title: A Bíróság (harmadik tanács) 2009. március 26-i ítélete.#Az Európai Közösségek Bizottsága kontra Olasz Köztársaság.#Tagállami kötelezettségszegés - EK 43. cikk és EK 56. cikk - Privatizált vállalkozások létesítő okirata - Az állam bizonyos különleges jogai gyakorlásának kritériumai.#C-326/07. sz. ügy.

text:
      C‑326/07. sz. ügy
      Az Európai Közösségek Bizottsága
      kontra
      Olasz Köztársaság
      „Tagállami kötelezettségszegés – EK 43. cikk és EK 56. cikk – Privatizált vállalkozások létesítő okirata – Az állam bizonyos különleges jogai gyakorlásának kritériumai”
      Az ítélet összefoglalása
      1.        Személyek szabad mozgása – Letelepedés szabadsága – A tőke szabad mozgása – A Szerződés rendelkezései – Hatály
      (EK 43. cikk és EK 56. cikk)
      2.        Személyek szabad mozgása – Letelepedés szabadsága – A tőke szabad mozgása – Korlátozások – Társasági jog
      (EK 43. cikk és EK 56. cikk)
      3.        Személyek szabad mozgása – Letelepedés szabadsága – Korlátozások – Társasági jog
      (EK 43. cikk)
      1.        Az a nemzeti szabályozás, amely célja szerint nem kizárólag a társaság döntéseinek meghatározó befolyásolását és tevékenységének
         meghatározását lehetővé tevő részesedésekre alkalmazandó, hanem amely a részvényesnek a társaságban fennálló részesedése mértékétől
         függetlenül alkalmazandó, éppúgy tartozhat az EK 43. cikk, mint az EK 56. cikk hatálya alá.

      Ennek megfelelően az érintett tagállami társaság esetében a szavazati jogok meghatározott százalékát képviselő részesedések
         megszerzésével vagy ilyen részvényesi megállapodások megkötésével szemben az állam által gyakorolható kifogáshoz való jogokat
         illetően a legalább 5%‑os vagy adott esetben annál alacsonyabban rögzített szavazati aránynak lehetővé kell tennie az érintettek
         számára, hogy ténylegesen részt vegyenek az említett társaság irányításában, ami az EK 56. cikk rendelkezéseinek hatálya alá
         tartozik. Olyan társaságok esetében azonban, ahol a tulajdonosi szerkezet általában nagyon elaprózott, nem kizárt, hogy a
         fenti arányú részesedések tulajdonosai képesek meghatározó módon befolyásolni az ilyen társaságok irányítását, és meghatározni
         azok tevékenységét, ami az EK 43. cikk rendelkezéseinek hatálya alá tartozik. Ráadásul, mivel a szóban forgó nemzeti szabályozás
         minimális százalékos arányt ír elő, e szabályozás arra is hivatott, hogy azt a fenti százalékos arányt meghaladó és jelentős
         irányítási jogot biztosító részesedésekre is alkalmazzák.

      Az érintett tagállami társaság egyes döntéseivel szemben gyakorolható vétójog tekintetében meg kell állapítani, hogy e jog
         a társaság irányításával kapcsolatos döntésekre, tehát csak az érintett társaságokra meghatározó befolyást gyakorolni képes
         részvényesekre vonatkozik, ezért az említett jog gyakorlását érintő kritériumokat az EK 43. cikk alapján kell megvizsgálni.
         Még annak feltételezése esetén is, hogy e szabályozás korlátozó hatást gyakorol a tőke szabad mozgására, e hatás a letelepedés
         szabadsága esetleges korlátozásának elkerülhetetlen következménye, ezért nem indokolja az említett szabályozásnak az EK 56. cikk
         szempontjából történő önálló vizsgálatát.

      (vö. 36–39. pont)
      2.        Nem teljesíti az EK 43. és az EK 56. cikkből eredő kötelezettségeit az a tagállam, amely olyan nemzeti szabályozást fogad
         el, amely az érintett tagállami társaságok vonatkozásában meghatározza a szavazati jogok meghatározott százalékos arányát
         meghaladó részesedésszerzéssel vagy részvényesi megállapodás megkötésével szemben az államot megillető kifogáshoz való jog
         gyakorlásának kritériumait, ha e kritériumok alkalmazása a kritériumok és az említett jogok közötti kapcsolat hiánya miatt
         nem alkalmas a jelen esetben kitűzött célok elérésére.

      A tagállamnak a kifogáshoz való jogokhoz hasonló azon beavatkozási jogai ugyanis, amelyek gyakorlásának feltételeit olyan
         kritériumok határozzák meg, amelyek az állami érdekek védelmére történő általánosan megfogalmazott hivatkozáson kívül nem
         függnek semmilyen feltételtől, anélkül hogy meghatározásra kerülnének az e jogok gyakorlására okot adó különleges és objektív
         körülmények, a tőke szabad mozgásának súlyos megsértését valósítják meg. E vonatkozásban meg kell említeni, hogy még abban
         az esetben is, ha a kérdéses kritériumok különféle típusú közérdekeket érintenek, különösen az energiaforrásokkal és a társadalom
         számára alapvető javakkal való minimális ellátást, a közszolgáltatások folytonosságát, az alapvető közszolgáltatások keretében
         használt létesítmények biztonságát, a nemzetvédelmet, a közrend és a közbiztonság védelmét, valamint az egészségügyi vészhelyzeteket
         érintő közérdekeket, megfogalmazásuk homályos és pontatlan. Ráadásul a fenti kritériumok és a hozzájuk rendelt különleges
         jogok közötti kapcsolat hiánya erősíti a különleges jogok gyakorlását lehetővé tevő körülményeket érintő bizonytalanságot,
         és e jogokat diszkrecionálissá teszi, tekintettel arra a mérlegelési mozgástérre, amellyel a tagállami hatóságok e jogok gyakorlása
         során rendelkeznek. E mérlegelési mozgástér aránytalan az elérni kívánt célhoz képest.

      Ezenkívül e kritériumok alkalmazását nem teszi összeegyeztethetővé a közösségi joggal annak a nemzeti szabályozásban történő
         egyszerű említése, hogy a különleges jogok csak a közösségi jognak megfelelően gyakorolhatók. A kritériumok általánossága
         és elvontsága ugyanis nem garantálja, hogy a különleges jogok gyakorlására a közösségi jog követelményeinek megfelelően kerül
         sor.

      Végül, bár azon körülmény, hogy a különleges jogok gyakorlása a nemzeti bíróságok ellenőrzésének vethető alá, a tőke szabad
         mozgására vonatkozó szabályok alkalmazására tekintettel szükséges a személyek védelméhez, e körülmény önmagában nem képes
         orvosolni az említett szabályok és a különleges jogok alkalmazási kritériumainak összeegyeztethetetlenségét.

      Amennyiben a kifogáshoz való jogok gyakorlása olyan részesedéseket is érint, amelyek tulajdonosaik számára jogot biztosítanak
         az érintett társaságok irányításának meghatározó befolyásolására, valamint tevékenységük meghatározására, és ily módon korlátozhatja
         a letelepedés szabadságát, a fentiekkel megegyező okokból meg kell állapítani, hogy a szóban forgó kritériumok a kifogáshoz
         való jogok gyakorlása során aránytalan mérlegelési mozgásteret biztosítanak a nemzeti hatóságoknak.

      (vö. 40., 45., 47., 51–57. pont és a rendelkező rész)
      3.        Nem teljesíti az EK 43. cikkből eredő kötelezettségeit az a tagállam, amely olyan nemzeti szabályozást fogad el, amely meghatározza
         az érintett tagállami társaságoknak a megszűnésükkel, a vállalkozás átruházásával, az összeolvadással, a szétválással, a székhely
         külföldre történő áthelyezésével, a társaság tevékenységi körének módosításával, valamint a társasági szerződésnek a különleges
         jogok eltörlését vagy módosítását eredményező módosításával kapcsolatos határozatai esetében az államot megillető vétójogra
         vonatkozó különleges jog gyakorlásának kritériumait, amennyiben az e jog gyakorlását lehetővé tevő körülmények pontatlanok,
         és a szabályozás aránytalan a kitűzött célhoz képest.

