title: A Bíróság ítélete (hetedik tanács), 2015. november 26.#SC Total Waste Recycling SRL kontra Országos Környezetvédelmi és Természetvédelmi Főfelügyelőség.#AFővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Magyarország)által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem.#Előzetes döntéshozatal iránti kérelem – Környezet – Hulladékok – Szállítás – 1013/2006/EK rendelet – Az Európai Unión belüli szállítás – A bejelentőlapon és az előzetes hozzájáruláson szereplőtől eltérő belépési pont – A hulladékszállítás részleteinek lényeges megváltozása – Illegális szállítás – A közigazgatási bírság arányossága.#C-487/14. sz. ügy.

text:
         A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (hetedik tanács)
      2015. november 26. (
            *1
         )
      „Előzetes döntéshozatal iránti kérelem — Környezet — Hulladékok — Szállítás — 1013/2006/EK rendelet — Az Európai Unión belüli szállítás — A bejelentőlapon és az előzetes hozzájáruláson szereplőtől eltérő belépési pont — A hulladékszállítás részleteinek lényeges megváltozása — Illegális szállítás — A közigazgatási bírság arányossága”
      A C‑487/14. sz. ügyben,
      az EUMSZ 267. cikk alapján benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában, amelyet a Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Magyarország) a Bírósághoz 2014. november 4‑én érkezett, 2014. október 22‑i határozatával terjesztett elő az előtte
      az SC Total Waste Recycling SRL

      és
      az Országos Környezetvédelmi és Természetvédelmi Főfelügyelőség

      között folyamatban lévő eljárásban,
      A BÍRÓSÁG (hetedik tanács),
      tagjai: J. L. da Cruz Vilaça, az ötödik tanács elnöke, a hetedik tanács elnökeként eljárva, C. Lycourgos (előadó) és J.‑C. Bonichot bírák,
      főtanácsnok: Y. Bot,
      hivatalvezető: A. Calot Escobar,
      tekintettel az írásbeli szakaszra,
      figyelembe véve a következő által előterjesztett észrevételeket:

               —

               az Európai Bizottság képviseletében Havas L. és D. Loma‑Osorio Lerena, meghatalmazotti minőségben,

         tekintettel a főtanácsnok meghallgatását követően hozott határozatra, miszerint az ügy elbírálására a főtanácsnok indítványa nélkül kerül sor,
      meghozta a következő

         Ítéletet

               1

               Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem a 2008. július 15‑i 669/2008/EK bizottsági rendelettel (HL L 188., 7. o.; helyesbítés: HL L 213., 2015.8.12., 67. o.) módosított, a hulladékszállításról szóló, 2006. június 14‑i 1013/2006/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL L 190., 1. o.; helyesbítések: HL L 299., 2008.11.8., 50. o.; HL L 334., 2013.12.13., 46. o.; HL L 283., 2014.9.27., 65. o.; HL L 367., 2014.12.23., 126. o.; HL L 213., 2015.8.12., 65. o.; HL L 213., 2015.8.12., 67. o.; HL L 213., 2015.8.12., 73. o.; HL L 213., 2015.8.12., 74. o.; a továbbiakban: 1013/2006 rendelet) 2. cikke 35. pontja d) alpontjának, 17. cikke (1) bekezdésének és 50. cikkének értelmezésére irányul.

               2

               E kérelmet az SC Total Waste Recycling SRL (a továbbiakban: Total Waste Recycling) és az Országos Környezetvédelmi és Természetvédelmi Főfelügyelőség (a továbbiakban: OKTVF) között az ez utóbbi által a hulladékszállításra vonatkozó szabályozás megsértése miatt kiszabott közigazgatási bírság tárgyában indult jogvitában terjesztették elő.

         Jogi háttér

         Az uniós jog

               3

               Az 1013/2006 rendelet (1), (7), (13), (14) és (33) preambulumbekezdése kimondja:

                        „(1)

                        E rendelet fő és elsődleges célja és tárgya a környezet védelme, a rendelet a nemzetközi kereskedelemre csupán esetlegesen gyakorol hatást.

                  [...]

                        (7)

                        Fontos, hogy a hulladékszállítás felügyeletének és ellenőrzésének megszervezésére és szabályozására olyan módon kerüljön sor, amely számításba veszi a környezet minősége és az emberi egészség megőrzésének, védelmének és javításának szükségességét, és amely a rendelet egységesebb alkalmazását segíti elő a Közösség egész területén.

                  [...]

                        (13)

                        Bár a hulladék tagállamon belüli szállításának felügyelete és ellenőrzése tagállami hatáskörbe tartozik, a hulladékszállítással kapcsolatos nemzeti rendszereknek a környezetvédelem és az emberi egészség védelme magas szintjének biztosítása érdekében figyelembe kell venniük a közösségi rendszerrel való koherencia szükségességét.

                        (14)

                        Az ártalmatlanításra szánt hulladék, valamint a III., a III A. vagy a III B. mellékletekben fel nem sorolt, hasznosításra szánt hulladék szállítása esetén az ilyen szállításokra vonatkozó előzetes írásos hozzájárulással kell biztosítani a legmegfelelőbb felügyeletet és ellenőrzést [a továbbiakban: hozzájárulás]. Az ilyen eljáráshoz ennek megfelelően előzetes bejelentésre van szükség, amely az illetékes hatóságok számára kellő tájékoztatást biztosít az emberi egészség és a környezet védelméhez szükséges intézkedések meghozatalához. Az előzetes bejelentésnek a hatóságok számára azt is lehetővé kell tennie, hogy indokolt kifogással élhessenek az ilyen szállításokkal szemben.

                  [...]

                        (33)

                        A 2006/12/EK irányelvvel és egyéb, a hulladékról szóló közösségi jogalkotással összhangban meg kell tenni a szükséges lépéseket annak biztosítására, hogy a Közösségen belül szállított és a Közösségbe behozott hulladék kezelése a szállítás teljes ideje alatt – ideértve a hasznosítást vagy ártalmatlanítást a célországban – az emberi egészség veszélyeztetése és a környezetre ártalmas eljárások vagy módszerek alkalmazása nélkül történjen. [...]”

               4

               E rendelet „Fogalommeghatározások” című 2. cikke a következőképpen rendelkezik:
               „E rendelet alkalmazásában:
               [...]

                        35.

                        »illegális szállítás«: az olyan hulladékszállítás, amelyet úgy bonyolítanak le, hogy:
                        [...]

                                 d)

                                 a bejelentőlapon vagy a kísérő dokumentumban külön fel nem tüntetett módon történik [...]”.

               5

               Az 1013/2006 rendelet 3. cikke (1) bekezdése b) pontjának i. alpontja előírja, hogy a hasznosításra szánt és az e rendelet IV. mellékletében szereplő „sárga” listán felsorolt hulladékok szállítása az említett rendelet II. címében szereplő rendelkezéseknek megfelelően bejelentési és hozzájárulási eljáráshoz kötött.

               6

               Az 1013/2006 rendelet 4. cikkével összhangban a 3. cikk (1) bekezdésének a) vagy b) pontjában szereplő hulladék szállításának bejelentéséhez a bejelentő kitölti az e rendelet I A. melléklete szerinti bejelentőlapot, és adott esetben az említett rendelet I B. mellékletében szereplő kísérő dokumentumot, e két dokumentumon feltüntetve vagy azokhoz csatolva az ugyanezen rendelet II. mellékletének 1. és 2. részében felsorolt információkat és dokumentumokat.

               7

               Az 1013/2006 rendelet 9. cikke előírja az azon hozzájárulásokra vonatkozó eljárást, amelyeket a célország, a küldő ország és a tranzitország illetékes hatóságai a hozzájuk bejelentett hulladékszállításhoz adnak.

               8

               Az 1013/2006 rendeletnek „A szállításnak a hozzájárulást követő módosítása” című 17. cikke így rendelkezik:
               „(1)   A hozzájárulással rendelkező szállítás bármely lényeges részletének és/vagy feltételének megváltozása esetén [helyesen: A hozzájárulással rendelkező szállítás bármely részletének és/vagy feltételének lényeges megváltozása esetén], ideértve a tervezett mennyiséget, az utat, a tervezett útvonalat, a szállítási időpontot vagy a fuvarozót érintő változásokat is, a bejelentő köteles haladéktalanul értesíteni az érintett illetékes hatóságokat és a címzettet, lehetőleg még a szállítmány indítása előtt.
               (2)   Ilyen esetekben új bejelentést kell benyújtani, kivéve ha az összes érintett illetékes hatóságok úgy foglaltak állást [helyesen: az összes érintett illetékes hatóság úgy foglalt állást], hogy a módosításokat illetően nincs szükség új bejelentésre.
               [...]”

               9

               Az 1013/2006 rendelet „A környezet védelme” című 49. cikkének (1) bekezdése kimondja:
               „(1) A termelő, a bejelentő és a többi, a hulladékszállításba és/vagy ‑hasznosításba vagy ‑ártalmatlanításba bevont vállalkozás megteszik [helyesen: megteszi] a szükséges lépéseket annak biztosítása érdekében, hogy az általuk szállított hulladék kezelése az emberi egészség veszélyeztetése nélkül és környezetvédelmi szempontból megfelelő módon történjen a szállítás teljes tartama alatt, és a hasznosítás, valamint az ártalmatlanítás során. Különösen, amikor a szállítás a Közösségben történik, a 2006/12/EK irányelv 4. cikkében foglalt követelményeket és a hulladékra vonatkozó közösségi jogszabályokat tiszteletben kell tartani.
               [...]”

               10

               E rendelet „Végrehajtás a tagállamokban” című 50. cikke előírja:
               „(1)   A tagállamok megállapítják az e rendelet megszegése esetén alkalmazandó szankciókat, és minden intézkedést megtesznek azok végrehajtása érdekében. A szankcióknak hatékonyaknak, arányosaknak és visszatartó erejűeknek kell lenniük. A Bizottságot értesíteni kell az illegális szállítások megelőzésére és feltárására és az ilyen szállításra vonatkozó szankciókra vonatkozó nemzeti jogszabályokról.
               [...]
               (3)   A hulladékszállítmányok ellenőrzésére különösen az alábbiak szerint kerülhet sor:
               [...]

                        d)

                        a Közösségen belüli szállítás közben.

                  (4)   A szállítások ellenőrzéseinek magukban kell foglalniuk a dokumentumok vizsgálatát, az azonosító ellenőrzését, és adott esetben a hulladék fizikai vizsgálatát.
               [...]”

               11

               Az 1013/2006 rendelet „Bejelentőlap az országhatárokon keresztül történő hulladékszállításhoz” című I A. mellékletének 8. rovata a következőképpen jelenik meg:

               12

               Ezen I A. melléklet 15. és 16. rovata a következőképpen jelenik meg:

               13

               Az 1013/2006 rendelet „Kísérő dokumentum az országhatárokon keresztül történő hulladékszállításhoz” című I A. mellékletének 8. rovata a következőképpen jelenik meg:

               14

               Az 1013/2006 rendelet „Különutasítások a bejelentőlap és a kísérő dokumentum kitöltéséhez” című I C. mellékletének 26. pontja a következőképpen szól:
               „15. rovat (lásd II. melléklet, 1. rész, 8–10. és 14. pont): A 15. rovat (a) sorában a küldő ország, a tranzitországok és a célország [...] nevét kell feltüntetni, vagy az ISO 3166 szabvány szerinti országkódokat [...]. A (b) sorba adott esetben az egyes országok illetékes hatóságának kódszámát kell beírni, a (c) sorban pedig az országba való beléptetés, illetőleg az onnan való kiléptetés helyének jelölésére fel kell tüntetni a határátkelőhely vagy határkikötő nevét és – adott esetben – a vámhivatal kódszámát. A tranzitországok esetében a ki‑ és a beléptetés helyét egyaránt fel kell tüntetni a c) sorban. Ha egy szállítmány több mint három tranzitországon keresztül jut célba, a megfelelő információt csatolni kell. A ki‑ és beléptetési helyek közötti tervezett útvonalat is ismertetni kell a mellékletben, beleértve a lehetséges – akár váratlan körülmények esetén választható – alternatívákat.”

               15

               Az 1013/2006 rendeletnek a bejelentéshez kapcsolódó információkra és dokumentumokra vonatkozó II. melléklete „A bejelentőlapon megadandó, vagy ahhoz csatolandó információ” című 1. részében előírja:
               „[...]

                        13.

                        Tervezett szállítási mód.

                        14.

