title: A Törvényszék ítélete (kibővített második tanács), 2006. május 10.#Galileo International Technology LLC és társai kontra Európai Bizottság.#T-279/03. sz. ügy.

text:
      T‑279/03. sz. ügy
      Galileo International Technology LLC és társai
      kontra
      az Európai Közösségek Bizottsága
      „Kártérítési kereset – A Közösség szerződésen kívüli felelőssége – Globális, műholdas rádiónavigációs rendszerrel kapcsolatos közösségi projekt (Galileo) – A »Galileo« szót tartalmazó védjegy és kereskedelmi név jogosultjai által bejelentett kár – A Közösség felelőssége szerveinek jogellenes magatartása hiányában – Rendkívüli és különleges kár”
      Az ítélet összefoglalása
      1.      Eljárás – Keresetlevél – Alaki követelmények
      (A Bíróság alapokmánya, 21. cikk, első bekezdés, 53. cikk, első bekezdés; Az Elsőfokú Bíróság eljárási szabályzata, 44. cikk,
            1. §)
      2.      Kártérítési kereset – A közösségi bíróság hatásköre
      (EK 235. cikk és EK 288. cikk, (2) bekezdés)
      3.      Közösségi védjegy – Jogszabályok közelítése – Védjegyek – A 40/94 rendelet és a 89/104 irányelv értelmezése – A védjegyjogosultnak
            a védjegye jogellenes használata elleni fellépéshez való joga – Kereskedelmi nevet jelölő védjeggyel azonos vagy ahhoz hasonló
            megjelölés
      (40/94 tanácsi rendelet, 9. cikk, (1) bekezdés, b) pont; 89/104 tanácsi irányelv, 5. cikk, (1) bekezdés, b) pont)
      4.      Szerződésen kívüli felelősség – A megjelölésnek valamely közösségi intézmény által egy projekt jelölésére történő használata
      (EK 288. cikk, második bekezdés)
      5.      Szerződésen kívüli felelősség – Feltételek
      (EK 288. cikk, második bekezdés; 40/94 tanácsi rendelet, 9. cikk, (1) bekezdés, b) pont; 89/104 tanácsi irányelv, 5. cikk,
            (1) bekezdés, b) pont)
      1.      A Bíróság alapokmánya 21. cikkének első bekezdése, 53. cikkének első bekezdése, valamint az Elsőfokú Bíróság eljárási szabályzata
         44. cikke 1. §‑ának c) pontja értelmében a keresetlevélnek tartalmaznia kell a jogvita tárgyát és a jogalapok rövid összefoglalását.
         Ezeknek az adatoknak kellőképpen egyértelműeknek kell lenniük ahhoz, hogy az alperes elő tudja készíteni védekezését, és ahhoz,
         hogy az Elsőfokú Bíróság dönteni tudjon a kereset tárgyában.

      A valamely közösségi intézmény által állítólagosan okozott károk megtérítésére irányuló keresetek esetében a közösségi védjegyről
         szóló 89/104 irányelv 5. cikke (1) bekezdésének b) pontjában meghatározottakhoz hasonló, a Közösség tagállamaiban lajstromozott
         nemzeti védjegyekhez fűződő jogok megsértésére alapított kifogások nem minősíthetők elfogadhatatlannak azon az alapon, hogy
         a felperes nem szolgáltatott pontos adatokat az állítólagosan megsértett nemzeti rendelkezésekről. Az irányelv 5. cikke (1) bekezdésének
         b) pontjára való hivatkozást ugyanis kellőképpen egyértelműnek és pontosnak kell tekinteni, mivel e rendelkezés a védjegyoltalom
         által nyújtott jogokra vonatkozó szabályok harmonizációját írja elő, és meghatározza azokat a kizárólagos jogokat, amelyeket
         a védjegyjogosultak a Közösségen belül élveznek, és nem vitás, hogy azokban a tagállamokban, amelyekben a hivatkozott védjegyeket
         lajstromozták, e rendelkezést átültették a belső jogba.

      Mivel azonban az irányelv 5. cikkének (2) és (5) bekezdése arra korlátozódik, hogy lehetővé tegye a tagállamok számára a jó
         hírnévvel rendelkező védjegyek erősebb oltalmának biztosítását, az e rendelkezés megsértésére alapított kifogást – tekintve,
         hogy a keresetlevélben nem került részletesen kifejtésre az érintett védjegyek különleges jó hírnevének mibenléte, valamint
         a nemzeti szabályozások által nyújtott oltalom módozatai – elfogadhatatlannak kell minősíteni. Egyebekben ami a harmadik országokban
         lajstromozott védjegyeket illeti, az irányelvre való hivatkozás nem alkalmas arra, hogy a Közösségen kívüli jogszabályok által
         állítólagosan biztosított jogok jellegét és hatályát illetően orvosolja a pontosítás hiányát.

      (vö. 36., 40–42., 44–45. pont)
      2.      Az EK 288. cikk második bekezdéséből és az EK 235. cikkből következően a közösségi bíróságnak hatáskörébe tartozik a Közösség
         minden olyan kártérítési formára való kötelezése, amely a szerződésen kívüli felelősség terén megfelel a tagállamok jogában
         közös általános elveknek, beleértve – amennyiben az ezen elveknek megfelelőnek tűnik – a természetbeni, adott esetben valamely
         cselekvésre vagy az attól való tartózkodásra felszólító meghagyás formájában megvalósuló kártérítést is.

      E tekintetben a Közösségen belüli nemzeti védjegy jogosultja számára a közösségi védjegyekről szóló 89/104 irányelv 5. cikke
         (1) bekezdésének megfelelően biztosított egységes oltalom, amely rendelkezés értelmében az ilyen védjegy alapján a védjegy
         jogosultja „bárkivel szemben felléphet”, aki a védjegyet használja, a tagállamok jogában közös általános elvek részét képezi,
         az EK 288. cikk második bekezdése értelmében. A védjegyek területén ugyanis a 89/104 irányelv célja az, hogy a nemzeti úton
         lajstromozott védjegyek minden tagállamban egységes oltalmat élvezzenek, az 5. cikk (1) bekezdése pedig a védjegyoltalom által
         nyújtott jogokra vonatkozó szabályok Közösségen belüli harmonizációját írja elő.

      3.      Ráadásul a közösségi védjegyről szóló 40/94 rendelet is, amely az EK 249. cikk második bekezdése értelmében valamennyi tagállamban
         teljes egészében kötelező, és közvetlenül alkalmazandó, 98. cikkének (1) bekezdésében előírja, hogy ha a közösségi védjegybíróság
         úgy találja, hogy az alperes a közösségi védjegyet bitorolja, vagy megkísérelte bitorolni, akkor eltiltja az alperest a közösségi
         védjegy bitorlásával összefüggő cselekmények folytatásától, és meghozza azokat az intézkedéseket, amelyek biztosítják az eltiltás
         végrehajtását.

      Még ha igaz is, hogy a védjegyjogosultak egységes védelme a tagállamokban olyan eljárási úton is megvalósulhat, hogy a nemzeti
         bíróságok olyan ítéleteket hoznak, amelyek az alperest eltiltják az érintett védjegy bitorlásától, a Közösség fő szabály szerint
         nem mentesülhet a közösségi bíróságtól származó, hasonló eljárási intézkedés alól, mivel e bíróságnak kizárólagos hatásköre
         van a Közösségnek felróható károk megtérítésével kapcsolatos keresetek elbírálására.

      (vö. 63–67. pont)
      4.      A védjegyekről szóló 89/104 irányelv 5. cikke (1) bekezdése b) pontjának, valamint a közösségi védjegyről szóló 40/94 rendelet
         9. cikke (1) bekezdése b) pontjának rendelkezései a védjegyjogosult védelmét először is a védjegy és a szóban forgó megjelölés
         áruinak és szolgáltatásainak azonossága vagy hasonlósága által okozott összetéveszthetőség fennállásától, másodszor pedig
         attól teszi függővé, hogy a szóban forgó megjelölés harmadik fél általi használata „gazdasági tevékenység körében” történő
         használatnak legyen minősíthető.

      Ennélfogva valamely megjelölés közösségi intézmény általi használata egy közösségi projekt vonatkozásában csak akkor sérti
         az említett rendelkezéseket, ha bizonyított, hogy e használatra a hivatkozott védjegyek árujegyzékében szereplő árukhoz és
         szolgáltatásokhoz hasonló vagy az ott szereplő árukkal és szolgáltatásokkal azonos áruk és szolgáltatások jelölése érdekében
         került sor, és olyan kereskedelmi tevékenység keretében zajlik, amelynek célja gazdasági előny (profit) elérése.

      (vö. 105–106., 111., 114. pont)
      5.      Csak a valamely közösségi intézménynek vagy szervnek tulajdonítható eljárás vagy magatartás adhat alapot a Közösség szerződésen
         kívüli felelőssége fennállásának a megállapítására. Ugyanis az állítólagos kárnak a felrótt magatartásból kellőképpen közvetlenül
         kell következnie, vagyis az szükséges, hogy e magatartás legyen a kár meghatározó oka. Viszont nem a Közösségre hárul a szerveinek
         eljárásából – mégha áttételesen is – következő összes hátrányos következmény jóvátétele.

      Ami az intézmény által kitalált kifejezésnek a közösségi projekt jelölésére szolgáló olyan magáncégek általi használatát illeti,
         amelyek az említett projektben gazdasági tevékenységük folytán érdekeltek, a Közösség felelőssége nem állapítható meg, mivel
         e használat olyan választáson alapul, amelyről e vállalkozások önállóan döntöttek. Ugyanis mivel a vállalkozásoknak ismerniük
         kell a közösségi jogot és a védjegyjogot, logikusnak tűnik annak megállapítása, hogy – a vonatkozó jogi rendelkezésekre tekintettel –
         felelősséggel tartoznak a piacon tanúsított magatartásukért. Ebből adódóan a vállalkozások e döntését úgy kell felfogni, mint
         az állítólagos kár közvetlen és meghatározó okát, mivel a Bizottság e kárhoz való esetleges hozzájárulása túlzottan áttételes
         ahhoz, hogy a szóban forgó vállalkozásokat terhelő felelősséget a Bizottságra lehetne hárítani.

      (vö. 129–130., 132., 134–135. pont)
      6.      A Közösség intézményeinek olyan magatartásából származó kár esetén, amelynek jogellenessége nem bizonyított, felmerülhet a
         Közösség szerződésen kívüli felelőssége, amennyiben a kár bekövetkezésére, a kár és a közösségi intézmények magatartása közötti
         ok-okozati összefüggésre, valamint a kár rendkívüli és különleges jellegére vonatkozó feltételek együttesen teljesülnek. Ami
         a gazdasági szereplők által a közösségi intézmények eljárása miatt elszenvedett károkat illeti, a kár akkor rendkívüli, ha
         meghaladja az adott ágazat tevékenységi körével járó gazdasági kockázat határait.

      E tekintetben egy adott kifejezésnek valamely közösségi intézmény által egy projekt jelölésére történő használatával okozott
         kár nem tekinthető olyannak, mint amely meghaladja ugyanezen kifejezésnek a védjegyként történő használatával járó kockázatok
         határait, hiszen a választott név jellemzői miatt a védjegyjogosult önként tette ki magát annak a veszélynek, hogy valaki
         más jogszerűen – azaz az ő védjegyjogaik sérelme nélkül – használhatja ugyanezt a nevet az ilyen projekt megnevezésére.

