title: A Közszolgálati Törvényszék (második tanács) 2009. június 4-i ítélete. # Vahan Adjemian és társai (F-134/07) és Colette Renier (F-8/08) kontra az Európai Közösségek Bizottsága. # Közszolgálat - Irányelv 1999/70. # F-134/07. és F-8/08. sz. ügyek

text:
      A KÖZSZOLGÁLATI TÖRVÉNYSZÉK ÍTÉLETE (második tanács)
      2009. június 4.
      F‑134/07. és F‑8/08. sz. egyesített ügyek
      Vahan Adjemian és társai
      kontra
      az Európai Közösségek Bizottsága
      „Közszolgálat – Szerződéses alkalmazottak – A szerződés tartama – Az egyéb alkalmazottakra vonatkozó alkalmazási feltételek 88. cikke – A Bizottság szervezeti egységeinél nem határozatlan időtartamra alkalmazott személyi állomány igénybevételének maximális
         tartamára vonatkozó 2004. április 28‑i bizottsági határozat – 1999/70 irányelv – Az intézményekre való alkalmazhatóság”

      Tárgy: Az EK 236. cikk és az EA 152. cikk alapján benyújtott keresetek, amelyekben V. Adjemian és a Bizottság 180 másik alkalmazottja
         a következőket kérik. A Közszolgálati Törvényszék nyilvánítsa jogellenesnek a Bizottság szervezeti egységeinél nem határozatlan
         időtartamra alkalmazott személyi állomány igénybevételének maximális tartamára vonatkozó határozatait, köztük a 2004. április
         28‑i határozatot, és – amennyiben szükséges – szintén nyilvánítsa jogellenesnek az Európai Közösségek egyéb alkalmazottaira
         vonatkozó alkalmazási feltételek 88. cikkét amiatt, hogy korlátozza a szerződéses alkalmazottak szerződéseinek tartamát. A
         Közszolgálati Törvényszék semmisítse meg a Bizottság 2007. augusztus 22‑i, szeptember 5‑i, október 30‑i és november 28‑i határozatait,
         amelyekben lényegében megtagadja, hogy a felperesekkel határozatlan idejű szerződést kössön, illetve alkalmazásukat határozatlan
         időre meghosszabbítsa. A Közszolgálati Törvényszék – amennyiben szükséges – semmisítse meg a Bizottságnak az egyes felperesek
         alkalmazási feltételeinek meghatározásáról szóló határozatait amiatt, hogy azok határozott időre korlátozzák a felperesek
         alkalmazását vagy annak meghosszabbítását. Az F‑8/08. sz. ügyben C. Reiner azt kéri, hogy a Közszolgálati Törvényszék semmisítse
         meg a Bizottság 2007. április 11‑i határozatát, amely a szerződéses alkalmazotti szerződése tartamát a 2007. április 16‑tól
         2008. december 15‑ig tartó időszakra korlátozza.

      Határozat:      A Közszolgálati Törvényszék az ítélethozatal céljából egyesíti az F‑134/07. sz., Adjemian és társai kontra Bizottság, valamint
         az F‑8/08. sz., Reiner kontra Bizottság ügyet. A Közszolgálati Törvényszék a kereseteket elutasítja. V. Adjemian, E. Adorno
         és A. Baranzini, valamint a 178 másik felperes – akik neve a jelen ítélet I., II. és III. mellékletében szerepel – viselik
         az F‑134/07. sz. ügyben felmerült összes költséget, nevezetesen a saját költségeiket, valamint a Bizottság ebben az ügyben
         felmerült költségeit. C. Reiner viseli az F‑8/08. sz. ügyben felmerült összes költséget, nevezetesen a saját költségeit, valamint
         a Bizottság ebben az ügyben felmerült költségeit. Az Európai Unió Tanácsa, amely a Bizottság kérelmeit támogató beavatkozóként
         lépett fel mindkét ügyben, maga viseli saját költségeit.

      Összefoglaló
      1.      Eljárás – Keresetlevél – Alaki követelmények – A jogvita tárgyának megjelölése – A felhozott jogalapok rövid ismertetése
      (A Bíróság alapokmánya, 21. cikk, első bekezdés, és I. melléklet, 7. cikk, (3) bekezdés; a Közszolgálati Törvényszék eljárási
            szabályzata, 35. cikk, 1. §, e) pont)
      2.      Az intézmények jogi aktusai – Irányelvek – A személyi állományukkal való kapcsolataikra vonatkozó kötelezettségeknek a közösségi
            intézmények tekintetében való közvetlen előírása – Kizártság – Felhívhatóság
      (EK 10. cikk és EK 249. cikk)
      3.      Szociálpolitika – Az ESZSZ, az UNICE és a CEEP által a határozott ideig tartó munkaviszonyról kötött keretmegállapodás – 1999/70
            irányelv – A munkahely stabilitása
      (Alapjogi Charta, 30. cikk; 1999/70 tanácsi irányelv)
      4.      Tisztviselők – Az egyéb alkalmazottakra vonatkozó alkalmazási feltételek – Kisegítő szerződéses alkalmazott
      (Az egyéb alkalmazottakra vonatkozó alkalmazási feltételek, 88. cikk)
      5.      Az intézmények jogi aktusai – Indokolás – Kötelezettség – Terjedelem – A szerződéses alkalmazottak új kategóriájának létrehozása
      (EK 253. cikk; az egyéb alkalmazottakra vonatkozó alkalmazási feltételek, 3a. és 3b. cikk; 723/2004 tanácsi rendelet)
      1.      A Közszolgálati Törvényszék eljárási szabályzata 35. cikke (1) §‑ának e) pontja alapján a keresetlevélnek tartalmaznia kell
         a felhozott jogalapok, valamint ténybeli és jogi érvek ismertetését. Ezeknek kellően egyértelműeknek és pontosaknak kell lenniük
         ahhoz, hogy lehetővé tegyék az alperes számára a védekezése előkészítését, valamint a Közszolgálati Törvényszék számára a
         keresetről való döntést, adott esetben más információk nélkül. A jogbiztonság és a gondos igazságszolgáltatás garantálása
         érdekében a kereset elfogadhatóságához az szükséges, hogy az alapját képező lényeges ténybeli és jogi elemek koherens módon
         és érthetően kiderüljenek magának a keresetlevélnek a szövegéből. Ez annál is inkább így van, mivel a Bíróság alapokmánya
         I. melléklete 7. cikkének (3) bekezdése szerint a Közszolgálati Törvényszék előtti eljárás írásbeli szakasza főszabály szerint
         csak egyszeri beadványváltásból áll, kivéve ha a Közszolgálati Törvényszék másként dönt. A Közszolgálati Törvényszék előtti
         eljárás ez utóbbi sajátossága a magyarázata annak, hogy ellentétben azzal, ami az Elsőfokú Bíróság és a Bíróság előtti eljárást
         a Bíróság alapokmánya 21. cikkének megfelelően jellemzi, a jogalapokat és az érveket a keresetlevélben nem lehet röviden összefoglalva
         ismertetni.

      (lásd a 76. pontot)
      Hivatkozás:
      az Elsőfokú Bíróság T‑85/92. sz., De Hoe kontra Bizottság ügyben 1993. április 28‑án hozott végzésének (EBHT 1993., II‑523. o.)
         20. pontja;

      a Közszolgálati Törvényszék F‑1/08. sz., Nijs kontra Számvevőszék ügyben 2008. június 26‑án hozott végzésének (EBHT‑KSZ 2008.,
         I‑A‑1‑0000. o. és II‑A‑1‑0000. o.) 24. és 25. pontja, a végzéssel szemben T‑376/08. P. ügyszám alatt fellebbezés van folyamatban
         az Elsőfokú Bíróság előtt.

