása előtt, amennyiben úgy ítéli meg, hogy valamely ajánlat kirívóan alacsony –, amely
         jogalapra a felperes kifejezetten csak a válaszában hivatkozott, keresetében ugyanis e felperes kifejezetten kifogásolta,
         hogy a Tanács további vizsgálat nélkül elutasította ajánlatát annak kirívóan alacsony jellege miatt.

      (vö. 87–90. pont)
      3.      A költségvetési rendelet végrehajtására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló 2342/2002 rendelet 139. cikke
         (1) bekezdése a közbeszerzési szerződések odaítélése terén alapvető követelményt támaszt az ajánlatkérőkkel szemben, amely
         alapján elutasítás előtt kötelesek kontradiktórius eljárásban megvizsgálni minden olyan ajánlatot, amely kirívóan alacsony
         jellegű valamely eleme tekintetében.

      Amennyiben a szerződést az összességében legelőnyösebb ajánlatot tevő ajánlattevőnek ítélik oda, e követelmény nemcsak a vizsgált
         ajánlatban megjelölt ár kritériumára vonatkozik, hanem a 2342/2002 rendelet 138. cikkének (2) bekezdésében foglalt kritériumokra
         is, amennyiben azok lehetővé teszik olyan eltérési küszöb meghatározását, amely alatt az érintett közbeszerzési eljárás keretében
         benyújtott ajánlatot kirívóan alacsonynak tekintik az említett rendelet 139. cikkének (1) bekezdése értelmében.

      Ennélfogva a Tanács, mivel olyan közbeszerzési eljárásban, ahol a szerződés odaítélésére az összességében legelőnyösebb ajánlat
         szempontja alapján került sor, valamely ajánlattevő vállalkozás ajánlatát kizárólag azon indokból utasította el, hogy az abban
         megjelölt összmunkaóraszám túlzottan alacsony volt, anélkül hogy az említett ajánlat automatikus elutasítását megelőzően kontradiktórius
         vizsgálatot folytatott volna le az említett 139. cikk (1) bekezdése értelmében, megsértette az említett rendelkezést.

      (vö. 98., 100., 103–104. pont)
      4.      A Közösségnek az intézményei jogellenes magatartásáért fennálló szerződésen kívüli felelősségének beállásához szükséges az
         EK 288. cikk második bekezdése szerinti feltételek együttes fennállása, azaz az intézménynek felróható jogellenes magatartás,
         a kár tényleges felmerülése, és az állítólagos magatartás és a hivatkozott kár közötti okozati összefüggés. Amennyiben e feltételek
         egyike nem teljesül, a keresetet – az egyéb feltételek vizsgálata nélkül – teljes egészében el kell utasítani.

      Következésképpen a kártérítés iránti kérelmet teljes egészében el kell utasítani, amennyiben az állítólagosan elszenvedett
         kár, azaz a közösségi szerződés elvesztése, nem tényleges és bizonyos, hanem feltételezett.

      (vö. 119–120., 127–129. pont)
AZ ELSŐFOKÚ BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (ötödik tanács)
      2008. május 21.(*)

      „Szolgáltatásnyújtásra irányuló közbeszerzési szerződések – Közösségi közbeszerzési eljárás – Nyilvánvaló elírás – Az összességében legelőnyösebb ajánlat szempontja alapján történő odaítélés – Kirívóan alacsony ajánlat – A 2342/2002/EK, Euratom rendelet 139. cikkének (1) bekezdése – Jogellenességi kifogás – Dokumentáció – Elfogadhatóság”
      A T‑495/04. sz. ügyben,
      a Belfass SPRL (székhelye: Forest [Belgium], képviseli: L. Vogel ügyvéd)

      felperesnek,
      az Európai Unió Tanácsa (képviselik: B. Driessen és A. Vitro, meghatalmazotti minőségben)

      alperes ellen
      egyfelől az Európai Unió Tanácsának az UCA‑033/04 közbeszerzési eljárás keretében a felperes két ajánlatát elutasító 2004.
         október 13‑i határozatának megsemmisítése, másfelől a Tanács magatartása miatt a felperes által állítólagosan elszenvedett
         kár megtérítése iránt benyújtott keresete tárgyában,

      AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK ELSŐFOKÚ BÍRÓSÁGA (ötödik tanács),
      tagjai: M. Vilaras, elnök, E. Martins Ribeiro és K. Jürimäe (előadó) bírák,
      hivatalvezető: J. Plingers tanácsos,
      tekintettel az írásbeli szakaszra és a 2007. június 21‑i tárgyalásra,
      meghozta a következő
      Ítéletet
       Jogi háttér
      1        Az Európai Unió Tanácsának közbeszerzési eljárásaira az Európai Közösségek általános költségvetésére alkalmazandó költségvetési
         rendeletről szóló, 2002. június 25‑i 1605/2002/EK, Euratom tanácsi rendelet (HL L 248., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 1. fejezet,
         4. kötet, 74. o.; a továbbiakban: költségvetési rendelet) Első része V. címének, valamint a költségvetési rendelet végrehajtására
         vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló, 2002. december 23‑i 2342/2002/EK, Euratom bizottsági rendelet (HL L 357.,
         1. o.; magyar nyelvű különkiadás 1. fejezet, 4. kötet, 145. o.; a továbbiakban: végrehajtási rendelet) rendelkezéseit kell
         alkalmazni. E rendelkezések a tárgybeli módosított közösségi irányelveket követik, nevezetesen a szolgáltatásnyújtásra irányuló
         közbeszerzési szerződések odaítélési eljárásainak összehangolásáról szóló, 1992. június 18‑i 92/50/EGK tanácsi irányelvet
         (HL L 209., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 6. fejezet, 1. kötet, 322. o.), az árubeszerzésre irányuló közbeszerzési szerződések
         odaítélési eljárásainak összehangolásáról szóló, 1993. június 14‑i 93/36/EGK tanácsi irányelvet (HL L 199., 1. o.; magyar
         nyelvű különkiadás 6. fejezet, 2. kötet, 110. o.) és az építési beruházásra irányuló közbeszerzési szerződések odaítélési
         eljárásainak összehangolásáról szóló, 1993. június 14‑i 93/37/EGK tanácsi irányelvet (HL L 199., 54. o.; magyar nyelvű különkiadás
         6. fejezet, 2. kötet, 163. o.).

      2        A költségvetési rendelet 97. cikke előírja:

      „(1)      Az ajánlati felhívásban előre meg kell határozni, és közzé kell tenni a kiválasztási kritériumokat a pályázók vagy ajánlattevők
         képességeinek értékelésére és a döntési kritériumokat a pályázatok tartalmának értékelésére.

      (2)      A szerződéseket a legalacsonyabb összegű ellenszolgáltatás vagy az összességében legelőnyösebb ajánlat szempontja alapján
         kell odaítélni.”

      3        A költségvetési rendelet 99. cikke kimondja:

      „A közbeszerzési eljárás időtartama alatt minden, az ajánlatkérő és a pályázók vagy ajánlattevők közötti kapcsolatfelvételnek
         ki kell elégítenie az átláthatóságot és az egyenlő elbánást biztosító feltételeket. Ez nem vezethet a szerződés feltételeinek
         vagy az eredeti pályázat feltételeinek módosításához.”

      4        A költségvetési rendelet 100. cikkének (2) bekezdése a következőképpen rendelkezik:

      „(2)      Az ajánlatkérő tájékoztatja a határozat indokairól azon pályázókat vagy ajánlattevőket, akiknek az ajánlatát vagy pályázatát
         elutasították, és a sikeres pályázat jellemzőiről és viszonylagos előnyeiről, valamint a szerződést elnyerő ajánlattevő nevéről
         azon ajánlattevőket, akiknek a pályázata elfogadható, és akik ezt írásban kérik.

      Egyes részleteket azonban nem szükséges közölni, amennyiben e közlés akadályozná a jog alkalmazását, közérdeket sértene, illetve
         sértené köz‑ vagy magánvállalkozások jogos üzleti érdekeit, vagy torzítaná a vállalkozások közötti tisztességes versenyt.”

      5        A költségvetési rendelet 101. cikkének (1) bekezdése kimondja:

      „Az ajánlatkérő a szerződés aláírása előtt elállhat a beszerzéstől vagy törölheti az odaítélési eljárást anélkül, hogy a pályázók
         vagy ajánlattevők bármifajta ellentételezésre jogot formálhatnának.”

      6        A végrehajtási rendelet 122. cikke (2) bekezdésének a tényállás idején alkalmazandó szövege előírta, hogy a közbeszerzési
         eljárás:

      „[…] akkor minősül meghívásosnak, ha valamennyi gazdasági szereplő pályázhat az abban való részvételre, de csak azok nyújthatnak
         be ajánlatot, akik eleget tesznek a 135. cikkben említett kiválasztási szempontoknak, és akiket az ajánlatkérő írásban, egyidejűleg
         meghív.”

      7        A végrehajtási rendelet 128. cikkének (1) és (3) bekezdése, amelynek tárgya a részvételi szándék kifejezésére való felhívást
         magában foglaló meghívásos eljárás, többek között előírja:

      „(1)      A részvételi szándék kifejezésére való felhívás azon pályázók előzetes kiválasztására szolgáló eszköz, akiket […] meghívásos
         eljárás során ajánlattételre hívnak fel a jövőben. […]

      (3)      Amennyiben egyedi szerződés odaítélésére kerül sor, úgy az ajánlatkérő kifejezetten az adott szerződésre vonatkozó, tárgyilagos
         és megkülönböztetéstől mentes kiválasztási szempontok alapján ajánlattételre szólítja fel a jegyzéken szereplő valamennyi
         pályázót, vagy közülük néhányat.”

      8        A végrehajtási rendelet 130. cikke (1) bekezdésének a tényállás idején alkalmazandó szövege előírta:

      „(1)      A versenytárgyalási felhíváshoz kapcsolódó dokumentációba tartoznak legalább a következők:
      a)      felhívás ajánlattételre vagy tárgyalásban való részvételre;
      b)      a csatolt dokumentáció, amelyhez mellékelni kell a szerződés általános feltételeit;
      c)      mintaszerződés.
      […]”
      9        A végrehajtási rendelet 130. cikke (3) bekezdése a) és b) pontjának a tényállás idején alkalmazandó szövege kimondta:

      „(3)      A dokumentációra vonatkozó minimális követelmények:
      a)      a szerződésre alkalmazandó kizárási és kiválasztási szempontok meghatározása, a meghívásos eljárás és a 127. cikkben említett
         közzétételt követő tárgyalásos eljárás kivételével; ilyen esetben e szempontok kizárólag az ajánlati felhívásban vagy a részvételi
         szándék kifejezésére való felhívásban szerepelnek;

      b)      a szerződés odaítélésére vonatkozó szempontok és azok relatív súlyozásának meghatározása, ha az ajánlati felhívás nem tartalmazza
         azt;

      c)      a 131. cikkben említett műszaki előírások ismertetése;
      […]”
      10      A végrehajtási rendelet 138. cikkének a tényállás idején alkalmazandó szövege a következőképpen rendelkezett:

      „(1)      A szerződés odaítélésére az alábbi két módszer egyike alapján kerül sor:
      a)      a szerződés odaítélése a legalacsonyabb összegű ellenszolgáltatás alapján, amely esetén a szerződést azon szabályszerű ajánlat
         nyeri el, amely eleget tesz a megállapított feltételeknek, és a legalacsonyabb árat kínálja;

      b)      az összességében legelőnyösebb ajánlat szempontja szerinti eljárás.
      (2)      Az összességében legelőnyösebb ajánlat az, amely esetén a legelőnyösebb az ár és a cserébe kínált minőség aránya, figyelembe
         véve a szerződés tárgya által indokolt szempontokat, azaz az árajánlatot, a műszaki értékeket, az esztétikai és funkcionális
         jellemzőket, a környezeti jellemzőket, az üzemeltetési költségeket, a nyereségességet, a teljesítési, illetve a szállítási
         határidőket, az értékesítést követő vevőszolgálatot és a technikai segítségnyújtást.