      (vö. 147–150. pont)
AZ ELSŐFOKÚ BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (kibővített második tanács)
      2006. május 10.(*)

      „Kártérítési kereset – A Közösség szerződésen kívüli felelőssége – Globális, műholdas rádiónavigációs rendszerrel kapcsolatos közösségi projekt (Galileo) – A »Galileo« szót tartalmazó védjegy és kereskedelmi név jogosultjai által bejelentett kár – A Közösség felelőssége szerveinek jogellenes magatartása hiányában – Rendkívüli és különleges kár”
      A T‑279/03. sz. ügyben,
      a Galileo International Technology LLC (székhelye: Bridgetown [Barbados]),

      a Galileo International LLC (székhelye: Wilmington, Delaware [Egyesült Államok]),

      a Galileo Belgium SA (székhelye: Brüsszel [Belgium]),

      a Galileo Danmark A/S (székhelye: Koppenhága [Dánia]),

      a Galileo Deutschland GmbH (székhelye: Frankfurt am Main [Németország]),

      a Galileo España, SA (székhelye: Madrid [Spanyolország]),

      a Galileo Francia SARL (székhelye: Roissy-en-France [Franciaország]),

      a Galileo Nederland BV (székhelye: Hoofdorp [Hollandia]),

      a Galileo Nordiska AB (székhelye: Stockholm [Svédország]),

      a Galileo Portugal Ltd (székhelye: Alges [Portugália]),

      a Galileo Sigma Srl (székhelye: Róma [Olaszország]),

      a Galileo International Ltd (székhelye: Langley, Berkshire [Egyesült Királyság]),

      a The Galileo Co. (székhelye: London [Egyesült Királyság]),

      a Timas Ltd (székhelye: Dublin [Írország])

      (képviselik őket: C. Delcorde, J.‑N. Louis, J.‑A. Delcorde és S. Maniatopoulos ügyvédek, kézbesítési cím: Luxembourg)
      felpereseknek
      az Európai Közösségek Bizottsága (képviselik: N. Rasmussen és M. Huttunen, meghatalmazotti minőségben, segítőik: A. Berenboom és N. Van den Bossche ügyvédek,
         kézbesítési cím: Luxembourg)

      alperes ellen
      arra irányuló kártérítési keresete tárgyában, hogy egyrészről a Bizottság a globális műholdas rádiónavigációs rendszerrel
         kapcsolatos közösségi projekttel kapcsolatban hagyjon fel a „Galileo” kifejezés használatával és harmadik személyek e kifejezés
         használatára való biztatásával, másrészről hogy megtérítésre kerüljön a felperesek által amiatt elszenvedett kár, hogy a Bizottság
         a felperesek által lajstromoztatott védjegyekkel és a felperesek kereskedelmi nevével állítólag azonos megjelölést használt
         és terjesztett,

      AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK ELSŐFOKÚ BÍRÓSÁGA(kibővített második tanács),

      tagjai: J. Pirrung elnök, A. W. H. Meij, N. J. Forwood, I. Pelikánová és S. Papasavvas bírák,
      hivatalvezető: C. Kristensen tanácsos,
      tekintettel az írásbeli szakaszra és a 2005. november 30‑i tárgyalásra,
      meghozta a következő
      Ítéletet
       Az alapeljárás tényállása
      1.     A felperesek által használt „Galileo” kifejezés
      1        A Galileo cégcsoport, amelynek a felperes társaságok a tagjai, 1987-ben alakult tizenegy észak-amerikai és európai légitársaság
         részvételével. A csoport a légi közlekedéssel, utazással, szabadidős tevékenységekkel, és szállodaiparral kapcsolatban kínált
         és nyújtott elektronikai szolgáltatások terén – a választékra, a menetrendekre és árakkal kapcsolatos információkra vonatkozó
         adatokhoz való hozzáférést illetően – a világ egyik vezető cégcsoportja. Ügyfélköre alapvetően utazási irodákból, szállodai
         szolgáltatást nyújtó társaságokból, gépjárműkölcsönző cégekből, légitársaságokból, utazásszervezőkből és hajótársaságokból
         tevődik össze.

      2        A „Galileo” kifejezés a felperesek kereskedelmi neveinek, cégjelzéseinek és doménneveinek egyik eleme. A Galileo International
         Technology LLC nevű felperes több olyan különböző nemzeti, szó- és ábrás védjegy jogosultja, amelyeket 1987 és 1990 között
         lajstromoztak, és amelyekben szerepel ez a kifejezés – akár egyedüli elemként, akár más elemekkel együtt –, mint például a
         Franciaországban 1987. szeptember 17‑én, Németországban 1988. augusztus 18‑án, Spanyolországban pedig 1988. október 3‑án lajstromozott
         GALILEO szóvédjegyek.

      3        A Galileo International Technology LLC nevű felperes ezenkívül több olyan közösségi védjegy jogosultja, amelyeket a Belső
         Piaci Harmonizációs Hivatal (védjegyek és formatervezési minták) (OHIM) a közösségi védjegyről szóló, 1993. december 20‑i
         40/94/EK módosított tanácsi rendelet (HL 1994. L 11., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 17. fejezet, 1. kötet, 146. o.) alapján
         lajstromozott. A következő ábrás védjegyekről van szó:

      4        Az első ábrás védjegyet 1999. március 4‑én lajstromozták, majd újból 2004. március 9‑én, a másodikat pedig 2000. január 20‑án.
         Az említett felperes a GALILEO szóvédjegynek is jogosultja, amelyet 2003. október 1‑jén lajstromoztak. E védjegyek mindegyikét
         a védjegyekkel ellátható termékek és szolgáltatások nemzetközi osztályozására vonatkozó, 1957. június 15‑én kötött, azóta
         felülvizsgált és módosított Nizzai Megállapodás 9., 16., 35., 38., 39., 41. és 42. osztályába tartozó áruk és szolgáltatások
         tekintetében lajstromozták.

      5        E közösségi és nemzeti védjegyek (a továbbiakban: a felperesek védjegyei) különösen az adattovábbítás formájában történő távközlési
         szolgáltatások, a légi közlekedéssel, gépjárműkölcsönzéssel, utazások és szabadidős programok foglalásával kapcsolatos számítógépes
         programok, a szállodaipar és a vendéglátás területén nyújtott szolgáltatások, valamint elektronikus és számítógépes műszerek,
         számítógépek, szoftverek és szövegfeldolgozás tekintetében kerültek lajstromozásra.

      2.     A Bizottság által használt „Galileo” kifejezés
      6        1999. február 10‑én a Bizottság „Galileo – Európa bevonása a műholdas navigációs szolgáltatások új generációjába” címmel közleményt
         fogadott el (COM (99) 54 final). E közleménnyel a Bizottság a rádiónavigáció, a helymeghatározás és az összehangolás terén
         az egész világ civil felhasználóinak igényeit szolgáló, Galileo elnevezésű műholdas rendszer felállítását akarta lehetővé
         tenni. A Bizottság szerint a Galileo kompatibilis lenne a már meglévő két operációs rendszerrel – az amerikai GPS‑sel (Global
         Positioning System [globális műholdas helymeghatározó rendszer]) és az orosz Glonass-szal (Global Orbiting Navigation Satellite
         System [globális műholdas navigációs rendszer]) –, és egy új globális műholdas navigációs rendszert alkotna: a GNSS‑t (Global
         Navigation Satellite System [globális navigációs műholdrendszerek]). Az elképzelések szerint a Galileo-projekt kivitelezése
         költségeinek viselésében a kezdetektől fogva a magánszféra is részt vesz pénzügyileg.

      7        1999. július 19‑i, Európa bevonása a műholdas navigációs szolgáltatások új generációjába – Galileo – meghatározási szakasz
         című állásfoglalásával (HL C 221., 1. o.) a Tanács jóváhagyta a Bizottság említett közleményét.

      8        2000. november 22‑én a Bizottság az Európai Parlamentnek és a Tanácsnak címzett közleményt fogadott el a Galileóról (COM (2000) 750
         final), amely a Galileo program meghatározási szakaszának eredményeit írja le, és kifejti annak gazdasági és pénzügyi aspektusait,
         valamint irányításának struktúráját. A program egymást követő szakaszait illetően a közlemény három szakaszt határoz meg:
         a műholdak kifejlesztésére szolgáló szakaszt (2001-től 2005-ig), a műholdak előállításából és fellövéséből álló kiépítési
         szakaszt (2006 és 2007), valamint az új rendszer gazdasági és kereskedelmi hasznosításának szakaszát (2008-tól kezdődően).

      9        A Galileo programra vonatkozó, 2001. április 5‑i állásfoglalásával (HL C 157., 1. o.) a Tanács jóváhagyta a fejlesztési szakaszhoz
         szükséges elemeket. Felhívta a Bizottságot arra, hogy írjon ki pályázati felhívást a magánszféra projektbe történő bevonása,
         valamint a Galileo által nyújtott kereskedelmi szolgáltatások meghatározása érdekében. A Tanács kiemelte az ahhoz fűződő érdeket
         is, hogy a magánszektor vállaljon jelentős pénzügyi kötelezettséget, amely majd lehetővé teszi a kiépítési szakaszban való
         részvételét.

      10      A Galileo közös vállalkozás létrehozásáról szóló, 2002. május 21‑i 876/2002/EK rendelettel (HL L 138., 1. o.; magyar nyelvű
         különkiadás 13. fejezet, 29. kötet, 477. o.) a Tanács – a Bizottság javaslatára – az EK 171. cikk alkalmazásával létrehozta
         az említett közös vállalkozást, amelynek célja egyrészt a projekt irányításának a kutatási, fejlesztési és demonstrációs szakaszban
         történő biztosítása, másrészt a Galileo programra szánt pénzeszközök mobilizálása. A közös vállalkozás alapító tagjai az Európai
         Közösség, amelynek képviseletét a Bizottság látja el, és az Európai Űrügynökség (ASE); rajtuk kívül bármely olyan magáncég
         tagja lehet a vállalkozásnak, amely megfelel az e célból előírt feltételeknek.

      11      A Parlamentnek és a Tanácsnak címzett, 2002. október 15‑i a „Galileo program jelenlegi helyzete” («État d’avancement du programme
         Galileo») című közleményében (HL C 248., 2. o.) a Bizottság rámutatott arra, hogy a Galileo program a kiépítés és az operatív
         hasznosítás szakaszában egy magánszervezet vezetésével fog zajlani. E célból a Galileo közös vállalkozásnak pályázati felhívást
         kell közzétennie olyan magánkonzorcium kiválasztása érdekében, amely megkapná a rendszer kiépítésére és hasznosítására vonatkozó
         koncessziót.

      12      Az Elsőfokú Bíróság előtti eljárásban a Bizottság kiemelte, hogy az európai rádiónavigációs rendszer rendkívül fontos technológiai,
         gazdasági és stratégiai szempontból, lévén, hogy e technológia fejlettsége számos ipari alkalmazás fejlettségét is meghatározza.
         E tekintetben a Bizottság megemlíti különösen a közlekedési rendszerek irányítását (gépjárművek irányítása), a környezetvédelmi
         politika alakítását, a területrendezést, a meteorológiát, a geológiát, a közmunkákat, az energiaipart, a természeti és ipari
         kockázatok megelőzését, a polgári lakosság katasztrófa esetén szükséges védelmével kapcsolatos műveletek támogatását, a mezőgazdasági
         ellenőrzés politikáját, valamint a személyek fizikai védelmét. A Bizottság szerint a jövőbeli európai rendszer a következő
         előnyöket kínálná:

      –        a „nagyközönségnek” szánt, ingyenes alapon történő szolgáltatás;
      –        szakmai célokat szolgáló kereskedelmi szolgáltatás;
      –        az emberi élet kockáztatásával járó helyzetekhez – mint például a légi vagy a tengeri navigációhoz – kapcsolódó „életmentő”
         szolgáltatás;

      –        vészhelyzetek esetén a meglévő mentési rendszerek fejlesztését szolgáló kutató- és mentőszolgáltatás;
      –        a polgári lakosság védelmére, nemzetbiztonsági és jogvédelmi célokra fenntartott kormányzati szolgáltatás.
      13      A Bizottság pontosította, hogy a fejlesztési szakasz költsége eléri az 1,1 milliárd eurót, amelyet az Európai Unió és az ASE
         egyenlő arányban visel. A kiépítési szakasz költségét – 2,1 milliárd euró – főként a rendszer jövőbeni koncessziójogosultja
         viseli. Ami a kereskedelmi hasznosítás szakaszát illeti, a Bizottság az Elsőfokú Bíróság előtti eljárásban kijelentette, hogy
         beindítását a 2010-es évre tervezi.

      3.     A Bizottság által benyújtott közösségi védjegy-bejelentési kérelem
      14      2002. június 21‑én a Bizottság a 40/94 rendelet alapján közösségi védjegybejelentési kérelmet nyújtott be egy színes ábrás
         megjelölés tekintetében. A megjelölés egy stilizált gömbből áll, az Európai Unió és az ASE lógójára emlékeztet, és tartalmazza
         a „Galileo” szót:

      A védjegybejelentés a Nizzai Megállapodás szerinti 42. osztályba tartozó „kutatásfejlesztési szolgáltatások a műholdas rádiónavigáció
         területén” elnevezésű szolgáltatásokra vonatkozik.

      15      2003. március 14‑én a Galileo International Technology LLC nevű felperes a 40/94 rendelet 42. cikke értelmében felszólalást
         nyújtott be e védjegy lajstromozásával szemben. 2005. szeptember 29‑i határozatával az OHIM felszólalási osztálya elutasította
         a felszólalást. A felperes az OHIM fellebbezési tanácsa előtt megtámadta ezt a határozatot.

      16      2003 augusztusában az ipari tulajdon oltalmára létesült, 1883. március 20‑án Párizsban aláírt, legutóbb 1967. július 14‑én
         Stockholmban felülvizsgált és 1979. szeptember 28‑án módosított párizsi egyezmény (Recueil des traités des Nations unies, 828. kötet, 11847. sz., 108. o., a továbbiakban: párizsi egyezmény) értelmében a Bizottság és az ASE Genfben benyújtotta
         a Szellemi Tulajdon Világszervezetéhez (WIPO) a Galileo műholdas rádiónavigációs program emblémáját.

      4.     A felperesek és a Bizottság közötti levélváltás
      17      2001. április 30‑i levelükkel a felperesek tiltakoztak a Bizottságnál a „Galileo” kifejezésnek a rádiónavigációs projekt elnevezésével
         kapcsolatos használata ellen. Azt állították, hogy e használat kárt okoz, és sérti a védjegyhez fűződő jogaikat. 2002. február
         4‑én a Bizottság azt válaszolta, hogy a „Galileo” kifejezésnek a projektjével kapcsolatos használata nem sérti a védjegyhez
         fűződő jogokat.