      2.      Az irányelveket, amelyek címzettjei a tagállamok, és nem a Közösség intézményei, nem lehet úgy tekinteni, mint amelyek kötelezettségeket
         állapítanak meg az említett intézményekre a személyi állományukkal való kapcsolataikra vonatkozóan. Mindazonáltal ez önmagában
         nem zárja ki, hogy az intézmények, valamint a tisztviselőik és egyéb alkalmazottaik közötti viszonyokban valamely irányelvre
         hivatkozzanak. Ugyanis az irányelvek rendelkezései először is közvetett módon kötelezőek lehetnek valamely intézményre, ha
         közösségi jogi általános elvet juttatnak kifejezésre, amely elvet az intézménynek alkalmaznia kell. Másodszor az irányelvek
         akkor is kötelezőek lehetnek valamely intézményre, amikor az a szervezeti önállósága keretében és a személyzeti szabályzatban
         előírt korlátok között teljesíteni akar egy irányelvben szereplő különös kötelezettséget, továbbá ha valamely belső alkalmazásra
         szánt általános hatályú aktus maga kifejezetten hivatkozik a közösségi jogalkotó által a szerződések alapján elfogadott intézkedésekre.
         Harmadszor az intézményeknek az őket az EK 10. cikk második bekezdése alapján terhelő együttműködési kötelezettségnek megfelelően
         munkáltatóként figyelembe kell venniük a közösségi szinten elfogadott jogalkotási rendelkezéseket.

      (lásd a 86. és 90–93. pontot)
      Hivatkozás:
      a Bíróság C‑25/02. sz. Rinke‑ügyben 2003. szeptember 9‑én hozott ítéletének (EBHT 2003., I‑8349. o.) 24. és 25–28. pontja;
      az Elsőfokú Bíróság T‑495/04. sz., Belfass kontra Tanács ügyben 2008. május 21‑én hozott ítéletének (EBHT 2008., II‑781. o.)
         43. pontja;

      a Közszolgálati Törvényszék F‑65/07. sz., Aayhan és társai kontra Parlament ügyben 2009. április 30‑án hozott ítéletének (EBHT‑KSZ 2009.,
         I‑A‑1‑0000. o. és II‑A‑1‑0000. o.) 116. és 118. pontja.

      3.      Bár a munkahely stabilitása a munkavállalók védelmének fontos eleme, nem minősül általános jogelvnek, amely alapján megítélhető
         lenne valamely intézmény aktusainak jogszerűsége. Konkrétabban az ESZSZ, az UNICE és a CEEP által a határozott ideig tartó
         munkaviszonyról kötött keretmegállapodásról szóló 1999/70 irányelvből és az említett keretmegállapodásból egyáltalán nem következik,
         hogy a munkahely stabilitása kötelező jogszabályi rangra emelkedett. Egyébiránt az irányelv (6) és (7) preambulumbekezdése,
         csakúgy mint a keretmegállapodás preambulumának első bekezdése és az „Általános szempontok” című részének 5. pontja a rugalmasság
         és a biztonság közötti egyensúly elérésének szükségességét hangsúlyozza. Ezenfelül a keretmegállapodés nem rendelkezik olyan
         általános kötelezettségről, hogy elő kell írni, hogy a határozott idejű szerződések bizonyos számú meghosszabbítását vagy
         munkában töltött meghatározott időszakot követően az említett munkaszerződések átalakulnak határozatlan időre szóló munkaszerződéssé.

      Ezzel szemben a munkahelyek stabilitása a keretmegállapodást aláíró felek által elérni kívánt cél, amely keretmegállapodás
         célja – az 1. szakasza b) pontja szerint – „az egymást követő, határozott ideig tartó munkaszerződések vagy munkaviszonyok
         alkalmazásából származó visszaélések megakadályozása kereteinek megállapítása”.

      Ezenfelül, bár az Alapjogi Charta 30. cikke szerint „minden munkavállalónak joga van az indokolatlan elbocsátással szembeni
         védelemhez”, e cikkel nem ellentétes a határozott idejű szerződések egymást követő alkalmazása. Ráadásul a határozott idejű
         munkaszerződés azon egyszerű ténynél fogva történő megszűnése, hogy a tartama eltelik, nem minősül szűkebb értelemben vett
         elbocsátásnak, amelyet különösen indokolni kell a képességekre, a magatartásra vagy az intézmény működési igényeire tekintettel.

      (lásd a 99., 100. és 104. pontot)
      Hivatkozás:
      a Bíróság C‑144/04. sz. Mangold‑ügyben 2005. november 22‑én hozott ítéletének (EBHT 2005., I‑9981. o.) 64. pontja; C‑212/04. sz.,
         Adeneler és társai ügyben 2006. július 4‑én hozott ítéletének (EBHT 2006., I‑6057. o.) 91. pontja; C‑53/04. sz., Marrosu és
         Sardino ügyben 2006. szeptember 7‑én hozott ítéletének (EBHT 2006., I‑7213. o.) 47. pontja; C‑268/06. sz. Impact‑ügyben 2008.
         április 15‑én hozott ítéletének (EBHT 2008., I‑2483. o.) 87. pontja;

      a Közszolgálati Törvényszék fent hivatkozott Aayhan és társai kontra Parlament ügyben hozott ítéletének 115. pontja.
      4.      Minden kisegítő szerződéses alkalmazott alkalmazásának átmeneti vagy időszakos igény teljesítését kell szolgálnia. Jelentős
         személyi állományú adminisztráció keretében elkerülhetetlen, hogy ilyen igény ismétlődően jelentkezzen, különösen a nem rendelkezésre
         álló tisztviselők, a munkateher körülményeknek betudható megnövekedése vagy a főigazgatóságok az iránti szükséglete miatt,
         hogy ideiglenesen speciális képesítésekkel vagy ismeretekkel rendelkező személyeket alkalmazzanak. E körülmények objektív
         okoknak minősülnek, amelyek igazolják mind a kisegítő alkalmazotti szerződések határozott ideig tartó tartamát, mind e szerződéseknek
         az említett igények felmerülése függvényében történő meghosszabbítását.

      (lásd a 132. pontot)
      Hivatkozás:
      a Bíróság C‑150/03. P. sz., Hectors kontra Parlament ügyben 2004. szeptember 23‑án hozott ítélete (EBHT 2004., I‑8691. o.),
         és D. Ruiz‑Jarabo Colomer főtanácsnok indítványának (EBHT 2004., I‑8694. o.) 25. pontja.

      5.      Mivel valamely általános hatályú aktus indokolása arra szorítkozhat, hogy egyrészt az elfogadásához vezető általános helyzetet,
         másrészt az általa elérni kívánt általános célokat jelöli meg, és mivel – bár az ilyen aktusból kitűnik az intézmény által
         elérni kívánt cél lényege – túlzás lenne a különböző technikai döntések tekintetében különös indokolást megkövetelni, a tisztviselők
         személyzeti szabályzata és az egyéb alkalmazottakra vonatkozó alkalmazási feltételek módosításáról szóló 723/2004 rendelet
         indokolása, bár rövid, elegendő az egyéb alkalmazottakra vonatkozó alkalmazási feltételek 3a. és 3b. cikke értelmében vett
         szerződéses alkalmazottak új kategóriájának létrehozásával elérni kívánt cél tekintetében.