      E vonatkozásban meg kell állapítani, hogy még abban az esetben is, ha e jog csak súlyos és tényleges veszélyhelyzet vagy egészségügyi
         vészhelyzet esetén, és a nemzeti szabályozásban említett feltételek tiszteletben tartása mellett, azaz különösen a közrendet,
         a közbiztonságot, a közegészséget és a védelmet érintő indokokra hivatkozva gyakorolható, a kérdéses jog gyakorlását lehetővé
         tevő konkrét körülmények pontos meghatározásának hiányában a befektetők nem tudják, hogy e vétójog mikor alkalmazható. Következésképpen
         figyelembe kell venni, hogy a vétójog gyakorlását lehetővé tevő helyzetek száma jelentős, meghatározatlan és meghatározhatatlan
         lehet, és e helyzetek széles mérlegelési mozgásteret hagynak a tagállami hatóságok számára. A szóban forgó nemzeti szabályozás
         tehát nem pontosítja azon konkrét körülményeket, amelyek megvalósulása esetén a vétójog gyakorolható, így az általa meghatározott
         kritériumok nem alapulnak objektív és ellenőrizhető feltételeken.

      Annak kimondása, hogy a vétójog kizárólag a közösségi jognak megfelelően és a tagállami bíróság ellenőrzése mellett gyakorolható,
         a szóban forgó szabályozást nem teszi a közösségi joggal összeegyeztethetővé.

      (vö. 45., 60–63., 66., 72–74. pont és a rendelkező rész)
A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (harmadik tanács)
      2009. március 26.(*)

      „Tagállami kötelezettségszegés – EK 43. cikk és EK 56. cikk – Privatizált vállalkozások létesítő okirata – Az állam bizonyos különleges jogai gyakorlásának kritériumai”
      A C‑326/07. sz. ügyben,
      az EK 226. cikk alapján kötelezettségszegés megállapítása iránt a Bírósághoz 2007. július 13‑án
      az Európai Közösségek Bizottsága (képviselik: L. Pignataro‑Nolin és H. Støvlbæk, meghatalmazotti minőségben, kézbesítési cím: Luxembourg)

      felperesnek
      az Olasz Köztársaság (képviseli: I. M. Braguglia, meghatalmazotti minőségben, segítője: P. Gentili avvocato dello Stato, kézbesítési cím: Luxembourg)

      alperes ellen
      benyújtott keresete tárgyában,
      A BÍRÓSÁG (harmadik tanács),
      tagjai: A. Rosas tanácselnök, J. N. Cunha Rodrigues, J. Klučka, P. Lindh (előadó) és A. Arabadjiev bírák,
      főtanácsnok: D. Ruiz‑Jarabo Colomer,
      hivatalvezető: C. Strömholm tanácsos,
      tekintettel az írásbeli szakaszra és a 2008. október 2‑i tárgyalásra,
      a főtanácsnok indítványának a 2008. november 6‑i tárgyaláson történt meghallgatását követően,
      meghozta a következő
      Ítéletet
      1        Az Európai Közösségek Bizottsága keresetlevelével annak megállapítását kéri a Bíróságtól, hogy az Olasz Köztársaság – mivel
         elfogadta a 1994. július 30‑i 474. sz. törvénnyel átalakított, módosított, 1994. május 31‑i 332. sz. törvényrendelet 2. cikke
         szerinti különleges jogok gyakorlása feltételeinek meghatározásáról szóló 2004. június 10‑i minisztertanácsi elnöki rendelet
         (decreto del Presidente del Consiglio dei Ministri, definizione dei criteri di esercizio dei poteri speciali, di cui all’art. 2
         del decreto‑legge 31 maggio 1994, n. 332, convertito, con modificazioni, dalla legge 30 luglio 1994, n. 474) (a GURI 2004.
         június 16‑i 139. száma, 26. o., a továbbiakban: 2004. évi rendelet) 1. cikkének (2) bekezdésében szereplő rendelkezéseket –
         nem teljesítette az EK 43. és az EK 56. cikkből eredő kötelezettségeit.

       Jogi háttér
       A 332/1994. sz. törvényrendelet
      2        Az állam és az állami szervek részvénytársaságokban fennálló részesedései átruházási eljárásának felgyorsításáról szóló, 1994.
         május 31‑i 332. sz. törvényrendeletet (decreto‑legge n. 332, norme per l’accelerazione delle procedure di dismissione di partecipazioni
         dello Stato e degli enti pubblici in società per azioni [a GURI 1994. június 1‑jei 126. száma, 38. o.]) módosítást követően
         átalakította az 1994. július 30‑i 474. sz. törvény (a GURI 1994. július 30‑i 177. száma, 5. o.). E törvényrendeletet később
         módosította az éves és többéves állami költségvetés megállapításáról szóló, 2003. december 24‑i 350. sz. törvény (2004. évi
         költségvetési törvény) (legge n. 350, disposizioni per la formazione del bilancio annuale e pluriennale dello Stato [legge
         finanziaria 2004]; a GURI 2003. december 27‑i 196. számának rendes melléklete, a továbbiakban: 350/2003. sz. költségvetési
         törvény). Az átalakított és módosított fenti törvényrendelet (a továbbiakban: 332/1994. sz. törvényrendelet) kimondja, hogy
         az állam bizonyos társaságok vonatkozásában különleges jogokkal rendelkezik (a továbbiakban: különleges jogok).

      3        A 332/1994. sz. törvényrendelet 2. cikkének (1) bekezdése értelmében:

      „A minisztertanács elnöke a gazdasági és pénzügyminiszter javaslatára, az ipari miniszterrel, valamint az illetékes szakminiszterekkel
         egyetértésben, az illetékes parlamenti bizottságok értesítését követően elfogadott rendelettel meghatározza azokat a közvetlen
         vagy közvetett állami ellenőrzés alatt álló, a védelmi, közlekedési, távközlési, energia‑, valamint más közszolgáltatási ágazatban
         működő társaságokat, amelyeknek a létesítő okiratába – valamennyi olyan aktus elfogadása előtt, amely az ellenőrzés elvesztésével
         jár – rendkívüli közgyűlési határozattal olyan rendelkezést kell foglalni, amely a gazdasági és pénzügyminisztert az alább
         felsorolt külön jogok közül egy vagy több jognak az ipari miniszterrel egyetértésben történő gyakorlására hatalmazza fel [...]”.

      4        Ezek, az említett 2. cikk (1) bekezdésének a)–d) pontjában szereplő különleges jogok a következők:

      a)      az említett társaságokban olyan jelentős részesedés befektetők általi megvásárlásával szembeni kifogás, amely a szavazatok
         legalább 5%‑át, vagy a gazdasági és pénzügyminiszter által rendeletben rögzített kisebb százalékos arányát képviseli. E célból
         a részvénykönyvbe történő bejegyzés iránti kérelem időpontjában az érintett társaság vezető tisztségviselői által nyújtandó
         tájékoztatás időpontjától számított 10 napos határidő áll a hatóságok rendelkezésére, míg a részvények megszerzőjének 60 nap
         áll rendelkezésére a hatósági határozatnak az illetékes bíróság előtti megtámadására;

      b)      a szavazatok 5%‑át vagy azoknak a gazdasági és pénzügyminiszter által rögzített kisebb százalékos arányát képviselő részvényesek
         közötti megállapodások vagy szerződések megkötésével szembeni kifogás; az a) pontban említett 10 és 60 napos határidők megfelelően
         alkalmazandók a hatóságok által tett kifogás és a megállapodásokat vagy szerződéseket megkötő részvényesek által benyújtott
         kereset esetében;

      c)      vétójog a társaság megszüntetését, a vállalkozás átruházását, összeolvadását vagy szétválását, a székhely külföldre történő
         áthelyezését, a társaság tevékenységi körének módosítását vagy a társasági szerződés módosítását elrendelő olyan határozatokkal
         szemben, amelyek eltörlik, vagy megváltoztatják a különleges jogokat. A vétójog gyakorlásáról hozott határozat megtámadására
         60 napos határidő áll rendelkezésre; és

      d)      szavazati joggal nem rendelkező vezető tisztségviselő kinevezése.
      5        A keresetből kitűnik, hogy a különleges jogok gyakorlásával kapcsolatos rendelkezés szerepel többek között az ENI, a Telecom
         Italia, az Enel és a Finmeccanica – a petrokémia‑, az energia‑, a távközlési, a villamosenergia‑ és a védelmi ágazatban működő –
         olasz jog szerint létrejött társaságok létesítő okiratában.