      (3)      Az ajánlatkérő az ajánlati felhívásban vagy a dokumentációban meghatározza az összességében legelőnyösebb ajánlat megállapítására
         szolgáló egyes szempontok súlyozásának módját.

      Az ár súlyozása a többi szemponttal összefüggésben nem vezethet az ár jelentőségének figyelmen kívül hagyásához az ajánlattevő
         kiválasztásában.

      Amennyiben, kivételes esetben, a súlyozás technikailag nem lehetséges, különösen a szerződés tárgyára való tekintettel, úgy
         az ajánlatkérő egyszerűen fontosságuk szerint csökkenő sorrendbe állítja az alkalmazandó szempontokat.”

      11      A végrehajtási rendelet 139. cikke (1) bekezdésének a tényállás idején alkalmazandó szövege előírta:

      „(1)      Amennyiben egy adott szerződéssel kapcsolatban az árajánlat [helyesen: ajánlat] kirívóan alacsonynak tűnik, úgy az ajánlatkérő
         az ajánlat kizárólag ilyen okból történő elutasítását megelőzően írásban bekéri az ajánlat általa lényegesnek tartott elemeire
         vonatkozó részletes adatokat, és a felek megfelelő meghallgatását követően ellenőrzi azokat, figyelembe véve a kapott magyarázatokat.

      Az ajánlatkérő különösen az alábbiakra vonatkozó magyarázatokat veszi figyelembe:
      a)      a gyártási folyamat, a szolgáltatásnyújtás, illetve az építési módszerek gazdaságossága;
      b)      a választott műszaki megoldások vagy az ajánlattevő rendelkezésére álló kivételesen kedvező feltételek;
      c)      az ajánlat eredetisége.”
      12      A végrehajtási rendelet 148. cikkének (1) és (3) bekezdése előírja:

      „(1)      Az ajánlatkérő és az ajánlattevő közötti kapcsolattartásra, kivételként, a szerződés odaítélésének eljárása során a (2) és
         (3) bekezdésben előírt feltételek szerint kerülhet sor. […]

      (3)      Amennyiben az ajánlatok felbontását követően szükségessé válik egyes ajánlatok tisztázása, vagy nyilvánvaló elírást kell kijavítani
         az ajánlatban, úgy az ajánlatkérő kapcsolatba léphet az ajánlattevővel, de e kapcsolatfelvétel nem eredményezheti az ajánlatban
         foglalt feltételek bárminemű módosítását.”

       A jogvita alapját képező tényállás
      13      A Tanács a költségvetési rendelet és a végrehajtási rendelet alapján eljárva 2004. március 4‑én az Európai Unió Hivatalos Lapjának Kiegészítésében (HL 2004. S 45) meghívásos eljárásra irányuló ajánlati felhívást tett közzé UCA‑033/04 hivatkozási számon a Tanács Főtitkársága
         által használt két brüsszeli épülettel kapcsolatos takarítási és karbantartási szolgáltatások megrendelésére vonatkozóan.
         A szerződés két részből állt, amelyek az egyes szolgáltatások teljesítési helyeinek feleltek meg, nevezetesen a „Woluwé Heights”
         épületnek (1. sz. rész) és a „Frère Orban” épületnek (2. sz. rész).

      14      A dokumentáció szerint a választott bírálati szempont az összességében legelőnyösebb ajánlat volt. Az egyes részekre vonatkozó
         ajánlatok végső elbírálásakor a következő módon kiszámított pontszámokat kellett kiosztani: „A »minőségre« adott pontszámok x 100 / árindex”.
         Az összességében legelőnyösebb ajánlatnak minősített ajánlat az volt, amelyik e végső elbírálás alapján a legmagasabb pontszámot
         kapta, figyelembe véve a „Minőség” rovatra vonatkozóan előírt minimális pontszámot is.

      15      Ugyanezen dokumentáció szerint az ajánlatok minőségét maximum 100 pontos skálán, nyolc kritérium alapján kellett értékelni.
         A nyolcadik kritérium, amelyre maximum 50 pontot adhattak, „A 3. Melléklet szerinti jegyzék A, B, C és D adatainak összesítése
         szerinti órákban kifejezett szolgáltatásra” irányult.

      16      Az ez utóbbi kritérium alapján adható 50 pontot egyfelől az elbírálandó ajánlatban megjelölt éves összmunkaóra‑szám (Ho),
         másfelől az elfogadhatónak minősített ajánlatokban megjelölt összmunkaóra‑számoknak az egyes éves feladatokra vonatkozó átlaga
         (Hm) közötti különbség alapján arányosan osztották ki. A Hm átlagot megfelelőnek kellett tekinteni, és 40 pontra kellett értékelni
         (ami a maximálisan adható 50 pont 80%‑a). A dokumentáció értelmében e Hm küszöb 12,5%‑os mértékig történő túllépését többletpontokkal
         jutalmazták az 50 pontos plafon betartásával. Ezzel szemben az ugyanezen Hm küszöbtől több mint 12,5%‑kal történő elmaradást
         a 30 pontos kizárási határig terjedő pontlevonással büntették.

      17      Másfelől a dokumentáció – kizárással való büntetés mellett ‑ előírta, hogy az egyes ajánlatokban megjelölt átlagos óradíj
         nem lehet alacsonyabb az Union générale belge de nettoyage (belga takarítószövetség, a továbbiakban: UGBN) által az 1A kategória
         vonatkozásában önköltségi áron meghatározott, és az ajánlat benyújtásának időpontjában hatályos átlagos óradíjnál. 2004. július
         1‑jétől ezen átlagos óradíjat 19,6962 euróban határozták meg.

      18      A szóban forgó ajánlati felhívásra vonatkozó dokumentációt 2004. június 23‑án megküldték a részvételre jelentkezőknek.

      19      2004. július 23‑án az UCA‑033/04 közbeszerzési eljárás keretében a felperes Belfass SPRL két ajánlatot nyújtott be az odaítélni
         kívánt két részre vonatkozóan. A felperes ajánlatában az 1. sz. részre vonatkozóan megjelölt éves ár teljes összege 234 059,67 euró
         volt.

      20      2004. október 13‑i levelében a Tanács tájékoztatta a felperest két ajánlatának a következő okokból történt elutasításáról:
         „[…] Az 1. sz. részt illetően az átlagos óradíjra vonatkozóan az ajánlatában foglalt számítás alacsonyabb összeget eredményez
         az UGBN által [2004. július 1‑jétől] 19,6962 euróban meghatározott minimumnál. A 2. [sz.] részt illetően ajánlata a dokumentációban
         meghatározott kritériumok alapján nem kapta meg a bírálóbizottságtól a minőséget illetően szükséges minimális pontszámot […]”.

      21      2004. október 15‑én a felperes további részletes információkat kért a Tanácstól a 2. sz. részre vonatkozóan tett ajánlata
         elutasításának körülményeit illetően.

      22      2004. október 22‑én a Tanács válaszolt e kérelemre, kiemelve különösen a következőket:

      „[…] ajánlatát, mivel az abban megjelölt munkaórák száma 20%‑kal kevesebb az összes ajánlat alapján számított átlagos munkaóra‑mennyiségnél,
         e szakaszban elutasítottuk a 2. oldalon hivatkozott képletnek megfelelően.”

       Az eljárás és a felek kérelmei
      23      Az Elsőfokú Bíróság Hivatala által 2004. december 23‑án iktatott keresetlevéllel a felperes benyújtotta a jelen keresetet.

      24      Az előadó bíró jelentése alapján az Elsőfokú Bíróság (ötödik tanács) a szóbeli szakasz megnyitásáról határozott.

      25      2006. december 13‑án ‑ az Elsőfokú Bíróságnak a pervezető intézkedések keretében 2006 november 28‑án tett, dokumentumok benyújtására
         vonatkozó kérésére válaszul ‑ a Tanács megküldte az Elsőfokú Bíróságnak az UCA‑033/04 ajánlati felhívásra vonatkozó hirdetményt
         és dokumentációt, valamint az e közbeszerzési eljárásra vonatkozó eredeti bírálati jegyzőkönyvet (nem bizalmas változat).

      26      Az Elsőfokú Bíróság a 2007. június 21‑i tárgyaláson meghallgatta a felek szóbeli előterjesztéseit és az Elsőfokú Bíróság kérdéseire
         adott válaszaikat.

      27      A felperes azt kéri, hogy az Elsőfokú Bíróság:

      –        nyilvánítsa a keresetet elfogadhatónak és megalapozottnak;
      –        semmisítse meg a Tanács 2004. október 13‑i határozatát, amelyben az UCA‑033/04 közbeszerzési eljárásban benyújtott két ajánlatát
         elutasította;

      –        kötelezze a Tanácsot 1 481 317,65 euróra becsült kárának megtérítésére, és ezen összeg után évi 7%‑os mértékű kamat megfizetésére;
      –        kötelezze a Tanácsot az eljárás valamennyi költségének viselésére.
      28      A Tanács azt kéri, hogy az Elsőfokú Bíróság:

      –        a keresetet a 2. sz. rész vonatkozásában mint elfogadhatatlant utasítsa el;
      –        a megsemmisítés iránti keresetet nyilvánítsa megalapozatlannak;
      –        a kártérítés iránti keresetet nyilvánítsa megalapozatlannak;
      –        kötelezze a felperest a költségek viselésére.
       A 2004. október 13‑i határozattal szemben a 2. sz. rész vonatkozásában benyújtott kereset elfogadhatóságáról
       A felek érvei
      29      Anélkül, hogy formálisan elfogadhatatlansági kifogást tett volna, a Tanács álláspontja szerint a 2004. október 13‑i határozat
         megsemmisítésére irányuló kereset a 2. sz. részre vonatkozóan elfogadhatatlan. Állítása szerint a felperes nem magát a szerződést
         másnak odaítélő határozatot vitatja, hanem a Tanács azon határozatának jogszerűségét, hogy a dokumentációban megjelöljék azt
         a kritériumot, amely a felperes kizárásához vezetett, azaz az ajánlattevők által megjelölt összes munkaóra átlagát.

      30      A tárgyalás során a Tanács kifejtette, hogy a Bíróság ítélkezési gyakorlatából kitűnik, hogy ha valaki úgy ítéli meg, hogy
         az ajánlati felhívásnak az ajánlatkérő határozatában megállapított feltételei hátrányosan megkülönböztetőek az ő rovására,
         nem várhatja meg az érintett szerződés odaítéléséről szóló értesítést e határozat megtámadásával ‑ kifejezetten az említett
         feltételek hátrányosan megkülönböztető jellegét vitatva ‑ anélkül, hogy sértené a 92/50 irányelvvel módosított, az árubeszerzésre
         és az építési beruházásra irányuló közbeszerzési szerződések odaítélésével kapcsolatos jogorvoslati eljárás alkalmazására
         vonatkozó törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezések összehangolásáról szóló, 1989. december 21‑i 89/665/EGK tanácsi
         irányelvnek (HL L 395., 33. o.; magyar nyelvű különkiadás 6. fejezet, 1. kötet, 246. o.) a gyorsaságra és hatékonyságra irányuló
         céljait (a Bíróság C‑230/02. sz. Grossman Air Service ügyben 2004. február 12‑én hozott ítéletének [EBHT 2004., I‑1829. o.]
         37. pontja).

      31      Márpedig álláspontja szerint, mivel a dokumentációt minden részvételre jelentkezőnek egyénileg megküldték, így a felperesnek
         is 2004. június 23‑án, az említett kritériumnak a dokumentációban történő előírására vonatkozó határozat jogszerűségének vitatására
         nyitva álló két hónapos határidő a jelen kereset benyújtásakor már lejárt.