      (lásd a 139. és 141. pontot)
      Hivatkozás:
      a Közszolgálati Törvényszék F‑43/05. sz., Chassagne kontra Bizottság ügyben 2007. január 23‑án hozott ítéletének (EBHT‑KSZ 2007.,
         I‑A‑1‑0027. o. és II‑A‑1‑0139. o.) 105. és 106. pontja, és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat.


title: Az Elsőfokú Bíróság (nyolcadik tanács) 2008. szeptember 17-i ítélete. # Prana Haus GmbH kontra Belső Piaci Harmonizációs Hivatal (védjegyek és formatervezési minták) (OHIM). # Közösségi védjegy - A PRANAHAUS közösségi szóvédjegy bejelentése - Feltétlen kizáró ok - Leíró jelleg - A 40/94/EK rendelet 7. cikke (1) bekezdésének c) pontja. # T-226/07. sz. ügy

text:
      Az Elsőfokú Bíróság (nyolcadik tanács) 2008. szeptember 17‑i ítélete – Prana Haus kontra OHIM (PRANAHAUS)
      (T‑226/07. sz. ügy)
      „Közösségi védjegy – A PRANAHAUS közösségi szóvédjegy bejelentése – Feltétlen kizáró ok – Leíró jelleg – A 40/94/EK rendelet 7. cikke (1) bekezdésének c) pontja”
      Közösségi védjegy – A közösségi védjegy meghatározása és megszerzése – Feltétlen kizáró okok – Kizárólag olyan jelekből vagy adatokból álló védjegyek, amelyek valamely áru jellemzőinek leírására szolgálhatnak (40/94
         tanácsi rendelet, 7. cikk, (1) bekezdés, c) pont) (vö. 31–35. pont)

      Tárgy

               Az OHIM első fellebbezési tanácsa által 2007. április 18‑án a PRANAHAUS szómegjelölés közösségi védjegyként történő bejelentése
                  ügyében hozott határozat (R 1611/2006‑1. sz. ügy) ellen benyújtott kereset.

            Az ügy adatai

               A közösségi védjegy bejelentője:

               Prana Haus GmbH

               Az érintett közösségi védjegy:

               A PRANAHAUS szóvédjegy a 9., 16. és 35. osztályba tartozó áruk és szolgáltatások tekintetében – 4 839 916. sz. védjegybejelentés.

               Az elbíráló határozata:

               Az elbíráló a védjegybejelentést elutasította.

               A fellebbezési tanács határozata:

               A fellebbezési tanács a fellebbezést elutasította.

      Rendelkező rész
      1)         Az Elsőfokú Bíróság a keresetet elutasítja.
      2)         Az Elsőfokú Bíróság a Prana Haus GmbH‑t kötelezi a költségek viselésére.


title: A Bíróság (harmadik tanács) 2011. október 13-i ítélete. # Deutsche Post AG és Németországi Szövetségi Köztársaság kontra Európai Bizottság. # Fellebbezés - Állami támogatások - 659/1999/EK rendelet - A 10. cikk (3) bekezdése - Információnyújtási rendelkezésre vonatkozó határozat - Az EUMSZ 263. cikk értelmében vett »megtámadható aktus« fogalma. # C-463/10 P. és C-475/10 P. sz. egyesített ügyek

text:
      C‑463/10. P. és C‑475/10. P. sz. egyesített ügyek
      Deutsche Post AG
      és
      Németországi Szövetségi Köztársaság
      kontra
      Európai Bizottság
      „Fellebbezés – Állami támogatások – 659/1999/EK rendelet – A 10. cikk (3) bekezdése – Információnyújtási rendelkezésre vonatkozó határozat – Az EUMSZ 263. cikk értelmében vett »megtámadható aktus« fogalma”
      Az ítélet összefoglalása
      1.        Megsemmisítés iránti kereset – Keresettel megtámadható aktusok – Joghatások kiváltására irányuló aktusok – Fogalom – Feltételek
      (EUMSZ 263. cikk)
      2.        Megsemmisítés iránti kereset – Keresettel megtámadható aktusok – Kötelező joghatásokat kiváltó aktusok – Állami támogatásra
            vonatkozó eljárás keretében a 659/1999 rendelet 10. cikkének (3) bekezdése értelmében valamely tagállamhoz intézett információnyújtási
            rendelkezést tartalmazó határozat – Bennfoglaltság
      (EUMSZ 263. cikk, első bekezdés és EUMSZ 288. cikk, negyedik bekezdés; 659/1999 tanácsi rendelet, 10. cikk, (2) és (3) bekezdés)
      3.        Megsemmisítés iránti kereset – Keresettel megtámadható aktusok – Előkészítő aktusok – Kizártság – Állami támogatásra vonatkozó
            eljárás keretében a 659/1999 rendelet 10. cikkének (3) bekezdése értelmében valamely tagállamhoz intézett információnyújtási
            rendelkezést tartalmazó határozat – Önálló joghatásokat kiváltó jogi aktus – Bennfoglaltság
      (EUMSZ 258. és EUMSZ 263. cikk; 659/1999 tanácsi rendelet, 10. cikk, (3) bekezdés)
      4.        Megsemmisítés iránti kereset – Természetes vagy jogi személyek – Őket közvetlenül és személyükben érintő jogi aktusok – Állami
            támogatásra vonatkozó eljárás keretében a 659/1999 rendelet 10. cikkének (3) bekezdése értelmében valamely tagállamhoz intézett,
            egy állami vállalatra vonatkozó információk nyújtásáról rendelkező határozat – E vállalat által igénybe vett jogorvoslat –
            Megengedhetőség
      (EUMSZ 263. cikk, 659/1999 tanácsi rendelet, 10. cikk, (3) bekezdés)
      1.        A tagállamok vagy intézmények által benyújtott megsemmisítés iránti keresetek keretében az EUMSZ 263. cikk értelmében megtámadható
         jogi aktusnak minősül az intézmények által elfogadott valamennyi olyan rendelkezés, függetlenül a formájától, amely kötelező
         joghatások kiváltására irányul. Továbbá a tagállamok anélkül jogosultak kötelező joghatásokat kiváltó jogi aktus megsemmisítése
         iránti keresetet indítani, hogy kötelesek lennének az eljáráshoz fűződő érdeküket bizonyítani.

      Az intézmények által hozott valamennyi jogi aktussal szemben természetes vagy jogi személy általi keresetindítás lehetősége
         csak akkor áll fenn, ha a kötelező joghatások kiváltására irányuló jogi aktus a felperes érdekeit érintheti, jelentősen módosítva
         annak jogi helyzetét. Amikor egy nem privilegizált felperes terjeszt elő megsemmisítés iránti keresetet olyan jogi aktussal
         szemben, amelynek nem címzettje, a felperes érdekeinek érintettségére vonatkozó utóbbi követelmény együttesen érvényes az
         EUMSZ 263. cikk negyedik bekezdésében meghatározott feltételekkel.

      (vö. 36–38. pont)
      2.        Az EUMSZ 108. cikk alkalmazására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló 659/1999 rendelet 10. cikke (3) bekezdésének
         alkalmazásával hozott, valamely tagállamnak címzett, feltételezett jogellenes támogatásra vonatkozóan információnyújtási rendelkezést
         tartalmazó bizottsági határozat kötelező joghatások kiváltására irányul, és ennélfogva az EUMSZ 263. cikk értelmében megtámadható
         határozatnak minősül. Az ilyen információnyújtási rendelkezés a hivatkozott rendelet 10. cikke által létrehozott eljárás második
         szakaszába illeszkedik, amelynek az a célja, hogy lehetővé tegye a Bizottság számára, hogy az érintett tagállamtól az ilyen
         támogatásra vonatkozó szükséges információkat megkapja, amely szakasz az EUMSZ 288. cikk értelmében vett „határozat” Bizottság
         általi meghozatalát jelenti. Az uniós jogalkotónak azzal, hogy előírta, miszerint az információnyújtási rendelkezést határozat
         formájában kell meghozni, az volt a szándéka, hogy e jogi aktusnak kötelező jelleget adjon.