      6        A 350/2003. sz. költségvetési törvény 4. cikkének (230) bekezdése kimondja, hogy az említett törvény hatálybalépését követő
         90 napon belül a gazdasági és pénzügyminiszter és az ipari miniszter javaslatára a minisztertanács elnökének eseti rendelete
         határozza meg a különleges jogok gyakorlásának kritériumait, amelyek igénybevételét azon kizárólagos esetekre korlátozza,
         amikor az állam alapvető érdekei veszélybe kerülnek.

       A 2004. évi rendelet
      7        A 2004. évi rendelet 1. cikkének (1) és (2) bekezdése értelmében:

      „(1)      A [332/1994]. sz.] törvényrendelet 2. cikke szerinti különleges jogokat kizárólag akkor lehet gyakorolni, ha azt különösen
         a közrendre, közbiztonságra, közegészségre és a védelemre vonatkozó nyomós közérdek indokolja, valamint e különleges jogok
         gyakorlásának ezen érdekeknek megfelelő és velük arányos intézkedésekben kell megnyilvánulnia – mint amilyen adott esetben
         a megfelelő határidők meghatározása – a nemzeti és közösségi jogi elvek, valamint mindenekelőtt a hátrányos megkülönböztetés
         tilalma elvének sérelme nélkül.

      (2)      Az (1) bekezdésben megjelölt célkitűzés sérelme nélkül, a [332/1994] sz. törvényrendelet 2. cikke (1) bekezdésének a), b)
         és c) pontjában meghatározott különleges jogok a következő feltételek mellett gyakorolhatók:

      a)      a kőolaj‑ és energiatermékekkel való minimális nemzeti ellátás, csakúgy mint a kapcsolódó és származtatott szolgáltatásokkal,
         valamint általában a nyersanyagokkal, a közösség számára alapvető javakkal vagy a távközlési és közlekedési szolgáltatások
         minimális szintjével való ellátás megszakadásának súlyos és tényleges veszélye esetén;

      b)      a valamely közszolgáltatás keretében a társadalommal szembeni kötelezettségek teljesítésének folytonosságát, csakúgy mint
         a társaságra bízott közérdekű feladatok gyakorlását fenyegető súlyos és tényleges veszély esetén;

      c)      az alapvető közszolgáltatások berendezéseinek és hálózatainak biztonságát fenyegető súlyos és tényleges veszély esetén;
      d)      a nemzetvédelmet, a katonai biztonságot, a közrendet és a közbiztonságot fenyegető súlyos és tényleges veszély esetén;
      e)      egészségügyi vészhelyzet esetén.”
       A pert megelőző eljárás
      8        A Bizottság 2003. február 6‑i felszólító levelének az Olasz Köztársaság részére való elküldésével kötelezettségszegés megállapítása
         iránti eljárást indított a különleges jogok gyakorlása kapcsán az EK 43. és EK 56. cikk megsértése okán. Ezt követően az említett
         tagállam a 350/2003. sz. törvényrendelet és a 2004. évi rendelet elfogadásával jogszabály-módosítást hajtott végre. Mivel
         azonban a Bizottság úgy ítélte meg, hogy a fentiek szerint bevezetett módosítások nem kielégítőek, 2004. december 22‑én kiegészítő
         felszólító levelet küldött e tagállamnak.

      9        A Bizottság, mivel az olasz kormány 2005. május 20‑i válaszának kézhezvételét követően úgy vélte, hogy nem ért egyet a válaszban
         szereplő érvekkel, 2005. október 18‑án kizárólag a 2004. évi rendelet 1. cikkének (2) bekezdésében megállapított kritériumokat
         érintő, indokolással ellátott véleményt küldött az Olasz Köztársaság részére, amelyben felszólította, hogy tegye meg a szükséges
         intézkedéseket a véleményben foglaltaknak az értesítéstől számított két hónapon belül történő teljesítésére. Válaszul az említett
         tagállam feljegyzést küldött, amelyben lényegében vitatta a Bizottság elemzését.

      10      Mivel a Bizottság úgy ítélte meg, hogy a helyzet továbbra sem kielégítő, a jelen kereset benyújtása mellett döntött.

       A keresetről
       A felek érvei
      11      A Bizottság álláspontja szerint az EK 43. és az EK 56. cikk Olaszország általi megsértése azon alapul, hogy a 2004. évi rendelet
         nem határozza meg kellő pontossággal a különleges jogok gyakorlásának kritériumait. Az említett intézmény véleménye szerint
         e kritériumok nem teszik lehetővé a befektetők számára azon helyzetek megismerését, amelyek esetén e jogok gyakorlására sor
         kerülhet.

      12      A Bizottság ezért azt állítja, hogy a 2004. évi rendelet 1. cikke (2) bekezdésének a)–d) pontjában szereplő „súlyos és tényleges”
         veszély fogalmának körébe adott esetben nagyszámú, meghatározatlan és meghatározhatatlan helyzet sorolható. Az állam különleges
         jogokhoz való folyamodását igazoló különleges és objektív körülmények meghatározásának pontatlansága e jogokat diszkrecionális
         jelleggel ruházza fel, tekintettel az olasz hatóságok rendelkezésére álló mérlegelési mozgástérre. Mindez azzal a hatással
         jár, hogy általánosságban eltántorítja a befektetőket, különösen azokat, akik annak érdekében kívánnak letelepedni Olaszországban,
         hogy befolyást gyakoroljanak a szóban forgó szabályozással érintett vállalkozások irányítására.

      13      A Bizottság megjegyzi, hogy mivel a 2004. évi rendelet 1. cikkének (2) bekezdése a 332/1994. sz. törvényrendeletben meghatározott
         különleges jogok gyakorlására vonatkozik, e rendelet arányosságának megítélése magában foglalja az említett jogok jogszerűségének
         meghatározott helyzetekben történő vizsgálatát.

      14      A Bizottság elismeri, hogy a letelepedés szabadságát és a tőke szabad mozgását korlátozhatják az EK 46 és az EK 58. cikkben
         szereplő okok vagy a közérdeken alapuló kényszerítő okok által igazolt nemzeti intézkedések, de kizárólag abban az esetben,
         ha nem létezik olyan közösségi harmonizációs intézkedés, amely előírná az állam alapvető érdekei védelmének biztosításához
         szükséges intézkedéseket.

      15      A szabályozott ágazatokat – például az energia‑, a földgáz‑ és a távközlési ágazatot – illetően a Bizottság úgy véli, hogy
         az állam alapvető érdekeinek védelme kevésbé korlátozó jellegű, a közösségi jogalkotó által előírtakhoz hasonló intézkedések
         elfogadásával is elérhető. A Bizottság különösen a villamos energia belső piacára vonatkozó közös szabályokról és a 96/92/EK
         irányelv hatályon kívül helyezéséről szóló, 2003. június 26‑i 2003/54/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvre (HL L 176.,
         37. o.; magyar nyelvű különkiadás 12. fejezet, 2. kötet, 211. o.), a földgáz belső piacára vonatkozó közös szabályokról és
         a 98/30/EK irányelv hatályon kívül helyezéséről szóló, 2003. június 26‑i 2003/55/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvre
         (HL L 176., 57. o.; magyar nyelvű különkiadás 12. fejezet, 2. kötet, 230. o.), valamint az elektronikus hírközlő hálózatok
         és elektronikus hírközlési szolgáltatások közös keretszabályozásáról (Keretirányelv) szóló, 2002. március 7‑i 2002/21/EK európai
         parlamenti és tanácsi irányelvre (HL L 108., 33. o.; magyar nyelvű különkiadás 13. fejezet, 29. kötet, 349. o.) hivatkozik.
         A Bizottság hangsúlyozza, hogy az említett területeken a fenti irányelvek szabályozzák a minimális nemzeti ellátás védelmét
         szolgáló intézkedések végrehajtását. Az említett intézmény arra hivatkozik, hogy az Olasz Köztársaság nem jelzi, a fenti irányelvek
         alapján miért nem biztosítható a fenti módon szabályozott gazdasági ágazatokban a minimális nemzeti ellátás.