      32      A felperes elsődlegesen arra hivatkozik, hogy a dokumentáció nem minősül az EK 230. cikk értelmében megtámadható aktusnak.
         Az ugyanis általános hatályú előkészítő aktus, és az állandó ítélkezési gyakorlat szerint az ilyen aktus, bármikor fogadják
         is el, nem képezheti megsemmisítés iránti kereset tárgyát.

      33      A felperes arra is hivatkozik, hogy a dokumentáció valamennyi olyan ‑ általános és absztrakt fogalmak szerint meghatározott
         valamely kategóriába tartozó ‑ vállalkozásra vonatkozik, amely egy adott közbeszerzési szerződés elnyerésére kíván pályázni.
         A jelen esetben a dokumentáció nem minősül sem olyan határozatnak, amelynek a felperes a címzettje, sem olyan határozatnak,
         amely őt közvetlenül és személyében érinti. Ebből a felperes azt a következtetést vonja le, hogy kizárólag a szerződés odaítéléséről
         szóló határozat volt olyan, amely lehetővé tette a felperes számára, hogy a dokumentációban foglalt, az ajánlattevők által
         megjelölt összes munkaóra mennyiségére vonatkozó kritérium jogszerűségét vitassa.

      34      Másodlagosan a felperes a dokumentációval kapcsolatban az EK 241. cikk szerinti jogellenességi kifogásra hivatkozik.

       Az Elsőfokú Bíróság álláspontja
      35      Először is az Elsőfokú Bíróság megállapítja, hogy a Tanács álláspontja az, hogy a jelen kereset elfogadhatóságát vitatja,
         mivel ezen intézmény szerint az a valóságban kizárólag a dokumentációra vonatkozik, amely megtámadható aktus, és amelynek
         a jogszerűségét határidőben nem vitatták.

      36      Meg kell azonban jegyezni, hogy a jelen kereset szerinti megsemmisítés iránti kérelem a Tanács 2004. október 13‑i határozatára
         vonatkozik, amelyben a felperes által az ajánlati felhívásra benyújtott két ajánlatot elutasította, és hogy a felperes e megsemmisítés
         iránti kérelem érdekében, tehát járulékosan vitatja a dokumentáció jogszerűségét.

      37      Tehát a felmerült kérdés nem a megsemmisítés iránti kereset elfogadhatósága – mivel az állítólagosan a dokumentációra irányul –,
         hanem a megsemmisítés iránti kereset keretében tett, e dokumentum jogellenességére alapított kifogás elfogadhatósága.

      38      Ez utóbbi kérdés eldöntéséhez meg kell határozni, hogy a közbeszerzési eljárás olyan dokumentuma, mint amilyen a szóban forgó
         dokumentáció, amint azt a Tanács állítja, az EK 230. cikk negyedik bekezdése alapján közvetlen keresettel megtámadható aktus‑e,
         és ennélfogva a felperesnek e rendelkezés alapján és annak az ötödik bekezdésében meghatározott két hónapos határidőn belül
         kellett volna‑e fellépnie a dokumentáció ellen.

      39      Az EK 230. cikk negyedik bekezdése alapján bármely természetes vagy jogi személy eljárást indíthat a neki címzett határozat
         vagy az olyan határozat ellen, amelyet ugyan rendeletként vagy egy másik személyhez címzett határozatként hoztak, de őt közvetlenül
         és személyében érinti.

      40      Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint egy természetes vagy jogi személy, ha nem címzettje egy aktusnak, csak akkor hivatkozhat
         arra, hogy személyében érintett az EK 230. cikk negyedik bekezdése értelmében, ha a szóban forgó aktus sajátos jellemzői vagy
         egy őt minden más személytől megkülönböztető ténybeli helyzet folytán vonatkozik rá, és ezáltal a címzetthez hasonló módon
         egyéníti őt (a Bíróság 25/62. sz., Plaumann kontra Bizottság ügyben 1963. július 15‑én hozott ítélete [EBHT 1963., 197., 223. o.];
         a C‑50/00. sz., Unión de Pequeños Agricultores kontra Tanács ügyben 2002. július 25‑én hozott ítéletének [EBHT 2002., I‑6677. o.]
         36. pontja és a C‑263/02. P. sz., Bizottság kontra Jégo‑Quéré ügyben 2004. április 1‑jén hozott ítéletének [EBHT 2004., I‑3425. o.]
         45. pontja).

      41      A jelen esetben az Elsőfokú Bíróság megítélése szerint a szóban forgó dokumentáció nem tekinthető olyannak, mint amely személyében
         érinti a felperest.

      42      Egyfelől az Elsőfokú Bíróság úgy ítéli meg, hogy ellentétben a Tanács álláspontjával, az a tény, hogy a dokumentációt a meghívásos
         eljárás keretében 2004. június 23‑án minden kiválasztott részvételre jelentkezőnek, így a felperesnek is egyénileg megküldték,
         nem egyéníti őt az EK 230. cikk negyedik bekezdése értelmében. A dokumentáció ugyanis a Tanács által a jelen esetben közzétett
         ajánlati felhívás valamennyi dokumentumához hasonlóan – amelyeknek részét képezi ‑ objektív módon meghatározott helyzetekre
         alkalmazandó, valamint általános és absztrakt módon kijelölt csoportokra nézve jár joghatással. Ennélfogva a dokumentáció
         általános jellegűnek minősül és annak az ajánlatkérő által a kiválasztott vállalkozások számára egyénileg történő megküldése
         nem értelmezhető úgy, hogy ezáltal az EK 230. cikk negyedik bekezdése értelmében az egyes vállalkozásokat mindenki máshoz
         képest egyéníti.

      43      Másfelől a Tanács alaptalanul érvel a fenti 30. pontban hivatkozott Grossmann Air Service ügyben hozott ítéletre annak bizonyítása
         érdekében, hogy a felperes a szóban forgó dokumentációt megtámadhatta volna. Emlékeztetni kell ugyanis arra, hogy a Bíróság
         ezen ítéletét a 89/665 irányelv 1. cikkének (3) bekezdése és 2. cikke (1) bekezdésének b) pontja értelmezésére irányuló előzetes
         döntéshozatal iránti kérelem folytán hozta. Márpedig a módosított 89/665 irányelv rendelkezései – anélkül, hogy ezt a Tanács
         vitatná – csak a tagállamokat kötik, a közösségi intézményeket nem. Másfelől meg kell állapítani, hogy ‑ amint azt a tárgyaláson
         a Tanács is elismerte – a szolgáltatásnyújtásra irányuló közbeszerzési szerződéseknek a közösségi intézmények általi odaítélésére
         vonatkozó közösségi szabályozás, amely a jelen ügyben is alkalmazandó, nem tartalmaz semmilyen, a 89/665 irányelvben foglaltakhoz
         hasonló rendelkezést. Végül az Elsőfokú Bíróság hangsúlyozza, hogy a fenti 30. pontban hivatkozott Grossmann Air Service ügyben
         hozott ítélet alapjául szolgáló jogvita alapját képező tényállással szemben a jelen ügyben a dokumentációban szereplő és a
         felperes által vitatott kritérium nem akadályozta meg a felperest abban, hogy a szóban forgó közbeszerzési eljárásban hatékonyan
         részt vegyen. Ellenkezőleg, az ügy irataiból megállapítható, hogy a felperes ugyanazon az alapon, mint a részvételi szakasz
         eredményeként felállított listán szereplő többi kiválasztott részvételre jelentkező ajánlatot tehetett a 2. sz. rész vonatkozásában.
         Ennélfogva a jelen keresetnek a 2. sz. rész tekintetében való elfogadhatóságának megítélése érdekében nem lehet analógia útján
         hivatkozni a Bíróság által a 89/665 irányelv rendelkezéseire vonatkozóan a fenti 30. pontban hivatkozott Grossmann Air Service
         ügyben hozott ítéletben kifejtett értelmezésre.

      44      A fenti megfontolásokból következik, hogy – mivel a szóban forgó dokumentáció nem személyében érinti – a felperes nem volt
         jogosult az EK 230. cikk negyedik bekezdése alapján e dokumentáció ellen megsemmisítés iránti kereset benyújtására. Ennélfogva
         a Tanács alaptalanul hivatkozik a dokumentáció felperes általi állítólagos megtámadhatóságára annak kifogásolása érdekében,
         hogy ez utóbbi a jelen kereset keretében járulékosan vitatja e dokumentum jogszerűségét.

       Az ügy érdeméről
       A 2004. október 13‑i határozattal szemben az 1. sz. rész vonatkozásában benyújtott keresetről
       A felek érvei
      45      A 2004. október 13‑i határozattal szembeni megsemmisítés iránti keresete alátámasztására az 1. sz. részre vonatkozóan a felperes
         egyetlen jogalapra hivatkozik, amelyet nyilvánvaló értékelési hibára alapít.

      46      Lényegében a felperes azt állítja, hogy a Tanács nyilvánvaló értékelési hibát követett el, mivel nem teljesítette az 1. sz. részre
         tett ajánlatának alapos vizsgálatára vonatkozó kötelezettségét.

      47      Ellentétben ugyanis a Tanács által levont következtetéssel, a felperes állítása szerint az ajánlatában megjelölt átlagos óradíj
         22,123 euró volt, amely tehát magasabb az UGBN által meghatározott 19,6962 euró összegű minimális átlagos óradíjnál.

      48      Igaz, a felperes elismeri, hogy e hiba, amelyet a Tanács elkövetett, egy összeadási hiba következménye, amely ajánlatában
         az A, B, C és D kategóriák összegében szerepelt (234 059,67 euró 271 811,67 euró helyett).

      49      Mindazonáltal álláspontja szerint a gondos ügyintézés elve alapján ajánlata vizsgálatakor a Tanácsnak biztosítania kellett
         volna, hogy a vizsgálata alá vont ajánlat ne tartalmazzon ilyen nyilvánvaló elírást, amelyet saját kezdeményezésre is kijavíthatott
         volna.

      50      A felperes felhívja a figyelmet arra, hogy a számítás egyszerű ellenőrzése lehetővé tette volna a Tanács számára annak megállapítását,
         hogy az ajánlatában megjelölt helyes óradíj minimális összege 20,92 euró volt, amint az egyértelműen és pontosan megállapítható
         ajánlatának 40. oldalából.

      51      Mindenesetre a felperes megítélése szerint, amennyiben az említett hiba nyilvánvaló volt, és annak kijavítása nem módosította
         volna sem a szerződés, sem az eredeti ajánlat feltételeit, a Tanács ‑ a költségvetési rendelet 99. cikkének megfelelően, és
         amint azt a szóban forgó ajánlati felhívásra vonatkozó dokumentáció 10. cikke előírta ‑ érvényesíthette volna a vele való
         kapcsolatfelvételre vonatkozó jogát.

      52      A felperes szerint – ellentétben a Tanács állításával – az Elsőfokú Bíróság által a T‑19/95. sz., Adia interim kontra Bizottság
         ügyben 1996. május 8‑án hozott ítéletben [EBHT 1994., I‑4737. o., 47. pont] levont következtetések nem alkalmazhatók a jelen
         ügyben. Hangsúlyozza ugyanis, hogy abban az ítéletben egy rendszertani számítási hibáról volt szó, amely az ajánlatkérő által
         nehezen volt felismerhető. A jelen ügyben azonban a felperes megítélése szerint a szóban forgó hiba egy egyszerű összeadási
         hiba az A, B, C és D kategóriák vonatkozásában, amelyet a Tanács könnyen észrevehetett és kijavíthatott volna.

      53      Továbbá a felperes előadja, hogy a Tanács nem állíthatja azt, hogy nem fedezte fel ezt a hibát, hiszen a teljes ár helyes,
         tehát javított összege szerepel ajánlatának a Tanács ellenkérelméhez csatolt „rendes” és „elméleti” összehasonlító bírálatában.