      (vö. 41., 43–45. pont)
      3.        Főszabály szerint azok a közbenső intézkedések, amelyeknek célja a végleges határozat előkészítése, nem minősülnek olyan jogi
         aktusoknak, amelyek megsemmisítési kereset tárgyát képezhetik. Egy, a Bizottság ideiglenes álláspontját tükröző jogi aktussal
         szembeni megsemmisítés iránti kereset alapján ugyanis az uniós bíróság köteles lenne olyan kérdéseket mérlegelni, amelyekről
         az érintett intézménynek még nem volt alkalma érdemben határozni, ami azt eredményezhetné, hogy az uniós bíróság értékelése
         előrehozza az érdemi vitákat, ami a közigazgatási, illetve bírósági eljárás különböző szakaszainak összekeverésével járhatna.
         Az ilyen kereset elfogadhatósága tehát összeegyeztethetetlen a Bizottság és az uniós bíróságok közötti hatáskörmegosztással,
         a Szerződés által meghatározott jogorvoslatokkal, a gondos igazságszolgáltatás elvével, illetve a bizottsági közigazgatási
         eljárás rendes lefolytatatásával.

      Egy közbenső jogi aktus akkor sem támadható meg, ha bizonyított, hogy az e jogi aktushoz kapcsolódó jogellenességre azon végleges
         aktus elleni kereset alátámasztása érdekében hivatkozni lehet, amelynek előkészítő aktusát képezi. E körülmények között az
         eljárást lezáró határozattal szemben előterjesztett kereset megfelelő szintű bírói jogvédelmet biztosít. Amennyiben az utóbbi
         feltétel nem teljesül, úgy kell tekinteni, hogy a közbenső jogi aktus önálló joghatásokat vált ki, és ennélfogva megsemmisítés
         iránti kereset tárgya lehet.

      Ez a helyzet áll fenn a Bizottság által az EUMSZ 108. cikk alkalmazására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló
         659/1999 rendelet 10. cikke (3) bekezdésének alkalmazásával egy állami támogatás megállapítására vonatkozó eljárás keretében
         egy állami vállalat bevételeire és költségeire vonatkozóan valamely tagállamhoz címzett információnyújtási rendelkezés esetében.
         Az ilyen állami támogatásra vonatkozó eljárást lezáró határozattal szemben előterjesztett kereset nem biztosít megfelelő szintű
         bírói jogvédelmet a felperes részére, tekintettel arra, hogy egyrészt az információnyújtási rendelkezés jogellenes, azaz abból
         fakadó aránytalan jellege, hogy az abban kért információk irrelevánsak, nem érinti a végleges bizottsági határozat jogszerűségét,
         illetve ez a határozat nem a hivatkozott információnyújtási rendelkezésre válaszul nyújtott információkon alapul, másrészt
         pedig arra, hogy amennyiben a tagállam nem tesz eleget a Bizottság információnyújtási rendelkezésének, az az EUMSZ 258. cikk
         értelmében a Szerződésekből eredő kötelezettség megszegésének minősül, amelynek keretében az információnyújtási rendelkezés
         végre nem hajtása nem igazolható annak állítólagos jogellenességére hivatkozva. Következtésképpen az információnyújtási rendelkezés
         jogszerűségét egy másik eljárás, vagyis az EUMSZ 263. cikkben meghatározott megsemmisítés iránti kereset keretében lehet csak
         vitatni.

      (vö. 50–60. pont)
      4.        Az EUMSZ 263. cikk negyedik bekezdése értelmében természetes vagy jogi személy csak akkor nyújthat be keresetet más személynek
         címzett határozat ellen, ha az őt közvetlenül és személyében érinti. E tekintetben a Bizottság által az EUMSZ 108. cikk alkalmazására
         vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló 659/1999 rendelet 10. cikke (3) bekezdésének alkalmazásával egy állami
         támogatás megállapítására irányuló eljárás keretében egy állami vállalat bevételeire és költségeire vonatkozóan valamely tagállamhoz
         címzett információnyújtási rendelkezés az adott vállalatot közvetlenül érinti, mivel elsősorban mint azon intézkedés kedvezményezettje,
         amelyre az információnyújtási rendelkezés tárgyát képező információk vonatkoznak, és mint az ezen információkkal rendelkező
         jogalany, köteles az információnyújtási rendelkezésnek eleget tenni, másodsorban pedig a kért információk végleges és kimerítő
         listáját maga a vitatott jogi aktus tartalmazza, anélkül hogy e tekintetben mérlegelési jogkört engedne az érintett tagállamnak.
         Továbbá az ilyen információnyújtási rendelkezés személyében érinti e vállalatot, amennyiben kizárólag rá vonatkoznak az azon
         feltételezett állami támogatást vizsgáló eljárás keretében kibocsátott információnyújtási rendelkezésben érintett információk,
         amelynek állítólagos kedvezményezettje volt.

      (vö. 65., 68–70., 74. pont)
A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (harmadik tanács)
      2011. október 13.(*)

      „Fellebbezés – Állami támogatások – 659/1999/EK rendelet – A 10. cikk (3) bekezdése – Információnyújtási rendelkezésre vonatkozó határozat – Az EUMSZ 263. cikk értelmében vett »megtámadható aktus« fogalma”
      A C‑463/10. P. és C‑475/10. P. sz. egyesített ügyekben,
      a Deutsche Post AG (székhelye: Bonn [Németország], képviselik: J. Sedemund és T. Lübbig Rechtsanwälte)

      és
      a Németországi Szövetségi Köztársaság (képviselik: T. Henze, J. Möller és N. Graf Vitzthum, meghatalmazotti minőségben)

      fellebbezőknek
      a Bíróság alapokmányának 56. cikke alapján 2010. szeptember 24‑én és 27‑én benyújtott fellebbezései tárgyában,
      a másik fél az eljárásban:
      az Európai Bizottság (képviselik: B. Martenczuk és T. Maxian Rusche, meghatalmazotti minőségben, kézbesítési cím: Luxembourg)

      alperes az elsőfokú eljárásban,
      A BÍRÓSÁG (harmadik tanács),
      tagjai: K. Lenaerts tanácselnök (előadó), D. Šváby, R. Silva de Lapuerta, Juhász E. és J. Malenovský bírák,
      főtanácsnok: Y. Bot,
      hivatalvezető: Fülöp B. tanácsos,
      tekintettel az írásbeli szakaszra és a 2011. május 26‑i tárgyalásra,
      a főtanácsnok indítványának a 2011. június 30‑i tárgyaláson történt meghallgatását követően,
      meghozta a következő
      Ítéletet
      1        Fellebbezésével a Deutsche Post AG (a továbbiakban: Deutsche Post) és a Németországi Szövetségi Köztársaság az Európai Unió
         Törvényszéke T‑570/08. sz., Deutsche Post kontra Bizottság ügyben, valamint T‑571/08. sz., Németország kontra Bizottság ügyben
         2010. július 14‑én hozott végzésének (a továbbiakban együttesen: megtámadott végzések) hatályon kívül helyezését kéri. E végzésekkel
         a Törvényszék mint elfogadhatatlant elutasította a Bizottság azon 2008. október 30‑i azon határozata ellen benyújtott megsemmisítés
         iránti kereseteiket, amelyben felhívta a Németországi Szövetségi Köztársaságot, hogy a Deutsche Post részére nyújtott állami
         támogatásra vonatkozó eljárásban nyújtson információkat (a továbbiakban: vitatott jogi aktus).