      16      A nem szabályozott ágazatok kapcsán a Bizottság azt állítja, hogy az Olasz Köztársaság nem terjesztett elő igazolást a kérdéses
         kritériumok alkalmazására.

      17      Ezenkívül megjegyzi, hogy nincs okozati összefüggés egyrészről az energiaellátás biztosításának és a közszolgáltatások nyújtásának
         szükségessége, másrészről pedig a vállalkozás tulajdonosi szerkezetének és irányításának ellenőrzése között.

      18      A Bizottság szerint a 2004. évi rendelet ezért olyan intézkedést valósít meg, amely meghaladja a tárgyát képező közérdek védelméhez
         szükséges mértéket.

      19      Az Olasz Köztársaság először is azt jegyzi meg, hogy a Bizottság elemzésének nagy része azon különleges jogok állítólagos
         jogellenességére vonatkozik, amelyek rendszerét a 332/1994. sz. törvényrendelet rögzíti. Márpedig a keresetben és az indokolással
         ellátott véleményben említett kötelezettségszegés kizárólag a 2004. évi rendeletet érinti, nem pedig a 332/1994. sz. törvényrendeletet.
         Következésképpen a jelen kereset nem terjed ki a különleges jogok említett törvényrendeletből következő rendszerének állítólagos
         jogellenességére.

      20      Az említett tagállam szerint a fentiekből következik, hogy a Bizottság keresetében kifejtett kifogások túlnyomó része elfogadhatatlan.
         Ugyanez mondható el az Olasz Köztársaság által az érintett társaságokban fennálló részesedések megszerzésére vonatkozóan meghatározott
         korlátokat érintő kifogásokról is, azon kifogásokról, amelyek a részesedések tulajdonjogára, azaz a társaságok szerkezetére
         vonatkoznak. A Bizottság ugyanis főképpen azt rója az Olasz Köztársaság terhére, hogy az említett szerkezetet érintő ellenőrzési
         intézkedéseket, nem pedig a különleges irányítási döntések ellenőrzését lehetővé tevő intézkedéseket vezetett be. Márpedig
         e kifogások a 332/1994. sz. törvényrendeletet és nem a 2004. évi rendeletet érintik.

      21      Az Olasz Köztársaság tehát a különleges jogokra vonatkozó rendelkezések arányosságának hiányán alapuló kifogások elutasítását
         kéri tekintettel arra, hogy a kereset e része valójában a 332/1994. sz. törvényrendeletet érinti.

      22      Másodszor az Olasz Köztársaság a tekintetben vitatja a Bizottság elemzését, hogy az kifogásai túlnyomó részét a tőke szabad
         mozgására vonatkozó EK 56. cikk állítólagos megsértésére alapozza, hozzátéve, hogy e kifogások akár a letelepedés szabadságára
         vonatkozó EK 43. cikken is alapulhatnak. E tagállam szerint a Bíróság ítélkezési gyakorlatából, különösen a C‑196/04. sz.,
         Cadbury Schweppes és Cadbury Schweppes Overseas ügyben 2006. szeptember 12‑én hozott ítéletből (EBHT 2006., I‑7995. o.) következik,
         hogy ha a kérdés vizsgálható a letelepedés szabadságának szempontjából, az kizárja, hogy a tőke szabad mozgásának körébe tartozzon.
         Márpedig mivel a kérdéses intézkedések olyan aktusokra vonatkoznak, amelyek rendeltetése, hogy meghatározó befolyást gyakoroljanak
         az érintett társaságok irányítására, az EK 43., az EK 45. és az EK 46. cikk bír relevanciával. E kérdés azért fontos, mert
         az említett cikkek az EK 56. és az EK 58. cikkben foglaltaknál kevésbé szigorú rendelkezéseket tartalmaznak.

      23      Harmadszor az Olasz Köztársaság vitatja a tagállami hatóságok részére a 2004. évi rendelet rendelkezéseivel biztosított különleges
         jogok diszkrecionális jellegére vonatkozó kifogás megalapozottságát.

      24      Negyedszer az említett tagállam cáfolja a Bizottságnak a szabályozott ágazatokban alkalmazandó irányelvekkel kapcsolatos érvelését.
         Ezen irányelvek ugyanis csak abban az esetben relevánsak, ha a kereset a strukturális intézkedéseket tartalmazó 332/1994. sz.
         törvényrendeletre vonatkozik. A 2004. évi rendelet valójában egyáltalán nem vezetett be ilyen jellegű intézkedéseket, hanem
         arra szorítkozik, hogy pontosítsa az említett törvényrendeletben szereplő intézkedések meghozatalának eseteit és feltételeit.
         Az Olasz Köztársaság azt állítja, hogy mindenesetre semmi nem tiltja, hogy a tagállamok az említett alapvető jelentőségű ágazatok
         vonatkozásában beavatkozási jogokat létrehozó intézkedéseket fogadjanak el, még ha azok túl is mutatnak az említett irányelvek
         rendelkezésein.

      25      Az Olasz Köztársaság hozzáteszi, hogy alkalmazni kell a szubszidiaritás elvét. A tagállami jogszabályok ugyanis a közösségi
         jogszabályoknál alkalmasabbak az állam alapvető érdekeit veszélyeztető helyzetek szabályozására, amelyeket kizárólag az állam
         képes megfelelő időben és helyesen felmérni.

      26      Azon más közszolgáltatási ágazatokban tehát, amelyekkel kapcsolatban a nemzetvédelmi ágazathoz hasonlóan még nem valósult
         meg harmonizáció, a tagállam rendelkezéseket fogadhat el a közérdeket súlyosan veszélyeztető helyzetek leküzdése céljából.

      27      Az Olasz Köztársaság szerint a keresetben szereplő egyetlen figyelembe vehető érv azon konkrét esetek állítólagos előreláthatatlansága,
         amelyek előfordulásakor a 332/1994. sz. törvényrendelet rendelkezéseihez lehet folyamodni. E tagállam azonban azt állítja,
         hogy az összes különleges körülmény kizárólag a befektető megjelenésének időpontjában azonosítható és értékelhető. Ezért azt
         állítja, hogy a különleges jogok gyakorlásának feltételeit nem lehet a 2004. évi rendeletben foglaltaknál pontosabban meghatározni.

       A Bíróság álláspontja
       A kereset tárgyáról
      28      Az Olasz Köztársaság szerint a Bizottság érvei jelentős részben valójában nem a 2004. évi rendeletben szereplő kritériumokat,
         hanem a 332/1994. sz. törvényrendelettel biztosított különleges jogokat vitatják, és a Bizottság célja e jogok közösségi joggal
         való összeegyeztethetetlenségének megállapítása. Ily módon ezen érvelés kiterjeszti a jogvita tárgyát, ezért elfogadhatatlan.

      29      E vonatkozásban emlékeztetni kell arra, hogy a kötelezettségszegés megállapítása iránt indított kereset tárgyát az indokolással
         ellátott vélemény és a kereset tartalma határolja be (lásd ebben az értelemben különösen a C‑350/02. sz., Bizottság kontra
         Hollandia ügyben 2004. június 24‑én hozott ítélet [EBHT 2004., I‑6213. o.] 20. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).
         Mivel a jelen ügyben az említett két aktus kizárólag a 2004. évi rendelet 1. cikkének (2) bekezdésében meghatározott kritériumokra
         utal, meg kell állapítani, hogy a Bizottság nem terjesztette ki a jogvita tárgyát, ezért a kereset elfogadható.

      30      A Bizottság kétségkívül bíráló jellegű megállapításokat tesz a 332/1994. sz. törvényrendelet által létrehozott különleges
         jogokkal kapcsolatban, de létüket nem kérdőjelezi meg, és kizárólag a végrehajtásukat lehetővé tevő kritériumokat támadja.

      31      Mivel az állítólagos kötelezettségszegés kizárólag a 2004. évi rendelet 1. cikkének (2) bekezdésében meghatározott kritériumokkal
         kapcsolatos, csak e rendelkezés közösségi joggal való összeegyeztethetőségéről kell határozni.

       Az EK 43. és az EK 56. cikk alkalmazásáról
      32      A Bizottság úgy véli, hogy az általa állított kötelezettségszegést a letelepedés szabadságára vonatkozó EK 43. cikkre és a
         tőke szabad mozgására vonatkozó EK 56. cikkre tekintettel kell megvizsgálni.