      54      Másfelől álláspontja szerint a Bíróság által a 90/71. sz., Bernardi kontra Parlament ügyben 1972. július 13‑án hozott ítéletben
         [EBHT 1972., 603. o.] kimondott általános jogelv ‑ amelynek értelmében egyik fél sem hivatkozhat a Bíróság előtt olyan szabálytalanságra,
         amely a saját magatartásának lehet a következménye – sem alkalmazható a jelen ügyben. Megállapítja ugyanis, hogy magatartása
         nem volt rosszhiszemű, és a Tanács által elkövetett hiba oka sem ez volt. Hozzáteszi, egyáltalán nem állt érdekében, hogy
         ne javítsák ki az általa elkövetett hibát, amely a jelen esetben egy egyszerű, nem szándékosan elkövetett számítási hiba volt.

      55      Egyébiránt a Tanács érvelésére válaszul a felperes előadja, hogy amennyiben a költségvetési rendelet 100. cikkében előírt
         tájékoztatás alapján az elutasított ajánlattevőnek joga van arra, hogy az ajánlatkérő figyelmét felhívja azokra az esetleges
         értékelési hibákra, amelyek ajánlatának elbírálását érvénytelenné tehették, akkor a gondos ügyintézés és az átláthatóság elvéből
         következően az ajánlatkérőnek e tájékoztatásban kifejezetten fel kell hívnia a címzett figyelmét e jog létezésére. Márpedig
         előadja, hogy a Tanács a 2004. október 13‑i levelében nem tájékoztatta e jog létezéséről. Ebből következik, hogy az egyenlő
         bánásmód elvét megsértették.

      56      A felperes ebből arra következtet, hogy az 1. sz. részre tett ajánlatára vonatkozó átlagos óradíj kiszámításával kapcsolatban
         a Tanács által elkövetett hiba annak a következménye, hogy ez utóbbi elmulasztotta az említett ajánlat alapos vizsgálatát,
         következésképpen az ezen ajánlat elutasítására vonatkozó végső döntés rendkívül súlyos nyilvánvaló értékelési hibát tartalmaz.

      57      A Tanács ezzel szemben azt állítja, hogy az átlagos óradíj ‑ amint az a dokumentációból és az ajánlati felhívásból kitűnik ‑
         az adott ajánlat szerinti teljes árnak az említett ajánlatban megjelölt teljes óraszámmal osztott összegével egyenlő. Ezért
         elégedett meg azzal, hogy a számítást a hivatkozott 234 059,67 euró összegű teljes ár alapján végezze, amelyet a felperes
         az ajánlatában megjelölt.

      58      A Tanács véleménye szerint nem volt köteles az A, B, C és D kategóriáknak a felperes ajánlatában megjelölt összegét ellenőrizni,
         és eközben észlelni, hogy a teljes ár helyesen 271 811,67 euró volt 234 059,67 euró helyett. Továbbá a Tanács megítélése szerint
         a szóban forgó ajánlatnak az ellenkérelméhez csatolt „rendes” és „elméleti” összehasonlító bírálataiban szereplő adatok nem
         fogadhatók el annak bizonyítására, hogy a Tanács az említett ajánlat vizsgálatakor felfedezte e hibát. Ugyanis e bírálatokat
         a Tanács jelen ügyben benyújtott ellenkérelme előkészítésekor készítették.

      59      Hozzáteszi, hogy az ajánlatkérő csak nyilvánvaló elírás kijavítása érdekében kezdeményezheti az ajánlattevővel való kapcsolatfelvételt.
         Márpedig véleménye szerint a jelen ügyben a hiba oly kevéssé volt nyilvánvaló, hogy a Tanács nem észlelhette azt.

      60      Másfelől a Tanács a Bíróság által a fenti 54. pontban hivatkozott Bernardi kontra Parlament ügyben hozott ítéletben elismert
         általános jogelvre hivatkozik, amely értelmében egyik fél sem hivatkozhat a Bíróság előtt olyan szabálytalanságra, amely a
         saját magatartásának lehet a következménye.

      61      Továbbá álláspontja szerint, még ha észlelte is volna a szóban forgó hibát, a költségvetési rendelet 99. cikke és a végrehajtási
         rendelet 148. cikke (3) bekezdése rendelkezéseinek sérelme nélkül nem vehette volna fel a kapcsolatot az ajánlattevővel az
         említett hiba kijavítása érdekében. E megfontolás alátámasztására különösen a fenti 52. pontban hivatkozott Adia interim kontra
         Bizottság ügyben hozott ítéletre hivatkozik.

      62      Végül a Tanács megítélése szerint a költségvetési rendelet 100. cikkében előírt, a szerződés odaítélését követő és a szerződéskötést
         megelőző tájékoztatás egyik célja, hogy lehetővé tegye az elutasított ajánlattevő számára, hogy felhívja az ajánlatkérő figyelmét
         azokra az esetleges értékelési hibákra, amelyek ajánlatának elbírálását érvénytelenné tehették. Márpedig hangsúlyozza, hogy
         a felperes egyáltalán nem reagált az 1. sz. részre tett ajánlata elutasításának indokairól tájékoztató 2004. október 13‑i
         levél kézhezvételét követően.

       Az Elsőfokú Bíróság álláspontja
      63      Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a Tanács széles mérlegelési jogkörrel rendelkezik a közbeszerzési szerződés odaítélésére
         vonatkozó határozat meghozatala során figyelembe veendő körülmények tekintetében, és az Elsőfokú Bíróság felülvizsgálatának
         a súlyos és nyilvánvaló hibák ellenőrzésére kell korlátozódnia (a Bíróság 56/77. sz. Agence européenne d’intérims kontra Bizottság
         ügyben 1978. november 23‑án hozott ítéletének [EBHT 1978., 2215. o.] 20. pontja; az Elsőfokú Bíróság fenti 52. pontban hivatkozott
         Adia interim kontra Bizottság ügyben hozott ítéletének 49. pontja és a T‑139/99. sz. AICS kontra Parlament ügyben 2000. július
         6‑án hozott ítéletének [EBHT 2000., II‑2849. o.] 39. pontja).

      64      Másfelől a végrehajtási rendelet 148. cikkének rendelkezései értelmében amennyiben az ajánlatok felbontását követően szükségessé
         válik egyes ajánlatok tisztázása, vagy nyilvánvaló elírást kell kijavítani az ajánlatban, úgy az ajánlatkérő kivételesen kapcsolatba
         léphet az ajánlattevővel.

      65      A jelen esetben meg kell vizsgálni, hogy a felperes által elkövetett elírás, azaz az ajánlatában az A, B, C és D kategóriák
         összege vonatkozásában vétett összeadási hiba (234 059,67 euró 271 811,67 euró helyett) nyilvánvaló elírásnak minősül‑e, amelyet
         a Tanácsnak észlelnie kellett volna.

      66      E tekintetben az Elsőfokú Bíróság először is megállapítja, hogy az ajánlattevők ajánlatai óradíjának kiszámítási módja nem
         tette szükségessé, hogy a Tanács újból kiszámítsa az A, B, C és D kategóriák összegét. Nem vitatott ugyanis, hogy az átlagos
         óradíjat a teljes ajánlati ár, valamint a megjelölt teljes szolgáltatási óraszám alapján kellett kiszámítani, ahogyan azt
         a felperes az ajánlatában feltüntette.

      67      Másodszor nem fogadható el a felperes azon álláspontja, amely szerint ajánlatának helyes óradíja minimum 20,92 euró volt,
         amely összeg egyértelműen és pontosan szerepelt ajánlatának 40. oldalán, és amely szerint a Tanácsnak emiatt gyanakodnia kellett
         volna egy esetleges számítási hiba létezésére a felperes ajánlatának óradíja vonatkozásában. Ugyanis az Elsőfokú Bíróság megállapítja,
         hogy a felperes ajánlatának 40. oldalán található összeg az E kategória alatt szerepelt, amely kifejezetten a takarítószemélyzet
         által kérelemre, „hétköznapokon (hétfőtől péntekig) 6.00 és 22.00 óra között” végzett kiegészítő munkák óradíjára vonatkozott.
         Az így említett 20,92 euró összegű óradíj tehát speciális szolgáltatásokra, tudniillik kiegészítő munkákra vonatkozott, következésképpen
         az A, B, C és D kategóriák szerinti szolgáltatásoktól eltérőkre.

      68      Harmadszor a felperes állításával ellentétben nem fogadható el az az álláspont, hogy a „rendes” és „elméleti” értékelő táblázatok,
         amelyeket a Tanács a jelen ügyben előterjesztett ellenkérelme mellékleteként nyújtott be, azt bizonyítják, hogy ez utóbbinak
         tudomása volt a felperes által elkövetett hibáról. A Tanács beadványaiból ugyanis egyértelműen megállapítható, hogy ez utóbbi
         a jelen peres eljárás érdekében készítette az említett táblázatokat. Másfelől az elsőfokú Bíróság hangsúlyozza, hogy a felperes
         nem bizonyította az ellenkezőjét.

      69      Továbbá a felperes állításával ellentétben az Elsőfokú Bíróság álláspontja szerint a Tanácsnak nem róható fel, hogy a költségvetési
         rendelet 100. cikkében előírt tájékoztatás alkalmával nem értesítette azon jogáról, hogy az ajánlatkérő figyelmét felhívhatja
         azokra az esetleges értékelési hibákra, amelyek ajánlatának elbírálását érvénytelenné tehették. Az ítélkezési gyakorlat szerint
         ugyanis a közösségi jog kifejezett rendelkezése hiányában a Közösség közigazgatási vagy bírósági hatóságainak nincs általános
         kötelezettsége a jogalanyoknak az igénybe vehető jogorvoslatokról, valamint azok érvényesítésének feltételeiről való tájékoztatására
         (a Bíróság C‑153/98. P. sz., Guérin automobiles kontra Bizottság ügyben 1999. március 5‑én hozott ítéletének [EBHT 1999.,
         I‑1441. o.] 15. pontja és az Elsőfokú Bíróság T‑145/98. sz., ADT Projekt kontra Bizottság ügyben 2000. február 24‑én hozott
         ítéletének [EBHT 2000., II‑387. o.] 210. pontja). Márpedig a jelen esetben az Elsőfokú Bíróság megállapítja, hogy a költségvetési
         rendelet 100. cikke nem ír elő kifejezetten ilyen kötelezettséget.

      70      Mindenesetre meg kell állapítani, hogy amikor a felperes kézhez vette a Tanács 2004. október 13‑i levelét, míg a 2. sz. részre
         tett ajánlata elutasításának körülményeiről további felvilágosítást kért, semmilyen megjegyzést nem tett az 1. sz. részre
         tett ajánlatában lévő nyilvánvaló számítási hiba létezéséről.

      71      A fenti megállapításokból következik, hogy a felperes által elkövetett elírás nem volt nyilvánvaló a végrehajtási rendelet
         148. cikkének (3) bekezdése értelmében. Ennélfogva a Tanácsnak nem róható fel, hogy nem észlelte ezt a hibát, és következésképpen
         az sem, hogy nem javította ki, vagy legalábbis nem vette fel a kapcsolatot a felperessel, hogy lehetővé tegye számára e hiba
         helyesbítését.

      72      Következésképpen a Tanács által a 2004. október 13‑i határozatban az 1. sz. részre vonatkozóan elkövetett nyilvánvaló értékelési
         hibára alapított egyetlen jogalap nem megalapozott. Ennélfogva a 2004. október 13‑i határozattal szemben az 1. sz. rész vonatkozásában
         benyújtott megsemmisítés iránti keresetet az Elsőfokú Bíróság elutasítja.

       A 2004. október 13‑i határozattal szemben a 2. sz. rész vonatkozásában benyújtott keresetről
       A felek érvei
      73      A 2004. október 13‑i határozattal szembeni keresetének alátámasztására a 2. sz. rész vonatkozásában a felperes három jogalapra
         hivatkozik, amelyeket a gondos ügyintézés elvének megsértésére, nyilvánvaló értékelési hibára és a hátrányos megkülönböztetés
         tilalma elvének megsértésére alapít. Továbbá válaszában a felperes egy negyedik jogalapot is felhoz, amelyet arra alapít,
         hogy a Tanács, mivel ajánlatának elutasítása előtt nem vette fel vele a kapcsolatot, megsértette a végrehajtási rendelet 139. cikke
         (1) bekezdésének rendelkezéseit.