       Jogi háttér
      2        Az [EUMSZ 108. cikk] alkalmazására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló, 1999. március 22‑i 659/1999/EK tanácsi
         rendelet (HL L 83., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 8. fejezet, 1. kötet, 339. o.) 2. cikkének (2) bekezdése értelmében,
         amikor egy tagállam egy új támogatás nyújtására vonatkozó tervezetet jelent be az Európai Bizottságnak, e bejelentésben meg
         kell adnia „minden szükséges információt, hogy lehetővé tegye a Bizottság számára [a rendelet] 4. és 7. cikke szerinti határozat
         meghozatalát”.

      3        A 659/1999 rendelet 5. cikke a következőképpen rendelkezik:

      „(1)      Amennyiben a Bizottság úgy ítéli meg, hogy az érintett tagállam által a 2. cikk szerint bejelentett intézkedésről nyújtott
         információ hiányos, minden szükséges további információt megkér. [...]

      (2)      Amennyiben az érintett tagállam nem vagy hiányosan adja meg a kért információt a Bizottság által előírt határidőn belül, a
         Bizottság emlékeztetőt küld további megfelelő határidő biztosításával, amely alatt az információt át kell adni.

      (3)      A bejelentést visszavontnak kell tekinteni, ha a kért információt az előírt határidőn belül nem nyújtják be [...]”
      4        A 659/1999 rendelet 10. cikke előírja:

      „(1)      Amennyiben bármilyen forrásból a Bizottság tudomására jut egy feltételezett jogellenes támogatásra vonatkozó információ, a
         Bizottság késedelem nélkül megvizsgálja az információt.

      (2)      A Bizottság szükség esetén információt kér az érintett tagállamtól. A 2. cikk (2) bekezdését és az 5. cikk (1) és (2) bekezdését
         értelemszerűen kell alkalmazni.

      (3)      Amennyiben az 5. cikk (2) bekezdése szerinti emlékeztető ellenére az érintett tagállam nem adja meg a Bizottság által előírt
         határidőn belül a kért információt, vagy amennyiben nem teljes információt ad, a Bizottság határozattal kérheti az információt
         (a továbbiakban: »információnyújtási rendelkezés«). A határozat rendelkezik a szükséges információkról, és határidőt szab
         annak benyújtására.”

      5        A 659/1999 rendelet 13. cikkének (1) bekezdése értelmében:

      „A lehetséges jogellenes támogatás vizsgálata a 4. cikk (2), (3) vagy (4) bekezdése szerinti határozattal zárul. A hivatalos
         vizsgálati eljárást megindító határozatok esetében az eljárást a 7. cikk szerinti határozat zárja. Amennyiben egy tagállam
         nem tartja be az információnyújtási rendelkezést, a Bizottság a határozatot a rendelkezésre álló információk alapján hozza
         meg.”

      6        A Szerződés 81. és 82. cikkében meghatározott versenyszabályok végrehajtásáról szóló, 2002. december 16‑i 1/2003/EK tanácsi
         rendelet (HL 2003. L 1., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 8. fejezet, 2. kötet, 205. o.) 18. cikkének (3) bekezdése úgy rendelkezik,
         hogy „[h]a a Bizottság határozat útján kéri a vállalkozásokat vagy a vállalkozások társulásait az információszolgáltatásra,
         […] utal […] arra a jogra, hogy határozata a Bírósággal felülvizsgáltatható”.

       A jogvita előzményei
      7        2007. szeptember 12‑én a Bizottság az EK 88. cikk (2) bekezdése értelmében megindította a Deutsche Post AG‑nak nyújtott állami
         támogatásra vonatkozó hivatalos vizsgálati eljárást (C 36/2007 [ex NN 25/2007] ügy). A határozat összefoglalóját közzétették
         az Európai Unió Hivatalos Lapjában (C 245., 21. o.).

      8        2008. július 17‑én a Bizottság információkérést küldött a Németországi Szövetségi Köztársaságnak, amely tartalmazott egy kérdőívet
         a Deutsche Post 1989 és 2007 közötti bevételeire és költségeire vonatkozóan. 2008. augusztus 12‑én és 21‑én a Bizottság emlékeztető
         levelet küldött, amelyben ismét felszólította az említett tagállamot a kért információk megküldésére.

      9        2008. augusztus 5‑i, 14‑i és szeptember 29‑i válaszában a Németországi Szövetségi Köztársaság megerősítette, hogy megtagadja
         a Deutsche Post termékeire és költségeire vonatkozó 1995 utáni adatok közlését, mivel úgy véli, hogy a Bizottság vizsgálatának
         az 1989 és 1994 közötti időszakra kellene korlátozódnia, és a kérdőívre való válaszadás aránytalan idő‑ és munkabefektetést
         igényelne.

      10      A Bizottság a vitatott jogi aktussal a 659/1999 rendelet 10. cikkének (3) bekezdése értelmében felhívta a Németországi Szövetségi
         Köztársaságot, hogy 20 napon belül nyújtson be minden olyan információt, amely az említett kérdőívre való válaszadáshoz szükséges.
         A Bizottság hozzátette, hogy amennyiben a német hatóságok e rendelkezés ellenére sem nyújtják be a határidőn belül a kért
         információkat, a 659/1999 rendelet 13. cikkének (1) bekezdése értelmében a rendelkezésre álló információk alapján fog határozatot
         hozni.

       A Törvényszék előtti eljárás és a megtámadott végzések
      11      A Törvényszék Hivatalához 2008. december 22‑én benyújtott keresetleveleikkel a Deutsche Post (T‑570/08. sz. ügy) és a Németországi
         Szövetségi Köztársaság (T‑571/08. sz. ügy) a vitatott jogi aktus megsemmisítését kérte.

      12      A Törvényszék Hivatalához 2009. március 19‑én benyújtott külön beadványával a Bizottság elfogadhatatlansági kifogást terjesztett
         elő mindkét keresettel szemben a Törvényszék eljárási szabályzata 114. cikkének 1. §‑a alapján. A Törvényszék helyt adott
         e kifogásnak, megállapítva, hogy a vitatott jogi aktus az EUMSZ 263. cikk értelmében nem minősül megtámadható jogi aktusnak.

      13      A fent hivatkozott Deutsche Post kontra Bizottság ügyben hozott végzés 24–26. pontjában, valamint a fent hivatkozott Németország
         kontra Bizottság ügyben hozott végzés 22–25. pontjában a Törvényszék egyrészt kifejti, hogy valamely jogi aktus tartalmát,
         és nem annak formáját kell figyelembe venni annak megállapítása érdekében, hogy az az EUMSZ 263. cikk értelmében megtámadható
         jogi aktusnak minősül‑e, másrészt megjegyzi, hogy az a közbenső intézkedés, amelynek célja a Bizottság végleges határozatának
         előkészítése, és amely nem eredményez joghatásokat, nem képezheti megsemmisítési kereset tárgyát. A Törvényszék ezzel kapcsolatosan
         különösen a Bíróság 60/81. sz., IBM kontra Bizottság ügyben 1981. november 11‑én hozott ítéletének (EBHT 1981., 2639. o.)
         9. és 10. pontjára, valamint a C‑521/06. P. sz., Athinaïki Techniki kontra Bizottság ügyben 2008. július 17‑én hozott ítéletének
         (EBHT 2008., I‑5829. o.) 46. pontjára hivatkozik.