      18      Ezt követően a felperesek és a Bizottság intenzív levelezést folytattak. A felperesek fenntartották azon álláspontjukat, hogy
         a Bizottság a „Galileo” kifejezést kereskedelmi összefüggésben használja, ezáltal arra ösztönözve harmadik személyeket, hogy
         ugyanezt tegyék, és mindez olyan árukkal és szolgáltatásokkal kapcsolatban történik, amelyek hasonlóak a felperesek védjegyei
         által jelölt árukhoz és szolgáltatásokhoz. A Bizottság ezzel szemben úgy vélte, hogy a Galileo 2008‑ig olyan kutatási és fejlesztési
         program marad, amely ezen időpontig nem teremt semmilyen kereskedelmi bevételt, és hogy a felperesek által nyújtott, foglalással
         kapcsolatos szolgáltatások teljesen mások, mint a műholdas helymeghatározás.

      5.     A felperesek által a jelen bírósági eljárással párhuzamosan indított bírósági és közigazgatási eljárások
      19      A Galileo International Technology LLC nevű felperes a Tribunal de commerce de Bruxelles (brüsszeli kereskedelmi bíróság)
         előtt vitatta a „Galileo” kifejezésnek a belga Galileo Industries nevű társaság által történő használatát; e társaság a Galileo
         programban érdekelt nagyobb európai iparvállalalatokat tömöríti, és célja az űrkutatással kapcsolatos fejlesztési tevékenységekben
         való részvétel. 2003. szeptember 1‑jei ítéletével a kereskedelmi bíróság elutasította a keresetet, úgy ítélve meg, hogy a
         felperes tevékenységi köre eltér a Galileo Industries nevű társaságétól. A felperes fellebbezéssel megtámadta e határozatot.
         Az ügy jelenleg függőben van a Cour d’appel de Bruxelles (brüsszeli fellebbviteli bíróság) előtt.

      20      A Galileo International Technology LLC nevű felperes ezenkívül több felszólalást indított az OHIM előtt a német Astrium nevű
         társaság által bejelentett, „Galileo” kifejezést tartalmazó védjegyek lajstromozása ellen; e társaság a European Aeronautic
         Defense and Space Company (EADS) (Európai Légvédelmi és Űrhajózási Társaság) leányvállalata, amely az űrnavigáció terén az
         egyik legnagyobb európai vállalkozásnak számít, és amely szintén érdekelt a Galileo programban.

      21      Végül ez a felperes azzal a kéréssel fordult a Landgericht Münchenhez (Deutschland) (müncheni tartományi bíróság, Németország),
         hogy egyrészt több áruval és szolgáltatással kapcsolatban tiltsa el az Astriumot a „Galileo” kifejezés használatától, másrészt
         hogy az említett használattal okozott kár megtérítése érdekében állapítsa meg az Astrium felelősségét. A müncheni bíróság
         2004. február 17‑én helyt adott a kérelemnek, úgy ítélve meg, hogy a szóban forgó tevékenységek hasonlóak, és az ügyben szereplő
         megjelölések olyan jellegűek, hogy összetévesztést okozhatnak. E határozatot az Oberlandesgericht München (müncheni fellebbviteli
         bíróság) a 2005. január 13‑i ítéletével megerősítette, amely jogerőre emelkedett, és amely miatt az Astrium nevű társaság
         által benyújtott fellebbezést a Bundesgerichtshof (német szövetségi bíróság) a 2005. november 24‑i végzésével elutasította.

       Az eljárás és a felek kérelmei
      22      Az Elsőfokú Bíróság Hivatalához 2003. augusztus 5‑én benyújtott kérelmükkel a felperesek előterjesztették a jelen keresetet.

      23      Az előadó bíró jelentése alapján az Elsőfokú Bíróság (második tanács) úgy döntött, hogy előzetes intézkedések elrendelése
         nélkül nyitja meg a szóbeli szakaszt. Ezen idő alatt több kérdést intézett a felekhez, amelyekre azok a megadott határidőn
         belül válaszoltak. A felek meghallgatását követően az Elsőfokú Bíróság az ügyet a második kibővített tanács elé utalta.

      24      A felek szóbeli észrevételeit és az Elsőfokú Bíróság által feltett kérdésekre adott válaszait az Elsőfokú Bíróság a 2005. november
         30‑i tárgyaláson hallgatta meg.

      25      A felperesek azt kérik, hogy az Elsőfokú Bíróság:

      –        tiltsa meg a Bizottságnak:
      –        a „Galileo” kifejezésnek a műholdas rádiónavigációs rendszer projektjével kapcsolatos mindennemű használatát;
      –        más harmadik személyeknek közvetlenül vagy közvetetten arra való biztatását, hogy a kifejezést ugyanezen projekt keretében
         használják;

      –        hogy harmadik fél révén használja e kifejezést;
      –        kötelezze a Bizottságot, hogy az elszenvedett anyagi kár megtérítéseként egyetemlegesen 50 millió eurót fizessen a felperesek
         részére;

      –        másodlagos jelleggel, azon feltétel esetén, ha a Bizottság ragaszkodik a „Galileo” kifejezés további használatához, kötelezze
         őt, hogy 240 millió eurót fizessen a részükre;

      –        kötelezze a Bizottságot, hogy az Európai Központi Bank referencia-kamatlába alapján a kereset benyújtásától számított időponttól
         kezdődően számítva 2%‑os késedelmi kamatot fizessen a felpereseknek;

      –        kötelezze a Bizottságot a költségek viselésére.
      26      A Bizottság azt kéri, hogy az Elsőfokú Bíróság:

      –        a keresetet a védjegyhez, a kereskedelmi névhez, és a doménnévhez fűződő jogok állítólagos megsértésére alapított részében
         – mint elfogadhatatlant – utasítsa el;

      –        a keresetet ezt meghaladó részében – mint megalapozatlant – utasítsa el;
      –        kötelezze a felpereseket a költségek viselésére.
       Indokolás
      27      Megjegyzendő, hogy a felperesek által az EK 235. cikk és az EK 288. cikk második bekezdése alapján benyújtott intézkedésre
         és kártérítésre irányuló kérelmek egyrészt a védjegyekre vonatkozó tagállami jogszabályok közelítéséről szóló első, 1988. december
         21‑i 89/104/EGK tanácsi irányelv (HL 1989. L 40., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 17. fejezet, 1. kötet, 92. o., a továbbiakban:
         az irányelv) 5. cikke (1) bekezdésének b) pontja, illetve lényegében a 40/94 rendelet 9. cikke (1) bekezdésének b) pontja
         értelmében őket megillető, a védjegyhez fűződő jogaik megsértésén, másrészt a felpereseknek a párizsi egyezmény 8. cikkének
         oltalma alatt álló cégneveik, kereskedelmi és doménneveik megsértésén alapulnak.

      1.     Az elfogadhatóságról
       A felek érvei
      28      A Bizottság azt állítja, hogy a kereset elfogadhatatlan, mivel a keresetlevélben felhozott egyes kifogások nem felelnek meg
         az egyértelműség és a pontosság megkívánt követelményének.

      29      Azt illetően, hogy a felperesek felróják neki, hogy veszélyezteti nemzeti védjegyeiket, a Bizottság hangsúlyozza, hogy bár
         a felperesek felsorolták a jelen jogvitában állítólagosan érintett védjegyeket – különböző országokban összesen 204 védjegyet,
         amelyek közül 24 a Közösség tagállamaiban került lajstromozásra –, semmilyen pontos információt nem szolgáltattak arra nézve,
         hogy melyek az állítólagosan megsértett nemzeti rendelkezések. E pontosítások hiányában a Bizottság úgy véli, hogy nem várható
         el tőle, hogy kitalálja, hogy állítólag mely nemzeti rendelkezéseket sértette meg.

      30      Ami a közösségi védjegyeiket illeti, a felperesek nem jelölték meg, hogy azok egyikének vagy másikának megsértése miért vonja
         maga után a Közösség felelősségét. A felperesek nem hivatkoztak a 40/94 rendelet 9. cikke (1) bekezdése b) pontjának különös
         rendelkezéseire.

      31      A felperesek először is nem fejtik ki, hogy miként sérülnek a cégneveik, kereskedelmi neveik és doménneveik. Amennyiben a
         felperesek kizárólag a párizsi egyezmény 8. cikkére alapítják keresetüket, akkor elfelejtettek utalni azokra a vonatkozó nemzeti
         jogszabályokra, amelyek ezen egyezményt átültették, valamint kifejteni azokat az indokokat, amelyek alapján a Közösséget olyan
         egyezmény köti, amelynek nem is részese.

      32      Végül a Bizottság szerint elfogadhatatlan a felperesek azon kérelme, hogy az Elsőfokú Bíróság őt utasítsa. Az EK-Szerződés
         ugyanis a közösségi bíróságot nem ruházza fel erre kiterjedő hatáskörrel.

      33      A felperesek erre azzal válaszolnak, hogy a nemzeti jogszabályokra való pontos hivatkozás hiánya nem akadályozta meg a Bizottságot
         abban, hogy megértse a kereset tárgyát, és védekezését megfelelőképpen előkészítse.

      34      Ami pedig a párizsi egyezmény 8. cikkét illeti, a felperesek azt állítják, hogy e rendelkezés rögzíti a kereskedelmi nevek
         oltalmának elvét, amely minden tagállamot köt. Ezen elv megsértésével a Bizottság jogellenes cselekedetet követett el.

      35      Ami az arra irányuló kérelmet illeti, hogy az Elsőfokú Bíróság tiltsa el a Bizottságot a „Galileo” kifejezés használatától,
         a felperesek úgy vélik, hogy ezzel a legkisebb mértékben sem avatkoztak bele a Bizottság politikai vagy adminisztratív hatáskörének
         szférájába. A kérelem csupán arra irányul, hogy megszüntessék a jogellenes magatartást, valamint hogy megakadályozzák az elszenvedett
         károk további növekedését.

       Az Elsőfokú Bíróság álláspontja
       A kereseti kérelem egyértelműségének és pontosságának követelménye
      36      A Bíróság alapokmánya 21. cikkének első bekezdése, 53. cikkének első bekezdése, valamint az Elsőfokú Bíróság eljárási szabályzata
         44. cikke 1. §‑ának c) pontja értelmében a keresetlevélnek tartalmaznia kell a jogvita tárgyát és azoknak a jogalapoknak a
         rövid összefoglalását, amelyekre a kérelmet alapozzák. Ezeknek az adatoknak kellőképpen egyértelműeknek kell lenniük ahhoz,
         hogy az alperes elő tudja készíteni védekezését, és ahhoz, hogy az Elsőfokú Bíróság dönteni tudjon a kereset tárgyában, adott
         esetben a kereset alátámasztására szolgáló egyéb információk nélkül is. A jogbiztonság és az igazságszolgáltatás megfelelő
         működésének garantálása érdekében ahhoz, hogy valamely kereset elfogadható legyen, azoknak az alapvető ténybeli és jogi elemeknek,
         amelyeken az alapul, ha röviden is, de koherens és érthető módon ki kell derülniük magának a keresetlevélnek a szövegéből
         (az Elsőfokú Bíróság T‑113/96. sz., Dubois et Fils kontra Tanács és Bizottság ügyben 1998. január 29‑én hozott ítéletének
         [EBHT 1998., II‑125. o.] 29. pontja, valamint a T‑195/00. sz., Travelex Global and Financial Services és Interpayment Services
         kontra Bizottság ügyben 2003. április 10‑én hozott ítéletének [EBHT 2003., II‑1677. o.] 26. pontja).

      37      Az e követelményeknek való megfeleléshez a valamely közösségi intézmény által állítólagosan okozott kár megtérítésére irányuló
         keresetnek tartalmaznia kell azokat az elemeket, amelyek lehetővé teszik a felperes által kifogásolt intézményi magatartásnak
         a meghatározását, azokat az indokokat, amelyek alapján a felperes úgy véli, hogy ok-okozati kapcsolat áll fenn e magatartás
         és az állítólagosan elszenvedett kár között, valamint a kár jellegét és mértékét (a Travelex Global and Financial Services
         és Interpayment Services kontra Bizottság ügyben hozott, a fenti 36. pontban hivatkozott ítélet 27. pontja).

      –       A nemzeti, a Közösségen belüli és a Közösségen kívüli védjegyek
      38      Ami a nemzeti védjegyek veszélyeztetésére alapított kifogásokat illeti, a keresetlevélből kiderül, hogy a felperesek szeretnék
         elismertetni a Bizottság felelősségét az állítólagos kár – nevezetesen a nemzeti védjegyeik alapvető funkciójának és értékének
         elvesztése – megtérítése érdekében. Az állítólag a Galileo megjelölés használata miatt elszenvedett kárnak a felperesek szerint
         a Bizottság az oka. Szerintük a Bizottság különösen azzal okozta az állítólagos kárt, hogy nem tartotta tiszteletben a védjegyhez
         fűződő, az irányelv 5. cikke (1) bekezdésének b) pontjában meghatározott jogokat.