      74      A felperes lényegében azzal érvel, hogy megalapozott az első három jogalap, amelyeket a gondos ügyintézés elvének és a hátrányos
         megkülönböztetés tilalma elvének megsértésére, valamint nyilvánvaló értékelési hibára alapít, mivel a 2. sz. részre tett ajánlatát
         automatikusan, további vizsgálat nélkül elutasították, kizárólag azért, mert az említett ajánlatban megjelölt összmunkaóraszám
         több mint 12,5%‑kal kevesebb volt a beérkezett ajánlatokban megjelölt összmunkaóraszámok átlagánál.

      75      Először is a felperes álláspontja szerint hasonló okok miatt a dokumentációban szereplő, a megjelölt összmunkaóraszámra vonatkozó
         kiválasztási szempont, amely alapján a Tanács elutasította ajánlatát, további vizsgálat nélkül megállapíthatóan sérti a gondos
         ügyintézés elvét, és nyilvánvaló értékelési hibát tartalmaz. Ahhoz vezet ugyanis, hogy azon ajánlatoknak kedvez, amelyek a
         valójában szükségesnél több szolgáltatási óraszámot jelölnek meg, és amelyek következésképpen drágábbak.

      76      E tekintetben a felperes először megállapítja, hogy ez a Tanács által elfogadott szempont nem teszi lehetővé annak objektív
         vizsgálatát, hogy mi szükséges a megkívánt szolgáltatások teljesítéséhez. Egyfelől emlékeztet arra, hogy 1998. január 1‑je
         óta a Tanács teljes megelégedése mellett teljesített takarítási és karbantartási szolgáltatásokat a 2. sz. rész szerinti épületben,
         méghozzá azon összmunkaóraszám alapján, amelyet az ajánlatában is megjelölt. Márpedig elismerve, hogy a Tanács e tapasztalatot
         nem vehette figyelembe, megítélése szerint ez utóbbi egyszerűen lehetővé teszi annak objektív bizonyítását, hogy a megkívánt
         szolgáltatások teljesítéséhez szükséges összmunkaóraszám nagyjából azonos feltételek mellett alacsonyabb volt, mint amit a
         végül nyertesként választott ajánlatban megjelöltek, következésképpen a Tanács által alkalmazott szempont e munkaidő‑mennyiség
         túlbecslésére ösztönzött.

      77      Másfelől álláspontja szerint a megkívánt szolgáltatások mennyiségének értékelése ésszerűen nem függhet maguknak az ajánlattevőknek
         az ajánlataitól, mivel ez utóbbiaknak – miután maguk között megegyeznek – érdekükben állhat a felajánlott szolgáltatások volumenének
         mesterséges növelése. Végül a munkaórák száma nem lehet a fő szempont az elvégzendő munka minőségének értékelésekor. Ez utóbbi
         ponton a felperes megjegyzi, hogy amennyiben mesterségesen növelte volna az ajánlatában megjelölt munkaórák számát, akkor
         azt nem utasították volna el automatikusan.

      78      Másodszor a felperes arra hivatkozik, hogy a Tanács nem érvelhet azzal, hogy míg a nyertes ajánlattevő ajánlata 3,7%‑kal drágább
         volt az övénél, addig a felperes ajánlatához képest 25,2%‑kal több munkaórát ajánlott. Ugyanis egyfelől megismétli azt a megállapítását,
         miszerint a nyertes ajánlattevő által ajánlott összmunkaóraszám magasabb volt a dokumentációban előírt munkának a megkívánt
         minőségben történő elvégzéséhez ténylegesen szükséges óraszámnál. Ennélfogva a nyertes ajánlattevő által ajánlott szolgáltatások
         e túlbecslése által kár érné a Tanácsot, és azokat, akik finanszírozzák. Másfelől a felperes hozzáteszi, hogy a valóságban
         a kiválasztott ajánlattevő nem teljesíti az ajánlatában szereplő összmunkaóraszámot, amely szerinte megerősíti, hogy az általa
         ajánlott munkaóraszám felel meg annak a mennyiségnek, ami szükséges a 2. sz. rész szerinti helyiségek takarításához.

      79      Másodszor a felperes álláspontja szerint az elfogadott kiválasztási szempont diszkriminatív, mivel azt eredményezi, hogy automatikusan,
         további vizsgálat nélkül elutasítanak a Tanács számára költségvetési szempontból objektíve kedvező, és minőségi szempontból
         tökéletesen kielégítő ajánlatokat.

      80      Harmadszor a felperes álláspontja szerint a Tanács megsértette a végrehajtási rendelet 139. cikke (1) bekezdésének rendelkezéseit.
         Megítélése szerint ugyanis ajánlatának elutasítása előtt – a megjelölt szolgáltatási óraszám kirívóan alacsony jellege miatt –
         a Tanácsnak kontradiktórius eljárásban ellenőriznie kellett volna ezt az ajánlatot a végrehajtási rendelet 139. cikke (1) bekezdésében
         előírt feltételek szerint. Továbbá az ítélkezési gyakorlatból következik, hogy a kirívóan alacsony ajánlatok automatikus elutasítása
         nem megengedett, amennyiben az valamely matematikai szempont alkalmazásán alapszik (a Bíróság 103/88. sz. Fratelli constanzo
         ügyben 1989. június 22‑én hozott ítélete [EBHT 1989., I‑1839. o.]).

      81      A Tanács emlékeztet arra, hogy az ítélkezési gyakorlat szerint valamely szerződésnek az összességében legelőnyösebb ajánlatot
         benyújtó ajánlattevő számára történő odaítélése nem jár azzal, hogy a kiválasztott ajánlatnak szükségképpen a legolcsóbbnak
         kell lennie.

      82      Hozzáteszi, hogy a szabályos versenyeztetés célja különösen annak bizonyítása, hogy lehetséges jobban, vagy többet csinálni.
         Egy versenyképes piacon az ajánlattevők által ajánlott összmunkaóraszámok átlaga valószínűleg megegyezne a minőségi szempontból
         megfelelő teljesítés biztosításához szükséges átlagra vonatkozó helyes és megbízható becsléssel. A Tanács álláspontja ugyanis
         az, hogy a takarításra szánt magasabb óraszámmal jobb minőséget lehet elérni. Márpedig a jelen esetben a Tanács megállapítja,
         hogy ha a nyertes ajánlattevő a felperesénél 3,7%‑kal drágább ajánlatot nyújtott is be, ennek ellensúlyozásaként a felperesnél
         25,2%‑kal magasabb munkaóraszámot jelölt meg. Továbbá felhívja a figyelmet arra is, hogy míg az ajánlatok elbírálása során
         az ár szempontja 50%‑os súllyal esett számításba, addig a vitatott szempont, amely a megjelölt összmunkaóraszámra vonatkozott,
         csak 25%‑ot tett ki a kiosztható összpontszámból. Ennélfogva a nyertes ajánlattevő ajánlata volt összességében a legelőnyösebb,
         és a felperes szolgáltatásai sokkal drágábbak voltak. Végül a Tanács előadja, hogy a nyertes ajánlattevő személyzetének blokkoló
         kártyái igazolják, hogy a teljesített szolgáltatás megfelelt a szerződés rendelkezései szerinti kötelezettségeknek.

      83      A felperesnek azon állításait illetően, amelyek az ajánlattevőknek a szolgáltatások volumenének mesterséges növelésére irányuló
         összehangolt magatartásának veszélyére vonatkoznak, a Tanács felszólítja a felperest, hogy amennyiben bizonyítékokkal rendelkezik
         e tekintetben, forduljon az illetékes versenyhatóságokhoz.

      84      A hátrányos megkülönböztetés tilalma elvének megsértésére alapított harmadik jogalapot illetően a Tanács előadja, hogy ezen
         elv értelmében a szerződés odaítélésekor nem vehette figyelembe a felperes által korábban nyújtott szolgáltatások minőségét.

      85      Végül a Tanács álláspontja szerint a negyedik jogalap, amelyet a végrehajtási rendelet 139. cikke (1) bekezdésének megsértésére
         alapított a felperes, és amelyet a válaszában hozott fel, új jogalapnak minősül, és mint ilyen elfogadhatatlan. Mindenesetre
         a Tanács megítélése szerint a felperes ajánlata nem minősült kirívóan alacsonynak. Lényegében ugyanis azzal érvel, hogy a
         végrehajtási rendelet 139. cikkének (1) bekezdése szerinti kontradiktórius eljárás betartása kirívóan alacsony ajánlat esetén
         csak akkor kötelező, ha kifejezetten az ezen ajánlatban megjelölt árról van szó. Márpedig felhívja a figyelmet arra, hogy
         míg a felperes ajánlatában 25,2%‑kal alacsonyabb összmunkaóraszámot jelölt meg a nyertes ajánlattevő ajánlatához képest, az
         ajánlati ára csak 3,7%‑kal volt alacsonyabb ez utóbbiénál. Ennélfogva megítélése szerint a felperes szolgáltatásai sokkal
         drágábbak voltak a nyertes ajánlattevő szolgáltatásainál.

       Az Elsőfokú Bíróság álláspontja
      86      A 2004. október 13‑i határozattal szembeni megsemmisítés iránti keresetnek a 2. sz. rész vonatkozásában való megalapozottságának
         vizsgálata előtt először is határozni kell a végrehajtási rendelet 139. cikke (1) bekezdése rendelkezéseinek megsértésére
         alapított negyedik jogalap elfogadhatóságáról.

      –       A végrehajtási rendelet 139. cikke (1) bekezdése rendelkezéseinek megsértésére alapított negyedik jogalap elfogadhatóságáról
      87      Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint az Elsőfokú Bíróság eljárási szabályzata 44. cikke 1. §‑a c) pontjának és 48. cikke
         2. §‑ának együttes rendelkezéseiből következik, hogy a keresetlevélnek tartalmaznia kell a jogvita tárgyát és a felhozott
         jogalapok rövid ismertetését, valamint hogy az eljárás további részében semmilyen új jogalapot nem lehet felhozni, kivéve
         ha az olyan jogi vagy ténybeli helyzetből származik, amely az eljárás során merült fel. Azon jogalapot azonban, amely valamely
         korábban közvetlenül vagy közvetve a keresetlevélben kifejtett jogalap kiegészítését jelenti, és amely ahhoz szorosan kapcsolódik,
         elfogadhatónak kell tekinteni (a Bíróság 108/81. sz., Amylum kontra Tanács ügyben 1982. szeptember 30‑án hozott ítéletének
         [EBHT 1982., 3107. o.] 25. pontja és a 306/81. sz., Verros kontra Parlament ügyben 1983. május 19‑én hozott ítéletének [EBHT 1983.,
         1755. o.] 9. pontja; az Elsőfokú Bíróság T‑216/95. sz., Moles García Ortúzar kontra Bizottság ügyben 1997. december 17‑én
         hozott ítéletének [EBHT‑KSZ 1997., I‑A‑403. és II‑1083. o.] 87. pontja).

      88      Másfelől az ítélkezési gyakorlat szerint a végrehajtási rendelet 139. cikkének (1) bekezdéséből következik, hogy az ajánlatkérő
         köteles lehetővé tenni az ajánlattevő számára, hogy megmagyarázza, illetve igazolja ajánlatának jellemzőit annak elutasítása
         előtt, amennyiben úgy ítéli meg, hogy valamely ajánlat kirívóan alacsony (az Elsőfokú Bíróság T‑148/04. sz., TQ3 Travel Solutions
         Belgium kontra Bizottság ügyben 2005. július 6‑án hozott ítéletének [EBHT 2005, II‑2627. o.] 49. pontja).