      14      A Törvényszék a vitatott jogi aktus hatásai kapcsán a fent hivatkozott Deutsche Post kontra Bizottság ügyben hozott végzés
         29. és 30. pontjában, valamint a fent hivatkozott Németország kontra Bizottság ügyben hozott végzés 28. és 29. pontjában kiemeli,
         hogy semmiféle szankció nincs előírva arra, ha valamelyik tagállam nem tesz eleget az információnyújtási rendelkezésnek. Ez
         az ideiglenes intézkedés a kontradiktórius eljárás elvének tiszteletben tartását biztosítja.

      15      A fent hivatkozott Deutsche Post kontra Bizottság ügyben hozott végzés 31. és 32. pontjában, valamint a fent hivatkozott Németország
         kontra Bizottság ügyben hozott végzés 30. és 31. pontjában a Törvényszék kijelenti, hogy a vitatott jogi aktus a szóban forgó
         állami támogatás ellenőrzésére vonatkozó közigazgatási eljárás keretébe ágyazódik, a hivatalos vizsgálati eljárás megindításáról
         szóló határozat és a végleges határozat közötti időszakban. A Törvényszék szerint a vitatott jogi aktus nem érinti a Bizottság
         végleges határozatát, amely e szakaszban még megállapíthatja, hogy nem áll fenn állami támogatás, illetve hogy az összeegyeztethető
         vagy összeegyeztethetetlen a közös piaccal. Ebből következően a Törvényszék álláspontja szerint a vitatott jogi aktus olyan
         közbenső intézkedésnek minősül, amelynek célja a Bizottság végleges határozatának előkészítése.

      16      Az Deutsche Postnak és a Németországi Szövetségi Köztársaságnak az EK 88. cikk (2) bekezdése szerinti hivatalos vizsgálati
         eljárást megindító határozattal szemben benyújtott kereset elfogadhatóságára vonatkozó ítélkezési gyakorlatra (lásd a C‑400/99. sz.,
         Olaszország kontra Bizottság ügyben 2001. október 9‑én hozott ítéletet [EBHT 2001., I‑7303. o.]) utaló azon érvére, miszerint
         valamely jogi aktus ideiglenes jellege nem jelenti szükségszerűen azt, hogy az ne lenne megtámadható, a Törvényszék a fent
         hivatkozott Deutsche Post kontra Bizottság ügyben hozott végzés 36. pontjában és a fent hivatkozott Németország kontra Bizottság
         ügyben hozott végzés 35. pontjában azt válaszolja, hogy az ilyen eljárást megindító határozat és a vitatott jogi aktus joghatásai
         nem összehasonlíthatók.

      17      A Deutsche Post és a Németországi Szövetségi Köztársaság eljárási helyzetének a vitatott jogi aktus be nem tartása esetén
         bekövetkező állítólagos romlását illetően a Törvényszék a megtámadott végzések 42. pontjában úgy érvel, hogy a végleges határozat
         ténybeli alapjának hiányosságaira való hivatkozás lehetőségétől nem maga a vitatott jogi aktus foszthatja meg az érintetteket,
         hanem az, hogy a német hatóságok megtagadták, hogy közöljék a Bizottsággal a vitatott jogi aktusban kért információkat. A
         Törvényszék szerint amennyiben a német hatóságok úgy találják, hogy a Bizottság által kért információk nem szükségesek a tényállás
         megállapításához, vagy a kért kutatások a várt eredményhez képest túl költségesek, dönthetnek úgy, hogy figyelmen kívül hagyják
         a nekik címzett ideiglenes intézkedést.

      18      A Törvényszék a fent hivatkozott Deutsche Post kontra Bizottság ügyben hozott végzés 46. pontjában és a fent hivatkozott Németország
         kontra Bizottság ügyben hozott végzés 45. pontjában arra a következtetésre jut, hogy a vitatott jogi aktus az EUMSZ 263. cikk
         értelmében nem minősül megtámadható jogi aktusnak.

       A felek kérelmei és a Bíróság előtti eljárás
       A C‑463/10. P. sz,. Deutsche Post kontra Bizottság ügy
      19      A Deutsche Post azt kéri, hogy a Bíróság:

      –        helyezze hatályon kívül a fent hivatkozott Deutsche Post kontra Bizottság ügyben hozott végzést,
      –        semmisítse meg a vitatott jogi aktust, és
      –        a Bizottságot kötelezze a költségek viselésére.
      20      A Bizottság azt kéri, hogy a Bíróság:

      –        a fellebbezést utasítsa el; és
      –        a Deutsche Postot kötelezze a költségek viselésére.
       A C‑475/10. P. sz., Németország kontra Bizottság ügy
      21      A Németországi Szövetségi Köztársaság azt kéri, hogy a Bíróság:

      –        helyezze hatályon kívül a fent hivatkozott Németország kontra Bizottság ügyben hozott végzést, és
      –        a Bizottságot kötelezze a költségek viselésére.
      22      A Bizottság azt kéri, hogy a Bíróság:

      –        a fellebbezést utasítsa el, és
      –        a Németországi Szövetségi Köztársaságot kötelezze a költségek viselésére.
      23      A Bíróság elnöke 2010. december 15‑i végzésével a C‑463/10. P. sz. ügyet és a C‑475/10. P. sz. ügyet a szóbeli szakasz lefolytatása
         és ítélethozatal céljából egyesítette.

       A fellebbezésekről
      24      Fellebbezése alátámasztására a Deutsche Post és a Németországi Szövetségi Köztársaság arra hivatkozik, hogy a Törvényszék
         a megtámadott végzésekben az EUMSZ 263. cikk értelmében vett „megtámadható jogi aktus” fogalmának értelmezése során több szempontból
         is tévesen alkalmazta a jogot. Ennek alátámasztására öt jogalapra hivatkoznak. Az első jogalap az EUMSZ 288. cikk megsértésére,
         a második jogalap azon ítélkezési gyakorlat megsértésére vonatkozik, miszerint az állami támogatások körében hozott előkészítő
         jogi aktusok megtámadható jogi aktusoknak minősülhetnek, a harmadik jogalap az információnyújtási rendelkezés joghatásainak
         figyelmen kívül hagyására, a negyedik jogalap a hatékony bírói jogvédelem elvének megsértésére, az ötödik jogalap pedig a
         hatásköröknek Bizottság és tagállamok közötti EUMSZ 107. és EUMSZ 108. cikk szerinti megosztásának megsértésére vonatkozik.

      25      Mivel az első négy jogalap szorosan összefügg, azokat együttesen kell megvizsgálni.

       A felek érvei
      26      A Németországi Szövetségi Köztársaság és a Deutsche Post úgy érvel, hogy a 659/1999 rendelet 10. cikkének (3) bekezdése kifejezetten
         felhatalmazza a Bizottságot formális határozat meghozatalára. Az EUMSZ 288. cikk értelmében az ilyen aktus kötelező, és ennélfogva
         az EUMSZ 263. cikk szerint természeténél fogva megtámadható jogi aktusnak minősül. A Törvényszék a fent hivatkozott a fent
         hivatkozott Deutsche Post kontra Bizottság ügyben hozott végzés 26. pontjában és a Németország kontra Bizottság ügyben hozott
         végzés 25. pontjában tévesen alkalmazta a jogot, mivel egyáltalán nem vette figyelembe a vitatott jogi aktus formáját.