                        Tervezett útvonal (kilépési és belépési pont minden egyes ország vonatkozásában, beleértve a beléptető és kiléptető vámhivatalokat, és/vagy a Közösségből kiléptető exportvámhivatalt), és a tervezett útszakaszok (a kiléptető és beléptető pontok között), beleértve a lehetséges alternatívákat, előre nem látható körülmények esetére is.

                  [...]”

               16

               Az említett II. mellékletnek „A kísérő dokumentumban megadandó vagy ahhoz csatolandó információ” című 2. része a következőképpen szól:
               „[...]

                        3.

                        A szállítás módja.

                  [...]

                        5.

                        Útvonal (kilépési és belépési pont minden egyes ország vonatkozásában, beleértve a beléptető és kiléptető vámhivatalokat, és/vagy a Közösségből kiléptető exportvámhivatalt), és az útszakaszok (a kiléptető és beléptető pontok között), beleértve a lehetséges alternatívákat, előre nem látható körülmények esetére is.

                  [...]”

         A magyar jog

               17

               A hulladékról szóló 2012. évi CLXXXV. törvény 19. §‑ának (1) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
               „Hulladék Magyarország területére az 1013/2006/EK európai parlamenti és tanácsi rendeletben, valamint az országhatárt átlépő hulladékszállításról szóló kormányrendeletben előírtak szerint hozható be.”

               18

               E törvény 86. §‑ának (1) bekezdése előírja:
               „Az a természetes vagy jogi személy, egyéni vállalkozó, továbbá jogi személyiséggel nem rendelkező szervezet, aki (amely)

                        a)

                        a hulladékgazdálkodással kapcsolatos jogszabály, közvetlenül alkalmazandó uniós jogi aktus vagy hatósági határozat előírásait megsérti,

                        b)

                        hatósági engedélyhez, hozzájáruláshoz, nyilvántartásba vételhez vagy bejelentéshez kötött hulladékgazdálkodási tevékenységet engedély, hozzájárulás, nyilvántartásba vétel vagy bejelentés nélkül, továbbá attól eltérően végez, vagy

                        c)

                        a melléktermék előállításáról vagy képződéséről a környezetvédelmi hatóságot nem vagy nem megfelelően tájékoztatja, hulladékot termékként vagy melléktermékként használ fel, forgalmaz vagy tárol,
                        azt a környezetvédelmi hatóság a hulladékgazdálkodási bírsággal kapcsolatos részletes szabályokról szóló kormányrendelet szerint hulladékgazdálkodási bírság megfizetésére kötelezi.”

               19

               A hulladékgazdálkodási bírság mértékéről, valamint kiszabásának és megállapításának módjáról szóló 271/2001. (XII. 21.) Kormányrendelet (a továbbiakban: kormányrendelet) 1. §‑a az alábbiak szerint rendelkezik:
               „(1)   A bírság mértéke – a 2. § (4)–(8) és a 3. § (4) bekezdésében foglaltak kivételével – az e rendeletben meghatározott alapbírságok és az azt módosító tényezőkhöz hozzárendelt szorzószámok szorzataként, a mellékletben foglaltak szerint számított összeg.
               [...]
               (3)   A hulladékgazdálkodási alapbírság (a továbbiakban: alapbírság) legmagasabb mértéke:
               [...]

                        g)

                        veszélyes hulladék országhatárt átlépő jogellenes szállítása esetén egymillió forint.”

               20

               E kormányrendelet 3. §‑a előírja:
               „(1)   A bírság meghatározása során először az alapbírság összegét kell megállapítani.
               [...]
               (4)   Hulladék országhatárt átlépő jogellenes szállítása (behozatala, kivitele vagy az ország területén való átszállítása) esetén a fizetendő bírság mértékét, az 1. § (3) bekezdése f)–g) pontjaiban meghatározott alapbírság és a hulladék tömegét mutató szám szorzata alapján kell megállapítani. Amennyiben a hulladék tömege pontosan nem határozható meg, a becsléssel meghatározott, tonnában kifejezett tömegtartomány középértékével kell számolni.”

         Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések

               21

               2013. október 21‑én a Total Waste Recycling egyik tehergépjárművét, amely 8380 tonna, az 1013/2006 rendelet IV. mellékletén szereplő „sárgalistás” – vagyis előzetes bejelentési és hozzájárulási eljáráshoz kötött – hulladékot szállított, a Magyarországra való belépésekor ellenőrzés alá vonták a nagylaki határátkelőhelyen.

               22

               Ezen ellenőrzés során megállapították, hogy az említett szállítmányt az 1013/2006 rendelet I A. melléklete szerinti bejelentőlap, az e rendelet I B. melléklete szerinti kísérő dokumentum, illetőleg az említett rendeletben előírt hatósági engedélyek kísérték. Az említett bejelentőlapon és ezen engedélyeken azonban Magyarországra történő pontos belépési pontként Ártánd (Magyarország) határátkelőhely került feltüntetésre, amely megközelítőleg 180 kilométerre északra van Nagylaktól (Magyarország). A Total Waste Recycling ezzel kapcsolatban azt állította, hogy kommunikációs hiba miatt próbált az említett tehergépjármű sofőrje a lakhelyéhez közelebb eső Nagylak határátkelőhelyen belépni Magyarország területére.

               23

               Az OKTVF 2014. február 4‑én kelt határozatával a Total Waste Recyclingot a hulladékról szóló 2012. évi CLXXXV. törvény alapján hulladékgazdálkodási kötelezettség megszegése miatt 8380000 forint (HUF) (hozzávetőleg 26864,26 euró) hulladékgazdálkodási bírság, valamint 256500 HUF (hozzávetőleg 822,158 euró) eljárási költség megfizetésére kötelezte. Határozatát annak megállapításával indokolta, hogy a szóban forgó szállítmány nem az engedélyekben megjelölt határátkelőhelyen lépett be Magyarország területére, és a Total Waste Recycling nem tájékoztatta az illetékes hatóságokat az előre engedélyezett útvonaltól való eltérésről, így a szállítás illegálisnak minősül az 1013/2006 rendelet 2. cikke 35. pontjának d) alpontja értelmében. Az említett hatóság e bírság összegének megállapításakor a kormányrendelet alapján az 1000000 HUF (hozzávetőleg 3205,099 euró) összegű maximális alapbírságot vette alapul, amelyet a szállított hulladék tömegével szorzott meg.

               24

               A Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bírósághoz benyújtott keresetében a Total Waste Recycling az említett határozat hatályon kívül helyezését kéri. Arra hivatkozik, hogy az 1013/2006 rendelet 2. cikke 35. pontjának d) alpontja szerinti „illegális hulladékszállítás” azért nem valósult meg, mert a szállítás e rendelkezés szerinti „módja” (a jelen esetben közút) nem változott, csak a szállítás útvonala. Azt is állítja, hogy e rendelet mellékleteiből kiderül, hogy a „szállítási mód” és az „útvonal” fogalma eltérő: az említett rendelet II. mellékletének 13. pontja a „szállítási módra” vonatkozik, e melléklet 14. pontja pedig az „útvonalra”.

               25

               Az OKTVF az említett kérelem elutasítását kéri. Azt állítja, hogy mivel megváltozott a jelen ügyben tervezett útvonal, a Total Waste Recycling az 1013/2006 rendelet 17. cikkének (1) bekezdése alapján köteles lett volna haladéktalanul értesíteni az illetékes hatóságokat. Úgy ítéli meg, hogy a Total Waste Recyclingnak az említett II. mellékletre alapított érve nem elfogadható, és hogy nem releváns, hogy ez utóbbi az e rendelet I A. mellékletét követő rövidítések és kódok jegyzékére próbál hivatkozni.

               26

               A kérdést előterjesztő bíróság úgy ítéli meg, hogy az 1013/2006 rendelet szövege nem egyértelmű a tekintetben, hogy amennyiben valamely hulladékszállítmány a bejelentőlapon, illetve a hozzájárulásban foglaltaktól eltérő helyen lép be a tranzitországba, ezt a szállítás módjában történő változásnak, vagy a bejelentőlapon fel nem tüntetett módon történő hulladékszállításnak, és ekként e rendelet 2. cikke 35. pontjának d) alpontja szerint „illegális hulladékszállításnak” kell‑e tekinteni, figyelemmel arra is, hogy az említett rendelet 17. cikkének (1) bekezdése szerint a szállítás részletének (ideértve az utat és a tervezett útvonalat) lényeges megváltozásáról a bejelentő köteles az illetékes hatóságokat haladéktalanul értesíteni. Amennyiben e szállítás illegálisnak tekintendő, e bíróság továbbá azt a kérdést teszi fel, hogy a kiszabott bírság az alapügy körülményeire tekintettel arányos‑e.

               27

               E körülmények között a Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság úgy határozott, hogy felfüggeszti az eljárást, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé:

                        „1)

                        Az 1013/2006/EK rendelet 2. cikk[e] 35. [pontjának] d) [al]pontja szerinti, »a bejelentőlapon külön fel nem tüntetett módon« történő hulladékszállítás alatt az 1013/2006[…] rendelet I A. melléklet[e], illetve I B. melléklet[e] szerinti szállítás módjait (közúton, vonaton, tengeren, légi úton, belvízi úton) kell‑e érteni?

                        2)

                        A[z] 1013/2006[...] rendelet 17. cikk[ének] (1) bekezdés[e] szerinti, a jóváhagyott szállítás bármely lényeges részletének és/vagy feltételének megváltozása esetén a hatóság felé történő értesítés elmaradása a[z] 1013/2006[...] [rendelet] 2. cikk[e] 35. [pontjának] d) [al]pontja szerinti »a bejelentőlapon külön fel nem tüntetett módon« történő, és ekként illegális hulladékszállítás megállapíthatóságát eredményezi‑e?

                        3)

                        A[z] 1013/2006[...] rendelet 17. cikk[ének] (1) bekezdés[e] szerinti, a jóváhagyott szállítás bármely lényeges részlet[e] és/vagy feltétel[e] megváltozásának tekintendő‑e, amennyiben a hulladékszállítmány a megjelölt tranzitországba az engedélytől, illetőleg a bejelentőlapon feltüntetettől eltérő, másik határátkelőhelyen keresztül lép be?

                        4)

                        Amennyiben illegális hulladékszállításnak tekintendő az, ha a hulladékszállítmány a tranzitországba az engedélyben, illetőleg a bejelentőlapon feltüntetettől eltérő helyen lép be, arányosnak lehet‑e tekinteni az emiatt kiszabott bírságot, amelynek összege megegyezik azon jogsértés miatt kiszabott bírsággal, mint amilyenne[l] az engedély megszerzésére és előzetes írásos bejelentés megtételére vonatkozó kötelezettséget megszegőt sújtják?”

         Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekről

         Az első, a második és a harmadik kérdésről

               28

               A kérdést előterjesztő bíróság együttesen vizsgálandó első, második és harmadik kérdése lényegében arra irányul, hogy az 1013/2006 rendelet 17. cikkének (1) bekezdését úgy kell‑e értelmezni, hogy az e rendelet IV. mellékletében szereplőhöz hasonló hulladékoknak a tranzitországba a bejelentőlapon feltüntetettől, illetve az illetékes hatóságok által adott hozzájárulással rendelkezőtől eltérő határátkelőhelyen keresztül történő szállítását a hozzájárulással rendelkező szállítás valamely részlete és/vagy feltétele lényeges megváltozásának kell tekinteni e rendelkezés értelmében, és amennyiben igen, azzal a következménnyel jár‑e az illetékes hatóságok e változásról való értesítésének elmaradása, hogy a hulladékszállítás illegális, mivel az említett rendelet 2. cikke 35. pontjának d) alpontja értelmében „a bejelentőlapon külön fel nem tüntetett módon” történik.

               29

               Előzetesen emlékeztetni kell arra, hogy az 1013/2006 rendelet 1. cikkének (1) bekezdéséből és (7) preambulumbekezdéséből az következik, hogy e rendelet olyan módon határozza meg a hulladékszállítással kapcsolatos eljárásokat és ellenőrzési rendszereket, amely számításba veszi a környezet minősége és az emberi egészség megőrzésének, védelmének és javításának szükségességét. Konkrétan, az e rendelet (14) preambulumbekezdésével együttesen értelmezett 3. cikkének (1) bekezdéséből és 4. cikkének (1) bekezdéséből következik, hogy az ártalmatlanításra szánt hulladékok vagy a hasznosításra szánt veszélyes hulladékok egyik tagállamból egy másik tagállamba történő szállítását előzetesen írásban be kell jelenteni az illetékes hatóságoknak, hogy e hatóságok meg tudjanak tenni minden szükséges intézkedést az emberi egészség és környezet védelme érdekében (lásd ebben az értelemben: Ragn‑Sells ítélet, C‑292/12, EU:C:2013:820, 52. pont; Shell Nederland és Belgian Shell ítélet, C‑241/12 és C‑242/12, EU:C:2013:821, 32. pont).