      89      A jelen esetben az Elsőfokú Bíróság megállapítja, hogy a felperes keresetének 17. pontjában a 2004. október 13‑i határozattal
         szembeni keresete alátámasztására a 2. sz. részre vonatkozóan különösen a gondos ügyintézés elvének, a hátrányos megkülönböztetés
         tilalma elvének megsértésére, és nyilvánvaló értékelési hibára hivatkozik, mivel az ajánlatát további vizsgálat nélkül elutasították
         kizárólag abból az okból, hogy az ajánlatában megjelölt összmunkaóraszám több mint 12,5%‑kal alacsonyabb volt az összes ajánlatban
         megjelölt összmunkaórák számának átlagánál. Továbbá keresetének 26. pontjában azzal érvel, hogy e kritérium alkalmazása diszkriminatív,
         mivel azt eredményezi, hogy automatikusan, további vizsgálat nélkül elutasítanak objektíve kedvezőbb ajánlatokat. Ebből következik,
         hogy a felperes már a keresetben kifejezetten kifogásolta, hogy a Tanács további vizsgálat nélkül elutasította ajánlatát annak
         kirívóan alacsony jellege miatt.

      90      A fentiekből következik, hogy a végrehajtási rendelet 139. cikke (1) bekezdésének megsértésére alapított negyedik jogalap,
         jóllehet a felperes kifejezetten csak a válaszában hivatkozott rá, a keresetlevélben megjelölt három jogalap kiegészítését
         jelenti, és azokhoz szorosan kapcsolódik. Ezért e jogalapot elfogadhatónak kell tekinteni.

      –       A 2004. október 13‑i határozattal szemben a 2. sz. rész vonatkozásában benyújtott kereset megalapozottságáról
      91      Amint az a fenti 89. pontban kifejtésre került, a keresetlevélben megjelölt három jogalap, amelyeket a gondos ügyintézés elvének
         megsértésére, nyilvánvaló értékelési hibára és a hátrányos megkülönböztetés tilalma elvének megsértésére alapítottak, lényegében
         annak bizonyítására irányulnak, hogy a Tanács helytelenül járt el, amikor ajánlatának az abban megjelölt munkaórák számának
         kirívóan alacsony jellege miatt történő automatikus elutasítását megelőzően, és a végrehajtási rendelet 139. cikke (1) bekezdése
         szerinti kontradiktórius eljárás elvének megfelelően nem hívta fel a felperest, hogy igazolja ajánlata komolyságát. Ennélfogva
         először a végrehajtási rendelet 139. cikke (1) bekezdésének megsértésére alapított negyedik jogalapot kell megvizsgálni.

      92      E tekintetben először is meg kell határozni, hogy a kirívóan alacsony ajánlat fogalma, amint azt a Tanács állítja, csak az
         ajánlatkérő által vizsgált ajánlat árára vonatkozik‑e, vagy amint azt lényegében a felperes állítja, e fogalom az ajánlatok
         értékelésének egyéb szempontjaira is vonatkozik.

      93      Az ítélkezési gyakorlat szerint, mivel az építési beruházásra irányuló közbeszerzési szerződések odaítélési eljárásainak összehangolásáról
         szóló, 1971. július 26‑i 71/305/EGK tanácsi irányelv (HL L 185., 5. o.) 29. cikke (5) bekezdésében, a 92/50 irányelv 37. cikkének
         (1) bekezdésében és a 93/37 irányelv 30. cikkének (4) bekezdésében előírt követelmények lényegében megegyeznek a végrehajtási
         rendelet 139¨cikkének (1) bekezdésében foglaltakkal, a következő megfontolások ez utóbbi rendelkezés értelmezésére is vonatkoznak
         (lásd analógia útján a Bíróság C‑285/99. és C‑286/99. sz., Lombardini és Mantovani egyesített ügyekben 2001. november 27‑én
         hozott ítéletének [EBHT 2001., I‑9233. o.] 50. pontját).

      94      Másfelől emlékeztetni kell arra, hogy a fenti 93. pontban hivatkozott Lombardini és Mantovani egyesített ügyekben hozott ítélet
         67. pontjában a Bíróság kimondta, hogy a 93/37/EGK irányelv 30. cikkének (4) bekezdése nem határozza meg a kirívóan alacsony
         ajánlat fogalmát, és még kevésbé határozza meg az eltérési küszöb kiszámításának módját. Ugyanebben az ügyben a főtanácsnok
         megállapította, hogy a kirívóan alacsony ajánlat fogalma nem absztrakt, hanem nagyon is pontos fogalom, amelyet minden szerződés
         esetében annak sajátos tárgyára tekintettel kell meghatározni (Ruiz‑Jarabo Colomer főtanácsnoknak a fenti 93. pontban hivatkozott
         Lombardini és Mantovani egyesített ügyekre vonatkozó indítványának [EBHT 2001., I‑9235. o.] 32. és 35. pontja).

      95      A jelen esetben az Elsőfokú Bíróság egyfelől megállapítja, hogy a költségvetési rendeletben és a végrehajtási rendeletben
         sem szerepel a végrehajtási rendelet 139. cikkének (1) bekezdése értelmében vett eltérési küszöbnek és a kirívóan alacsony
         ajánlatnak a meghatározása. Másfelől ugyanezen cikk rendelkezéseiből nem következik kifejezetten, hogy a kirívóan alacsony
         ajánlat fogalma csak az ár kritériumára lenne alkalmazható.

      96      Következésképpen a kirívóan alacsony ajánlatnak a végrehajtási rendelet 139. cikke (1) bekezdésének értelmében vett fogalma
         tárgyi hatályának meghatározása érdekében mindenekelőtt e rendelkezés céljából kell kiindulni.

      97      Amint az a fenti 88. pontban kifejtésre került, a végrehajtási rendelet 139. cikke (1) bekezdésének rendelkezései értelmében
         az ajánlatkérő, amennyiben úgy ítéli meg, hogy valamely ajánlat kirívóan alacsony, annak elutasítása előtt köteles lehetővé
         tenni az ajánlattevő számára, hogy megmagyarázza, illetve igazolja ajánlatának jellemzőit. Pontosabban az ítélkezési gyakorlatból
         következik, hogy fontos, hogy valamennyi ajánlattevő, akinek az ajánlatát kirívóan alacsonynak tartják, kifejthesse e tekintetben
         saját álláspontját azáltal, hogy lehetőséget biztosítanak számára ajánlata különböző elemeire vonatkozóan igazolások benyújtására,
         amikor tudomást szerzett nem csak az érintett szerződésre alkalmazandó eltérési küszöbről és arról, hogy ajánlatát kirívóan
         alacsonynak tartják, hanem azokról a pontokról is, amelyeket az ajánlatkérő kérdésesnek talált (a fenti 93. pontban hivatkozott
         Lombardini és Mantovani egyesített ügyekben hozott ítélet 53. pontja). Ugyanezen kérdés kapcsán a Bíróság kimondta, hogy az
         ilyen ténylegesen kontradiktórius párbeszéd alapvető követelmény az ajánlatkérő hatóság önkényességének elkerülése, és a vállalkozások
         közötti egészséges verseny biztosítása érdekében (a fenti 93. pontban hivatkozott Lombardini és Mantovani egyesített ügyekben
         hozott ítélet 57. pontja).

      98      A fentiekből következik, hogy a végrehajtási rendelet 139. cikkének (1) bekezdése a közbeszerzési szerződések odaítélése terén
         alapvető követelményt támaszt az ajánlatkérőkkel szemben, amely alapján elutasítás előtt kötelesek kontradiktórius eljárásban
         megvizsgálni minden olyan ajánlatot, amely kirívóan alacsony jellegű valamely eleme tekintetében.

      99      Ezt követően az Elsőfokú Bíróság emlékeztet arra, hogy a költségvetési rendelet 97. cikkének (2) bekezdése értelmében a szerződéseket
         a legalacsonyabb összegű ellenszolgáltatás vagy az összességében legelőnyösebb ajánlat szempontja alapján kell odaítélni,
         és hogy a második odaítélési módot illetően a végrehajtási rendelet 138. cikkének (2) bekezdése előírja, hogy a nyertes ajánlat
         az, amely esetén a legelőnyösebb az ár és a cserébe kínált minőség aránya, figyelembe véve a szerződés tárgya által indokolt
         szempontokat, azaz az árajánlatot, a műszaki értékeket, az esztétikai és funkcionális jellemzőket, a környezeti jellemzőket,
         az üzemeltetési költségeket, a nyereségességet, a teljesítési, illetve a szállítási határidőket, az értékesítést követő vevőszolgálatot
         és a technikai segítségnyújtást.

      100    Ennélfogva az Elsőfokú Bíróság úgy ítéli meg, hogy amennyiben a szerződést az összességében legelőnyösebb ajánlatot tevő ajánlattevőnek
         ítélik oda, a fenti 98. pont szerinti alapvető követelmény nem csak a vizsgált ajánlatban megjelölt ár kritériumára vonatkozik,
         hanem a végrehajtási rendelet 138. cikkének (2) bekezdésében foglalt kritériumokra is, amennyiben azok lehetővé teszik olyan
         eltérési küszöb meghatározását, amely alatt az érintett közbeszerzési eljárás keretében benyújtott ajánlatot kirívóan alacsonynak
         tekintik a végrehajtási rendelet 139. cikkének (1) bekezdése értelmében.

      101    Másodszor azt kell megvizsgálni, hogy a fenti megfontolásokra tekintettel a jelen esetben a Tanács – amint azt a felperes
         állítja ‑ köteles volt‑e betartani a végrehajtási rendelet 139. cikkének (1) bekezdése szerinti kontradiktórius vizsgálati
         eljárás szabályait.

      102    E tekintetben az Elsőfokú Bíróság hangsúlyozza, hogy a szóban forgó szerződés odaítélése az összességében legelőnyösebb ajánlat
         szempontja alapján történt. Másfelől nyilvánvaló, hogy az elfogadott kritériumok közül az összes megjelölt munkaóraszám átlagára
         vonatkozó kritérium a felperes ajánlatának minőségére vonatkozott, és az ajánlatnak a fenti 97. pontban hivatkozott ítélkezési
         gyakorlat szerinti elemeinek egyike volt. Végül a dokumentáció fenti 16. pontban hivatkozott rendelkezéseinek megfelelően
         az említett kritérium lehetővé tette olyan eltérési küszöb meghatározását, amely alatt az érintett ajánlatot automatikusan
         elutasították.

      103    Márpedig amint a Tanács 2004. október 22‑i levelének szövegéből megállapítható, és amint azt a Tanács a tárgyalás során az
         Elsőfokú Bíróság által feltett kérdésre adott válaszában kifejezetten megerősítette, a felperes ajánlatát ez utóbbi kritérium
         alapján utasították el, kizárólag azért, mert az abban megjelölt összmunkaóraszám túlzottan alacsony volt. Másfelől meg kell
         állapítani, hogy a Tanács a felperes ajánlatának automatikus elutasítását megelőzően nem folytatott kontradiktórius vizsgálatot
         a végrehajtási rendelet 139. cikkének (1) bekezdése értelmében.

      104    E körülmények között a Tanács megsértette a végrehajtási rendelet 139. cikke (1) bekezdésének rendelkezéseit.

      105    E következtetést nem vonja kétségbe az a tény, hogy – amint arra a Tanács viszonválaszában hivatkozott – míg a felperes ajánlatában
         25,2%‑kal kisebb összmunkaóraszámot jelölt meg a nyertes ajánlattevő ajánlatához képest, az ajánlati ára viszont 3,7%‑kal
         alacsonyabb volt ez utóbbiénál. Elegendő ugyanis újból megállapítani, hogy – amint az a Tanács 2004. október 22‑i levelének
         szövegéből megállapítható – a felperes ajánlatát kizárólag azért utasították el, mert az abban megjelölt összmunkaóraszám
         túlzottan alacsony volt.