      39      Az irányelv 5. cikke (1) bekezdésének b) pontja értelmében „a jogosult bárkivel szemben felléphet, aki engedélye nélkül gazdasági
         tevékenység körében használ olyan megjelölést, amelyet a fogyasztók a védjeggyel összetéveszthetnek a megjelölés és a védjegy
         azonossága vagy hasonlósága, valamint az érintett áruk, illetve szolgáltatások azonossága vagy hasonlósága miatt; az összetéveszthetőség
         magában foglalja azt az esetet is, ha a fogyasztók a megjelölést gondolati képzettársítás (asszociáció) útján kapcsolhatják
         a korábbi védjegyhez”.

      40      A keresetlevélben az irányelv 5. cikke (1) bekezdésének b) pontjára való hivatkozást kellőképpen egyértelműnek és pontosnak
         kell tekinteni a Közösség tagállamaiban lajstromozott 24 védjegyet illetően. Az irányelv 5. cikkének (1) bekezdése ugyanis
         a védjegyoltalom által nyújtott jogokra vonatkozó szabályok Közösségen belüli harmonizációját írja elő, és meghatározza azokat
         a kizárólagos jogokat, amelyeket a védjegyjogosultak a Közösségen belül élveznek (a Bíróság C‑355/96. sz., Silhouette International
         Schmied ügyben 1998. július 16‑án hozott ítéletének [EBHT 1998., I‑4799. o.] 25. pontja, valamint a C‑206/01. sz., Arsenal
         Football Club ügyben 2002. november 12‑én hozott ítéletének [EBHT 2002., I‑10273. o.] 43. pontja). A Közösség tagállamai kötelesek
         voltak e rendelkezést nemzeti jogukba átültetni, és a Bizottság nem vitatta, hogy ez az átültetés az irányelv hatálya alá
         tartozó 24 védjegy szempontjából teljes mértékben megtörtént.

      41      Következésképpen a jelen kifogásokat nem lehet elfogadhatatlannak minősíteni azon az alapon, hogy a felperesek nem szolgáltattak
         pontos adatokat az állítólagosan megsértett nemzeti rendelkezésekről. A Bizottság elfogadhatatlanságra vonatkozó kifogását
         e kérdésben tehát el kell utasítani.

      42      Ami viszont a harmadik országokban lajstromozott 178 védjegyet illeti, a felperesek irányelvre való hivatkozása nem alkalmas
         arra, hogy a Közösségen kívüli jogszabályok által állítólagosan biztosított jogok jellegét és hatályát illetően orvosolja
         a pontosítás hiányát. A felperesek e kérdésben való hallgatása miatt az alperes nem tudja előkészíteni védekezését, az Elsőfokú
         Bíróság pedig nem tud dönteni a keresetről abban a részben, amelyben a felperesek arra hivatkoznak, hogy az állítólagos kárt
         ezeknek a védjegyjogoknak a megsértése okozta.

      43      Következésképpen az e jogok megsértésére alapított kifogás tekintetében a keresetet elfogadhatatlannak kell minősíteni. Ezenkívül
         az Elsőfokú Bíróság írásban feltett kérdésére adott válaszban a felperesek elismerték, hogy nem tudnak a harmadik országokban
         lajstromozott védjegyek által biztosított jogokra hivatkozni.

      –       A jó hírnévvel rendelkező védjegyek
      44      Válaszuk 40. pontjában a felperesek védjegyeik jó hírnevére hivatkoztak. Amennyiben a felperesek végeredményben az irányelv
         5. cikkének (2) és (5) bekezdésére akarnak hivatkozni, akkor emlékeztetni kell arra, hogy e rendelkezés arra korlátozódik,
         hogy lehetővé tegye a tagállamok számára a jó hírnévvel rendelkező védjegyek erősebb oltalmának biztosítását, egyrészt a szóban
         forgó áruk és szolgáltatások hasonlóságának hiányában, másrészt a megjelölésnek az áruk és szolgáltatások megkülönböztetését
         szolgáló céltól eltérő célra való használatával szemben. Így tehát a felperesek keresetlevelükben nem fejtették ki részletesen
         védjegyeik különleges jó hírnevének mibenlétét, valamint a nemzeti szabályozások által nyújtott oltalom azon módozatait, amelyekre
         hivatkoznak.

      45      Ezért bár lehetségesnek tűnik, hogy a Bizottság magatartása miatt sérült a felperesek védjegyeinek jó hírneve, az is igaz,
         hogy a felperesek elmulasztották a fent említett pontosságra való követelmény betartásához szükséges jogalapra való hivatkozást.
         Ezért a keresetet az irányelv 5. cikke (2) és (5) bekezdésének megsértésére alapított kifogást illetően elfogadhatatlannak
         kell minősíteni.

      –       A közösségi védjegyek
      46      Megjegyzendő, hogy a felperesek keresetlevelükben megemlítették „közösségi védjegyeiket és közösségi védjegybejelentéseiket”,
         nevezetesen ötöt, továbbá hivatkoztak „a Galileo International Technology védjegyéhez és a közösségi védjegybejelentésekhez
         fűződő jogainak a megsértésére”. Ezenkívül az 57. oldal alján található megjegyzés kifejezetten hivatkozik a „40/94 rendeletre”.

      47      Bár a keresetlevél nem említi meg kifejezetten a 40/94 rendelet 9. cikke (1) bekezdésének b) pontját, kevésbé implicit módon
         azért hivatkozik az e rendelkezésből eredő jogokra. Ezenkívül az állandó ítélkezési gyakorlat szerint az alkalmazandó jogszabályszöveg
         megjelölésénél elkövetett hiba nem vonja maga után a hivatkozott kifogás elfogadhatatlanságát, amennyiben a tárgy és a kifogás
         rövid összefoglalása kellőképpen egyértelműen és pontosan kitűnik a keresetből (a Bíróság 12/68. sz., X kontra Bizottság ügyben
         1969. május 7‑én hozott ítéletének [EBHT 1969., 109. o.] 6. és 7. pontja, valamint az Elsőfokú Bíróság T‑171/99. sz., Corus
         UK kontra Bizottság ügyben 2001. október 10‑én hozott ítéletének [EBHT 2001., II‑2967. o.] 36. pontja). Ebből azt a következtetést
         kell levonni, hogy a felperes nem köteles kifejezetten feltüntetni a kifogása alapjául szolgáló konkrét jogszabályt, feltéve,
         hogy érvelése kellőképpen egyértelmű ahhoz, hogy az ellenfél és a közösségi bíró nehézség nélkül be tudja azonosítani e jogszabályt.

      48      A 40/94 rendelet 9. cikke (1) bekezdésének b) pontja a közösségi védjegy jogosultjának azonos jogokat biztosít a nemzeti védjegy
         jogosultja számára az irányelv 5. cikke (1) bekezdésének b) pontja révén biztosított jogokkal. Ez utóbbi rendelkezésre pedig
         ismételt jelleggel hivatkoztak a keresetlevélben. A Bizottság tehát nem tévedett a felperesek által felhozott kifogás „közösségi
         aspektusát” illetően, mivel ellenkérelmének 50. pontjában kifejezetten hivatkozik a 40/94 rendelet 9. cikkére.

      49      Ebből adódóan a felperesek által a 40/94 rendelet 9. cikke (1) bekezdésének b) pontjára tett hivatkozás megfelel a fent említett
         pontosságra vonatkozó követelményeknek, és ezért elfogadhatónak kell minősíteni.

      –       A cégjelzések, kereskedelmi nevek, és doménnevek
      50      A felperesek szerint cégjelzéseik összemosódnak kereskedelmi neveikkel, a doménneveik pedig kereskedelmi neveik sajátos alkalmazását
         képezik. Az e kijelentéssel kapcsolatban feltett kérdésre a felperesek pontosították, hogy a párizsi egyezmény 8. cikke csak
         a kereskedelmi név oltalmára terjed ki, a cégjelzés oltalmára más nemzeti jogszabályok vonatkoznak. Hozzátették, hogy keresetlevelükkel
         azt kívánták hangsúlyozni, hogy bár a 8. cikk csak a szigorú értelemben vett kereskedelmi név oltalmára terjed ki, a cégjelzéseikhez
         fűződő jogaik szintén érintettek.

      51      Ami a cégjelzéseik és doménneveik használatával kapcsolatos kifogásokat illeti, meg kell jegyezni, hogy a felperesek semmiféle
         bizonyítási elemet nem szolgáltattak ezen állítások alátámasztására. Nem nevezték meg azokat az állítólagosan megsértett nemzeti
         jogszabályokat és a tagállamok jogainak általános közös alapelveit, amelyek alapján a Közösségnek az EK 288. cikk második
         bekezdésének megfelelően meg kellene térítenie az állítólagos kárt. E kifogások nem felelnek meg a fent említett pontosság
         követelményének, és ezért elfogadhatatlannak kell nyilvánítani őket.

      52      Ami a felpereseknek a párizsi egyezmény 8. cikke értelmében vett kereskedelmi neveire való hivatkozást illeti, igaz, hogy
         a kereskedelmi név a szellemi tulajdon jogát képezi, amelynek a 8. cikkben előírt oltalmát a Kereskedelmi Világszervezet (WTO)
         tagjainak kell biztosítani, a szellemi tulajdonjogok kereskedelmi vonatkozásairól szóló egyezmény (a továbbiakban: TRIPS-egyezmény)
         értelmében (a Bíróság C‑245/02. sz., Anheuser-Busch ügyben 2004. november 16‑án hozott ítéletének [EBHT 2004., I‑10989. o.]
         91–96. pontja).

      53      Azonban még ha a WTO tagjai, beleértve a Közösség tagállamait is, kötelesek is megvalósítani a kereskedelmi nevek oltalmát,
         a párizsi egyezmény 8. cikke csupán azt mondja ki, hogy „a kereskedelmi nevet az unió mindegyik országa oltalomban részesíti,
         bejelentés vagy lajstromozás kötelezettsége nélkül, akár része az valamely gyári vagy kereskedelmi védjegynek, akár nem”.

      54      Ez a szöveg, amely messze áll attól, hogy meghatározza a kereskedelmi név által nyújtott oltalom terjedelmét és feltételeit,
         csupán kimondja az oltalom megvalósítására vonatkozó elvárást. Ezért ez a szöveg nem tekinthető úgy, hogy a kereskedelmi név
         által nyújtott jogokra vonatkozó szabályok harmonizálására törekszik.

      55      Az irányelv 5. cikkével ellentétben, amely pontosan meghatározza „a védjegyoltalom által nyújtott jogokat”, és amelynek okán
         az e cikkre való hivatkozás érvényesen helyettesítheti a tagállamok vonatkozó nemzeti jogára való hivatkozást (lásd a fenti
         40. pontot), a párizsi egyezmény 8. cikkének szélesebb megfogalmazása – a kereskedelmi név minimális használatára vagy minimális
         ismertségére vonatkozó feltételekről rendelkezve – a különböző nemzeti jogalkotók számára lehetővé teszi eltérő oltalmi rendszerek
         létrehozását (e tekintetben lásd az Anheuser-Busch ügyben hozott, a fenti 52. pontban hivatkozott ítélet 97. pontját).

      56      Az Elsőfokú Bíróság által a párizsi egyezmény 8. cikke révén biztosított oltalommal kapcsolatban feltett kérdésre válaszolva
         a felperesek semmilyen olyan konkrét nemzeti jogszabályra nem hivatkoztak, amely elegendő oltalmat biztosítana kereskedelmi
         neveik számára, és amelyet a Bizottság esetleg megsérthetett.

      57      Következésképpen még ha a TRIPS-egyezmény alkalmazási területén alkalmazandó jogok oltalmára vonatkozó nemzeti szabályok az
         egyezmény rendelkezéseinek céljára és értelmére tekintettel alkalmazandók is (az Anheuser-Busch ügyben hozott, a fenti 52. pontban
         hivatkozott ítélet 55. pontja), a jelen kontextusban a felperesek nem hivatkozhatnak törvényesen erre a kötelezettségre, mivel
         nem hivatkoztak és nem is utaltak ezekre a nemzeti jogszabályokra.

      58      A TRIPS-egyezmény rendelkezései egyébként nem rendelkeznek közvetlen hatállyal, és önmagukban nem keletkeztetnek olyan jogokat,
         amelyekre a felperesek a közösségi bíróság előtt közvetlenül hivatkozhatnának (lásd ebben az értelemben az Anheuser-Busch
         ügyben hozott, a fenti 52. pontban hivatkozott ítélet 54. pontját), az esetleges nemzeti szabályoktól függetlenül.

      59      Ebből adódóan a párizsi egyezmény 8. cikkének megsértésére alapított kifogást szintén elfogadhatatlannak kell minősíteni.