      33      Azt illetően pedig, hogy a nemzeti szabályozás e szabadságok egyikének vagy másikának a körébe tartozik‑e, a következetes
         ítélkezési gyakorlat szerint az érintett szabályozás célját kell figyelembe venni (lásd a C‑157/05. sz. Holböck‑ügyben 2007.
         május 24‑én hozott ítélet [EBHT 2007., I‑4051. o.] 22. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).

      34      Az EK‑Szerződés letelepedés szabadságára vonatkozó rendelkezéseinek hatálya alá tartoznak azok a nemzeti rendelkezések, amelyek
         az érintett tagállam állampolgárának a valamely más tagállamban letelepedett társaság tőkéjében fennálló olyan részesedésére
         vonatkoznak, amely lehetővé teszi számára, hogy irányítást biztosító befolyást gyakoroljon e társaság döntéseire, és meghatározza
         annak tevékenységét (lásd ebben az értelemben különösen a C‑251/98. sz. Baars‑ügyben 2000. április 13‑án hozott ítélet [EBHT 2000.,
         I‑2787. o.] 22. pontját és a C‑112/05. sz., Bizottság kontra Németország ügyben 2007. október 23‑án hozott ítélet [EBHT 2007.,
         I‑8995. o.] 13. pontját).

      35      A tőke szabad mozgására vonatkozó EK 56. cikk rendelkezéseinek hatálya alá tartoznak különösen a közvetlen befektetések, azaz
         minden olyan természetes vagy jogi személy által végrehajtott befektetés, amely a tőkét biztosító személy és azon társaság
         közötti tartós és közvetlen kapcsolat létrehozását, illetve fenntartását szolgálja, amelynek részére e tőkét gazdasági tevékenység
         folytatása céljából szánják. E célkitűzés feltételezi, hogy a részvényes tulajdonában álló részvények biztosítják számára,
         hogy ténylegesen részt vegyen a társaság irányításában vagy ellenőrzésében (lásd a fent hivatkozott Bizottság kontra Németország
         ügyben hozott ítélet 18. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).

      36      Az a nemzeti szabályozás, amely célja szerint nem kizárólag a társaság döntéseinek meghatározó befolyásolását és tevékenységének
         meghatározását lehetővé tevő részesedésekre alkalmazandó, hanem amely a részvényesnek az osztalékot fizető társaságban fennálló
         részesedése mértékétől függetlenül alkalmazandó, éppúgy tartozhat az EK 43. cikk, mint az EK 56. cikk hatálya alá (lásd ebben
         az értelemben a fent hivatkozott Holböck‑ügyben hozott ítélet 23. és 24. pontját). Az Olasz Köztársaság állításával ellentétben
         a fent hivatkozott Cadbury Schweppes és Cadbury Schweppes Overseas ügyben hozott ítélet nem teszi lehetővé annak megállapítását,
         hogy hasonló esetben kizárólag az EK 43. cikk bír relevanciával. Ahogyan ugyanis annak 32. pontjából kitűnik, az említett
         ítélet kizárólag arra a helyzetre vonatkozik, amikor valamely társaság más társaságok irányítását biztosító részesedésekkel
         rendelkezik (lásd a C‑207/07. sz., Bizottság kontra Spanyolország ügyben 2008. július 17‑én hozott ítélet [az EBHT‑ban még
         nem tették közzé] 36. pontját).

      37      A jelen ügyben különbséget kell tenni annak alapján, hogy a kritériumokat az államnak a részesedés befektetők általi megvásárlásával
         és a bizonyos százalékos arányú szavazati joggal rendelkező részvényesek közötti megállapodások megkötésével szembeni kifogáshoz
         való jogaira vagy a társaság bizonyos határozataival szembeni vétójogára kell alkalmazni.

      38      Elsőként a 332/1994. sz. törvényrendelet 2. cikke (1) bekezdésének a) és b) alpontjában említett, kifogáshoz való jogokkal
         kapcsolatban az ügy irataiból kitűnik, hogy a legalább 5%‑os vagy adott esetben az illetékes miniszter által rögzített, annál
         alacsonyabb szavazati aránynak lehetővé kell tennie az érintettek számára, hogy ténylegesen részt vegyenek az érintett társaság
         irányításában, ami az EK 56. cikk rendelkezéseinek hatálya alá tartozik. Olyan társaságok esetében azonban, ahol a tulajdonosi
         szerkezet általában nagyon elaprózott, nem kizárt, hogy a fenti arányú részesedések tulajdonosai képesek meghatározó módon
         befolyásolni az ilyen társaságok irányítását, és meghatározni azok tevékenységét, ami az Olasz Köztársaság állításának megfelelően
         az EK 43. cikk rendelkezéseinek hatálya alá tartozik. Ráadásul, mivel a 332/1994. sz. törvényrendelet minimális százalékos
         arányt ír elő, e szabályozás arra is hivatott, hogy azt a fenti százalékos arányt meghaladó és jelentős irányítási jogot biztosító
         részesedésekre is alkalmazzák. Ezért az említett, kifogáshoz való jogok gyakorlására vonatkozó kritériumokat a Szerződés mindkét
         említett rendelkezése fényében meg kell vizsgálni.

      39      Másodszor a 332/1994. sz. törvényrendelet 2. cikke (1) bekezdésének c) pontjában szereplő vétójog tekintetében meg kell állapítani,
         hogy az a társaság irányításával kapcsolatos döntésekre, tehát csak az érintett társaságokra meghatározó befolyást gyakorolni
         képes részvényesekre vonatkozik, ezért az említett jog gyakorlását érintő kritériumokat az EK 43. cikk alapján kell megvizsgálni.
         Még annak feltételezése esetén is, hogy e szabályozás korlátozó hatást gyakorol a tőke szabad mozgására, e hatás a letelepedés
         szabadsága esetleges korlátozásának elkerülhetetlen következménye, ezért nem indokolja az említett szabályozásnak az EK 56. cikk
         szempontjából történő önálló vizsgálatát (lásd a fent hivatkozott Cadbury Schweppes és Cadbury Schweppes Overseas ügyben hozott
         ítélet 33. pontját). Következésképpen a vétójog gyakorlására vonatkozó kritériumokat kizárólag az EK 43. cikk fényében kell
         megvizsgálni.

       A 2004. évi rendelet 1. cikkének (2) bekezdésében szereplő kritériumokról, amennyiben a kifogáshoz való jog gyakorlására vonatkoznak
      –       Az EK 56. cikkből eredő kötelezettségek teljesítésének hiánya
      40      Elsősorban meg kell említeni, hogy az itt vizsgált kritériumok azokat a körülményeket határozzák meg, amelyek megvalósulása
         esetén az érintett társaságok esetében az állam élhet a bizonyos részesedések megszerzésével vagy bizonyos részvényesi megállapodások
         megkötésével szembeni kifogáshoz való jogaival. A Bíróság ítélkezési gyakorlatából következik, hogy a fentiekhez hasonló jogok
         gyakorlása ellentétes lehet a tőkének az EK 56. cikkben biztosított szabad mozgásával (lásd különösen a C‑98/01. sz., Bizottság
         kontra Egyesült Királyság ügyben 2003. május 13‑án hozott ítélet [EBHT 2003., I‑4641. o.] 50. pontját és a fent hivatkozott
         Bizottság kontra Spanyolország ügyben hozott ítélet 58. pontját). A jelen ügyben az a vitás kérdés, hogy az említett kritériumok
         olyan feltételeket támasztanak‑e, amelyek lehetővé teszik hasonló jogok gyakorlását.

      41      E vonatkozásban emlékeztetni kell arra, hogy a tőke szabad mozgását korlátozhatják az EK 58. cikkben szereplő okok vagy a
         közérdeken alapuló kényszerítő okok által igazolt nemzeti intézkedések, amennyiben nem létezik olyan közösségi harmonizációs
         intézkedés, amely előírná az ezen érdekek védelmének biztosításához szükséges intézkedéseket (lásd a fent hivatkozott Bizottság
         kontra Németország ügyben hozott ítélet 72. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).