               30

               E bejelentés megtételéhez az 1013/2006 rendelet 4. cikke megköveteli, hogy a bejelentő kitöltse az e rendelet I A. melléklete szerinti bejelentőlapot, és adott esetben az említett rendelet I B. mellékletében szereplő kísérő dokumentumot, e két dokumentumon feltüntetve vagy azokhoz csatolva az ugyanezen rendelet II. mellékletének 1. és 2. részében felsorolt információkat és dokumentumokat. Az 1013/2006 rendelet 9. cikkének értelmében e dokumentumok és az említett hatóságokkal közölt ezen információk összessége alapján adják meg vagy tagadják meg a hozzájárulásukat az említett hatóságok az egyes hulladékszállításokhoz.

               31

               A hozzájárulás megadását követően, és e hozzájárulással rendelkező szállítás bármely részletének és/vagy feltételének megváltozása esetén – ideértve a tervezett mennyiséget, az utat, a tervezett útvonalat, a szállítási időpontot vagy a fuvarozót érintő változásokat is – az 1013/2006 rendelet 17. cikkének (1) bekezdése kötelezi a bejelentőt arra, hogy haladéktalanul értesítse az érintett illetékes hatóságokat és a címzettet, lehetőleg még a szállítmány indítása előtt.

               32

               E tekintetben ki kell emelni, hogy az említett 17. cikk (1) bekezdésének szövegéből egyértelműen következik, hogy a tervezett útvonal megváltozása a „hozzájárulással rendelkező szállítás bármely részlet[e] és/vagy feltétel[e] lényeges megváltozásának” minősül. Az „ideértve [...] a tervezett útvonalat [...] érintő változásokat is” kifejezés használatával ugyanis e rendelkezés arra utal, hogy ilyen jellegű változásoknak minősülhet, ha a szállítás bármely lényegesnek tekintett részlete és/vagy feltétele lényegesen megváltozik.

               33

               Márpedig, amint az 1013/2006 rendelet II. melléklete 1. részének 14. pontjából következik, az „útvonal” a szállítás „kilépési és belépési pont[jainak felel meg] minden egyes ország vonatkozásában”, vagyis – amint azt az említett rendelet I A. mellékletében szereplő „[b]ejelentőlap” 15. rovata pontosítja – a határátkelőhelyeknek.

               34

               E belépési és kilépési pontokat fel kell tüntetni a „Bejelentőlap” 15. rovatában, amint azt az említett dokumentum szövege és az 1013/2006 rendelet I C. mellékletének 26. pontja egyaránt kifejti, amely melléklet külön utasításokat tartalmaz a kérdéses dokumentum kitöltésére vonatkozóan.

               35

               Következésképpen a határátkelőhelynek az alapügyben szereplőhöz hasonló megváltozása az útvonal megváltozásának felel meg, amely az említett rendelet 17. cikkének (1) bekezdése értelmében a hozzájárulással rendelkező szállítás részlet[e] és/vagy feltétel[e] „lényeges megváltozásának” minősül, amelyet közölni kell az illetékes hatóságokkal.

               36

               Amennyiben ilyen módosításra került sor, az 1013/2006 rendelet 17. cikkének (2) bekezdése előírja, hogy főszabály szerint új bejelentést kell tenni. A szállítás illetékes hatóságoknak előzetesen bejelentett és általuk jóváhagyott részletei ugyanis e változást követően már nem felelnek meg a valóságnak, és ennélfogva nem tekinthetők úgy, mint amelyekhez hozzájárulásukat adták.

               37

               E szállítást, amely eltér a benyújtott bejelentőlapon feltüntetettől, „illegálisnak” kell minősíteni, mivel „a bejelentőlapon külön fel nem tüntetett módon” történik e rendelet 2. cikke 35. pontjának d) alpontja értelmében.

               38

               Az 1013/2006 rendelet ezen, szó szerinti és rendszertani elemzését megerősíti annak célkutató értelmezése.

               39

               Ezzel kapcsolatban ugyanis rá kell mutatni, hogy az 1013/2006 rendelet (1) preambulumbekezdése kimondja, hogy e rendelet célja a környezet védelme. Továbbá az említett rendelet (7) preambulumbekezdése szerint fontos, hogy a hulladékszállítás felügyeletének és ellenőrzésének megszervezésére és szabályozására olyan módon kerüljön sor, amely számításba veszi a környezet minősége és az emberi egészség megőrzésének, védelmének és javításának szükségességét.

               40

               Ami az alapügyben szereplőkhöz hasonló, az 1013/2006 rendelet IV. mellékletén szereplő „sárgalistás” hulladékok szállítását illeti, e rendelet (14) preambulumbekezdése kifejti, hogy az ilyen szállításokra vonatkozó előzetes írásos hozzájárulással kell biztosítani a legmegfelelőbb felügyeletet és ellenőrzést, továbbá hogy az ilyen eljáráshoz ennek megfelelően előzetes bejelentésre van szükség, amely az illetékes hatóságok számára kellő tájékoztatást biztosít az emberi egészség és a környezet védelméhez szükséges intézkedések meghozatalához, és ahhoz, hogy indokolt kifogással élhessenek az ilyen szállításokkal szemben.

               41

               Az 1013/2006 rendelet I A. mellékletében szereplő bejelentőlapon megkövetelt információk – így a szállítmány határátlépési helye – az illetékes hatóságok feladatainak megfelelő teljesítése érdekében is szükségesek.

               42

               Ezért amennyiben a bejelentőlapon feltüntetett és az említett hatóságok által jóváhagyott határátkelőhely megváltoztatására ez utóbbiak tájékoztatása nélkül, az 1013/2006 rendelet 17. cikkének (1) bekezdését megsértve kerül sor, az említett felügyeleti és ellenőrzési feladatok nem biztosíthatók megfelelő módon e rendelet értelmében.

               43

               Következésképpen az ilyen változást mindenképpen lényegesnek, és ennélfogva a 17. cikk (1) bekezdésének hatálya alá tartozónak kell tekinteni, így tehát „illegális szállításnak” kell minősíteni a tranzitországba történő azon hulladékszállítást, amelyre a bejelentőlapon feltüntetettől eltérő határátkelőhelyen keresztül anélkül kerül sor, hogy arról az illetékes hatóságokat értesítették volna és új bejelentést tettek volna. Az ezzel ellentétes értelmezés megfosztaná hatékony érvényesülésétől az 1013/2006 rendelettel bevezetett ellenőrzési eljárásokat és rendszereket.

               44

               E következtetést nem cáfolhatja meg azon terminológiai probléma, amely a kérdést előterjesztő bíróság által feltett első kérdés tárgya. Az említett kérdéssel ez utóbbi lényegében arra vár választ, hogy „a bejelentőlapon külön fel nem tüntetett módon” kifejezésben, amelyet az „illegális szállításnak” az 1013/2006 rendelet 2. cikke 35. pontjának d) alpontjában szereplő meghatározása tartalmaz, a „módon” fogalom (franciául: „manière”) kizárólag a szállítás módjaira (moyens de transport) vonatkozik‑e (közúton, vonaton, tengeren, légi úton vagy belvízi úton), amint az e rendelet I A. és I B. mellékletében szerepel.

               45

               Azon ok, amiért e kérdést feltették a Bíróságnak, az 1013/2006 rendelet magyar változatával függ össze, amely eltér e rendelet más nyelvi változataitól. Az e rendelet I A. mellékletében szereplő „[b]ejelentőlap” 8. rovata kivételével ugyanis, amely helyesen használja a „szállítási eszköz” szavakat a „moyens de transport” kifejezés fordításaként, ez utóbbi kifejezést az említett rendelet I A. mellékletét követő rövidítések és kódok jegyzékén, valamint az I B. mellékletében (8. rovat és az I B. mellékletet követő rövidítések és kódok jegyzéke), továbbá a II. mellékletében (1. rész, 13. pont, és 2. rész, 3. pont) a „szállítás módjaiként” fordították, a francia „manière” szó magyar megfelelőjét, vagyis a „mód” kifejezést alkalmazva. Ez alapján állította a Total Waste Recycling, hogy csak akkor van szó az 1013/2006 rendelet 2. cikke 35. pontjának d) alpontja értelmében vett „illegális szállításról”, amennyiben az igénybe vett szállítási eszköz eltér a bejelentőlapon feltüntetettől.

               46

               A Bíróság állandó ítélkezési gyakorlata szerint egy uniós jogi rendelkezés valamely nyelvi változatának megfogalmazása nem szolgálhat e rendelkezés értelmezésének kizárólagos alapjául, illetve e tekintetben nem élvezhet elsőbbséget más nyelvi változatokkal szemben. Az uniós jog rendelkezéseit ugyanis egységesen kell értelmezni és alkalmazni az Európai Unió valamennyi nyelvén készült változatok figyelembevételével. Az uniós szövegek egyes nyelvi változatai közötti eltérés esetén a szóban forgó rendelkezést azon szabályozás általános rendszerére és céljára tekintettel kell értelmezni, amelynek az a részét képezi (lásd különösen: Léger‑ítélet, C‑528/13, EU:C:2015:288, 35. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).

               47

               Márpedig, amint azt a Bíróság az 1013/2006 rendelet általános rendszerét és célját illetően a jelen ítélet 33–43. pontjában kifejtette, ahhoz, hogy a hulladékszállítás terén illetékes hatóságok a felügyeleti és ellenőrzési feladataik körében az emberi egészség és a környezet védelméhez szükséges minden intézkedést meghozhassanak, e hatóságokat kellően tájékoztatni kell, és e tekintetben nélkülözhetetlen, hogy ne csak az igénybe vett szállítási eszközre vonatkozó információkkal rendelkezzenek, hanem az e rendelet I A. mellékletében szereplő bejelentőlapon megkövetelt információkkal is.

               48

               Ebből következik, hogy az 1013/2006 rendelet általános rendszere és célja azon értelmezés elfogadásához vezet, mely szerint az e rendelet 2. cikke 35. pontjának d) alpontjában szerelő „mód” kifejezés nem értelmezhető úgy, hogy az kizárólag a „szállítási eszközt” jelenti, hanem éppen ellenkezőleg, tágan kell azt értelmezni, amely kiterjed a szállítás körülményeire vagy részleteire, amelyek magukban foglalják e szállítás útvonalát is.

               49

               A fenti megfontolásokra tekintettel az első, a második és a harmadik kérdésre azt a választ kell adni, hogy az 1013/2006 rendelet 17. cikkének (1) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy az e rendelet IV. mellékletében szereplőhöz hasonló hulladékoknak a tranzitországba a bejelentőlapon feltüntetettől, illetve az illetékes hatóságok által adott hozzájárulással rendelkezőtől eltérő határátkelőhelyen keresztül történő szállítását a hozzájárulással rendelkező szállítás valamely részlete és/vagy feltétele lényeges megváltozásának kell tekinteni, így tehát az illetékes hatóságok e változásról való értesítésének elmaradása azzal a következménnyel jár, hogy a hulladékszállítás illegális, mivel az említett rendelet 2. cikke 35. pontjának d) alpontja értelmében „a bejelentőlapon külön fel nem tüntetett módon” történik.

         A negyedik kérdésről

               50

               A kérdést előterjesztő bíróság negyedik kérdése lényegében arra irányul, hogy az 1013/2006 rendelet 50. cikkének (1) bekezdését, amely szerint a tagállamok által az e rendeletben szereplő rendelkezések megsértése esetén alkalmazott szankcióknak arányosnak kell lenniük, úgy kell‑e értelmezni, hogy azzal ellentétes az említett rendelet IV. mellékletében szereplőhöz hasonló hulladékoknak a tranzitországba az illetékes hatóságok által jóváhagyott bejelentőlapon feltüntetettől eltérő határátkelőhelyen keresztül történő szállítására kiszabott bírság, amennyiben e bírság összege megegyezik az azon jogsértés miatt kiszabott bírság összegével, mint amilyennel a hozzájárulás megszerzésére és előzetes írásos bejelentés megtételére vonatkozó kötelezettséget megszegőt sújtják.

               51

               E tekintetben rá kell mutatni, hogy az 1013/2006 rendelet 50. cikkének (1) bekezdése arra kötelezi a tagállamokat, hogy „megállapít[s]ák az e rendelet megszegése esetén alkalmazandó szankciókat [...]. A szankcióknak hatékonyaknak, arányosaknak és visszatartó erejűeknek kell lenniük”. Meg kell állapítani, hogy az említett rendelet nem tartalmaz pontosabb szabályokat az említett nemzeti szankciók megállapítására vonatkozóan, és különösen nem határoz meg semmilyen kifejezett szempontot az ilyen szankciók arányos jellegének mérlegeléséhez.