       A Bizottság állítólagos vétkes magatartásának beszüntetésére irányuló kérelmekről
      60      Ami a felperesek azon kérelmét illeti, hogy a műholdas rádiónavigációs rendszer projektjével kapcsolatban a Bizottságot tiltsák
         el a „Galileo” kifejezés használatától, a Bizottság arra az állandó ítélkezési gyakorlatra hivatkozik, amely szerint a közösségi
         bíróság még kártérítési per keretében, a közigazgatási hatósági előjogok sérelme nélkül sem utasíthat valamely közösségi intézményt
         (a Bíróság C‑63/89. sz., Assurances du crédit kontra Tanács és Bizottság ügyben 1991. április 18‑án hozott ítéletének [EBHT 1991.,
         I‑1799. o.] 30. pontja; az Elsőfokú Bíróság T‑156/89. sz., Valverde Mordt kontra Bíróság ügyben 1991. június 27‑én hozott
         ítéletének [EBHT 1991., II‑407. o.] 150. pontja; az Elsőfokú Bíróság T‑71/99. sz., Meyer kontra Bizottság ügyben 1999. június
         1‑jén hozott végzésének [EBHT 1999., II‑1727. o.] 13. pontja, valamint a T‑202/02. sz., Makedoniko Metro és Michaniki kontra
         Bizottság ügyben 2004. január 14‑én hozott végzésének [EBHT 2004., II‑181. o.] 53. pontja).

      61      A Bizottság hozzáteszi, hogy az EK 288. cikk második bekezdése csak a múltban keletkezett károk megtérítését teszi lehetővé,
         és nem biztosít semmiféle olyan utasítási jogot, amely valamely jövőbeli szabálytalanság megelőzésére szolgál. Valamely név
         használatának megtiltása nem tekinthető természetbeni jóvátételnek. Az efféle eltiltás bizonyára megakadályozná az állítólagos
         sérelem folytatódását, azonban a már elszenvedett sérelmet nem tenné jóvá.

      62      E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy az EK 288. cikk második bekezdése értelmében „szerződésen kívüli felelősség esetén
         a Közösség a tagállamok jogában közös általános elveknek megfelelően megtéríti az intézményei vagy alkalmazottai által feladataik
         teljesítése során okozott károkat”. E rendelkezés célja mind a szerződésen kívüli felelősség feltételeinek, mind a kártérítéshez
         való jog terjedelmének és módjainak meghatározása. Egyébiránt az EK 235. cikk a Bíróság hatáskörébe utalja „a 288. cikk második
         bekezdésében említett kártérítési vitákat”.

      63      E két rendelkezésből következően – amelyek a régi ESZAK-szerződés 40. cikkének első bekezdésével ellentétben, amely csak a
         pénzbeni kártérítésről rendelkezett, nem zárják ki a természetbeni kártérítés engedélyezését sem – a közösségi bíróságnak
         hatáskörébe tartozik a Közösség minden olyan kártérítési formára való kötelezése, amely a szerződésen kívüli felelősség terén
         megfelel a tagállamok jogában közös általános elveknek, beleértve – amennyiben az ezen elveknek megfelelőnek tűnik – a természetbeni,
         adott esetben valamely cselekvésre vagy az attól való tartózkodásra felszólító meghagyás formájában megvalósuló kártérítést
         is.

      64      A védjegyek területén az irányelv célja az, hogy a lajstromozott nemzeti védjegyek minden tagállamban egységes oltalmat élvezzenek.
         Az irányelv 5. cikke (1) bekezdésének értelmében a védjegy jogosultja „bárkivel szemben felléphet”, aki a védjegyet használja.
         Ahogyan azt fent (a 39. pontban) már kiemeltük, e rendelkezés a védjegyoltalom által nyújtott jogokra vonatkozó szabályok
         Közösségen belüli harmonizációját írja elő.

      65      Ebből következően a Közösségen belüli nemzeti védjegy jogosultja számára biztosított egységes oltalom a tagállamok jogában
         közös általános elvek részét képezi, az EK 288. cikk második bekezdése értelmében.

      66      Ezt a következtetést erősíti meg a 40/94 rendelet is, amely 98. cikkének (1) bekezdésében előírja, hogy ha a közösségi védjegybíróság
         úgy találja, hogy az alperes a közösségi védjegyet bitorolja, vagy megkísérelte bitorolni, akkor eltiltja az alperest a közösségi
         védjegy bitorlásával összefüggő cselekmények folytatásától, és meghozza azokat az intézkedéseket, amelyek biztosítják az eltiltás
         végrehajtását. Az EK 249. cikk második bekezdése értelmében pedig ez a rendelet teljes egészében kötelező és közvetlenül alkalmazandó
         valamennyi tagállamban.

      67      Még ha igaz is, hogy a védjegyjogosultak egységes védelme a tagállamokban olyan eljárási úton is megvalósulhat, hogy a nemzeti
         bíróságok olyan ítéleteket hoznak, amelyek az alperest eltiltják az érintett védjegy bitorlásától, a Közösség főszabály szerint
         nem mentesülhet a közösségi bíróságtól származó, hasonló eljárási intézkedés alól, mivel e bíróságnak kizárólagos hatásköre
         van a Közösségnek felróható károk megtérítésével kapcsolatos keresetek elbírálására (a Travelex Global and Financial Services
         és Interpayment Services kontra Bizottság ügyben hozott, a fenti 36. pontban hivatkozott ítélet 89. pontja).

      68      A Közösség éppúgy nem vonhatja ki magát a fent említett oltalmi rendszer alól, mint ahogyan a közösségi intézményeknek is
         tiszteletben kell tartaniuk a közösségi jog egészét, amelynek a másodlagos jog is részét képezi. Ezért a Bizottságnak tiszteletben
         kell tartania az irányelvet és a 40/94 rendeletet, amelyeket a Tanács javaslatára fogadtak el (lásd ilyen értelemben a Travelex
         Global and Financial Services és Interpayment Services kontra Bizottság ügyben hozott, a fenti 36. pontban hivatkozott ítélet
         85. és 86. pontját és az ott idézett ítélkezési gyakorlatot).

      69      Amennyiben a Bizottság vitatja, hogy a szóban forgó eltiltás ténylegesen alkalmas az állítólagos sérelem jóvátételére, emlékeztetni
         kell arra, hogy a felperesek azt állítják, hogy ők a Galileo megjelölés folyamatos és ismétlődő jogtalan használatának áldozatai,
         és ezért védjegyeik veszélyeztettek. A védjegyjog speciális célja különösen az, hogy a jogosultnak kizárólagos jogot biztosítson
         a védjegy használatára, a termék elsőként történő forgalomba hozatalára, és az azon versenytársakkal szembeni védekezésre,
         akik a védjeggyel jogosulatlanul jelölt termékek árusítása révén megpróbálnak visszaélni a védjegy piaci helyzetével és hírnevével
         (lásd a Bíróság C‑349/95. sz., Loendersloot-ügyben 1997. november 11‑én hozott ítéletének [EBHT 1997., I‑6227. o.] 22. pontját
         és az ott idézett ítélkezési gyakorlatot).

      70      Ebből következik, hogy a valamely védjegy használatára vonatkozó kizárólagos jog megsértése szükségképpen maga után vonja
         a védjegy leértékelődését, és ugyanezen okból kárt okoz a védjegy jogosultjának.

      71      Tehát az elszenvedett kár teljes megtérítése megköveteli, hogy a védjegyjogosult joga az eredeti állapotában helyreállításra
         kerüljön, e helyreállítás pedig legalább azt igényli – függetlenül az esetleges kár számszerű összegétől –, hogy azonnal hagyjanak
         fel a jogosult jogát sértő magatartással. A jelen esetben kért intézkedéssel a felperesek azt szeretnék elérni, hogy a Bizottság
         hagyjon fel a védjegyjogaik szándékos megsértésével.

      72      Ezenfelül az Elsőfokú Bíróság egyik kérdésére válaszolva a Bizottság maga is kiemelte, hogy ha őt kártérítésre köteleznék,
         elképzelhetetlen lenne, hogy e határozattól eltérve járjon el, és folytassa azt a cselekményt, amelyet az Elsőfokú Bíróság
         jogellenesnek minősített. A Bizottság tehát elismeri, hogy a cselekménytől való eltiltás tekintetében de facto kötve van a felelősségét megállapító közösségi bíróság határozatához. Az ilyen határozat implicit módon utasítja a Bizottságot.

      73      Következésképpen az arra irányuló kérelmet, hogy a műholdas rádiónavigációs rendszer projektjével kapcsolatban a Bizottságot
         tiltsák el a „Galileo” kifejezés használatától, elfogadhatónak kell nyilvánítani. A Bizottság e kérelmek elfogadhatatlanságára
         vonatkozó kifogása tehát nem fogadható el.

       Végkövetkeztetés
      74      Az előzőekből következően a keresetben szereplő kérelmek egésze elfogadható. Ugyanez vonatkozik a felpereseknek az irányelv
         5. cikke (1) bekezdésének b) pontja és a 40/94 rendelet 9. cikke (1) bekezdésének b) pontja által biztosított jogainak megsértésére
         alapított jogalapokra is, a Közösségen belüli nemzeti védjegyeiket és közösségi védjegyeiket illetően.

      2.     Az ügy érdeméről
      75      A felperesek keresetüket elsődlegesen a Bizottság jogellenes cselekmény miatti felelősségének elvére alapítják, másodlagosan
         pedig a Bizottság jogszerű cselekmény miatti felelősségének elvére.

       A Bizottság jogellenes cselekmény miatti felelősségéről
       Előzetes észrevételek
      76      Emlékeztetni kell arra, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a Közösségnek az EK 288. cikk második bekezdése értelmében
         vett szerződésen kívüli, a szerveinek jogellenes magatartásáért fennálló felelőssége több együttes feltételnek van alárendelve,
         nevezetesen az intézményeknek felrótt magatartás jogellenességének, a kár valóságosságának, valamint az állítólagos magatartás
         és a hivatkozott kár közötti ok-okozati kapcsolat tényleges fennállásának (a Bíróság 26/81. sz., Oleifici Mediterranei kontra
         EGK ügyben 1982. szeptember 29‑én hozott ítéletének [EBHT 1982., 3057. o.] 16. pontja; az Elsőfokú Bíróság T‑175/94. sz.,
         International Procurement Services kontra Bizottság ügyben 1996. július 11‑én hozott ítéletének [EBHT 1996., II‑729. o.] 44. pontja;
         a T‑336/94. sz., Efisol kontra Bizottság ügyben 1996. október 16‑án hozott ítéletének [EBHT 1996., II‑1343. o.] 30. pontja,
         valamint a T‑267/94. sz., Oleifici Italiani kontra Bizottság ügyben 1997. július 11‑én hozott ítéletének [EBHT 1997., II‑1239. o.]
         20. pontja).

      77      Amennyiben az egyik feltétel nem teljesül, a keresetet teljes egészében el kell utasítani anélkül, hogy szükséges lenne a
         többi feltételt vizsgálni (a Bíróság C‑146/91. sz., KYDEP kontra Tanács és Bizottság ügyben 1994. szeptember 15‑én hozott
         ítéletének [EBHT 1994., I‑4199. o.] 19. és 81. pontja, valamint az Elsőfokú Bíróság T‑170/00. sz., Förde-Reederei kontra Tanács
         és Bizottság ügyben 2002. február 20‑án hozott ítéletének [EBHT 2002., II‑515. o.] 37. pontja).

      78      A közösségi intézménynek felrótt jogellenes magatartásnak olyan jogsértésből kell állnia, amely a személyek részére jogokat
         biztosító valamely jogszabály kellően egyértelmű megsértését képezi (a Bíróság C‑352/98. P. sz., Bergaderm és Goupil kontra
         Bizottság ügyben 2000. július 4‑én hozott ítéletének [EBHT 2000., I‑5291. o.] 42. pontja).

      79      Az e követelmény teljesülésének megállapítását lehetővé tevő döntő szempont az érintett közösségi intézmény mérlegelési jogköre
         határainak nyilvánvaló és súlyos félreértelmezése.

      80      Ha ez az intézmény csak jelentősen korlátozott vagy gyakorlatilag a semmivel egyenlő mérlegelési mozgástérrel rendelkezik,
         akkor a közösségi jog egyszerű megsértése is elegendő annak megállapításához, hogy kellően egyértelmű jogsértésről van szó
         (az Elsőfokú Bíróság T‑198/95., T‑171/96., T‑230/97., T‑174/98. és T‑225/99. sz., Comafrica és Dole Fresh Fruit Europe kontra
         Bizottság egyesített ügyekben 2001. július 12‑én hozott ítéletének [EBHT 2001., II‑1975. o.] 134. pontja, valamint a T‑64/01.
         és T‑65/01. sz., Afrikanische Frucht-Compagnie és Internationale Fruchtimport Gesellschaft Weichert kontra Tanács és Bizottság
         egyesített ügyekben 2004. február 10‑én hozott ítéletének [EBHT 2004., II‑521. o.] 71. pontja).

      81      A felperesek által a jelen ügyben felhozott különböző jogalapokat és érveket ezen észrevételek fényében kell vizsgálni.