      106    A fenti megállapításokból következik, hogy a végrehajtási rendelet 139. cikke (1) bekezdésének megsértésére alapított negyedik
         jogalap megalapozott.

      107    Következésképpen ‑ anélkül hogy a megsemmisítés iránti kereset alátámasztására felhozott első három jogalap megalapozottságáról
         határozni kellene ‑ a 2004. október 13‑i határozatot a 2. sz. részre vonatkozó részében meg kell semmisíteni.

       A kártérítés iránti kérelmekről
       A felek érvei
      108    A felperes megítélése szerint a két ajánlatának a Tanács általi jogsértő elutasítása kárt okozott neki, amely vonatkozásában
         kártérítést kér, amelyet az egy évre vonatkozó árajánlatát a szerződés időtartamával (3 év) szorozva 1 481 317,65 euróra becsül,
         és évi 7%‑os mértékű kamattal emelt összegben kér megfizetni.

      109    A kötelességszegést illetően álláspontja szerint a Tanács vitathatatlanul súlyos és nyilvánvaló kötelességszegést követett
         el egyfelől az 1. sz. rész vonatkozásában, mivel nem ellenőrizte ajánlatának pontosságát, másfelől a 2. sz. rész vonatkozásában,
         mivel megsértette a költségvetési rendelet és a végrehajtási rendelet rendelkezéseit.

      110    A kár tényleges felmerülését illetően a felperes arra hivatkozik, hogy két ajánlatának szabálytalan elutasítása jelentős elmaradt
         hasznot jelent, amely saját túlélését veszélyezteti.

      111    Másodlagosan a felperes egyfelől felhívja az Elsőfokú Bíróságot, hogy amennyiben jelenleg nincs meggyőződve a két ajánlata
         elutasítását követően elszenvedett kár megtérítésére irányuló követelései jogosságáról, ítéljen meg számára ideiglenes jelleggel
         500 000 euró összegű kártérítést. Másfelől azt javasolja az Elsőfokú Bíróságnak, hogy mielőtt véglegesen határozna a kár összegéről,
         rendeljen ki könyvszakértőt, aki kiszámítja azon közvetlen és közvetett haszon összegét, amely a két szerződés odaítéléséből
         származott volna.

      112    Ami a kötelességszegés és az elszenvedett kár közötti okozati összefüggést illeti, a felperes álláspontja szerint a feltételek
         egyenlőségének elve értelmében az Elsőfokú Bíróságnak meg kell vizsgálnia, hogy akkor is érte‑e volna kár, ha a Tanács nem
         követett volna el kötelességszegést. E tekintetben arra hivatkozik, hogy – mivel a Tanács automatikusan elutasította mindkét
         ajánlatát – jelenleg nem lehetséges a kárra vonatkozó ilyen vizsgálat elvégzése.

      113    A felperes szerint, mivel a Tanács beadványához nem csatolta az eredeti bírálati jegyzőkönyvet, az Elsőfokú Bíróság nem képes
         ellenőrizni a Tanács érvelését, és megvizsgálni, hogy a vitatott közbeszerzési eljárásban milyen alapon utasíthatták volna
         el az ajánlatait a Tanács által elkövetett kötelességszegések hiányában is.

      114    A Tanács álláspontja szerint az 1. sz. rész vonatkozásában nem követett el semmilyen nyilvánvaló értékelési hibát. Hozzáteszi,
         még ha meg is állapítanák felelősségét egy ilyen hiba miatt, a felperes nem bizonyította sem a hiba súlyos és nyilvánvaló
         jellegét, sem a kár tényleges felmerülését, sem a kettő közötti okozati összefüggés fennálltát.

      115    A 2. sz. részt illetően a Tanács véleménye szerint nem sértette meg a gondos ügyintézés és a hátrányos megkülönböztetés tilalmának
         elvét, és nyilvánvaló értékelési hibát sem követett el. Hozzáteszi, még ha meg is állapítanák felelősségét egy ilyen jogsértés
         miatt, a felperes nem bizonyította sem a hiba súlyos és nyilvánvaló jellegét, sem a kár tényleges felmerülését, sem a kettő
         közötti okozati összefüggés fennálltát.

      116    Álláspontja szerint a felperes állításával ellentétben a 2. sz. részre vonatkozóan a pontok odaítélésének szempontjai vitathatatlanul
         lehetővé tették számára a felperes ajánlatának az elbírálását. A Tanács emlékeztet ugyanis arra, hogy e pontok 75%‑át az ajánlattevők
         által szolgáltatott adatokkal végzett számítások alapján osztották ki, míg a fennmaradó 25%‑ot bírálati pontok kiosztásával
         ítélték oda.

      117    Végül a „rendes” bírálatra (amelyet a Tanács úgy írt le, mint amely „a felperes által ténylegesen benyújtott iratokon alapszik,
         feltéve, hogy a felperes nincs kizárva az eljárásból”) és az „elméleti” bírálatra (amelyet a Tanács úgy írt le, mint amely
         „az egyes kritériumok szerinti legjobb ajánlattevőnek ítélt maximális pontszámok felperesnek történő odaítélésén alapszik,
         kivéve azt az esetet, amikor a kritérium az ajánlatban szereplő matematikai adatokon alapszik”) támaszkodva a Tanács azt kívánja
         bizonyítani mind az 1. sz. rész, mind a 2. sz. rész vonatkozásában, hogy a felperes ajánlatai nem kerültek az első helyre,
         és hogy következésképpen a kár tényleges felmerülésének feltétele a jelen esetben nem teljesül.

      118    Mindenesetre mind az 1. sz. rész, mind a 2. sz. rész vonatkozásában ‑ feltéve, hogy az Elsőfokú Bíróság elfogadja a felperes
         kártérítés iránti kérelmeit – a Tanács véleménye szerint a felperes által kért kártérítés összegét újra kell számítani, és
         az éves nettó haszonra kell korlátozni, amelyet az érintett szerződéssel kapcsolatban képes lenne elérni.

       Az Elsőfokú Bíróság álláspontja
      119    Az állandó ítélkezési gyakorlatból következik, hogy a Közösségnek az intézményei jogellenes magatartásáért fennálló szerződésen
         kívüli felelősségének beállásához szükséges az EK 288. cikk második bekezdése szerinti feltételek együttes fennállása, azaz
         az intézménynek felróható jogellenes magatartás, a kár tényleges felmerülése, és az állítólagos magatartás és a hivatkozott
         kár közötti okozati összefüggés (a Bíróság 26/81. sz., Oleifici Mediterranei kontra EGK ügyben 1982. szeptember 29‑én hozott
         ítéletének [EBHT 1982., 3057. o.] 16. pontja; az Elsőfokú Bíróság T‑175/94. sz., International Procurement Services kontra
         Bizottság ügyben 1996. július 11‑én hozott ítéletének [EBHT 1996., II‑729. o.] 44. pontja; a T‑336/94. sz., Efisol kontra
         Bizottság ügyben 1996. október 16‑án hozott ítéletének [EBHT 1996., II‑1343. o.] 30. pontja és a T‑267/94. sz., Oleifici Italiani
         kontra Bizottság ügyben 1997. július 11‑én hozott ítéletének [EBHT 1997., II‑1239. o.] 20. pontja).

      120    Amennyiben e feltételek egyike nem teljesül, a keresetet – az egyéb feltételek vizsgálata nélkül – teljes egészében el kell
         utasítani (a Bíróság C‑146/91. sz., KYDEP kontra Tanács és Bizottság ügyben 1994. szeptember 15‑én hozott ítéletének [EBHT 1994.,
         I‑4199. o.] 19. és 81. pontja és az Elsőfokú Bíróság T‑170/00. sz., Förde-Reederei kontra Tanács és Bizottság ügyben 2002.
         február 20‑án hozott ítéletének [EBHT 2002., II‑515. o.] 37. pontja).

      121    Jóllehet a felperes a kártérítés iránti jogát a két ajánlata együttes elutasítása miatt állítólagosan elszenvedett kár címén
         érvényesíti, a kártérítés iránti kérelmeit elkülönítve kell megvizsgálni aszerint, hogy a 2004. október 13‑i határozat egyfelől
         az 1. sz. részre, másfelől a 2. sz. részre vonatkozik.

       Az 1. sz. részre vonatkozó kártérítés iránti kérelemről
      122    Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a kártérítés iránti kérelmeket el kell utasítani, amennyiben azok szoros összefüggésben
         állnak olyan megsemmisítés iránti kérelmekkel, amelyeket szintén elutasítottak (lásd az Elsőfokú Bíróság T‑340/99. sz., Arne
         Mathisen kontra Tanács ügyben 2002. július 4‑én hozott ítéletének [EBHT 2002., II‑2905. o.] 134. pontját és az ott hivatkozott
         ítélkezési gyakorlatot).

      123    Mivel a megsemmisítés iránti kérelem a felperes állítása szerinti jogellenesség hiányában az 1. sz. rész vonatkozásában elutasításra
         került, és mivel a kártérítés iránti kérelem szoros összefüggésben áll e kérelemmel, e kártérítés iránti kérelmet az 1. sz. rész
         vonatkozásában el kell utasítani.

       A 2. sz. részre vonatkozó kártérítés iránti kérelemről
      124    Az Elsőfokú Bíróság emlékeztet arra, hogy a felperes olyan összegben kér kártérítést, amelyet a szerződés, és nevezetesen
         a 2. sz. rész neki történő odaítélése esetén a Tanácsnak számlázott volna. Az ilyen kérelmet úgy kell értelmezni, mint amely
         nem a szerződés elnyerésére vonatkozó esély elvesztésén alapszik, hanem magának a szerződésnek az elvesztésén.

      125    A felperes azonban nem hozott fel semmilyen bizonyítékot arra vonatkozóan, hogy a 2. sz. részre vonatkozóan megállapított
         jogellenesség hiányában biztosan megszerezte volna a szerződést e rész tekintetében. Mindössze arra hivatkozik, hogy mivel
         a Tanács nem csatolta az eredeti bírálati jegyzőkönyvet a kérelmeihez, nem lehet megvizsgálni, hogy a vitatott közbeszerzési
         eljárásban milyen alapon utasíthatták volna el az ajánlatait a Tanács által elkövetett kötelességszegések hiányában is.

      126    Márpedig ez utóbbi ponton, mivel a Tanács az Elsőfokú Bíróság által írásban feltett kérdésre válaszolva benyújtotta az eredeti
         bírálati jegyzőkönyvet, amelyet a felperessel is közöltek, az Elsőfokú Bíróság csak azt tudja megállapítani, hogy a fenti
         106. pontban megállapított jogellenesség hiányában sem ítélték volna oda a felperesnek a szerződést a 2. sz. rész vonatkozásában.
         A felperes ajánlatát ugyanis a Tanács által benyújtott eredeti bírálati jegyzőkönyvben a nyolcadik, azaz az utolsó helyre
         rangsorolták.

      127    A fenti megfontolásokból következik, hogy a felperes által a 2. sz. rész vonatkozásában állítólagosan elszenvedett kár, azaz
         magának a szerződésnek az elvesztése, nem tényleges és bizonyos, hanem feltételezett, így nem képezheti kártérítés tárgyát,
         amely önmagában elegendő a kártérítés iránti kérelem elutasításához. Másfelől a teljesség kedvéért meg kell jegyezni, hogy
         semmilyen jel nem utal arra, és a felperes sem hivatkozott ilyenre, hogy az, hogy a megállapított jogsértés miatt veszített,
         csak a szerződés elnyerésére való esély elvesztését jelentette.

      128    Következésképpen a felperes kártérítés iránti kérelmét a 2. sz. rész vonatkozásában el kell utasítani.

      129    A fenti megfontolásokból következik, hogy a kártérítés iránti kérelmeket teljes egészében el kell utasítani.

       A költségekről
      130    Az Elsőfokú Bíróság eljárási szabályzata 87. cikkének 3. §‑a értelmében részleges pernyertesség esetén az Elsőfokú Bíróság
         elrendelheti a költségeknek a felek közötti megosztását, vagy azt, hogy a felek mindegyike maga viselje saját költségeit.
         A jelen ügy körülményei között úgy kell határozni, hogy a felek maguk viselik saját költségeiket.