      42      Ilyen közösségi harmonizáció hiányában főszabály szerint a tagállamokra tartozik, hogy meghatározzák az ilyen jogos érdekek
         biztosítani kívánt védelmének szintjét, valamint hogy e szintet milyen módon kell elérni. Ugyanakkor ezt kizárólag a Szerződés
         által kijelölt korlátok között és különösen az arányosság elvének tiszteletben tartása mellett tehetik meg, mely utóbbi megköveteli,
         hogy az elfogadott intézkedések alkalmasak legyenek az elérni kívánt cél megvalósítására, és ne lépjenek túl az eléréséhez
         szükséges mértéken (lásd a fent hivatkozott Bizottság kontra Németország ügyben hozott ítélet 73. pontját és az ott hivatkozott
         ítélkezési gyakorlatot).

      43      Ezenkívül, amennyiben a közösségi jogalkotó a tagállamoknak mérlegelési mozgásteret hagyott, az arányosság elvét még azokon
         a területeken is alkalmazni kell, ahol harmonizáció valósult meg.

      44      A jelen esetben az Olasz Köztársaság és a Bizottság álláspontja eltér abban a kérdésben, hogy a legalább 5%‑os vagy bizonyos
         esetekben akár ennél alacsonyabb szavazati arányt megtestesítő részesedések átruházásával vagy az ilyen részesedéssel rendelkező
         részvényesek közötti megállapodások megkötésével szembeni kifogáshoz való jogok gyakorlására vonatkozó kritériumok alapján
         a fenti joggyakorlás arányos‑e az elérni kívánt célokkal, és ennek folytán összeegyeztethető‑e az EK 56. cikkben biztosított
         szabadsággal.

      45      E vonatkozásban meg kell említeni, hogy a szóban forgó kritériumok különösen az energiaforrásokkal és a társadalom számára
         alapvető javakkal való minimális ellátást, a közszolgáltatások folytonosságát, az alapvető közszolgáltatások keretében használt
         létesítmények biztonságát, a nemzetvédelmet, a közrend és a közbiztonság védelmét, valamint az egészségügyi vészhelyzeteket
         érintő közérdekekkel kapcsolatosak. Az ilyen érdekek követése az arányosság tiszteletben tartása mellett igazolhatja az alapszabadságok
         gyakorlásának korlátozását (lásd különösen a C‑274/06. sz., Bizottság kontra Spanyolország ügyben 2008. február 14‑én hozott
         ítélet [EBHT 2008., I‑26. o.] 38. pontját).

      46      Mindazonáltal, ahogyan az a jelen ítélet 42. és 43. pontjában is szerepel, az arányosság elvének tiszteletben tartása elsősorban
         azt követeli meg, hogy a meghozott intézkedések alkalmasak legyenek a kívánt célok elérésére.

      47      Márpedig a szóban forgó kritériumok alkalmazása annyiban, amennyiben a kifogáshoz való jogokra vonatkozik, az e kritériumok
         és az említett jogok közötti kapcsolat hiánya miatt nem alkalmas a jelen esetben kitűzött célok elérésére.

      48      A Bíróság ugyanis már korábban kimondta, hogy az energiaágazatban működő társaságban fennálló, a törzstőke 10%‑át meghaladó
         mértékű részesedés megszerzése vagy a hasonló társaságban jelentős befolyást biztosító bármely más részesedésszerzés főszabály
         szerint önmagában nem tekinthető az ellátásbiztonságot érintő tényleges és megfelelően komoly fenyegetésnek (lásd a fent hivatkozott
         Bizottság kontra Spanyolország ügyben 2008. július 17‑én hozott ítélet 38 és 51. pontját).

      49      Az Olasz Köztársaság írásbeli beadványaiban sem bizonyítékot nem szolgáltatott, sem utalást nem tett arra vonatkozóan, hogy
         a kifogáshoz való jogok gyakorlását érintő kritériumok alkalmazása lehetővé teszi a kívánt célok elérését. Kétségtelen, hogy
         az említett tagállam felhozott néhány példát a tárgyalás folyamán. Így említette annak lehetőségét, hogy valamely terroristaszervezethez
         kötődő gazdasági szereplő kíván jelentős részesedéseket szerezni stratégiai területeken működő tagállami társaságokban. Annak
         lehetőségét is említette, hogy az olyan, nemzetközi energiaátviteli hálózatokat irányító társaság, amely e helyzetét korábban
         arra használta, hogy súlyos ellátási nehézségeket okozzon a szomszédos országoknak, részesedést kíván szerezni valamely tagállami
         társaságban. E tagállam szerint az ilyen jellegű precedensek igazolhatják az azzal szembeni kifogást, hogy a fentiekhez hasonló
         befektetők jelentős részesedéseket szerezzenek az érintett tagállami társaságokban.

      50      Meg kell azonban állapítani, hogy a fentiekhez hasonló megfontolások nem szerepelnek a 2004. évi rendeletben, amely semmilyen
         különleges vagy objektív körülményt nem említ.

      51      A Bíróság korábban kimondta, hogy a tagállamnak a kifogáshoz való jogokhoz hasonló azon beavatkozási jogai, amelyek gyakorlásának
         feltételeit olyan kritériumok határozzák meg, amelyek az állami érdekek védelmére történő általánosan megfogalmazott hivatkozáson
         kívül nem függnek semmilyen feltételtől, anélkül hogy meghatározásra kerülnének az e jogok gyakorlására okot adó különleges
         és objektív körülmények, a tőke szabad mozgásának súlyos megsértését valósítják meg (lásd ebben az értelemben a C‑483/99. sz.,
         Bizottság kontra Franciaország ügyben 2002. június 4‑én hozott ítélet [EBHT 2002., I‑4781. o.] 50. és 51. pontját).

      52      A fenti megállapítások a jelen ügyben is alkalmazandók. Ugyanis még abban az esetben is, ha a kérdéses kritériumok különféle
         típusú közérdekeket érintenek, megfogalmazásuk általános jellegű és pontatlan. Ráadásul a fenti kritériumok és a hozzájuk
         rendelt különleges jogok közötti kapcsolat hiánya erősíti a különleges jogok gyakorlását lehetővé tevő körülményeket érintő
         bizonytalanságot, és e jogokat diszkrecionálissá teszi, tekintettel arra a mérlegelési mozgástérre, amellyel a tagállami hatóságok
         e jogok gyakorlása során rendelkeznek. E mérlegelési mozgástér aránytalan az elérni kívánt célhoz képest.

      53      Ezenkívül e kritériumok alkalmazását nem teszi összeegyeztethetővé a közösségi joggal annak egyszerű említése a 2004. évi
         rendelet 1. cikkének (1) bekezdésében, hogy a különleges jogok csak a közösségi jognak megfelelően gyakorolhatók. A kritériumok
         általánossága és elvontsága ugyanis nem garantálja, hogy a különleges jogok gyakorlására a közösségi jog követelményeinek
         megfelelően kerül sor (lásd ebben az értelemben a 463/00. sz., Bizottság kontra Spanyolország ügyben 2003. május 13‑án hozott
         ítélet [EBHT 2003., I‑4581. o.] 63. és 64. pontját).

      54      Végül, bár azon körülmény, hogy a különleges jogok gyakorlása a 332/1994. sz. törvényrendelet 2. cikke (1) bekezdésének a),
         b) és c) pontja alapján a nemzeti bíróságok ellenőrzésének vethető alá, a tőke szabad mozgására vonatkozó szabályok alkalmazására
         tekintettel szükséges a személyek védelméhez, e körülmény önmagában nem képes orvosolni az említett szabályok és a különleges
         jogok alkalmazási kritériumainak összeegyeztethetetlenségét.

      55      Következésképpen meg kell állapítani, hogy az Olasz Köztársaság – mivel elfogadta 2004. évi rendelet 1. cikkének (2) bekezdésében
         szereplő rendelkezéseket – nem teljesítette az EK 56. cikkből eredő kötelezettségeit annyiban, amennyiben az említett rendelkezések
         a 332/1994. sz. törvényrendelet 2. cikke (1) bekezdésének a) és b) pontjában szereplő különleges jogokra vonatkoznak.