       A felek érvei
      82      Az első kifogással a felperesek azt állítják, hogy a Bizottságnak az elszenvedett kárt okozó vétkes magatartása abból áll,
         hogy a Bizottság megsértette azon védjegyekhez fűződő jogaikat, amelyeknek az irányelv 5. cikke (1) bekezdésének b) pontja
         értelmében ők a jogosultjai. A „Galileo” kifejezés használatával és másoknak erre való biztatásával – amelyhez nem szerezték
         be a felperesek hozzájáruló nyilatkozatát – a Bizottság megsértette és továbbra is sérti a védjegyhez fűződő jogaikat. Ezenkívül
         a felperesek a 40/94 rendelet 9. cikke (1) bekezdésének b) pontja kapcsán a közösségi védjegyeikre hivatkoznak.

      83      A felperesek e tekintetben pontosítják, hogy a Bizottság által használt „Galileo” kifejezés alapvetően hasonló az ő védjegyeikhez.
         Ennélfogva a Bizottság magatartásának jelentős hatása van a védjegyeik megkülönböztető képességére.

      84      A felperesek azt is hangsúlyozzák, hogy az általuk kínált áruk és szolgáltatások hasonlóak a Bizottság Galileo-projektje által
         érintett árukhoz és szolgáltatásokhoz, mivel a két fél célközönsége javarészt megegyezik.

      85      A felperesek ugyanis olyan szolgáltatásokat nyújtanak, amelyek a légi, tengeri és szárazföldi közlekedés, a szállodaipar és
         a végfogyasztók felé irányulnak. E szolgáltatások révén valós időben információt lehet szerezni a repülőjáratok valamely konkrét
         helyzetéről, a járatok előrelátható menetrendjéről, illetve a foglalási lehetőségekről. A felperesek ezenkívül e szolgáltatásokkal
         összefüggésben termékeket is kínálnak, különösen számítógépes programokat.

      86      Ami a Galileo navigációs projektet illeti, e projekt a közúti, vasúti, légi és tengeri szállítás terén a lehetséges felhasználók
         felé irányul, nevezetesen a szolgáltatók, gyártók és ügyfeleik felé. A projekt által nyújtott fő szolgáltatás a szállítóeszközök
         helyzetének valós időben történő megállapítása.

      87      E fő szolgáltatás megegyezik a felperesek által nyújtott azon szolgáltatásokkal, amelyek lehetővé teszik valamely repülőjárat
         pontos földrajzi helyzetének meghatározását. A hasonlóság kiterjed az árukra is, mivel a Galileo-projekt az információértelmezéshez,
         az információfelhasználáshoz és a felhasználók részére történő információnyújtáshoz szükséges számítógépes programok és speciális
         számítógépek kifejlesztését is magában foglalja.

      88      A felperesek szerint az érintett közönségnél fennáll a felperesek védjegyei és a Bizottság által használt „Galileo” kifejezés
         közötti összetévesztés veszélye. A Bizottság maga is hangsúlyozta a Galileo-projekt hatalmas jelentőségét, az ehhez szükséges
         140 000 tervezett álláshely megteremtését, valamint a berendezések és szolgáltatások piacát, amelynek becsült értéke 2010-től
         kezdődően évi több mint 9 milliárd euró. A felperesek úgy vélik, hogy e fejlemények elkerülhetetlen következményeként a „Galileo”
         kifejezést a projekt által érintett valamennyi technológia terén egyre intenzívebben fogják használni.

      89      A felperesek szerint egyébiránt a „Galileo” kifejezésnek a Bizottság által tervezett használata a „gazdasági tevékenység körére”
         terjed ki, mivel a kifejezést a Galileo-projekt által nyújtott szolgáltatások egészével kapcsolatban alkalmazzák.

      90      A felperesek kiemelik, hogy a Bizottság és a Tanács ragaszkodott ahhoz a tényhez, hogy a Galileo-projekt a magánszektorral
         kötött partnerségen alapul, és hogy a projektnek a projekt gazdasági életképességét biztosító kereskedelmi célja van. Ennek
         megfelelően már most egy 65 vállalkozásból álló konzorcium dolgozik a projekt gyakorlati kérdésein, és számos ipari és bankcsoport
         készül az a projektben való jövőbeni részvételre. A megvalósítás ezen említett fázisai során tehát a Galileo-projekt fontos
         gazdasági tétet jelent a magánszektor számára.

      91      A Bizottság az ASE-vel együttműködésben már létre is hozta „Galileo közös vállalkozást” (lásd a fenti 10. pontot); e vállalkozás
         feladata a program fejlesztési és érvényesítési szakaszának a beindítása, valamint a kiépítés és a hasznosítás szakaszának
         az előkészítése. Ezenkívül a Bizottság 2003. május 22‑én 500 000 euró összegű pályázati felhívást tett közzé, különösen a
         Galileo-projektnek a már meglévő navigációs rendszerekbe való integrálhatóságának tanulmányozása céljára.

      92      Az a tény, hogy a Bizottság kérelmezte a „Galileo” kifejezés közösségi védjegyként történő lajstromozását (lásd a fenti 14. pontot),
         nem magyarázható mással, mint azzal, hogy e védjegyet áruk és szolgáltatások megkülönböztetésére kívánja használni.

      93      A felperesek szerint a Bizottság jelentős európai ipari csoportokat biztatott a „Galileo” kifejezés mint védjegy gazdasági
         tevékenység körében történő használatára, így például a Galileo Industries nevű társaságot, amelyet a Tribunal de commerce
         de Bruxelles beidézett (lásd a fenti 19. pontot), és amely arra hivatkozott, hogy a „Galileo” kifejezést a Bizottság választotta.
         A közös vállalkozásban részt vevő partnerek szükségszerűen ugyanezt a kifejezést használják, ez a használat így szintén a
         Bizottságnak róható fel.

      94      Második kifogásként a felperesek azt róják fel a Bizottságnak, hogy kárt okozott nekik azzal, hogy elmulasztott védjegykutatást
         végezni. Bárki, aki új védjegyet szándékozik használni, szembesülhet azzal a veszéllyel, hogy valamely harmadik személy már
         megszerezte az azonos vagy hasonló megjelöléshez fűződő kizárólagos jogokat. A felperesek szerint ha a Bizottság elvégezte
         volna e kutatást, akkor tudomást szerzett volna az ő védjegyjogaikról, és projektjének jelölésére könnyen választhatott volna
         más kifejezést. A Bizottság súlyos hibát vétett azzal, hogy miután tájékoztatták a felperesek védjegyjogairól, folytatta a
         „Galileo” kifejezés használatát.

      95      A Bizottság erre azt válaszolta, hogy a Galileo kutatási programot jelölő megjelölés és a felperesek által hivatkozott védjegyek
         nem hasonlóak, mivel a felperesek védjegyeinek alapvető és megkülönböztető eleme egy stilizált gömb. Ami a közösségi védjegy-bejelentési
         kérelmét illeti, a Bizottság szerint az egy meglehetősen sajátos megjelölés (lásd a fenti 14. pontot), amely semmiféle összetéveszthetőséget
         nem teremt a felperesek által hivatkozott védjegyekkel.

      96      Ezenkívül e védjegybejelentés a műholdas rádiónavigáció területére korlátozott kutatási és fejlesztési szolgáltatásokra vonatkozott.
         A védjegybejelentést pusztán megelőző jelleggel tették, hogy kizárják annak veszélyét, hogy a kifejezést magáncégek kisajátítják,
         és hírnevéből mindenféle jogosultság nélkül profitálnak.

      97      A Bizottság szerint egyébiránt a felperesek által hivatkozott védjegyek nem a nagyközönség felé irányulnak. A felperesek e
         védjegyeket kizárólag szűk szakmai körrel folytatott tevékenységek keretében használják. Következésképpen a Bizottság szerint
         a felperesek védjegyei nem élveznek semmiféle hírnevet a fogyasztók és a végfelhasználók körében.

      98      Ugyanezen oknál fogva a nagyközönség szemszögéből semmiféle összetéveszthetőség nem áll fenn a hivatkozott védjegyek és az
         európai projekttel kapcsolatban használt „Galileo” kifejezés között. Vagyis azok a szakmabeliek, akik felé a felperesek tevékenysége
         irányul, sokkal figyelmesebbek, mint az átlagfogyasztó, és semmiféle nehézséget nem okoz számukra, hogy a „Galileo” kifejezést
         az európai kutatási programot jelölő kifejezésként fogják fel, és megkülönböztessék a felperesek védjegyeitől.

      99      A Bizottság hozzáteszi, hogy ő kizárólag az európai műholdas navigációs projekt nevének szinonimájaként használta a „Galileo”
         kifejezést. E használat sohasem irányult a projekt keretében létrejövő gyakorlati eredményekből származó szolgáltatás vagy
         termék promóciójára.

      100    Ami a Galileo közös vállalkozást illeti, az csupán a Galileo program kutatási és fejlesztési szakaszának irányítására jött
         létre, és semmiféle kereskedelmi tevékenységet nem folytat. Mindössze kezeli a pályázati felhívások ügyét, és kiválasztja
         a rendszer jövőbeli koncessziójogosultját.

      101    A Bizottság tagadja, hogy árukkal és szolgáltatásokkal kapcsolatban harmadik személyeket a „Galileo” kifejezés gazdasági tevékenység
         körében való használatára biztatott volna. Azt állítja, hogy semmiféle kapcsolatban nem állt a Galileo Industries nevű céggel,
         és különösen nem biztatta e céget a „Galileo” kifejezés védjegyként történő használatára.

      102    Ami a felperesek második felhozott kifogását illeti, a Bizottság vitatja, hogy a jog szerint köteles lett volna védjegykutatást
         végezni. Az a tény, hogy nem végzett védjegykutatást, önmagában még nem hiba.

       Az Elsőfokú Bíróság álláspontja
      –       Az első kifogásról: a felperesek védjegyhez fűződő jogainak megsértése
      103    Ami az arra alapított kifogást illeti, hogy a Bizottság megsértette az azon védjegyekhez fűződő jogokat, amelyeknek a felperesek
         a jogosultjai, meg kell jegyezni, hogy az irányelv 5. cikke (1) bekezdésének b) pontja és a 40/94 rendelet 9. cikke (1) bekezdésének
         b) pontja kimondja azokat a szabályokat, amelyek célja jogok keletkeztetése. A rendelkezések olyan jellegűek, hogy a felperesek
         – mint az irányelv és a 40/94 rendelet oltalma alatt álló védjegyek jogosultjai – számára kizárólagos jogot biztosítanak arra,
         hogy bizonyos körülmények esetén bárkit eltiltsanak a védjegyeikhez hasonló vagy azokkal azonos megjelölések használatától.

      104    Ami azt a kérdést illeti, hogy a Bizottság kellően egyértelműen megsértette‑e az említett rendelkezéseket és azt a jogot,
         amelyet e rendelkezések biztosítanak, hangsúlyozni kell, hogy e jogsértésnek az az előfeltétele, hogy e rendelkezések alkalmazásának
         összes feltétele együttesen fennálljon a jelen ügyben.

      105    E tekintetben elsőként emlékeztetni kell arra, hogy e feltételek egyike különösen a védjegy és a szóban forgó megjelölés áruinak
         és szolgáltatásainak azonossága vagy hasonlósága által okozott összetéveszthetőség fennállásától teszi függővé a védjegyjogosult
         védelmét.

      106    Ezért a Bizottság csak akkor sértette meg az irányelv 5. cikke (1) bekezdésének b) pontját és a 40/94 rendelet 9. cikke (1) bekezdésének
         b) pontját, ha a felperesek bizonyítani tudják, hogy a Bizottság az azon védjegyek árujegyzékében szerepelő árukhoz és szolgáltatásokhoz
         hasonló vagy az ott szereplő árukkal és szolgáltatásokkal azonos áruk és szolgáltatások jelölésére használta a „Galileo” kifejezést,
         amelyeknek ők a jogosultjai.

      107    Még ha a felpereseknek sikerült is bizonyítani, hogy ők maguk olyan szolgáltatásokat és árukat kínálnak, amelyek szerepelnek
         a „Galileo” kifejezést tartalmazó védjegyeik árujegyzékében, a Bizottság által használt azonos kifejezést illetően nem ez
         a helyzet.

      108    A felperesek különösen azt nem tudták bizonyítani, hogy a Bizottság maga is árukat és szolgáltatásokat nyújtott volna a Galileo-projektjével
         kapcsolatban.

      109    Válaszbeadványukban a felperesek mindössze arra hivatkoztak, hogy a Bizottság Galileo-projektje lehetséges felhasználók felé
         irányult, hogy az magában foglalta speciális számítógépes programok kifejlesztését, és szolgáltatások nyújtására irányult,
         illetve hogy közösségi védjegybejelentésével a Bizottság áruk és szolgáltatások megkülönböztetésére kívánta használni e védjegyet.

      110    Az Elsőfokú Bíróság írásbeli kérdésére válaszolva a felperesek kifejezetten elismerték, hogy még nincs olyan áru vagy szolgáltatás,
         amely a Bizottság Galileo-projektjének köszönhetően létrejött gyakorlati eredményekből származna, és hogy ezen áruk és szolgáltatások
         ezért még nem állnak rendelkezésre a műholdas rádiónavigációs rendszer jövőbeni állami vagy magánfelhasználói részére.