      27      A Németországi Szövetségi Köztársaság szerint az a körülmény, hogy a vitatott jogi aktus egy állami támogatás vizsgálatára
         vonatkozó eljárásban hozott közbenső intézkedés, nem érinti e jogi aktus megtámadható mivoltát. Az érintett felek érdekeit
         ugyanis nem biztosítja megfelelően a végleges határozat megtámadható mivolta.

      28      A fellebbezők továbbá úgy érvelnek, hogy a vitatott jogi aktus formájától függetlenül és a Törvényszék által a fent hivatkozott
         Deutsche Post kontra Bizottság ügyben hozott végzés 46. pontjában, valamint a fent hivatkozott Németország kontra Bizottság
         ügyben hozott végzés 45. pontjában megállapítottakkal ellentétben a 659/1999 rendelet 10. cikkének (3) bekezdése szerinti
         információnyújtási rendelkezés a tagállam és az érintett vállalat számára közvetlenül kötelező joghatásokat vált ki. A Németországi
         Szövetségi Köztársaság szerint az ilyen határozat lezárja az állami támogatásokra vonatkozó közigazgatási eljárást, mivel
         a tagállam válaszának hiányában e rendelkezés lehetővé teszi a Bizottság számára, hogy az akta iratai alapján hozza meg határozatát.
         Egyébiránt a Bizottság azon tagállam ellen, amely nem tesz eleget az EUMSZ 288. cikkel és az EUSZ 4. cikk (3) bekezdésével
         együttesen értelmezett 659/1999 rendelet 10. cikkének (3) bekezdéséből eredő kötelezettségének, az EUMSZ 258. cikk értelmében
         kötelezettségszegés megállapítása iránti keresetet nyújthat be.

      29      A Bizottság erre azt válaszolja, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat értelmében csak azok az intézkedések minősülnek az EUMSZ 263. cikk
         szerinti megsemmisítés iránti keresettel megtámadható jogi aktusoknak vagy határozatoknak, amelyek olyan joghatásokat váltanak
         ki, amelyek a felperes érdekeit érinthetik, jelentősen módosítva annak jogi helyzetét (lásd különösen a fent hivatkozott IBM
         kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 9. pontját, a C‑308/95. sz., Hollandia kontra Bizottság ügyben 1999. október 5‑én hozott
         ítélet [EBHT 1999., I‑6513. o.] 26. pontját; a C‑443/97. sz., Spanyolország kontra Bizottság ügyben 2000. április 6‑án hozott
         ítélet [EBHT 2000., I‑2415. o.] 27. pontját; a C‑147/96. sz., Hollandia kontra Bizottság ügyben 2000. június 22‑én hozott
         ítélet [EBHT 2000., I‑4723. o.] 25. pontját, valamint a C‑131/03. P. sz., Reynolds Tobacco és társai kontra Bizottság ügyben
         2006. szeptember 12‑én hozott ítélet [EBHT 2006., I‑7795. o.] 54. pontját). Az EUMSZ 288. cikk értelmében vett „határozat”
         nem feltétlenül jár ilyen joghatásokkal. A Bizottság szerint a jogi aktus tartalma, és nem annak formája határozza meg, hogy
         az megtámadhatónak minősül‑e. Következésképpen az EUMSZ 288. cikk értelmében vett határozattal vagy más formát öltő jogi aktussal
         szemben csak akkor lehet megsemmisítés iránti keresetet előterjeszteni, ha ez a határozat vagy jogi aktus harmadik személyekkel
         szembeni joghatásokat vált ki.

      30      A Törvényszék helyesen állapította meg, hogy a vitatott jogi aktus nem vált ki olyan kötelező joghatásokat, amelyek a fellebbezők
         érdekeit érintenék.

      31      A Bizottság erre vonatkozóan kifejti, hogy az állami támogatásokra vonatkozó eljárás során az EUSZ 4. cikk (3) bekezdése értelmében
         a tagállamok kötelesek a Bizottságnak megadni minden olyan szükséges információt, amely lehetővé teszi számára, hogy megállapítsa,
         hogy állami támogatás áll‑e fenn, vagy sem, és ha igen, az összeegyeztethető‑e a közös piaccal. Az adott tagállam kért információk
         szolgáltatására irányuló kötelezettsége inkább az EUSZ 3. cikkből következik, mintsem az információnyújtási rendelkezésből.

      32      Az információnyújtási rendelkezés a kontradiktórius eljárás elvének a közigazgatási eljárás során történő tiszteletben tartását
         biztosítja. A 659/1999 rendelet 5. cikkének (2) bekezdésével együttesen értelmezett 10. cikkének (3) bekezdésében előírt információkérést
         és az erre való emlékeztetést követően a tagállam még rendelkezik egy utolsó lehetőséggel, hogy a kért információkat nyújtsa,
         mielőtt a Bizottság a rendelkezésére álló információk alapján határozatot hozna.

      33      A Bizottság úgy érvel, hogy állami támogatásokra vonatkozó eljárás keretében – a kartellekre vonatkozó vizsgálattal ellentétben –
         a végleges határozat meghozatalát megelőzően nem rendelkezik vizsgálati jogkörrel. A Bizottság ezért nem tudja a tényeket
         tisztázni a tagállamok jóhiszemű együttműködése nélkül. Következésképpen nem az információnyújtási rendelkezés, hanem ezen
         intézkedés betartásának a tagállam általi megtagadása teszi lehetővé a Bizottság számára, hogy a rendelkezésre álló információk
         alapján határozzon. Egyébiránt az a körülmény, hogy a Bizottság úgy véli, hogy megfelelő információkkal rendelkezik, és nem
         próbál több információt szerezni, önmagában semmiféle joghatást nem vált ki. Ezzel szemben az erre vonatkozó tényekből a végleges
         határozatban levonandó jogi értékelés kivált ilyen joghatásokat. Ennélfogva az információnyújtási rendelkezés csupán olyan
         előkészítő jogi aktus, amely nem érinti az érintett tagállam jogi helyzetét.

      34      A Bizottság hozzáfűzi, hogy a felperesek azon lehetősége, hogy egy állami támogatás közös piaccal való összeegyeztethetőségére
         vonatkozó végleges határozattal szemben megsemmisítési keresetet terjesszenek elő, megfelelő szintű bírói jogvédelmet biztosít.
         Az előkészítő aktusok esetleges jogellenességére azon végleges aktus elleni kereset alátámasztása érdekében lehet hivatkozni,
         amelynek előkészítő szakaszát képezik (a fent hivatkozott IBM kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 12. pontja).