               52

               Márpedig az állandó ítélkezési gyakorlat értelmében az e szabályozással bevezetett rendszerben előírt feltételek teljesítésének elmulasztása esetén alkalmazandó szankciókra vonatkozó uniós jogszabályok összehangolásának hiányában a tagállamok hatáskörébe tartozik a számukra megfelelőnek tűnő szankciók megválasztása. E hatáskörüket azonban az uniós jog és e jog általános elveinek tiszteletben tartásával, ennélfogva az arányosság elvére figyelemmel kell gyakorolniuk (lásd különösen: Urbán‑ítélet, C‑210/10, EU:C:2012:64, 23. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).

               53

               E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy annak megítélése során, hogy a szóban forgó szankció megfelel‑e az arányosság elvének, figyelembe kell venni különösen az e szankció által büntetendő jogsértés jellegét és súlyát, valamint a szankció összege meghatározásának módjait (lásd különösen: Rodopi‑M 91 ítélet, C‑259/12, EU:C:2013:414, 38. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat). Az arányosság elve a bírság kiszabása során figyelembe vehető tényezők megítélése tekintetében is köti tehát a tagállamokat (Urbán‑ítélet, C‑210/10, EU:C:2012:64, 54. pont).

               54

               Végeredményben azonban a nemzeti bíróság feladata, hogy az előtte folyamatban lévő ügy valamennyi ténybeli és jogi körülményét figyelembe véve értékelje, hogy a szankció összege nem lép‑e túl azon, ami az alapeljárásban szóban forgó jogszabály által elérni kívánt célok megvalósításához szükséges. Az arányosság elvének konkrét alkalmazását illetően a kérdést előterjesztő bíróság feladata ugyanis annak megítélése, hogy a nemzeti intézkedések összeegyeztethetők‑e az uniós joggal, mivel a Bíróság csak arra rendelkezik hatáskörrel, hogy megadja az uniós jog értelmezésével kapcsolatos valamennyi olyan információt, amelynek alapján a nemzeti bíróság az összeegyeztethetőség kérdését el tudja bírálni (lásd ebben az értelemben különösen: Profaktor Kulesza Frankowski, Jóźwiak, Orłowski‑ítélet, C‑188/09, EU:C:2010:454, 30. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).

               55

               Ami az 1013/2006 rendelet – amelynek célja a környezet és az emberi egészség védelme magas szintjének biztosítása – rendelkezéseinek megsértése esetén alkalmazott szankciókat illeti, a nemzeti bíróság az ilyen szankció arányosságának ellenőrzése keretében különösen köteles figyelembe venni az e jogsértés következtében a környezet és az emberi egészség védelme területén esetlegesen felmerülő kockázatokat.

               56

               Így meg kell jegyezni, hogy az említett rendelet IV. mellékletében szereplőhöz hasonló hulladékoknak a tranzitországba az illetékes hatóságok által jóváhagyott bejelentőlapon feltüntetettől eltérő határátkelőhelyen keresztül történő szállítására kiszabott olyan bírság, amelynek alapösszege megegyezik azon jogsértés miatt kiszabott bírsággal, mint amilyennel a hozzájárulás megszerzésére és előzetes írásos bejelentés megtételére vonatkozó kötelezettséget megszegőt sújtják, csak akkor tekinthető arányosnak, ha az elkövetett jogsértés körülményei alapján megállapítható, hogy azzal megegyező súlyú jogsértésről van szó.

               57

               A fenti megfontolásokra tekintettel a negyedik kérdésre azt a választ kell adni, hogy az 1013/2006 rendelet 50. cikkének (1) bekezdését, amely szerint a tagállamok által az e rendeletben szereplő rendelkezések megsértése esetén alkalmazott szankcióknak arányosnak kell lenniük, úgy kell értelmezni, hogy az említett rendelet IV. mellékletében szereplőhöz hasonló hulladékoknak a tranzitországba az illetékes hatóságok által jóváhagyott bejelentőlapon feltüntetettől eltérő határátkelőhelyen keresztül történő szállítására kiszabott bírság, amelynek alapösszege megegyezik az azon jogsértés miatt kiszabott bírsággal, mint amilyennel a hozzájárulás megszerzésére és előzetes írásos bejelentés megtételére vonatkozó kötelezettséget megszegőt sújtják, csak akkor tekinthető arányosnak, ha az elkövetett jogsértés körülményei alapján megállapítható, hogy azzal megegyező súlyú jogsértésről van szó. A nemzeti bíróság feladata, hogy az előtte folyamatban lévő ügy valamennyi ténybeli és jogi körülményét, különösen az e jogsértés következtében a környezet és az emberi egészség védelme területén esetlegesen felmerülő kockázatokat figyelembe véve értékelje, hogy a szankció összege nem lép‑e túl azon, ami a környezet és az emberi egészség védelme magas szintjének biztosítására irányuló célok megvalósításához szükséges.

         A költségekről

               58

               Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.

               A fenti indokok alapján a Bíróság (hetedik tanács) a következőképpen határozott:

                           1)

                           A 2008. július 15‑i 669/2008/EK bizottsági rendelettel módosított, a hulladékszállításról szóló, 2006. június 14‑i 1013/2006/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet 17. cikkének (1) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy az e rendelet IV. mellékletében szereplőhöz hasonló hulladékoknak a tranzitországba a bejelentőlapon feltüntetettől, illetve az illetékes hatóságok által adott hozzájárulással rendelkezőtől eltérő határátkelőhelyen keresztül történő szállítását a hozzájárulással rendelkező szállítás valamely részlete és/vagy feltétele lényeges megváltozásának kell tekinteni, így tehát az illetékes hatóságok e változásról való értesítésének elmaradása azzal a következménnyel jár, hogy a hulladékszállítás illegális, mivel az említett rendelet 2. cikke 35. pontjának d) alpontja értelmében „a bejelentőlapon külön fel nem tüntetett módon” történik.

                           2)

                           A 669/2008/EK rendelettel módosított 1013/2006 rendelet 50. cikkének (1) bekezdését, amely szerint a tagállamok által az e rendeletben szereplő rendelkezések megsértése esetén alkalmazott szankcióknak arányosnak kell lenniük, úgy kell értelmezni, hogy az említett rendelet IV. mellékletében szereplőhöz hasonló hulladékoknak a tranzitországba az illetékes hatóságok által jóváhagyott bejelentőlapon feltüntetettől eltérő határátkelőhelyen keresztül történő szállítására kiszabott bírság, amelynek alapösszege megegyezik az azon jogsértés miatt kiszabott bírsággal, mint amilyennel a hozzájárulás megszerzésére és előzetes írásos bejelentés megtételére vonatkozó kötelezettséget megszegőt sújtják, csak akkor tekinthető arányosnak, ha az elkövetett jogsértés körülményei alapján megállapítható, hogy azzal megegyező súlyú jogsértésről van szó. A nemzeti bíróság feladata, hogy az előtte folyamatban lévő ügy valamennyi ténybeli és jogi körülményét, különösen az e jogsértés következtében a környezet és az emberi egészség védelme területén esetlegesen felmerülő kockázatokat figyelembe véve értékelje, hogy a szankció összege nem lép‑e túl azon, ami a környezet és az emberi egészség védelme magas szintjének biztosítására irányuló célok megvalósításához szükséges.

                     Aláírások

            (
            *1
         )	Az eljárás nyelve: magyar.


A Bíróság (második tanács) július 14.-i ítélete: 1983. # Armelle Detti kontra az Európai Közösségek Bírósága. # Tisztviselő. # 144/82. sz. ügy


title: A Bíróság (második tanács) 2006. szeptember 14-i ítélete. # Az Európai Közösségek Bizottsága kontra Maria Dolores Fernández Gómez. # Fellebbezés - Ideiglenes alkalmazott - Az Európai Közösségek egyéb alkalmazottainak alkalmazási feltételei 2. cikkének a) pontja - Kirendelt nemzeti szakértőként a Bizottságnál eltöltött idő - Megsemmisítés iránti kérelem - Elfogadhatóság - A személyzeti szabályzat 90. cikkének (1) bekezdése szerinti kérelem - Fogalom - Sérelmet okozó aktus. # C-417/05 P. sz. ügy

text:
      C‑417/05. P. sz. ügy
      Európai Közösségek Bizottsága
      kontra
      Maria Dolores Fernández Gómez
      „Fellebbezés – Ideiglenes alkalmazott – Az Európai Közösségek egyéb alkalmazottainak alkalmazási feltételei 2. cikkének a) pontja – Kirendelt nemzeti szakértőként a Bizottságnál eltöltött idő – Megsemmisítés iránti kérelem – Elfogadhatóság – A személyzeti szabályzat 90. cikkének (1) bekezdése szerinti kérelem – Fogalom – Sérelmet okozó aktus”
      Az ítélet összefoglalása
      1.        Tisztviselők – Kereset – A személyzeti szabályzat 90. cikkének (1) bekezdése szerinti kérelem – Fogalom
      (Tisztviselők személyzeti szabályzata, 90. cikk, (1) bekezdés)
      2.        Tisztviselők – Kereset – Sérelmet okozó aktus – Fogalom
      (Tisztviselők személyzeti szabályzata, 90. cikk, (2) bekezdés)
      1.        Az azon egységvezető által benyújtott ideiglenes alkalmazotti szerződés meghosszabbítása iránti kérelem, akinek az illető
         ideiglenes alkalmazott a beosztottja, a személyzeti szabályzat 90. cikkének (1) bekezdése értelmében nem minősül ezen ideiglenes
         alkalmazott által benyújtott kérelemnek. E rendelkezés egyértelmű megfogalmazásából ugyanis kitűnik, hogy csak az e személyzeti
         szabályzatban meghatározott személyek nyújthatnak be ilyen kérelmet. A Bizottság valamely szervezeti egysége által egy másiknak
         küldött feljegyzés tehát nem tartozik e rendelkezés hatálya alá; az ilyen feljegyzést csak az e rendelkezésben foglalt eljárás
         megkerülésével lehetne az említett rendelkezésben meghatározott kérelemnek tekinteni.

      Nem minősül a személyzeti szabályzat 90. cikkének (1) bekezdése szerinti kérelemnek az ezen ideiglenes alkalmazott által a
         hatáskörrel rendelkező szervezeti egységhez intézett, a szerződésével kapcsolatban adatokat kérő, ám e szervezeti egységet
         döntésre fel nem kérő elektronikus levél sem.

      (vö. 37–39. pont)
      2.        Csak a felperesre kötelező joghatással járó, érdekeinek – jogi helyzete lényeges megváltoztatásával történő – közvetlen és azonnali befolyásolására alkalmas jogi aktusok vagy intézkedések
         minősülnek sérelmet okozónak a személyzeti szabályzat 90. cikkének (2) bekezdése értelmében.

      Nyilvánvalóan nem ilyen a hatáskörrel rendelkező szervezeti egységnek az ideiglenes alkalmazott egységvezetőjét ezen ideiglenes
         alkalmazott szerződése meghosszabbításának lehetetlenségéről tájékoztató, a szerződés kikötéseihez – a személyzeti szabályzatban
         meghatározott személyek számára a joghatások kizárólagos forrásához – képest semmilyen új elemet nem tartalmazó elektronikus
         levele. Az ilyen közlemény tisztán a szerződést megerősítő jogi aktusnak minősül, és nem eredményezi a jogorvoslati határidő
         újbóli megnyitását.