      –       Az EK 43. cikkből eredő kötelezettségek teljesítésének hiánya
      56      Amennyiben a kifogáshoz való jogok gyakorlása olyan részesedéseket is érint, amelyek tulajdonosaik számára jogot biztosítanak
         az érintett társaságok irányításának meghatározó befolyásolására, valamint tevékenységük meghatározására, és ily módon korlátozhatja
         a letelepedés szabadságát, a 2004. évi rendelet 1. cikke (2) bekezdése rendelkezéseinek az EK 56. cikkel való összeegyeztethetőségét
         érintő vizsgálat keretében korábban kifejtettekkel megegyező okokból meg kell állapítani, hogy e kritériumok a kifogáshoz
         való jogok gyakorlása során aránytalan mérlegelési mozgásteret biztosítanak az olasz hatóságoknak.

      57      Következésképpen meg kell állapítani, hogy az Olasz Köztársaság – mivel elfogadta a 2004. évi rendelet 1. cikke (2) bekezdésének
         rendelkezéseit – nem teljesítette az EK 43. cikkből eredő kötelezettségeit annyiban, amennyiben az említett rendelkezések
         a 332/1994. sz. törvényrendelet 2. cikke (1) bekezdésének a) és b) pontjában szereplő különleges jogokra vonatkoznak.

       A 2004. évi rendelet 1. cikkének (2) bekezdésében szereplő kritériumokról, amennyiben a vétójog gyakorlását érintik
      58      Ahogyan az a jelen ítélet 39. pontjában is szerepel, a 2004. évi rendelet 1. cikkének (2) bekezdésében szereplő kritériumoknak
         a bizonyos határozatokkal szembeni vétójogra történő alkalmazását kizárólag az EK 43. cikk fényében kell megvizsgálni.

      59      A Bizottság úgy véli, hogy a fenti kritériumok annyiban, amennyiben az említett vétójogra alkalmazandók, az elérni kívánt
         célhoz képest aránytalanok, és ezért ellentétesek az EK 43. cikkel. Az Olasz Köztársaság vitatja ezt az elemzést.

      60      Meg kell állapítani, hogy az érintett társaságokat illetően a megszűnésükkel, a vállalkozás átruházásával, az összeolvadással,
         a szétválással, a székhely külföldre történő áthelyezésével, a társaság tevékenységi körének módosításával, valamint a társasági
         szerződésnek a különleges jogok eltörlését vagy módosítását eredményező módosításával kapcsolatos határozatok a társaságok
         irányításának jelentős szempontjaira vonatkoznak.

      61      Elképzelhető, hogy a fentiekhez hasonló döntések, amelyek akár e társaságok fennmaradását is érinthetik, hatással vannak többek
         között a közszolgáltatások folytonosságára vagy a társadalom számára alapvető javakkal való minimális nemzeti ellátás fenntartására,
         amely utóbbiak a 2004. évi rendeletben említett közérdeknek minősülnek.

      62      Van tehát kapcsolat a vétójoggal kapcsolatos különleges jog és a 2004. évi rendeletben rögzített kritériumok között.

      63      A fenti jog gyakorlását lehetővé tevő körülmények meghatározása azonban pontatlan.

      64      A Bíróság a kőolajágazatban működő társaságok eszközeinek átruházására vagy biztosítékként való lekötésére vonatkozó bizonyos
         döntésekkel szemben gyakorolható kifogáshoz való jog kapcsán kimondta, hogy mivel e jog gyakorlása nem függ olyan feltételtől,
         amely korlátozná a miniszternek az e társaságok részvényeivel rendelkezők kilétének felügyeletét érintő diszkrecionális jogkörét,
         az érintett rendszer túlment az említett cél eléréséhez – azaz tényleges fenyegetés esetén a kőolajtermékekkel való minimális
         ellátás veszélyeztetésének megelőzéséhez – szükséges mértéken. A Bíróság hozzátette, hogy mivel szerkezetében nincsenek jelen
         objektív és pontosan meghatározott kritériumok, az említett szabályozás aránytalan a kitűzött célhoz képest (lásd a fent hivatkozott
         Bizottság kontra Franciaország ügyben hozott ítélet 52. és 53. pontját).

      65      Ellenőrizni kell, hogy hasonló megfontolások vonatkoznak‑e a jelen ügyre is.

      66      A 2004. évi rendelet nem pontosítja azokat a körülményeket, amelyek megvalósulása esetén a 332/1994. sz. törvényrendelet 2. cikke
         (1) bekezdésének c) pontjában szabályozott vétójog gyakorlásának kritériumai alkalmazhatók. Még abban az esetben is, ha e
         jog – az említett rendelet 1. cikke (2) bekezdésének megfelelően – csak súlyos és tényleges veszélyhelyzet vagy egészségügyi
         vészhelyzet esetén, és az ugyanazon jogszabály 1. cikkének (1) bekezdésében említett feltételek tiszteletben tartása mellett,
         azaz különösen a közrendet, a közbiztonságot, a közegészséget és a védelmet érintő indokokra hivatkozva – gyakorolható, a
         kérdéses jog gyakorlását lehetővé tevő konkrét körülmények pontos meghatározásának hiányában a befektetők nem tudják, hogy
         e vétójog mikor alkalmazható. Következésképpen megfontolás tárgyává kell tenni – ahogyan azt Bizottság is állítja –, hogy
         a vétójog gyakorlását lehetővé tevő helyzetek száma jelentős, meghatározatlan és meghatározhatatlan lehet, és e helyzetek
         széles mérlegelési mozgásteret hagynak az olasz hatóságok számára.

      67      Az Olasz Köztársaság azonban arra hivatkozik, hogy a szubszidiaritás elve alkalmazandó az érintett stratégiai jelentőségű
         területeken, és a tagállamoknak széles mérlegelési mozgásteret kell megőrizniük, mivel alkalmasabbak az állam alapvető érdekeit
         érintő vészhelyzetek kezelésére. A szabályozott területeken, például az energiaágazatban elfogadott irányelvek csak a közszolgáltatási
         követelmények minimumszabályait tartalmazzák.

      68      E vonatkozásban – ahogyan a jelen ítélet 43. pontjában már szerepel –, még ha az említett irányelvek hagynak is mérlegelési
         mozgásteret a tagállamok részére, többek között intézkedések vészhelyzet esetén történő elfogadása érdekében, a tagállamok
         által elfogadott intézkedéseknek tiszteletben kell tartaniuk a Szerződés által kijelölt határokat, és különösen az arányosság
         elvét.

      69      A Bíróság a kőolaj‑, a távközlési, és a villamosenergia‑ágazat vonatkozásában többek között elismerte, hogy válsághelyzetben
         az ezen árukkal való ellátás vagy e szolgáltatások nyújtása biztonságának garantálása a szóban forgó tagállam területén közbiztonságon
         alapuló indoknak minősülhet, amely ily módon igazolhatja valamely alapszabadság korlátozását (lásd a fent hivatkozott Bizottság
         kontra Spanyolország ügyben 2003. május 13‑án hozott ítélet 71. pontját).

      70      A Bíróság ugyanakkor azt is megállapította, hogy bár a tagállamok lényegében nemzeti igényeiknek megfelelően szabadon határozhatják
         meg a közrend és a közbiztonság követelményeit, az alapszabadságoktól való eltérés igazolásának indokaként e követelményeket
         szigorúan kell értelmezni, oly módon, hogy azok tartalmát az egyes tagállamok ne határozhassák meg egyoldalúan, az európai
         közösségi intézmények ellenőrzése nélkül. Ily módon a közrendre és a közbiztonságra csak a társadalom valamely alapvető érdekének
         tényleges és kellően súlyos veszélyeztetése esetén lehet hivatkozni (lásd különösen a C‑355/98. sz., Bizottság kontra Belgium
         ügyben 2000. március 9‑én hozott ítélet [EBHT 2000., I‑1221. o.] 28. pontját, a C‑54/99. sz., Église de scientologie ügyben
         2000. március 14‑én hozott ítélet [EBHT 2000., I‑1335. o.] 17. pontját és a fenti hivatkozott Bizottság kontra Spanyolország
         ügyben 2008. július 17‑én hozott ítélet 47. pontját).