      111    Másodsorban emlékeztetni kell arra, hogy az irányelv 5. cikke (1) bekezdésének b) pontja és a 40/94 rendelet 9. cikke (1) bekezdésének
         b) pontja a védjegyjogosult védelmét szintén ahhoz köti, hogy a szóban forgó megjelölés harmadik fél általi használata „gazdasági
         tevékenység körében” történő használatnak legyen minősíthető.

      112    Így tehát a védjegyjogosult csak akkor élvez védelmet, ha a szóban forgó megjelölés használata alkalmas arra, hogy veszélyeztesse
         a védjegy funkcióit, különösen azon alapvető funkcióját, hogy a fogyasztók számára garantálja az áru vagy a szolgáltatás eredetét.
         Különösen ez a helyzet akkor, ha a megjelölés harmadik személyeknek felrótt használata olyan jellegű, hogy azt a látszatot
         kelti, hogy a gazdasági életben tényleges kapcsolat van a harmadik személy árui és szolgáltatásai, valamint azon vállalkozás
         között, amelyektől ezek az áruk és szolgáltatások származnak. E tekintetben meg kell vizsgálni, hogy a célba vett fogyasztók
         értelmezhetik‑e úgy a harmadik személy által használt megjelölést, mint amely azt a vállalkozást jelöli, amelytől a harmadik
         személy árui és szolgáltatásai származnak (lásd ebben az értelemben az Anheuser-Busch-ügyben hozott, a fenti 52. pontban hivatkozott
         ítélet 59. és 60. pontját).

      113    Jelen ügyben e kritériumok nem teljesülnek. Mint az az ügy irataiból kitűnik, a Bizottság idáig a „Galileo” kifejezést csak
         általános jelleggel, a műholdas rádiónavigációs projektjének jelölésére használta, természetesen kiemelve a jövőbeni hasznosítás
         felhasználói számára adódó előnyőket (lásd a fenti 12. pontot), azonban nem teremtett tényleges kapcsolatot a projekt kutatási,
         fejlesztési és hasznosítási szakaszainak megvalósításából származó egyes áruk és szolgáltatások, valamint a felperesek által
         kínált áruk és szolgáltatások között. Ami a rádiónavigációs árukat és szolgáltatásokat illeti, bizonyos, hogy a projekt e
         szakasza még nem aktuális (lásd a fenti 110. pontot).

      114    E szempontból kiemelendő, hogy valamely megjelölés használata különösen akkor történik „gazdasági tevékenység körében”, ha
         olyan kereskedelmi tevékenység keretében zajlik, amelynek célja gazdasági előny (profit) elérése (lásd a Travelex Global and
         Financial Services és Interpayment Services kontra Bizottság ügyben hozott, a fenti 35. pontban hivatkozott ítélet 93. pontját
         és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).

      115    E tekintetben igaz, hogy a Bizottság kiemelte projektjének kereskedelmi célját, és azt, hogy mindent megtesz annak érdekében,
         hogy az működőképes legyen, és a műholdas rádiónavigációs szolgáltatásnyújtás az előirányzott menetrendnek megfelelően ténylegesen
         megkezdődjön, mivel a projekt célja pontosan annak gazdasági hasznosítása.

      116    Nem kevésbé bizonyos, hogy a Bizottság szerepe a műholdas rádiónavigációs projekt megindítására – amely az amerikai GPS-re
         és az orosz Glonassra adott „európai válasz” –, a kutatási, fejlesztési és kiépítési szakasz pénzügyi támogatására, valamint
         – különösen a „Galileo közös vállalkozás” létrehozásában való részvétel révén – a későbbi gazdasági hasznosításnak megfelelő
         keret megteremtésére, és a Galileo-projektnek a már meglévő navigációs rendszerekbe való integrálását célzó pályázati felhívás
         közzétételére korlátozódik.

      117    Ennek során a Bizottság nem végez gazdasági tevékenységet, mivel nem kínál a piacon árukat vagy szolgáltatásokat. A „Galileo”
         kifejezésnek a projekt kutatási, fejlesztési és kiépítési szakaszában való használatával, amelyek megelőzik a gazdasági hasznosítás
         szakaszát, a Bizottság tulajdonképpen a többi gazdasági szereplőhöz képest nem törekszik gazdasági előnyre, mivel nincs olyan
         gazdasági szereplő, amely e területen versenyben állna vele. A felperesek által védett állásponttal ellentétben ezért nem
         mesterséges a Galileo-projekt gazdasági hasznosítási szakasza és az azt megelőző szakaszok közötti különbségtétel.

      118    Ebből adódóan a felperesek sem tudták bizonyítani, hogy a „Galileo” kifejezés Bizottság általi használata alkalmas volt arra,
         hogy veszélyeztesse a hivatkozott védjegyek funkcióját, illetve hogy e használat az irányelv 5. cikke (1) bekezdésének b) pontja
         és a 40/94 rendelet 9. cikke (1) bekezdésének b) pontja értelmében vett „gazdasági tevékenység körében” történt.

      119    E következtetés nem áll ellentmondásban azzal a ténnyel, hogy a Bizottság a Galileo-projekttel kapcsolatban „kutatásfejlesztési
         szolgáltatások a műholdas rádiónavigáció területén” elnevezésű szolgáltatásokra vonatkozóan közösségi védjegybejelentést nyújtott
         be az OHIM-hoz, illetve hogy az WIPO-hoz benyújtotta a projekt emblémáját (lásd a fenti 14. és 16. pontot).

      120    Még ha ezen cselekedetek a bejelentő azon szándékára utalnak is, hogy gazdasági tevékenység körében kíván tevékenykedni, nem
         ez a helyzet a jelen eset speciális körülményei között, amíg a Bizottság magatartása nem haladja meg azt a szerepkört, amelyet
         mostanáig töltött be a műholdas rádiónavigációs projektje keretében, illetve a „Galileo” kifejezés használata során (lásd
         a fenti 113., 116. és 117. pontot).

      121    Ami a felperesek arra való hivatkozását illeti, hogy a Bizottság minden valószínűség szerint használni fogja jövőbeli közösségi
         védjegyét a műholdas rádiónavigációs rendszer koncessziójogosult vállalkozásainak javára, akár a védjegy átruházása, akár
         licenciaengedélyek útján, ezt az állítást jelen pillanatban egyszerű spekulációnak kell tekinteni, amelynek nincs nagyobb
         súlya a Bizottság ezzel ellentétes azon állításánál, miszerint a védjegybejelentést pusztán megelőző jelleggel tették, annak
         kizárására, hogy a „Galileo” kifejezést magáncégek kisajátítsák, és hírnevéből mindenféle jogosultság nélkül profitáljanak.

      122    A felperesek csupán azon meggyőződésüket fejezték ki, hogy szerintük a Bizottság magáncégeket fog a közösségi védjegyéhez
         fűződő előnyökben részesíteni, amint az OHIM lajstromozta a védjegyet. Mivel e lajstromozás még nem történt meg, a Bizottság
         jelenleg nem használhatja a védjegyet. A felperesek fellebbezést nyújtottak be az OHIM-hoz a lajstromozás ellen (lásd a fenti
         15. pontot), e fellebbezésnek pedig – a 40/94 rendelet 57. cikke (1) bekezdésének értelmében – halasztó hatálya van. Tekintettel
         az OHIM illetékes fellebbezési tanácsának jövőbeni határozata elleni lehetséges jogorvoslati lehetőségekre, jelenleg nem lehet
         tudni, hogy a Bizottság által benyújtott védjegybejelentés végül elfogadásra kerül‑e.

      123    Igaz, hogy kártérítési ügyekben a közösségi bíróság meghatározott pénzösszeg megfizetésére kötelezheti az alperes intézményt,
         vagy – amennyiben kár bekövetkezése fenyeget és ez kellő bizonyossággal előre látható – megállapíthatja a felelősségét akkor
         is, ha a kár összegszerűen még nem határozható meg pontosan; a bíróságtól az is kérelmezhető, hogy előzze meg a súlyosabb
         kárt, amint a kár oka bizonyossá válik (a Bíróság 56/74–60/74. sz., Kampffmeyer és társai kontra Bizottság és Tanács egyesített
         ügyekben 1976. június 2‑án hozott ítéletének [EBHT 1976., 711. o.] 6. pontja, valamint a 281/84. sz., Zuckerfabrik Bedburg
         kontra Tanács és Bizottság ügyben 1987. január 14‑én hozott ítéletének [EBHT 1987., 49. o.] 14. pontja).

      124    Mindenesetre ki kell emelni, hogy ezen ítélkezési gyakorlat, még ha lehetővé teszi is a bíróságnak, hogy összegszerű kár hiánya
         esetén is helyt adjon a kártérítés iránti kérelemnek, nem jogosítja fel a bíróságot arra, hogy az alperes intézményt anélkül
         marasztalja, hogy előzetesen megállapította volna, hogy az intézmény ténylegesen elkövette‑e a felperes fél részére jogokat
         biztosító jogszabály kellően egyértelmű megsértését.

      125    Jelen esetben tehát ahhoz, hogy a Bizottság az EK 288. cikk második bekezdése alapján marasztalható legyen, nem elegendő az,
         hogy a felperesek az ezen intézmény által a jövőben elkövetésre kerülő jogsértés egyszerű veszélyének fennállására hivatkozzanak
         azon jogaik tekintetében, amelyeket számukra az irányelv 5. cikke (1) bekezdésének b) pontja és a 40/94 rendelet 9. cikke
         (1) bekezdésének b) pontja biztosít, feltételezve azt, hogy a „Galileo” kifejezést a Bizottság a felperesek védjegyeivel jelölt
         áruk és szolgáltatások tekintetében, gazdasági tevékenység körében használná. A felperesek különösen elmulasztották annak
         bizonyítását, hogy a „Galileo” kifejezésnek a Bizottság általi, a Bizottság projektjével kapcsolatban történő jelenlegi használata
         szükségképpen maga után vonná jogaik jövőbeli megsértését.

      126    Az előzőekből következően a „Galileo” kifejezésnek a Bizottság által a műholdas rádiónavigációs projektjének jelölésére történő
         használata nem teljesíti az irányelv 5. cikke (1) bekezdése b) pontja és a 40/94 rendelet 9. cikke (1) bekezdése b) pontja
         alkalmazásának összes feltételét.

      127    Következésképpen magatartásával a Bizottság nem sértette meg az irányelv 5. cikke (1) bekezdésének b) pontja és a 40/94 rendelet
         9. cikke (1) bekezdésének b) pontja által a felperesek számára biztosított jogokat.

      128    A felperesek arra is hivatkoznak, hogy a Bizottság a projektjében érdekelt magánvállalkozásokat arra ösztönzte, illetve arra
         biztatta, hogy mostantól fogva kereskedelmi céllal, azaz árukkal és szolgáltatásokkal kapcsolatban használják a „Galileo”
         kifejezést. E tekintetben visszautalnak a nemzeti bíróságok és az OHIM előtt az e vállalkozásokkal szemben indított körülbelül
         tucatnyi eljárásra (lásd a fenti 19–21. pontot). A felperesek szerint e vállalkozások a gazdasági tevékenység körében szükségszerűen
         kénytelenek voltak e kifejezést használni a tevékenységük és a Bizottság által indított projekt közötti koherencia megteremtésének
         az érdekében. Következésképpen a „Galileo” kifejezés magánszektor általi használata a Bizottságnak róható fel.

      129    E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy csak a valamely közösségi intézménynek vagy szervnek tulajdonítható eljárás vagy
         magatartás adhat alapot a Közösség szerződésen kívüli felelőssége fennállásának a megállapítására (ebben az értelemben lásd
         a Bíróság 118/83. sz., CMC és társai kontra Bizottság ügyben 1985. július 10‑én hozott ítéletének [EBHT 1985., 2325. o.] 31. pontját,
         valamint a C‑234/02. P. sz., Médiateur kontra Lamberts ügyben 2004. március 23‑án hozott ítéletének [EBHT 2004., I‑2803. o.]
         59. pontját).

      130    Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint az állítólagos kárnak a felrótt magatartásból kellőképpen közvetlenül kell következnie,
         vagyis az szükséges, hogy e magatartás legyen a kár meghatározó oka (lásd az Elsőfokú Bíróság T‑201/99. sz., Royal Olympic
         Cruises és társai kontra Tanács és Bizottság ügyben 2000. december 12‑én hozott végzésének [EBHT 2000., II‑4005. o.] 26. pontját
         és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot, e végzést a Bíróság C‑49/01. P. sz., Royal Olympic Cruises és társai kontra
         Tanács és Bizottság ügyben a fellebbezést elbíráló 2002. január 15‑i végzése [az EBHT-ban nem tették közzé] is megerősítette).
         Viszont nem a Közösségre hárul a szerveinek eljárásából – akár csak áttételesen – következő összes hátrányos következmény
         jóvátétele (lásd ebben az értelemben a Bíróság 64/76. és 113/76., 167/78. és 239/78., 27/79., 28/79. és 45/79. sz., Dumortier
         testvérek és társai kontra Tanács egyesített ügyekben 1979. október 4‑én hozott ítéletének [EBHT 1979., 3091. o.] 21. pontját).