      (vö. 42–46. pont)

      A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (második tanács)
      2006. szeptember 14.(*)

      „Fellebbezés – Ideiglenes alkalmazott – Az Európai Közösségek egyéb alkalmazottainak alkalmazási feltételei 2. cikkének a) pontja – Kirendelt nemzeti szakértőként a Bizottságnál eltöltött idő – Megsemmisítés iránti kérelem – Elfogadhatóság – A személyzeti szabályzat 90. cikkének (1) bekezdése szerinti kérelem – Fogalom – Sérelmet okozó aktus”
      A C‑417/05. P. sz. ügyben,
      az Európai Közösségek Bizottsága (képviselik: D. Martin és L. Lozano Palacios, meghatalmazotti minőségben, kézbesítési cím: Luxembourg),

      fellebbezőnek
      a Bíróság alapokmányának 56. cikke alapján 2005. november 24‑én benyújtott fellebbezése tárgyában,
      a másik fél az eljárásban:
      Maria Dolores Fernández Gómez (képviseli: J. R. Iturriagagoitia abogado),

      alperes az elsőfokú eljárásban,
      A BÍRÓSÁG (második tanács),
      tagjai: C. W. A. Timmermans tanácselnök, R. Schintgen, P. Kūris, G. Arestis (előadó) és J. Klučka bírák,
      főtanácsnok: L. A. Geelhoed,
      hivatalvezető: M. Ferreira főtanácsos,
      tekintettel az írásbeli szakaszra és a 2006. május 17‑i tárgyalásra,
      tekintettel a főtanácsnok meghallgatását követően hozott határozatra, miszerint az ügy elbírálására a főtanácsnok indítványa
         nélkül kerül sor,

      meghozta a következő
      Ítéletet
      1        Fellebbezésében az Európai Közösségek Bizottsága az Elsőfokú Bíróság által a T‑272/03. sz., Fernández Gómez kontra Bizottság
         ügyben 2005. szeptember 13‑án hozott ítélet (az EBHT‑ban nem tették közzé, a továbbiakban: megtámadott ítélet) hatályon kívül
         helyezését kéri, amelyben az Elsőfokú Bíróság egyrészt megsemmisítette a munkaszerződések megkötésére felhatalmazott hatóságnak
         M. D. Fernández Gómez szerződése meghosszabbítását megtagadó 2003. május 12‑i határozatát (a továbbiakban: megtámadott határozat),
         másrészt a Bizottságot a felperes által e határozat miatt elszenvedett kár megtérítéseként részére 50 000 euró megfizetésére,
         valamint a költségek viselésére kötelezte.

       Jogi háttér, a jogvita alapját képező tényállás és az Elsőfokú Bíróság előtti eljárás
      2        Az Európai Közösségek tisztviselőinek személyzeti szabályzatáról, egyéb alkalmazottainak alkalmazási feltételeiről, valamint
         a Bizottság tisztviselőire ideiglenesen alkalmazandó különleges intézkedések bevezetéséről szóló, 1968. február 29‑i 259/68/EGK,
         Euratom, ESZAK tanácsi rendelet (HL L 56., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 1. fejezet, 2. kötet, 5. o.) 2. és 3. cikkének
         2004. április 30‑ig hatályban lévő szövege határozza meg az Európai Közösségek tisztviselőinek személyzeti szabályzatát (a
         továbbiakban: személyzeti szabályzat) és az Európai Közösségek egyéb alkalmazottainak alkalmazási feltételeit (a továbbiakban:
         alkalmazási feltételek).

      3        Az alkalmazási feltételek 2. cikkének a) pontja értelmében ideiglenes alkalmazottnak kell tekinteni „a költségvetés egyes
         intézményekre vonatkozó részéhez mellékelt beosztásjegyzékben felsorolt és a költségvetési hatóságok által ideiglenesnek minősített
         beosztások betöltésére felvett alkalmazottak”‑at.

      4        Az alkalmazási feltételek 8. cikke különösen azt mondja ki, hogy a 2. cikk a) pontjának hatálya alá tartozó ideiglenes alkalmazottak
         határozott vagy határozatlan időre alkalmazhatók, valamint a határozott idejű alkalmazottak szerződése legfeljebb egy alkalommal,
         határozott időre hosszabbítható meg.

      5        1994. október 18‑án a Bizottság elfogadta a Bizottság szervezeti egységei és meghatározott csoportokba tartozó személyi állomány
         közötti kapcsolatokra irányadó helyes hivatali magatartásra vonatkozó szabályzatot (a továbbiakban: helyes hivatali magatartásra
         vonatkozó szabályzat).

      6        E szabályzat alapján az eltérő csoportokba tartozó személyi állomány lehet „a szabályzat hatálya alá nem tartozó személyi
         állomány”, illetve „bizonyos különleges csoportokba tartozó [személyi állomány]”. Az említett szabályzat I. B. pontja értelmében
         a „bizonyos különleges csoportokba tartozó [személyi állomány]” alatt „a személyzeti szabályzat, az alkalmazási feltételek
         vagy a közjog hatálya alá tartozó emberi erőforrást” kell érteni. Ez utóbbi kifejezések felölelik a kisegítő alkalmazottakat,
         a kirendelt nemzeti szakértőket, a személyes okokkal indokolt szabadságon lévő vagy részmunkaidős tisztviselőket és alkalmazottakat,
         az egykori tisztviselőket és ideiglenes alkalmazottakat, valamint a „Közösség egyéb alkalmazottait”.

      7        1996. november 13‑án a Bizottság elfogadta „Az Európai Közösségek egyéb alkalmazottainak alkalmazási feltételei (alkalmazási
         feltételek) 2. cikkének a) pontja alá tartozó ideiglenes alkalmazottakra vonatkozó politikát” (a továbbiakban: a Bizottság
         1996. november 13‑i határozata). E határozat az új irányvonal jegyében az alkalmazási feltételek 2. cikkének a) pontja alá
         tartozó ideiglenes alkalmazottak felvételére, kiválasztására, valamint szerződésük időtartamára, a Bizottságnál betöltött
         egyéb adminisztratív pozíciók, valamint a Bizottsággal kötött szerződések időbeli halmozódásának korlátozására, illetve az
         őket esetleg érdeklő belső és külső versenyvizsgákra vonatkozó „gyakorlati rendelkezéseket” határoz meg.

      8        E határozat 6. pontjának b) és c) alpontja meghatározza a szerződések időtartamát, valamint az alkalmazási feltételek 2. cikkének
         a) pontja alá tartozó azon ideiglenes alkalmazottakra vonatkozó halmozódást megtiltó szabályok részleteit, akiknek 1996. december
         1‑je után szerződést ajánlottak fel (a továbbiakban: halmozódás tilalma). A 6. pont c) alpontja különösen az alábbiakat írja
         elő:

      „A Bizottságnál a nem tisztviselő személyi állomány tagjainak foglalkoztatása nem haladhatja meg a 6 évet. A hat év kiszámításakor
         a 2‑a) vagy 2‑b) pont szerinti ideiglenes alkalmazottként, kisegítő alkalmazottként és a szabályzat hatálya alá nem tartozó
         személyi állomány tagjaként eltöltött időszakokat kell figyelembe venni. […] Az ajánlásokat a főigazgatóságoknak kell megküldeni,
         hogy a felvételre vonatkozó javaslataik során ezt a halmozódási korlátozást alkalmazni tudják.”

      9        1996. november 14‑én a „Személyzeti és Igazgatási” főigazgatóság (a továbbiakban: IX. főigazgatóság) főigazgatója tájékoztató
         levelet küldött az alkalmazottaknak „Az alkalmazási feltételek 2. cikkének a) pontja alá tartozó ideiglenes alkalmazottakra
         vonatkozó új politikáról”. A nem határozatlan idejű alkalmazottak alkalmazását hat évben maximáló halmozódás tilalmával kapcsolatban
         a levélben kifejtette, hogy ezen maximális időtartam kiszámításakor különösen a Bizottságnál „kirendelt nemzeti szakértőként
         vagy a szabályzat hatálya alá nem tartozó egyéb személyi állomány tagjaként eltöltött […] valamennyi időszakot” figyelembe
         kell venni.

      10      M. D. Fernández Gómez három éven keresztül, 1997. december 1‑je és 2000. november 30‑a között dolgozott kirendelt nemzeti
         szakértőként a Bizottságnál. Ezt követően 2000. december 1‑je és 2001. február 15‑e között kisegítő alkalmazottként foglalkoztatták
         két és fél hónapig.

      11      Ezt követően jelentkezett a „Kereskedelemi” főigazgatóságon a 13T/TRADE/2000 álláshirdetésben meghirdetett, négy ideiglenes
         állás betöltésére kiírt állásra. A szerződés időtartamával kapcsolatban az álláshirdetés az alábbiakat tartalmazta:

      „Egy jelölt kinevezésekor […] a Bizottság köteles az 1996. november 13‑i határozatában foglalt, az [alkalmazási feltételek]
         2. cikkének a) pontja alapján kötött szerződések időtartamát maximum három évre korlátozni, és legfeljebb egy alkalommal,
         egy évre történő meghosszabbításra vonatkozó szabályokat alkalmazni.”

      12      M. D. Fernández Gómez – miután jelentkezését elfogadták – a Bizottsággal az alkalmazási feltételek 2. cikkének a) pontja szerinti
         ideiglenes alkalmazotti szerződést kötött. E szerződés, amely 2001. január 17‑i keltezésű, 2001. február 16‑án lépett hatályba.
         Az említett szerződés 4. cikke értelmében annak időtartama két év, kilenc és fél hónap, vagyis 2003. november 30‑án szűnik
         meg.

      13      E szerződésről a fellebbezési eljárásban ellenérdekű felet egy 2001. január 19‑én kelt levélben tájékoztatták, amelyben a
         Bizottság illetékes szervezeti egysége felhívta M. D. Fernández Gómez figyelmét arra, hogy „a szerződést két év kilenc és
         fél hónap időtartamra kötötték, és az a Bizottságnak az egyes szerződéstípusok maximális időtartamát megállapító 1996. november
         13‑i határozata értelmében nem hosszabbítható meg”.

      14      2003. február 13‑án M. D. Fernández Gómez elektronikus levelet küldött a IX. főigazgatóság egy alkalmazottjának, Daum asszonynak.
         E levél, amelynek tárgya „Kérdések a kirendelt nemzeti szakértők kirendelésével kapcsolatban”, az alábbiakat tartalmazta:

      „[…]      szíves tájékoztatását szeretném kérni az alábbiakról:
      –        a »halmozódás tilalma« (a Bizottság 1996. november 13‑i határozata) alkalmazható‑e a kirendelt nemzeti szakértők kirendeléseire,
         amelyek 2002. január 5‑e előtt kezdődtek, és ezen időpont előtt be is fejeződtek? Amennyiben igen:

      –        mely időponttól alkalmazandó, illetve
      –        mi az oka annak, hogy e korlátozás nem szerepel a Bizottság 2001. február 9‑i határozatában (amely a kirendelt nemzeti szakértők
         alkalmazási feltételeit szabályozza), és mi az oka annak, hogy az 1996. november 13‑i határozat nem említi a kirendelt nemzeti
         szakértők kirendelésben eltöltött időszakait?

      […]”
      15      A IX. főigazgatóságnak küldött 2003. április 3‑i feljegyzésében az M. D. Fernández Gómezt foglalkoztató egység vezetője elsősorban
         az ő ideiglenes alkalmazotti szerződésének összesen négy év időtartamúra történő meghosszabbítását kérte, amely álláspontja
         szerint e szerződés maximális lehetséges időtartama. E meghosszabbítás iránti kérelem egyebekben tartalmazta azokat az okokat
         is, amiért az érintett személynek az egységnél történő megtartása „különösen kívánatos”. Egyebekben az említett feljegyzés
         kifejtette, hogy a Bizottság 1996. november 13‑i határozata nem írja elő, hogy a kirendelt nemzeti szakértőként történő kirendelés
         időszakát a halmozódás tilalmában előírt hat év kiszámítása szempontjából figyelembe kellene venni. Ugyanezen feljegyzés azt
         is megemlítette, hogy a kirendelt nemzeti szakértőket a helyes hivatali magatartásra vonatkozó szabályzat nem „a szabályzat
         hatálya alá nem tartozó alkalmazottként” említi.

      16      2003. május 12‑én a IX. főigazgatóság elektronikus levelet küldött az M. D. Fernández Gómez egységénél dolgozó egyik alkalmazottnak.
         E levél a következőket tartalmazta:

      „[Megkértek, hogy] válaszoljak két, a 2. cikk a) pontja alá tartozó [ideiglenes alkalmazott], M. D. Fernández Gómez […] 2003.
         április 3‑i feljegyzésben kért meghosszabbításával kapcsolatos üzenetre.

      M. D. Fernández Gómez közvetlenül Daum asszonyhoz intézte a kirendelt nemzeti szakértők vonatkozásában a halmozódás tilalmában
         figyelembe veendő időtartammal kapcsolatos kérdését, amelyre azt a választ kapta, hogy az állandó gyakorlat értelmében a kirendelt
         nemzeti szakértők ezen időszakát „a szabályzat hatálya alá nem tartozó alkalmazottak” időszakaként veszik figyelembe. […]

      Az alábbiakban megerősítem, hogy e két ideiglenes alkalmazott esetén – mint az ilyen helyzetben levő valamennyi más személy
         esetén – nincs mód a kirendelt nemzeti szakértőként eltöltött időszak figyelmen kívül hagyására, sem szerződésük megszűnésének
         felülvizsgálatára.