      71      A Bizottság a fenti elemzést a Belgiumban az energiaágazatban hatályban volt azon kifogásolási rendszerre alkalmazta, amely
         a nemzeti vállalatok stratégiai eszközeit, különösen az energiahálózatokat érintő bizonyos döntésekre, valamint az említett
         társaságokkal kapcsolatos különleges irányítási döntésekre vonatkozott, és ahol az állami beavatkozásra csak az energiapolitikai
         célok veszélyeztetése esetén kerülhetett sor. A Bíróság úgy ítélte meg, hogy az említett rendszer objektív és a bíróságok
         által ellenőrizhető kritériumokon alapult, és a Bizottság nem bizonyította, hogy a kívánt cél kevésbé korlátozó intézkedések
         meghozatalával is elérhető lenne (lásd a C‑503/99. sz., Bizottság kontra Belgium ügyben 2002. június 4‑én hozott ítélet [EBHT 2002.,
         I‑4809. o.] 50–53. pontját).

      72      A jelen ügyben azonban – ahogyan a jelen ítélet 66. pontjában is szerepel – a 2004. évi rendelet nem pontosítja azon konkrét
         körülményeket, amelyek megvalósulása esetén a vétójog gyakorolható, így az általa meghatározott kritériumok nem alapulnak
         objektív és ellenőrizhető feltételeken.

      73      Ahogyan a jelen ítélet 53. és 54. pontjában is szerepel, annak kimondása, hogy a vétójog kizárólag a közösségi jognak megfelelően
         és a tagállami bíróság ellenőrzése mellett gyakorolható, a 2004. évi rendeletet nem teszi a közösségi joggal összeegyeztethetővé.

      74      A fentiek alapján meg kell állapítani, hogy az Olasz Köztársaság – mivel elfogadta a 2004. évi rendelet 1. cikke (2) bekezdésének
         rendelkezéseit – nem teljesítette az EK 43. cikkből eredő kötelezettségeit annyiban, amennyiben az említett rendelkezések
         a 332/1994. sz. törvényrendelet 2. cikke (1) bekezdésének c) pontjában szereplő különleges jogra vonatkoznak.

       A költségekről
      75      Az eljárási szabályzat 69. cikkének 2. §‑a alapján a Bíróság a pervesztes felet kötelezi a költségek viselésére, ha a pernyertes
         fél ezt kérte. Mivel az Olasz Köztársaság pervesztes lett, a Bizottság kérelmének megfelelően kötelezni kell a költségek viselésére.

      A fenti indokok alapján a Bíróság (harmadik tanács) a következőképpen határozott:
      1)      Az Olasz Köztársaság – mivel elfogadta a módosítást követően az 1994. július 30‑i 474. sz. törvénnyel átalakított, 1994. május
            31‑i 332. sz. törvényrendelet 2. cikkében szereplő különleges jogok gyakorlását érintő kritériumok meghatározásáról szóló
            minisztertanácsi elnöki rendelet (decreto del Presidente del Consiglio dei Ministri, definizione dei criteri di esercizio
            dei poteri speciali, di cui all’art. 2 del decreto-legge 31 maggio 1994, n. 332, convertito, con modificazioni, dalla legge
            30 luglio 1994, n. 474) 1. cikke (2) bekezdésének rendelkezéseit – nem teljesítette:
      –        az EK 43. cikkből és az EK 56. cikkből eredő kötelezettségeit annyiban, amennyiben e rendelkezések az említett törvényrendeletnek
            az éves és többéves állami költségvetés létrehozásáról szóló 350. sz. törvénnyel (költségvetési törvény) (legge n. 350, disposizioni
            per la formazione del bilancio annuale e pluriennale dello Stato [legge finanziaria 2004]) módosított változata 2. cikke (1) bekezdésének
            a) és b) pontjában szereplő különleges jogokra vonatkoznak, és
      –        az EK 43. cikkből eredő kötelezettségeit annyiban, amennyiben az említett rendelkezések az említett 2. cikk (1) bekezdésének
            c) pontjában szereplő különleges jogra vonatkoznak.
      2)      A Bíróság az Olasz Köztársaságot kötelezi a költségek viselésére.
      Aláírások
      * Az eljárás nyelve: olasz.


A Bíróság (második tanács) december 10.-i ítélete: 1987. # Heinz Günther Jänsch kontra az Európai Közösségek Bizottsága. # Tisztviselők. # 277/84. sz. ügy


A Bíróság (első tanács) január 18.-i ítélete: 1990. # SA Nicolas Corman & Fils kontra belga állam és Luxemburgi Nagyhercegség. # Előzetes döntéshozatal iránti kérelem: Cour d'appel de Bruxelles - Belgium. # Mezőgazdaság. # C-295/88. sz. ügy


title: Az Elsőfokú Bíróság (ötödik tanács) 2008. január 30-i ítélete. # Japan Tobacco, Inc. kontra Belső Piaci Harmonizációs Hivatal (védjegyek és formatervezési minták) (OHIM). # Közösségi védjegy - Felszólalási eljárás - A CAMELO közösségi ábrás védjegy bejelentése - CAMEL korábbi nemzeti ábrás védjegy - Viszonylagos kizáró ok - A korábbi védjegy megkülönböztető képességének és jó hírnevének tisztességtelen kihasználása, illetve ezek sérelme veszélyének hiánya - A 40/94/EK rendelet 8. cikkének (5) bekezdése - A fellebbezési eljárás szabályai megsértésének hiánya - A 40/94/EK rendelet 74. cikke. # T-128/06. sz. ügy

text:
      Az Elsőfokú Bíróság (ötödik tanács) 2008. január 30‑i ítélete – Japan Tobacco kontra OHIM –Torrefacção Camelo (CAMELO)
      (T‑128/06. sz. ügy)
      „Közösségi védjegy – Felszólalási eljárás – A CAMELO közösségi ábrás védjegy bejelentése – CAMEL korábbi nemzeti ábrás védjegy – Viszonylagos kizáró ok – A korábbi védjegy megkülönböztető képességének és jó hírnevének tisztességtelen kihasználása, illetve ezek sérelme veszélyének
         hiánya – A 40/94/EK rendelet 8. cikkének (5) bekezdése – A fellebbezési eljárás szabályai megsértésének hiánya – A 40/94/EK rendelet 74. cikke”

      Közösségi védjegy – A közösségi védjegy meghatározása és megszerzése – Viszonylagos kizáró okok – Azonos vagy hasonló, jó hírnévvel rendelkező korábbi védjegy jogosultja általi felszólalás – Nem hasonló termékekre és szolgáltatásokra is kiterjesztett jó hírnévvel rendelkező korábbi védjegy védelme (40/94 tanácsi
         rendelet, 8. cikk, (5) bekezdés) (vö. 56–66. pont)

      Tárgy

         Az OHIM második fellebbezési tanácsa által a Japan Tobacco, Inc. és a Torrefacção Camelo L
               da
                közötti felszólalási eljárásra vonatkozó, 2006. február 22‑án hozott határozatával (R 669/2003‑2. sz. ügy) szemben benyújtott
                  kereset.

            Az ügy adatai

               A közösségi védjegy bejelentője:

               Torrefacção Camelo Lda

               Az érintett közösségi védjegy:

               Ábrás elemeket (teve, piramisok, pálmák) és a CAFÉ TORREFACTO CAMPO MAIOR CAMELO CAFÉ ESPECIAL PURO Torrefacção Camelo L
                  CAMPO MAIOR-PORTUGAL nevet tartalmazó védjegy a 30. osztályba tartozó áruk vonatkozásában (1469121. sz. védjegybejelentés).

               A felszólalási eljárásban hivatkozott védjegy vagy megjelölés jogosultja:

               Japan Tobacco, Inc.

               A hivatkozott védjegy vagy megjelölés:

               „CAMEL” nemzeti ábrás védjegy a 22. és 34. osztályba tartozó áruk vonatkozásában.

               A felszólalási osztály határozata:

               A felszólalási osztály a felszólalásnak helyt adott.

               A fellebbezési tanács határozata:

               A fellebbezési osztály a felszólalási osztály határozatát hatályon kívül helyezte.

      Rendelkező rész

                  1)

                  	Az Elsőfokú Bíróság a keresetet elutasítja.

                  2)

                  	A Japan Tobacco, Inc. maga viseli saját költségeit, valamint köteles viselni a Belső Piaci Harmonizációs Hivatal (védjegyek
                     és formatervezési minták) (OHIM) költségeit.

                  3)

                  	A Torrefacção Camelo Lda maga viseli saját költségeit.