      A fenti indokok alapján
      AZ ELSŐFOKÚ BÍRÓSÁG (ötödik tanács)
      a következőképpen határozott:
      1)      Az Elsőfokú Bíróság megsemmisíti az Európai Unió Tanácsának az UCA‑033/04 közbeszerzési eljárás keretében a Belfass SPRL ajánlatait
            elutasító 2004. október 13‑i határozatát a Belfass 2. sz. részre vonatkozó ajánlatát elutasító részében.
      2)      A keresetet ezt meghaladó részében elutasítja.
      3)      A felek maguk viselik saját költségeiket.

               Vilaras

               Martins Ribeiro

               Jürimäe

         Kihirdetve Luxembourgban, a 2008. május 21‑i nyilvános ülésen.

               E. Coulon

                     M. Vilaras

               hivatalvezető

                     elnök

         Tartalomjegyzék
      Jogi háttér
      A jogvita alapját képező tényállás
      Az eljárás és a felek kérelmei
      A 2004. október 13‑i határozattal szemben a 2. sz. rész vonatkozásában benyújtott kereset elfogadhatóságáról
      A felek érvei
      Az Elsőfokú Bíróság álláspontja
      Az ügy érdeméről
      A 2004. október 13‑i határozattal szemben az 1. sz. rész vonatkozásában benyújtott keresetről
      A felek érvei
      Az Elsőfokú Bíróság álláspontja
      A 2004. október 13‑i határozattal szemben a 2. sz. rész vonatkozásában benyújtott keresetről
      A felek érvei
      Az Elsőfokú Bíróság álláspontja
      – A végrehajtási rendelet 139. cikke (1) bekezdése rendelkezéseinek megsértésére alapított negyedik jogalap elfogadhatóságáról
      – A 2004. október 13‑i határozattal szemben a 2. sz. rész vonatkozásában benyújtott kereset megalapozottságáról
      A kártérítés iránti kérelmekről
      A felek érvei
      Az Elsőfokú Bíróság álláspontja
      Az 1. sz. részre vonatkozó kártérítés iránti kérelemről
      A 2. sz. részre vonatkozó kártérítés iránti kérelemről
      A költségekről
      *Az eljárás nyelve: francia.


A Bíróság (első tanács) 1981. július 16-i ítélete. # Renato Albini kontra az Európai Közösségek Tanácsa és Bizottsága. # # 33/80. sz. ügy


Az Elsőfokú Bíróság (ötödik tanács) 2005. június 7-i ítélete. # Alessandro Cavallaro kontra az Európai Közösségek Bizottsága. # Tisztviselők - Nyílt versenyvizsga - Indokolás - Egyenlő bánásmód. # T-375/02. sz. ügy


title: Az Elsőfokú Bíróság (ötödik tanács) 2009. június 10-i ítélete. # Vivartia ABEE Proïonton Diatrofis kai Ypiresion Estiasis kontra Belső Piaci Harmonizációs Hivatal (védjegyek és formatervezési minták) (OHIM). # Közösségi védjegy - Felszólalási eljárás - A milko ΔΕΛΤΑ közösségi ábrás védjegy bejelentése - A MILKA korábbi nemzeti ábrás védjegy - Viszonylagos kizáró ok - Összetéveszthetőség - A megjelölések hasonlósága - A 40/94/EK rendelet 8. cikke (1) bekezdésének b) pontja (jelenleg a 207/2009/EK rendelet 8. cikke (1) bekezdésének b) pontja). # T-204/06. sz. ügy

text:
      Az Elsőfokú Bíróság (ötödik tanács) 2009. június 10‑i ítélete – Vivartia kontra OHIM – Kraft Foods Schweiz (milko ΔΕΛΤΑ)
      (T‑204/06. sz. ügy)
      „Közösségi védjegy – Felszólalási eljárás – A milko ΔΕΛΤΑ közösségi ábrás védjegy bejelentése – A MILKA korábbi nemzeti ábrás védjegy – Viszonylagos kizáró ok – Összetéveszthetőség – A megjelölések hasonlósága – A 40/94/EK rendelet 8. cikke (1) bekezdésének b) pontja (jelenleg a 207/2009/EK rendelet 8. cikke (1) bekezdésének b) pontja)”
      Közösségi védjegy – A közösségi védjegy meghatározása és megszerzése – Viszonylagos kizáró okok – Azonos vagy hasonló termékek, illetve szolgáltatások vonatkozásában lajstromozott azonos vagy hasonló korábbi védjegy jogosultja
         általi felszólalás – A korábbi védjeggyel való összetéveszthetőség (40/94 tanácsi rendelet, 8. cikk, (1) bekezdés, b) pont) (vö. 28., 48–50. pont)

      Tárgy

               Az OHIM második fellebbezési tanácsa által (az R 540/2005‑2. sz. ügyben) 2006. június 8‑án, a Kraft Foods Schweiz Holding
                  AG és a Delta Protypos Viomichania Galaktos AE közötti felszólalási eljárás tárgyában hozott határozattal szemben benyújtott
                  kereset.

            Az ügy adatai

               A közösségi védjegy bejelentője:

               Vivartia ABEE Proïonton Diatrofis kai Ypiresion Estiasis, korábban Delta Protypos Viomichania Galaktos AE

               Az érintett közösségi védjegy:

               A „milko ΔEΛTA” ábrás védjegy a 30. osztályba tartozó áruk (kakaós tej) vonatkozásában (2 474 674. sz. védjegybejelentés).

               A felszólalási eljárásban hivatkozott védjegy vagy megjelölés jogosultja:

               Kraft Foods Schweiz Holding AG

               A felszólalási eljárásban hivatkozott védjegy vagy megjelölés:

               A „MILKA” közösségi, nemzetközi és nemzeti ábrás és szóvédjegyek az 5., 29., 30. és 32. osztályba tartozó áruk vonatkozásában.

               A felszólalási osztály határozata:

               A felszólalási osztály a felszólalásnak helyt adott.

               A fellebbezési tanács határozata:

               A fellebbezési tanács a határozatot elutasította.

      Rendelkező rész
      1)         Az Elsőfokú Bíróság a keresetet elutasítja.
      2)         Az Elsőfokú Bíróság a Vivartia ABEE Proïonton Diatrofis kai Ypiresion Estiasist kötelezi a költségek viselésére.


A Bíróság július 14.-i ítélete: 1998. # Safety Hi-Tech Srl kontra S. & T. Srl. # Előzetes döntéshozatal iránti kérelem: Giudice di Pace di Genova - Olaszország. # C-284/95. sz. ügy


A Bíróság 1975. december 16-i ítélete. # Coöperatieve Vereniging "Suiker Unie" UA és társai kontra az Európai Közösségek Bizottsága. # 40-73-48-73., 50-73., 54-73-56-73., 111-73., 113-73. és 114-73. sz. egyesített ügyek


title: Az Elsőfokú Bíróság (hetedik tanács) 2009. szeptember 16-i ítélete. # Gres La Sagra, SL kontra Belső Piaci Harmonizációs Hivatal (védjegyek és formatervezési minták) (OHIM). # Közösségi védjegy - Felszólalási eljárás - A VENATTO MARBLE STONE közösségi ábrás védjegy bejelentése - VENETO CERÁMICAS korábbi nemzeti ábrás védjegyek - Viszonylagos kizáró ok - Összetéveszthetőség - A 40/94/EK rendelet 8. cikke (1) bekezdésének b) pontja [jelenleg a 207/2009/EK rendelet 8. cikke (1) bekezdésének b) pontja]. # T-130/08. sz. ügy

text:
      Az Elsőfokú Bíróság (hetedik tanács) 2009. szeptember 16‑i ítélete – Gres La Sagra kontra OHIM – Ceramicalcora (VENATTO MARBLE
            STONE)
      (T‑130/08. sz. ügy)
      „Közösségi védjegy – Felszólalási eljárás – A VENATTO MARBLE STONE közösségi ábrás védjegy bejelentése – VENETO CERÁMICAS korábbi nemzeti ábrás védjegyek – Viszonylagos kizáró ok – Összetéveszthetőség – A 40/94/EK rendelet 8. cikke (1) bekezdésének b) pontja [jelenleg a 207/2009/EK rendelet 8. cikke (1) bekezdésének b) pontja]”
      Közösségi védjegy – A közösségi védjegy meghatározása és megszerzése – Viszonylagos kizáró okok – Azonos vagy hasonló termékek, illetve szolgáltatások vonatkozásában lajstromozott azonos vagy hasonló korábbi védjegy jogosultja
         általi felszólalás – A korábbi védjeggyel való összetéveszthetőség (40/94 tanácsi rendelet, 8. cikk, (1) bekezdés, b) pont) (vö. 17., 51–53. pont)

      Tárgy

               Az OHIM negyedik fellebbezési tanácsának a Ceramicalcora, SA és a Gres La Sagra, SL közötti felszólalási eljárásra vonatkozó,
                  2008. január 30‑i határozata (R 1609/2006‑4. sz. ügy) ellen benyújtott kereset.

            Az ügy adatai

               A közösségi védjegy bejelentője:

               Gres La Sagra, SL.

               Az érintett közösségi védjegy:

               A VENATTO MARBLE STONE ábrás védjegy a 19., 21., 39. és 40. osztályba tartozó áruk és szolgáltatások vonatkozásában (3109006. sz.
                  védjegybejelentés).

               A felszólalási eljárásban hivatkozott védjegy vagy megjelölés jogosultja:

               Ceramicalcora, SA.

               A hivatkozott védjegy vagy megjelölés:

               A (2115543., 2056688., 2056689. és 2056699. sz.) spanyol VENETO CERÁMICAS védjegyek a 27., 19., 21. és 39. osztályba tartozó
                  áruk és szolgáltatások vonatkozásában.

               A felszólalási osztály határozata:

               A felszólalási osztály a felszólalásnak részben helyt adott, megállapítva, hogy az érintett területen fennáll az összetévesztés
                  veszélye a 19., 21. és 40. osztályba tartozó vitatott áruk és szolgáltatások tekintetében, azonban nem áll fenn az összetévesztés
                  veszélye a 39. osztályba tartozó vitatott szolgáltatások tekintetében.

               A fellebbezési tanács határozata:

               A fellebbezési tanács a fellebbezést elutasította.

      Rendelkező rész

                  1)

                  	Az Elsőfokú Bíróság a keresetet elutasítja.

                  2)

                  	Az Elsőfokú Bíróság a Gres La Sagra, SL‑t kötelezi a költségek viselésére.


Az Elsőfokú Bíróság (negyedik tanács) március 20.-i ítélete: 2002. # ABB Asea Brown Boveri Ltd kontra az Európai Közösségek Bizottsága. # Verseny - Bírság. # T-31/99. sz. ügy


A Bíróság 1978. október 25-i ítélete. # Koninklijke Scholten-Honig NV és De Verenigde Zetmeelbedrijven "De Bijenkorf" BV kontra Hoofdproduktschap voor Akkerbouwprodukten. # Előzetes döntéshozatal iránti kérelem: College van Beroep voor het Bedrijfsleven - Hollandia. # 125/77. sz. ügy


Az Elsőfokú Bíróság (negyedik tanács) 2002. január 31-i ítélete. # Merja Hult kontra az Európai Közösségek Bizottsága. # Tisztviselők - Indokolás. # T-206/00. sz. ügy


A Bíróság (első tanács) június 20.-i ítélete: 1996. # VOBIS Microcomputer AG kontra Oberfinanzdirektion München. # Előzetes döntéshozatal iránti kérelem: Bundesfinanzhof - Németország. # Közös vámtarifa. # C-121/95. sz. ügy