      […]”
      17      E levelet elektronikus levélként 2003. június 18‑án küldték meg M. D. Fernández Gómeznek.

      18      2003. július 11‑én M. D. Fernández Gómez a személyzeti szabályzat 90. cikkének (2) bekezdése alapján panaszt nyújtott be,
         amelyet a Bizottság 2003. október 29‑i határozatában elutasított.

      19      Az Elsőfokú Bíróság Hivatalához 2003. augusztus 4‑én benyújtott keresetlevelében M. D. Fernández Gómez időközben keresetet
         terjesztett elő, amelyben a megtámadott határozat megsemmisítését, másrészt az elszenvedett kárért a Bizottság 101 328,60
         euró késedelmi kamattal növelt összeg megfizetésére történő kötelezését kérte.

      20      Az Elsőfokú Bíróság Hivatalához ugyanazon a napon benyújtott külön beadványban M. D. Fernández Gómez kérelmet terjesztett
         elő a megtámadott határozat végrehajtásának felfüggesztése iránt.

      21      Az Elsőfokú Bíróság elnöke a T‑272/03. R. sz., Fernández Gómez kontra Bizottság ügyben 2003. szeptember 16‑án hozott végzésével
         (EBHT KSZ I‑A‑197. és II‑979. o.) e kérelmet ‑ a költségek kérdésében történő későbbi határozathozatal lehetőségének fenntartásával ‑
         elutasította.

      22      2004. január 29‑én nyilvántartásba vett iratban a Bizottság az Elsőfokú Bíróság eljárási szabályzata 114. cikkének (1) bekezdése
         alapján elfogadhatatlansági kifogást terjesztett elő.

      23      2004. április 30‑i határozatával az Elsőfokú Bíróság az elfogadhatatlansági kifogásnak az érdemi ügyhöz történő egyesítéséről
         rendelkezett.

      24      Megtámadott ítéletében az Elsőfokú Bíróság – miután a keresetet elfogadhatónak nyilvánította – megsemmisítette a megtámadott
         határozatot, és a Bizottságot az elszenvedett kár megtérítéseként 50 000 euró megfizetésére kötelezte M. D. Fernández Gómez
         részére.

       A felek kérelmei
      25      A fellebbezésében a Bizottság azt kéri, hogy a Bíróság:

      –        helyezze hatályon kívül a megtámadott ítéletet;
      –        a jogvita kapcsán hozott határozat keretében adjon helyt az általa az Elsőfokú Bíróság előtti eljárásban előadott kérelmeknek,
         és ennélfogva utasítsa el a T‑273/03. sz. ügyben benyújtott keresetet;

      –        másodlagos kérelmében azt kéri, hogy utalja vissza az ügyet az Elsőfokú Bírósághoz;
      –        kötelezze M. D. Fernández Gómezt az eljárás költségeinek viselésére, ideértve az Elsőfokú Bíróság előtt folyamatban volt eljárás
         során felmerült saját költségeit is.

      26      A fellebbezési eljárásban ellenérdekű fél azt kéri, hogy a Bíróság:

      –        a fellebbezést teljes egészében utasítsa el;
      –        a Bizottságot kötelezze az Elsőfokú Bíróság előtti eljárás költségeinek és a Bíróság előtti fellebbezés költségeinek viselésére.
      27      A Bíróság Hivatalához 2006. február 23‑án érkezett levelében a Bizottság a Bíróság eljárási szabályzata 117. cikkének megfelelően
         válasz benyújtására kért engedélyt. 2006. március 8‑án hozott határozatában a Bíróság elnöke elutasította a kérelmet.

       A fellebbezésről
      28      Fellebbezésének alátámasztására a Bizottság három jogalapot hoz fel. Az elsőt abban jelöli meg, hogy az Elsőfokú Bíróság tévesen
         alkalmazta a jogot a tekintetben, hogy a keresetet elfogadhatónak minősítette. A második jogalap az alkalmazási feltételek
         8. cikkére és a halmozódás tilalmára vonatkozó téves jogalkalmazás. A harmadik jogalap a fellebbezési eljárásban ellenérdekű
         fél által elszenvedett állítólagos kár összegének meghatározásával és megállapításával kapcsolatos téves jogalkalmazás.

       Az első jogalapról
      29      Az Elsőfokú Bíróság elsőként a megtámadott ítélet 37. pontjában megállapította, hogy az adminisztráció által M. D. Fernández
         Gómez szerződésének meghosszabbításával kapcsolatos, az egységvezető által 2003. április 3‑án benyújtott kérelemre adott választ
         a megtámadott határozat – vagyis a 2003. május 12‑i elektronikus levél – tartalmazta.

      30      Ugyanezen ítélet 38. pontja értelmében a megtámadott határozat e kérelmet azért utasítja el, mert a halmozódás tilalmának
         alkalmazása során be kell számítani a fellebbezési eljárásban ellenérdekű fél által a Bizottság egy szervezeti egységénél
         kirendelt nemzeti szakértőként eltöltött három évet, amely időszak hozzáadódik egyrészt ahhoz a két és fél hónaphoz, amelyet
         ott kisegítő alkalmazottként töltött el, másrészt ahhoz a két év, kilenc és fél hónaphoz, amelyet ott ideiglenes alkalmazottként
         töltött el, amely időszakok együttesen kitöltik a halmozódás tilalmában foglalt maximum hatéves időszakot.

      31      Ezt követően a Bizottság által előadott elfogadhatatlanságra – amelynek értelmében a megtámadott határozat csak a fellebbezési
         eljárásban ellenérdekű félnek ideiglenes alkalmazotti szerződése tartalmát erősíti meg – válaszként az Elsőfokú Bíróság a
         megtámadott ítélet 43. pontjában úgy vélte, hogy a megtámadott határozatnak a szerződéssel és a 2001. január 19‑i, e szerződést
         megküldő levéllel való összevetése alapján megállapítható, hogy az említett határozat egy új elemet tartalmaz, mivel – arra
         hivatkozva, hogy a halmozódás tilalmának alkalmazása során figyelembe kell venni a kirendelt nemzeti szakértőként a Bizottság
         valamely szervezeti egységénél eltöltött időszakot – a hatályos szabályozás alapján megtagadja az említett szerződés meghosszabbítása
         iránti kérelem teljesítését, ugyanis a korábbi jogi aktusok csak a szerződés időtartamának kérdésében foglaltak állást, anélkül
         hogy annak – megszűnésekor esedékes – meghosszabbításával kapcsolatban nyilatkoztak volna.

      32      Miután az Elsőfokú Bíróság mindezek alapján a megtámadott ítélet 44. pontjában megállapította, hogy a megtámadott határozat
         nem egy korábbi határozatot megerősítő, hanem a fellebbezési eljárásban ellenérdekű félnek sérelmet okozó jogi aktus, végül
         – ugyanezen ítélet 45. és 46. pontjában – megállapította, hogy a személyzeti szabályzat szerinti határidőket tiszteletben
         tartották, így végül az említett ítélet 47. pontjában a keresetet egészében elfogadhatónak nyilvánította.

      33      A Bizottság álláspontja szerint az Elsőfokú Bíróság ezzel több ponton is tévesen alkalmazta a jogot. Ezzel kapcsolatban különösen
         kifejti, hogy a fellebbezési eljárásban ellenérdekű fél nem terjesztette elő a személyzeti szabályzat értelmében vett kérelmet
         ideiglenes alkalmazotti szerződésének meghosszabbítása iránt, amely miatt a kereset már ezen egyetlen okból is elfogadhatatlan.
         A Bizottság hozzáteszi, hogy a megtámadott határozat valójában egy egyszerű tájékoztató levél, amely nem minősül határozatnak,
         tehát nem minősülhet sérelmet okozó jogi aktusnak sem.

      34      Emlékeztetni kell a személyzeti szabályzat 90. cikkének (1) és (2) bekezdésére, amelyek értelmében:

      „(1) Az e személyzeti szabályzat hatálya alá tartozó bármely személy kérelmezheti, hogy a kinevezésre jogosult hatóság határozatot
         hozzon személyével kapcsolatban. A kinevezésre jogosult hatóság a kérelem benyújtásának időpontjától számított négy hónapon
         belül közli az érintett személlyel indokolással ellátott határozatát. Ha e határidő végéig a kérelemre nem érkezik válasz,
         akkor az hallgatólagos elutasító határozatnak tekintendő, amellyel szemben a (2) bekezdés rendelkezéseinek megfelelően panasszal
         lehet élni.

      (2) Az e személyzeti szabályzat hatálya alá tartozó bármely személy panaszt nyújthat be a kinevezésre jogosult hatósághoz
         az őt hátrányosan érintő intézkedés ellen; ez arra az esetre is vonatkozik, amikor az említett hatóság határozatot hozott,
         és arra az esetre is, amikor az elmulasztotta a személyzeti szabályzatban előírt intézkedés elfogadását […]

      […]”
      35      Meg kell állapítani, hogy a személyzeti szabályzat 90. cikkének (1) bekezdéséből az következik, hogy a kinevezésre jogosult
         hatósághoz csak a személyzeti szabályzatban meghatározott személy nyújthat be kérelmet.

      36      A fellebbezési eljárásban ellenérdekű fél ideiglenes alkalmazottként a személyzeti szabályzat 90. cikkének (1) bekezdésében
         említett személyek körébe tartozik, tehát mint ilyen, benyújthat az e rendelkezésben foglaltak szerinti kérelmet. Ezt követően
         azt kell megvizsgálni, hogy ténylegesen benyújtott‑e ilyen kérelmet.

      37      Mint az a Bíróság előtti iratokból is következik, a fellebbezési eljárásban ellenérdekű fél 2003. február 13‑án a jelen ítélet
         14. pontjában idézett elektronikus levélben szerződése tárgyában kapcsolatba lépett a IX. főigazgatósággal. A fellebbezési
         eljárásban ellenérdekű fél – anélkül, hogy különösen ragaszkodott volna ahhoz, hogy e levél a személyzeti szabályzat 90. cikkének
         (1) bekezdése szerinti kérelemnek minősüljön – arra hivatkozik, hogy személyes közbenjárását követően egységvezetője révén
         szerződésének meghosszabbítása iránti kérelmet nyújtott be.

      38      Valóban tény, hogy 2003. április 3‑i feljegyzésében az említett egységvezető kérte a fellebbezési eljárásban ellenérdekű fél
         szerződésének meghosszabbítását. Ugyanakkor – mint az a személyzeti szabályzat 90. cikke (1) bekezdésének a jelen ítélet 34. pontjában
         idézett egyértelmű megfogalmazásából következik ‑ csak az említett személyzeti szabályzatban meghatározott személyek nyújthatnak
         be ilyen kérelmet. A Bizottság valamely szervezeti egysége által egy másiknak küldött feljegyzés nem tartozik ugyanakkor e
         rendelkezés hatálya alá. Egyebekben kitűnik, hogy egy ilyen feljegyzést csak az e rendelkezésben foglalt eljárás megkerülésével
         lehetne az említett rendelkezésben meghatározott kérelemnek tekinteni.

      39      Egyebekben a fent említett 2003. február 13‑i elektronikus levélből is következik, hogy a fellebbezési eljárásban ellenérdekű
         fél nem kérte arra a kinevezésre jogosult hatóságot, hogy rá vonatkozó határozatot hozzon. E levélben – amelynek címe „Kérdések
         a kirendelt nemzeti szakértők kirendelésével kapcsolatban” – a fellebbezési eljárásban ellenérdekű fél valójában mindössze
         a halmozódás tilalmának az ő esetére történő alkalmazásával kapcsolatban tett fel kérdéseket.

      40      Mindebből következően a fellebbezési eljárásban ellenérdekű fél semmilyen, a személyzeti szabályzat 90. cikkének (1) bekezdése
         szerinti kérelmet nem nyújtott be.

      41      E körülmények alapján még meg kell vizsgálni, hogy egy ilyen kérelem hiányában a megtámadott határozat sérelmet okozó jogi
         aktusnak minősül‑e, mivel a fellebbezési eljárásban ellenérdekű fél e jogi aktus ellen a személyzeti szabályzat 90. cikkének
         (2) bekezdése értelmében vett panaszt nyújtott be.

      42      Ezzel kapcsolatban meg kell jegyezni, hogy csak a felperesre kötelező joghatással járó, érdekeinek – jogi helyzete lényeges
         megváltoztatásával történő – közvetlen és azonnali befolyásolására alkalmas jogi aktusok vagy intézkedések minősülnek sérelmet
         okozónak.

      43      Elsőként meg kell állapítani, hogy a IX. főigazgatóság 2003. május 12‑i elektronikus levele nyilvánvalóan nem minősül ilyen
         jogi aktusnak.