      131    A jelen ügyben annyi bizonyos, hogy a Bizottság a „Galileo” kifejezést az európai műholdas rádiónavigációs projekt jelölésére
         tartotta fenn. Ugyancsak bizonyos, hogy a Bizottságnak tudatában kellett lennie annak, hogy az e projektből gazdaságilag előnyre
         szert tenni kívánó vállalkozások ugyanezen kifejezést fogják használni mind a Bizottság, mind a projekt hírnevéhez fűződő
         előnyök miatt.

      132    Nem kevésbé bizonyos, hogy a szóban forgó kifejezés e vállalkozások általi, gazdasági tevékenységükkel összefüggésben történő
         használata olyan választáson alapul, amelyről e vállalkozások önállóan döntöttek.

      133    Egyrészről a felperesek nem bizonyították, hogy a Bizottság kötelezte volna az említett vállalkozásokat e kifejezés alkalmazására,
         vagy hogy összejátszás formájában, tevőlegesen ennek megtételére biztatta volna őket. Másrészről a felperesek azt sem állították,
         hogy szervezeti vagy funkcionális kapcsolat állna fenn a szóban forgó vállalkozások és a Bizottság között, vagy hogy ez utóbbi
         közvetlen vagy közvetett módon beavatkozva a vállalkozások ügyvezetésébe, ellenőrzést gyakorolna felettük. Végül semmi sem
         indokolja annak feltételezését, hogy a „Galileo” kifejezésnek a Bizottság általi kezdeti megválasztása szükségszerűen arra
         ösztönözte volna az érdekelt vállalkozásokat, hogy kövessék e példát, ezáltal veszélyeztetve a projekt egészének gazdasági
         sikerességét.

      134    Mivel a vállalkozásoknak ismerniük kell a közösségi jogot és a védjegyjogot, logikusnak tűnik annak megállapítása, hogy tekintettel
         a vonatkozó jogi rendelkezésekre, felelősséggel tartoznak a piacon tanúsított magatartásukért, amennyiben gazdasági tevékenységük
         körében a „Galileo” kifejezés használata mellett döntöttek.

      135    Ebből adódóan a vállalkozások e döntését úgy kell felfogni, mint az állítólagos kár közvetlen és meghatározó okát, mivel a
         Bizottság e kárhoz való esetleges hozzájárulása túlzottan áttételes ahhoz, hogy a szóban forgó vállalkozásokat terhelő felelősséget
         a Bizottságra lehetne hárítani.

      136    Következésképpen a felperesek számára biztosított védjegyjogok megsértésére alapított kifogást el kell utasítani.

      –       A második kifogásról: a Bizottságnak a felperesekkel szemben tanúsított hanyag magatartása
      137    Ami a Bizottság azon vétkes mulasztására alapított kifogást illeti, hogy nem végezte el a védjegykutatást, elegendő azt kiemelni,
         hogy a közösségi intézmények mulasztásai csak akkor alkalmasak a Közösség felelősségének megállapítására, ha az intézmények
         valamely közösségi rendelkezésből származó, törvényes eljárási kötelezettséget sértettek meg (lásd a Travelex Global and Financial
         Services és Interpayment Services kontra Bizottság ügyben hozott, a fenti 36. pontban hivatkozott ítélet 143. pontját és az
         ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).

      138    Tehát a jelen esetben a felperesek nem jelölték meg, hogy mely közösségi jogi rendelkezés értelmében lett volna a Bizottság
         köteles elvégezni a védjegykutatást a „Galileo” kifejezés korábbi védjegyekként történt lajstromozásait illetően. Ezenkívül
         mivel a kifejezésnek a Bizottság általi, a műholdas rádiónavigációs projektjének jelölésére szolgáló használata nem sértette
         meg a felperesek számára biztosított védjegyjogokat, nem minősíthető vétkesnek az alperes intézmény azon mulasztása, hogy
         e használatot megelőzően nem végezte el a felperesek védjegyeire vonatkozó kutatást.

      139    Ebből adódóan a felperesek a Bizottságnak e címen felrótt magatartás jogellenességét sem tudták bizonyítani.

      140    Következésképpen a Bizottságnak a felperesekkel szemben tanúsított hanyag magatartására alapított második kifogást szintén
         el kell utasítani.

      –       Végkövetkeztetés
      141    Mivel sem a Bizottságnak felrótt magatartás jogellenessége, sem a kifogásolt magatartás és a hivatkozott kár közötti közvetlen
         ok-okozati kapcsolat megléte nem bizonyítható, nem teljesülnek a Közösség szerződésen kívüli felelősségének fennállásának
         feltételei.

      142    E körülmények között el kell utasítani a felperesek kártérítési keresetét, amelyet erre a felelősségi rendszerre alapítottak.

       A Bizottság jogszerű eljárás esetén fennálló felelősségéről
      143    A felperesek a Bizottságnak a jogszerű eljárás esetén fennálló felelősségére hivatkoznak. Véleményük szerint a jelen ügyben
         a „Galileo” kifejezés alkalmazása sértette és sérti a jogaikat, azon teljesen egyedülálló ténynél fogva, hogy ők az egyedüli
         vállalkozások, amelyeknek a jogait a kérdéses intézkedés érintette (rendkívüli kár). Ezenkívül annak a veszélye, hogy valamely
         közintézmény egy kifejezésnek valamely projekt vonatkozásában történő használatával figyelmen kívül hagyja a védjegyjogot,
         amikor e jogsértés könnyen elkerülhető lett volna, semmiképpen sem tudható be annak a ténynek, hogy az intézmény sajátos gazdasági
         szektorban működik (különleges kár). Végül a felperesek véleménye szerint semmilyen általános gazdasági érdekkel nem igazolható
         az, hogy a Bizottság gondatlanul eljárva választotta ki a „Galileo” kifejezést (igazolhatóság hiánya).

      144    E tekintetben ki kell emelni, hogy amikor – mint a jelen ügyben – a közösségi intézményeknek tulajdonított jogellenesség nem
         bizonyított, ebből még nem következik, hogy az e magatartással magukat sértettnek tekintő vállalkozások semmi esetre sem kaphatnak
         kompenzációt a Közösség szerződésen kívüli felelősségének megállapítása révén (lásd ebben az értelemben a Bíróság 81/86. sz.,
         De Boer Buizen kontra Tanács és Bizottság ügyben 1987. szeptember 29‑én hozott ítéletének [EBHT 1987., 3677. o.] 17. pontját).

      145    Az EK 288. cikk második bekezdése megteremti azt a Közösségre háruló kötelezettséget, hogy a Közösség megtéríti az intézményei
         vagy alkalmazottai által okozott károkat „a tagállamok jogában közös általános elveknek megfelelően”, következésképpen e rendelkezés
         anélkül teremti meg e kötelezettséget, hogy az említett elvek hatályát kizárólag a Közösségnek az intézmények jogellenes magatartásáért
         fennálló szerződésen kívüli felelősségi rendszerére korlátozná.

      146    Tehát a szerződésen kívüli felelősségre vonatkozó nemzeti jogok lehetővé teszik a személyek számára – jóllehet eltérő mértékben,
         speciális területeken és eltérő eljárások szerint –, hogy bizonyos károk megtérítését bírósági úton érvényesítsék, akár a
         károkozó jogellenes magatartásának hiányában is.

      147    A Közösség intézményeinek olyan magatartásából származó kár esetén, amelynek jogellenessége nem bizonyított, felmerülhet a
         Közösség szerződésen kívüli felelőssége, amennyiben a kár bekövetkeztére, a kár és a közösségi intézmények magatartása közötti
         ok-okozati összefüggésre, valamint a kár rendkívüli és különleges jellegére vonatkozó feltételek együttesen teljesülnek (a
         Bíróság C‑237/98. P. sz., Dorsch Consult kontra Tanács és Bizottság ügyben 2000. június 15‑én hozott ítéletének [EBHT 2000.,
         I‑4549. o.] 19. pontja).

      148    Ami a gazdasági szereplők által a közösségi intézmények eljárása miatt elszenvedett károkat illeti, a kár akkor rendkívüli,
         ha meghaladja az adott ágazat tevékenységi körével járó gazdasági kockázat határait (az Afrikanische Frucht-Compagnie és Internationale
         Fruchtimport Gesellschaft Weichert kontra Tanács és Bizottság ügyben hozott, a fenti 80. pontban hivatkozott ítélet 151. pontja
         és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).

      149    Jelen ügyben még ha feltételezzük is, hogy a felpereseknek sikerül bizonyítania, hogy olyan tényleges kárt szenvedtek el,
         amelyet a „Galileo” kifejezésnek a Bizottság általi használata okozott, ez a kár nem tekinthető olyannak, mint amely meghaladja
         a kifejezésnek mint védjegynek a felperesek általi használatával járó kockázatok határait.

      150    A „Galileo” névnek a védjegyeik, áruik és szolgáltatásaik jelölésére szolgáló megválasztásakor a felperesek nyilván tudatában
         voltak annak, hogy az 1564-ben Pisában született híres olasz matematikus, fizikus és csillagász keresztnevéből vették az ötletet,
         aki az európai tudománytörténet és kultúra egyik nagy alakja. Ezért a felperesek önként tették ki magukat annak a veszélynek,
         hogy valaki más, jelen esetben a Bizottság, jogszerűen – azaz az ő védjegyjogaik sérelme nélkül – használhatja ugyanezt a
         híres nevet a műholdas rádiónavigáció területén végzett kutatási programjának megnevezésére. Egyébként 1989-ben a National
         Aeronautics and Space Administration (NASA) (az amerikai űrkutatási és űrhajózási központ) szintén a „Galileo” kifejezést
         választotta egy űrmisszió megnevezésére, nevezetesen a Jupiter bolygó felé küldött megfigyelő műhold fellövésére.

      151    Ezért a jelen ügy körülményeire tekintettel nincs helye annak, hogy a felperesek által állítólag elszenvedett kár rendkívülinek
         minősüljön.

      152    E megállapítás elegendő az e jogalapra alapozott kártérítéshez való bármiféle jog kizárására, anélkül, hogy az Elsőfokú Bíróságnak
         döntenie kellene az állítólagos kár különleges jellegéről.

      153    Ebből adódóan a felpereseknek a Bizottság szerződésen kívüli felelősségére alapított kártérítési kérelme – a Bizottság szerveinek
         jogellenes magatartása hiányában – a továbbiakban nem tartható fenn.

      154    Az előbbiekben kifejtettek egészéből következően a keresetet teljes egészében el kell utasítani.

       A költségekről
      155    Az eljárási szabályzat 87. cikkének 2. §‑a alapján az Elsőfokú Bíróság a pervesztes felet kötelezi a költségek viselésére,
         ha a pernyertes fél ezt kérte.

      156    Mivel a felperesek pervesztesek lettek, az alperes intézmény kérelmének megfelelően, kötelezni kell őket – a saját költségeikeen
         kívül – a Bizottság költségeinek viselésére.

      A fenti indokok alapján
      AZ ELSŐFOKÚ BÍRÓSÁG (kibővített második tanács)
      a következőképpen határozott:
      1)      A keresetet elutasítja.
      2)      A felpereseket kötelezi a költségek viselésére.

               Pirrung

               Meij

               Forwood

               Pelikánová

                     Papasavvas

         Kihirdetve Luxembourgban, a 2006. május 10‑i nyilvános ülésen.

               E. Coulon

                     J. Pirrung

         Tartalomjegyzék

      Az alapeljárás tényállása
      1.  A felperesek által használt „Galileo” kifejezés
      2.  A Bizottság által használt „Galileo” kifejezés
      3.  A Bizottság által benyújtott közösségi védjegy-bejelentési kérelem
      4.  A felperesek és a Bizottság közötti levélváltás
      5.  A felperesek által a jelen bírósági eljárással párhuzamosan indított bírósági és közigazgatási eljárások
      Az eljárás és a felek kérelmei
      Indokolás
      1.  Az elfogadhatóságról
      A felek érvei
      Az Elsőfokú Bíróság álláspontja
      A kereseti kérelem egyértelműségének és pontosságának követelménye
      –  A nemzeti, a Közösségen belüli és a Közösségen kívüli védjegyek
      –  A jó hírnévvel rendelkező védjegyek
      –  A közösségi védjegyek
      –  A cégjelzések, kereskedelmi nevek, és doménnevek
      A Bizottság állítólagos vétkes magatartásának beszüntetésére irányuló kérelmekről
      Végkövetkeztetés
      2.  Az ügy érdeméről
      A Bizottság jogellenes cselekmény miatti felelősségéről
      Előzetes észrevételek
      A felek érvei
      Az Elsőfokú Bíróság álláspontja
      –  Az első kifogásról: a felperesek védjegyhez fűződő jogainak megsértése
      –  A második kifogásról: a Bizottságnak a felperesekkel szemben tanúsított hanyag magatartása
      –  Végkövetkeztetés
      A Bizottság jogszerű eljárás esetén fennálló felelősségéről
      A költségekről
      * Az eljárás nyelve: francia.