      44      Valójában annak feltételezésekor, hogy a szóban forgó elektronikus levél tartalmaz‑e határozatot, az ítélkezési gyakorlat
         értelmében a személyzeti szabályzatban meghatározott személyek tekintetében csak a munkaszerződésben foglaltak alapján keletkezhet
         joghatás (lásd e tekintetben a 329/85. sz., Castagnoli kontra Bizottság ügyben 1987. július 9‑én hozott ítélet [EBHT 1987.,
         3281. o.] 10. és 11. pontját és a 95/87. sz., Contini kontra Bizottság ügyben 1988. május 4‑én hozott végzés [EBHT 1988.,
         2537. o.] 8. pontját). Nem vitatott ugyanakkor, hogy a fellebbezési eljárásban ellenérdekű fél – a személyzeti szabályzatban
         előírt határidőn belül – soha nem vitatta szerződésének a 2000. január 19‑i kísérőlevélben foglalt feltételeit.

      45      Mindezek mellett a 2003. május 12‑i levéllel kapcsolatban meg kell állapítani, hogy az az említett feltételekkel kapcsolatban
         semmilyen új elemet nem tartalmaz sem a fellebbezési eljárásban ellenérdekű fél szerződése megszűnésének időpontjára, sem
         az említett szerződés meghosszabbítására vonatkozóan.

      46      Márpedig az a jogi aktus, amely egy korábbi jogi aktushoz képest semmilyen új elemet nem tartalmaz, hanem csak tisztán azt
         megerősítő jogi aktusnak minősül, ezen okból még nem eredményezi a jogorvoslati határidő újbóli megnyitását (lásd a 23/80. sz.,
         Grasselli kontra Bizottság ügyben 1980. december 10‑én hozott ítélet [EBHT 1980., 3709. o.] 18. pontját).

      47      Meg kell tehát állapítani, hogy az Elsőfokú Bíróság azzal, hogy – a megtámadott ítélet 37. pontjában – úgy vélte, hogy a megtámadott
         határozat az M. D. Fernández Gómez szerződésének meghosszabbítására irányuló, egységvezetője által 2003. április 3‑án benyújtott
         kérelemre az adminisztráció által adott válasznak minősül, majd ugyanezen ítélet 44. pontjában kimondta, hogy a megtámadott
         határozat sérelmet okozó jogi aktusnak minősül, és ugyanezen ítélet 47. pontjában a fellebbezési eljárásban ellenérdekű fél
         keresetét elfogadhatónak nyilvánította, megsértette a személyzeti szabályzat 90. és 91. cikkét.

      48      Következésképpen a fellebbezés első jogalapját a Bizottság által felhozott többi jogalap vizsgálata nélkül el kell fogadni,
         és meg kell semmisíteni a megtámadott ítéletet. Ennek következményeként szintén meg kell semmisíteni a megtámadott ítéletet
         annyiban, amennyiben az a Bizottságot az M. D. Fernández Gómez által a megtámadott határozat elfogadása miatt állítólag elszenvedett
         kár megtérítésére kötelezte.

       Az Elsőfokú Bíróság előtti keresetről
      49      A Bíróság alapokmánya 61. cikke első francia bekezdésének második mondata szerint az Elsőfokú Bíróság határozatának hatályon
         kívül helyezése esetén, ha a per állása megengedi, az ügyet maga a Bíróság is érdemben eldöntheti. A jelen esetben ez a helyzet.

      50      A fenti 43–47. pontból következik, hogy a Bizottság által az Elsőfokú Bíróság előtt előadott elfogadhatatlansági kifogásnak
         helyt kell adni. Következésképpen M. D. Fernández Gómez keresetét, mint elfogadhatatlant, el kell utasítani annyiban, amennyiben
         az a megtámadott határozat megsemmisítésére irányul.

      51      Ezzel kapcsolatban emlékeztetni kell arra, hogy egy jogi aktus megsemmisítése iránti kérelem elfogadhatatlansága egyben a
         kártérítési kérelem elfogadhatatlanságát is jelenti, amennyiben – mint nyilvánvalóan a jelen esetben is – e két kérelem között
         szoros kapcsolat áll fenn.

      52      Mindebből következően M. D. Fernández Gómez keresetét, mint elfogadhatatlant, teljes egészében el kell utasítani.

       A költségekről
      53      A Bíróság eljárási szabályzata 122. cikkének első bekezdése szerint, ha a fellebbezés megalapozott, és a Bíróság maga hoz
         a jogvita kapcsán végleges határozatot, a Bíróság határoz a költségekről.

      54      Ugyanezen szabályzat 69. cikke 2. §‑ának első bekezdése értelmében – amely a 118. cikk alapján a fellebbezési eljárásban is
         alkalmazandó – a Bíróság a pervesztes felet kötelezi a költségek viselésére, ha a pernyertes fél ezt kérte.

      55      Ugyanezen szabályzatnak a Közösségek és azok alkalmazottai közötti jogvitákra vonatkozó 70. cikke értelmében – amely az intézmények
         által e szabályzat 118. és 122. cikke alapján benyújtott fellebbezésekre alkalmazandó – az intézmények fő szabály szerint
         maguk viselik saját költségeiket. E feltételek értelmében a felek maguk viselik saját költségeiket.

      A fenti indokok alapján, a Bíróság (második tanács) a következőképpen határozott:
      1)      Az Európai Közösségek Elsőfokú Bíróságának a T‑272/03. sz., Fernández Gómez kontra Bizottság ügyben 2005. szeptember 13‑án
            hozott ítéletét hatályon kívül helyezi.
      2)      M. D. Fernández Gómez által az Európai Közösségek Elsőfokú Bíróságához benyújtott, a munkaszerződések megkötésére felhatalmazott
            hatóságnak M. D. Fernández Gómez szerződése meghosszabbítását megtagadó 2003. május 12‑i határozatának megsemmisítésére és
            e határozat miatt állítólag elszenvedett kár megtérítésére irányuló keresetet, mint elfogadhatatlant, elutasítja.
      3)      A felek maguk viselik mind az elsőfokú, mind a fellebbezési eljárás során felmerült saját költségeiket.
      Aláírások
      * Az eljárás nyelve: francia.


A Törvényszék (első tanács) 2013. szeptember 16-i ítélete. # Knut IP Management Ltd kontra Belső Piaci Harmonizációs Hivatal (védjegyek és formatervezési minták) (OHIM). # T-250/10. sz. ügy


A Bíróság (első tanács) 1978. március 16-i ítélete. # Bernhard Diether Ritter von Wüllerstorff und Urbair kontra az Európai Közösségek Bizottsága. # 7/77. sz. ügy


title: A Törvényszék (nyolcadik tanács) 2010. május 19-i ítélete.#Wieland-Werke AG, Buntmetall Amstetten GmbH és Austria Buntmetall AG kontra Európai Bizottság.#Verseny - Kartellek - A rézből készült vízvezetékcsövek ágazata - Az EK 81. cikk megsértését megállapító határozat - Folyamatos és több elemből álló jogsértés - A büntetések törvényességének elve - A ne bis in idem elve - Bírságok- A piacra gyakorolt tényleges hatás - Az érintett piac mérete - A jogsértés időtartama - Enyhítő körülmények.#T-11/05. sz. ügy.

text:
      A Törvényszék (nyolcadik tanács) 2010. május 19‑i ítélete – Wieland‑Werke és társai kontra Bizottság
      (T‑11/05. sz. ügy)
      „Verseny – Kartellek – A rézből készült vízvezetékcsövek ágazata – Az EK 81. cikk megsértését megállapító határozat – Folyamatos és több elemből álló jogsértés – A büntetések törvényességének elve – A ne bis in idem elve – Bírságok – A piacra gyakorolt tényleges hatás – Az érintett piac mérete – A jogsértés időtartama – Enyhítő körülmények”
      1.                     Közösségi jog – Általános jogelvek – Jogbiztonság – A büntetések törvényessége (vö. 58–63. pont)
      2.                     Verseny – Bírságok – Összeg – Meghatározás – Az 1/2003 rendelet 23. cikkének (2) bekezdése által a Bizottságra ruházott mérlegelési
            jogkör – A büntetések törvényessége elvének megsértése – Hiány (1/2003 tanácsi rendelet, 23. cikk, (2) és (3) bekezdés) (vö. 64–72. pont)
      3.                     Verseny – Közigazgatási eljárás – Jogsértést megállapító bizottsági határozat – Ugyanazon vállalkozás által elkövetett jogsértést
            megállapító korábbi határozat – Különböző, bár szomszédos termékek piacára irányuló jogsértések – A két jogsértés közötti
            feltételesség vagy koordinációs kapcsolatok hiánya – A verseny torzítására irányuló átfogó terv hiánya – A két határozat tárgyát
            képező jogsértések azonosságának hiánya – A „ne bis in idem” elvének megsértése – Hiány (EK 81. cikk) (vö. 81–83., 87. pont)
      4.                     Verseny – Közigazgatási eljárás – A Bizottság hatásköre – Adott eljárás kettéválasztására vonatkozó hatáskör (EK 81. cikk)
            (vö. 101. pont)
      5.                     Verseny – Bírságok – Bírságkiszabási iránymutatás – Különböző rugalmassági tényezőket figyelembe vevő számítási módszer (EK 229. cikk;
            17. tanácsi rendelet, 15. cikk, (2) bekezdés és 1/2003 tanácsi rendelet, 23. cikk, (2) bekezdés; 98/C 9/03 bizottsági közlemény)
            (vö. 108–112. pont)
      6.                     Verseny – Bírságok – Összeg – Meghatározás – Elrettentő jelleg – Értékelés – Az egyszerre több jogsértésben is részt vevő
            vállalkozás enyhébb szankcionálására vonatkozó kötelezettség – Hiány (17. tanácsi rendelet, 15. cikk és 1/2003 tanácsi rendelet,
            23. cikk) (vö. 114., 115. pont)
      7.                     Verseny – Közigazgatási eljárás – Kifogásközlés – Szükséges tartalom (17. tanácsi rendelet és 1/2003 tanácsi rendelet) (vö. 129–131. pont)
      8.                     Verseny – Bírságok – Összeg – Meghatározás – Szempontok – A jogsértés súlya – Horizontális árkartell – A piac felosztása –
            Nagyon súlyos jogsértés (EK 81. cikk, (1) bekezdés; 17. tanácsi rendelet, 15. cikk és 1/2003 tanácsi rendelet, 23. cikk) (vö. 138–140. pont)
      9.                     Verseny – Bírságok – Összeg – Meghatározás – Szempontok – A jogsértés súlya – A piacra gyakorolt tényleges hatás figyelembevétele
            (17. tanácsi rendelet, 15. cikk és 1/2003 tanácsi rendelet, 23. cikk; 98/C 9/03 bizottsági közlemény, 1A. pont) (vö. 143–149. pont)
      10.                     Verseny – Bírságok – Összeg – Meghatározás – Szempontok – A jogsértés súlya – Az érintett termékek piacának mérete – Figyelembevétel
            (17. tanácsi rendelet, 15. cikk, (2) bekezdés és 1/2003 tanácsi rendelet, 23. cikk, (2) bekezdés; 98/C 9/03 bizottsági közlemény,
            1A. pont) (vö. 160–163. pont)
      11.                     Verseny – Bírságok – Összeg – Meghatározás – Szempontok – A jogsértés súlya – Az arányosság elvének tiszteletben tartása (17. tanácsi
            rendelet, 15. cikk, (2) bekezdés és 1/2003 tanácsi rendelet, 23. cikk, (2) bekezdés) (vö. 166. pont)
      12.                     Verseny – Bírságok – Bírságot kiszabó határozat – Indokolási kötelezettség – Terjedelem (EK 253. cikk; 17. tanácsi rendelet,
            15. cikk, (2) bekezdés és 1/2003 tanácsi rendelet, 23. cikk, (2) bekezdés) (vö. 177., 179. pont)
      13.                     Verseny – Bírságok – Összeg – Meghatározás – Elrettentő jelleg – A szankcionált vállalkozás méretének és összesített forrásainak
            figyelembevétele (17. tanácsi rendelet, 15. cikk, (2) bekezdés és 1/2003 tanácsi rendelet, 23. cikk, (2) bekezdés; 98/C 9/03
            bizottsági közlemény, 1A. pont) (vö. 189., 190., 192. pont)
      14.                     Verseny – Bírságok – Összeg – Meghatározás – Szempontok – A jogsértés időtartama – Hosszú időtartamú jogsértések – A kiindulási
            összeg évenként 10%‑kal való növelése (17. tanácsi rendelet, 15. cikk, (2) bekezdés és 1/2003 tanácsi rendelet, 23. cikk,
            (2) bekezdés; 98/C 9/03 bizottsági közlemény, 1B. pont) (vö. 203., 205., 206. pont)
      15.                     Verseny – Bírságok – Összeg – Meghatározás – Szempontok – A jogsértés súlya – Enyhítő körülmények (17. tanácsi rendelet, 15. cikk,
            (2) bekezdés és 1/2003 tanácsi rendelet, 23. cikk, (2) bekezdés; 98/C 9/03 bizottsági közlemény) (vö. 227. pont)
      Tárgy

               Elsősorban az [EK] 81. cikk és az EGT‑Megállapodás 53. cikke alkalmazására vonatkozó eljárásban (COMP/E‑1/38.069 – „rézből
                  készült vízvezetékcsövek”‑ügy) 2004. szeptember 3‑án hozott C (2004) 2826 bizottsági határozat megsemmisítése iránti kereset,
                  másodsorban, másodlagosan, az e határozatban a felperesekkel szemben kiszabott bírságok összegének csökkentése, és harmadsorban
                  a Bizottságnak az említett összegek emelésére irányuló viszontkeresete.

            Rendelkező rész
      1)         A Törvényszék a kerestet elutasítja.
      2)         A Törvényszék az Európai Bizottság által benyújtott viszontkeresetet elutasítja.
      3)         A Törvényszék a Wieland‑Werke AG, a Buntmetall Amstetten GmbH és az Austria Buntmetall AG társaságokat kötelezi saját költségeiknek,
         és a Bizottság részéről felmerült költségek 90%‑ának viselésére.

      4)         A Törvényszék a Bizottságot kötelezi saját költségei 10%‑ának viselésére.
      5)         Az Európai Unió Tanácsa maga viseli a saját költségeit.


title: A Közszolgálati Törvényszék (második tanács) 2008. április 24-i ítélete. # Pavlos Longinidis kontra Európai Szakképzés-fejlesztési Központ (Cedefop). # Közszolgálat - Újrabeosztás - Elbocsátás - Indokolás. # F-74/06. sz. ügy

text:
      A KÖZSZOLGÁLATI TÖRVÉNYSZÉK ÍTÉLETE (második tanács)
      2008. április 24.
      F‑74/06. sz. ügy
      Pavlos Longinidis
      kontra
      Európai Szakképzés-fejlesztési Központ
      (Cedefop)
      „Közszolgálat – Ideiglenes alkalmazottak – Újrabeosztás – Fellebbezési bizottság – Összetétel és belső szabályozás – Tisztességtelen magatartás – Elbocsátás – Indokolás – Nyilvánvaló mérlegelési hiba – Hatáskörrel való visszaélés”
      Tárgy: Az EK 236. cikk és az EA 152. cikk alapján benyújtott kereset, amelyben P. Longinidis az Európai Szakképzés-fejlesztési Központ
         (Cedefop) igazgatósága által 2005. november 30‑án hozott, a felperes határozatlan időre szóló ideiglenes alkalmazotti szerződésének
         megszüntetésére vonatkozó határozatának, a Cedefop igazgatóságának 2006. március 10‑i, a felperes fenti határozat végrehajtásának
         felfüggesztése iránti kérelmének elutasításáról szóló határozatának; a Cedefop igazgatóságának 2005. december 9‑i, a felperesnek
         az említett igazgatóságon tanácsosi beosztásba való újrabesorolásáról szóló határozatának; a Cedefop fellebbezési bizottságának
         2006. május 24‑i, a felperes által a fenti elbocsátás és újrabesorolás ellen bejelentett panasz elutasításáról szóló határozatának;
         a Cedefop igazgatóságának 2005. november 11‑i, a fellebbezési bizottság összetételének módosításáról szóló határozatának;
         a Cedefop fellebbezési bizottságának 2005. november 14‑i, eljárási szabályzatának módosításáról szóló határozatának; a Cedefop
         fellebbezési bizottságának 2006. március 10‑i, a felperes utóbbi két határozattal szemben benyújtott panaszát elutasító határozatának;
         a Cedefop igazgatóságának 2006. április 28‑i, a Cedefop igazgatóhelyettesének a felperest érintő igazgatási vizsgálat vezetéséből
         való kizárása iránti felperesi kérelem elutasításáról szóló határozatának és a Cedefop fellebbezési bizottságának 2006. március
         9‑i, A. C., a Cedefop ideiglenes alkalmazottja által benyújtott panasz elbírálásáról szóló határozatának megsemmisítését kéri.

      Határozat: A Közszolgálati Törvényszék a keresetet részben mint elfogadhatatlant, részben mint alaptalant elutasítja. A felek maguk viselik
         saját költségeiket.

      Összefoglaló
      1.      Tisztviselők – Ideiglenes alkalmazottak – Határozatlan időre szóló szerződés megszüntetése – Indokolási kötelezettség – Terjedelem
      (Személyzeti szabályzat, 25. cikk, második bekezdés; az egyéb alkalmazottakra vonatkozó alkalmazási feltételek, 11. cikk és
            47. cikk, c) pont)
      2.      Tisztviselők – Ideiglenes alkalmazottak – Határozatlan időre szóló szerződés megszüntetése – Az adminisztráció mérlegelési
            jogköre
      (Az egyéb alkalmazottakra vonatkozó alkalmazási feltételek, 47. cikk, c) pont és 49. cikk, (1) bekezdés)
      3.      Tisztviselők – A szervezeti egységek szervezése – A személyi állomány beosztása
      (Személyzeti szabályzat, 7. cikk)
      1.      Semmilyen kényszerítő indok alapján nincs lehetőség az ideiglenes alkalmazottaknak – különösen, ha határozatlan időre szóló
         szerződéssel rendelkeznek – az indokolatlan elbocsátás elleni védelemből történő kizárására, vagy – amennyiben szerződésük
         határozott időre szól – a szerződés lejárta előtt történő elbocsátásukra. E tekintetben tehát a megfelelő védelem biztosítása
         céljából lehetővé kell tenni egyrészt, hogy az érdekelt felek megbizonyosodhassanak jogos érdekeik tiszteletben tartásáról
         vagy azok megsértéséről, és mérlegelhessék a jogorvoslat lehetőségét, másrészt hogy a bíróság elláthassa ellenőrző szerepét,
         amelyhez viszont el kell ismerni, hogy az illetékes hatóságot indokolási kötelezettség terheli.

      A határozatlan időre szóló szerződéssel foglalkoztatott alkalmazott elbocsátása esetén különös jelentősége van annak, hogy
         ezen intézkedés indokolása főszabály szerint az említett határozattal azonos szövegben, írásban egyértelműen fel legyen tüntetve.
         Ugyanis kizárólag e jogi aktus – amelynek jogszerűsége az elfogadás időpontjában vizsgálandó – jeleníti meg az intézmény határozatát.
         Ugyanakkor az elbocsátás indokainak előadására vonatkozó kötelezettséget akkor is teljesítettnek lehet tekinteni, ha az érdekeltet
         ezen indokokról a hivatali elöljárójával való megbeszélések során megfelelően tájékoztatták, és ha a munkaszerződés megkötésére
         jogosult hatóság határozatát röviddel az említett megbeszélések után hozták meg. Az említett hatóság adott esetben – az érdekelt
         által benyújtott panaszra adott válaszában – ki is egészítheti ezt az indokolást.

      A munkaszerződés megkötésére jogosult hatóság igen széles mérlegelési jogkörrel rendelkezik az elbocsátások terén, következésképpen
         a közösségi bíróság felülvizsgálata a nyilvánvaló mérlegelési hiba és a hatáskörrel való visszaélés hiányának vizsgálatára
         korlátozódik.

      (lásd a 49., 51. és 84. pontot)
      Hivatkozás:
      az Elsőfokú Bíróság T‑223/99. sz., Dejaiffe kontra OHIM ügyben 2000. december 12‑én hozott ítéletének (EBHT‑KSZ 2000., I‑A‑277. o.
         és II‑1267. o.) 53. pontja; T‑7/01. sz., Pyres kontra Bizottság ügyben 2003. február 6‑án hozott ítéletének (EBHT‑KSZ 2003.,
         I‑A‑37. o. és II‑239. o.) 50. pontja;

      a Közszolgálati Törvényszék F‑1/05. sz., Landgren kontra Európai Képzési Alapítvány ügyben 2006. október 26‑án hozott ítéletének
         (EBHT‑KSZ 2006., I‑A‑1‑123. o. és II‑A‑1‑459. o.), 73–75. és 79. pontja, az ítélettel szemben T‑404/06. P. ügyszám alatt fellebbezés
         van folyamatban az Elsőfokú Bíróság előtt.

      2.      A munkaszerződés megkötésére jogosult hatóság széles mérlegelési jogkörére tekintettel, olyan hiba esetén, amely igazolhatja
         az ideiglenes alkalmazott elbocsátását, az említett hatóságot semmis sem kötelezi arra, hogy vele szemben fegyelmi eljárást
         indítson ahelyett, hogy az egyéb alkalmazottakra vonatkozó alkalmazási feltételek 47. cikkének c) pontjában előírt egyoldalú
         szerződésbontás lehetőségéhez folyamodjon. E hatóság az egyéb alkalmazottakra vonatkozó alkalmazási feltételek 49. cikkének
         (1) bekezdése alapján kizárólag akkor köteles a személyzeti szabályzat IX. mellékletében előírt és analógia útján az ideiglenes
         alkalmazottakra is alkalmazandó fegyelmi eljárás lefolytatására, ha felmondási idő nélkül kívánja elbocsátani a kötelezettségeit
         súlyosan megszegő ideiglenes alkalmazottat. Ráadásul semmi sem akadályozza meg az adminisztrációt abban, hogy akár az ideiglenes
         alkalmazott szerződésének felmondási idővel történő megszüntetése esetén indítson fegyelmi eljárást, ha később úgy tűnik,
         hogy az érdekeltnek felrótt tények kellően súlyosak az ilyen eljárás megindításához.

      (lásd a 115. és 116. pontot)
      3.      A valamely tisztviselőnek megszabott feladatkör módosítása esetében a besorolási fokozat és a munkakör közötti megfelelés
         szabálya nem az érintett jelenlegi és korábbi feladatkörének, hanem jelenlegi feladatköre és a hivatali szervezetbeli besorolási
         fokozata összehasonlítását vonja maga után.

      Ráadásul ahhoz, hogy valamely újrabesorolási intézkedés sértse a besorolási fokozat és a munkakör megfelelésének szabályát,
         nem elégséges az, hogy ezen intézkedés a tisztviselő feladatainak változását vagy akár bármilyen szintű csökkenését vonja
         maga után, hanem az szükséges, hogy az új feladatkör összességében nyilvánvalóan elmaradjon a besorolási fokozatának és munkakörének
         megfelelő feladatkörtől, figyelembe véve annak jellegét, jelentőségét és terjedelmét.

      (lásd a 142. és 143. pontot)
      Hivatkozás:
      a Bíróság 19/87. sz., Hecq kontra Bizottság ügyben 1988. március 23‑án hozott ítéletének (EBHT 1988., 1681. o.) 7. pontja;
      az Elsőfokú Bíróság T‑59/91. és T‑79/91. sz., Eppe kontra Bizottság egyesített ügyekben 1992. július 10‑én hozott ítéletének
         (EBHT 1992., II‑2061. o.) 49. pontja; T‑78/96. és T‑170/96. sz., W kontra Bizottság egyesített ügyekben 1998. május 28‑án
         hozott ítéletének (EBHT‑KSZ 1998., I‑A‑239. o. és II‑745. o.) 104.pontja; T‑51/01. sz., Fronia kontra Bizottság ügyben 2002.
         április 16‑án hozott ítéletének (EBHT‑KSZ 2002., I‑A‑43. o. és II‑187. o.) 53. pontja; T‑325/02. sz., Soubies kontra Bizottság
         2004. szeptember 21‑én hozott ítéletének (EBHT‑KSZ 2004., I‑A‑241. o. és II‑1067. o.) 55. pontja.


A Bíróság 1974. december 3-i ítélete. # Johannes Henricus Maria van Binsbergen kontra Bestuur van de Bedrijfsvereniging voor de Metaalnijverheid. # Előzetes döntéshozatal iránti kérelem: Centrale Raad van Beroep - Hollandia. # 33-74. sz. ügy


A Bíróság (második tanács) március 24.-i ítélete: 1988. # Jean-Pierre Goossens és társai kontra az Európai Közösségek Bizottsága. # Tisztviselők - Belső versenyvizsga. # 228/86. sz. ügy