      35      Végül a Bizottság hangsúlyozza azon tényt, hogy semmilyen szankciót nem von maga után az információnyújtási rendelkezés be
         nem tartása. Azon körülmény, miszerint a felek nem hivatkozhatnak a későbbiekben olyan tényekre, amelyeket nem terjesztettek
         elő a közigazgatási eljárás során, nem szankció, hanem a kontradiktórius eljárás elvének szükségszerű következménye. Azzal,
         hogy valamely tagállam az információnyújtási rendelkezésnek nem tesz eleget, közvetetten arra utal, hogy a Bizottság rendelkezésére
         álló információk teljesek, és a Bizottság ezen információkra alapozva meghozhatja határozatát. Az a puszta lehetőség, hogy
         e tagállammal szemben kötelezettségszegés megállapítása iránti eljárás indítható, se nem szankció, se nem olyan körülmény,
         amely érintheti az adott tagállam érdekeit. Mivel a tagállamok az EUSZ 4. cikk (3) bekezdése értelmében kötelesek a Bizottságnak
         megadni minden olyan szükséges információt, amely lehetővé teszi a számára, hogy megállapítsa, hogy állami támogatás áll‑e
         fenn, vagy sem, és ha igen, az összeegyeztethető‑e a közös piaccal, a kötelezettségszegés megállapítása iránti eljárás az
         információnyújtási rendelkezés nélkül is megindítható. Egyébiránt az adott tagállam érdekeit csak az érinti, amikor a Bizottság
         úgy határoz, hogy ténylegesen eljárást indít az adott tagállammal szemben a Szerződés megsértése miatt.

       A Bíróság álláspontja
      36      A tagállamok vagy intézmények által benyújtott megsemmisítés iránti keresetek tekintetében kidolgozott állandó ítélkezési
         gyakorlat szerint az EUMSZ 263. cikk értelmében megtámadható jogi aktusnak minősül az intézmények által elfogadott valamennyi
         olyan rendelkezés, függetlenül a formájától, amely kötelező joghatások kiváltására irányul (lásd különösen a 22/70. sz. „AETR”‑ügyben
         1971.március 31‑én hozott ítélet [EBHT 1971., 263. o.] 42. pontját; a C‑316/91. sz., Parlament kontra Tanács ügyben 1994.
         március 2‑án hozott ítélet [EBHT 1994., I‑625. o.] 8. pontját; a fent hivatkozott Spanyolország kontra Bizottság ügyben hozott
         ítélet 27. pontját; a C‑138/03., C‑324/03. és C‑431/03. sz., Olaszország kontra Bizottság egyesített ügyekben 2005. november
         24‑én hozott ítélet [EBHT 2005., I‑10043. o.] 32. pontját; a C‑301/03. sz., Olaszország kontra Bizottság ügyben 2005. december
         1‑jén hozott ítélet [EBHT 2005., I‑10217. o.] 19. pontját, valamint a C‑370/07. sz., Bizottság kontra Tanács ügyben 2009.
         október 1‑jén hozott ítélet [EBHT 2009., I‑8917. o.] 42. pontját). Továbbá kitűnik az ítélkezési gyakorlatból, hogy – a C‑475/10. P. sz. ügyben
         fellebbezőként eljáró tagállamhoz hasonlóan – a tagállamok anélkül jogosultak kötelező joghatásokat kiváltó jogi aktus megsemmisítése
         iránti keresetet indítani, hogy kötelesek lennének az eljáráshoz fűződő érdeküket bizonyítani (lásd ebben az értelemben a
         45/86. sz., Bizottság kontra Tanács ügyben 1987. március 26‑án hozott ítélet [EBHT 1987., 1493. o.] 3. pontját, és a fent
         hivatkozott Bizottság kontra Tanács ügyben 2009. október 1‑jén hozott ítélet 16. pontját).

      37      A Bíróság már többször megállapította, hogy az intézmények által hozott valamennyi jogi aktussal szemben természetes vagy
         jogi személy általi keresetindítás lehetősége csak akkor áll fenn, ha a kötelező joghatások kiváltására irányuló jogi aktus
         a felperes érdekeit érintheti, jelentősen módosítva annak jogi helyzetét (lásd különösen a fent hivatkozott IBM kontra Bizottság
         ügyben hozott ítélet 9. pontját; a fent hivatkozott Athinaïki Techniki kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 29. pontját,
         valamint a C‑322/09. P. sz., NDSHT kontra Bizottság ügyben 2010. november 18‑án hozott ítélet [az EBHT‑ban még nem tették
         közzé] 45. pontját).

      38      Mindazonáltal hangsúlyozni kell, hogy az előző pontban hivatkozott ítélkezési gyakorlat természetes vagy jogi személyek által
         az uniós bíróság elé olyan jogi aktusokkal szemben előterjesztett keresetek tekintetében fejlődött ki, amelyeknek e személyek
         címzettjei voltak. Amikor – mint például a fent hivatkozott Deutsche Post kontra Bizottság ügyben hozott végzés alapjául szolgáló
         ügyben – egy nem privilegizált felperes terjeszt elő megsemmisítés iránti keresetet olyan jogi aktussal szemben, amelynek
         nem címzettje, az a követelmény, miszerint a megtámadott intézkedés kötelező joghatásainak érinteniük kell a felperes érdekeit,
         jelentősen módosítva annak jogi helyzetét, együttesen érvényes az EUMSZ 263. cikk negyedik bekezdésében meghatározott feltételekkel.

      39      Azt is meg kell jegyezni, hogy a Törvényszék a megtámadott végzésekben helyt adott a Bizottság által felhozott elfogadhatatlansági
         kifogásnak, megállapítva, hogy a vitatott jogi aktus nem minősül megtámadhatónak az EUMSZ 263. cikk értelmében.

      40      Annak értékeléséhez, hogy a Törvényszék tévesen alkalmazta‑e a jogot, amikor végzéseiben úgy ítélte meg, hogy a 659/1999 rendelet
         10. cikkének (3) bekezdése értelmében hozott információnyújtási rendelkezés nem képezheti megsemmisítés iránti kereset tárgyát
         – tekintettel a jelen ítélet 36. pontjában hivatkozott ítélkezési gyakorlatra –, azt kell megvizsgálni, hogy egy ilyen intézkedés
         kötelező joghatások kiváltására irányuló jogi aktusnak minősül‑e.

      41      Ezzel kapcsolatosan emlékeztetni kell, hogy a 659/1999 rendelet 10. cikke egy, két szakaszból álló eljárást ír elő, amelynek
         az a célja, hogy lehetővé tegye a Bizottság számára, hogy az érintett tagállamtól az állítólagosan jogellenes támogatásra
         vonatkozó szükséges információkat megkapja annak érdekében, hogy értékelni tudja az intézkedés jellegét és annak közös piaccal
         való összeegyeztethetőségét.

      42      Az első szakaszra vonatkozóan a 659/1999 rendelet 10. cikkének (2) bekezdése kimondja, hogy a Bizottság szükség esetén információt
         kér az érintett tagállamtól az állítólagosan jogellenes támogatásra vonatkozóan.

      43      A második szakasz során, amennyiben az érintett tagállam a neki címzett emlékeztető ellenére nem adja meg a Bizottság által
         előírt határidőn belül a kért információt, a Bizottság a 659/1999 rendelet 10. cikke (3) bekezdésének megfelelően „határozattal
         kérheti az információt”. Következésképpen az eljárás második szakasza az EUMSZ 288. cikk értelmében vett „határozat” Bizottság
         általi meghozatalát jelenti, amit ez az intézmény egyébiránt nem is vitat.

      44      Márpedig az EUMSZ 288. cikk értelmében egy „határozat teljes egészében kötelező”. Az uniós jogalkotónak azzal, hogy előírta,
         miszerint az információnyújtási rendelkezést határozat formájában kell meghozni, az volt a szándéka, hogy e jogi aktusnak
         kötelező jelleget adjon.

      45      A fentiekből következően a 659/1999 rendelet 10. cikke (3) bekezdésének alkalmazásával hozott határozat a jelen ítélet 36. pontjában
         hivatkozott ítélkezési gyakorlat értelmében kötelező joghatások kiváltására irányul, és ennélfogva az EUMSZ 263. cikk értelmében
         megtámadható jogi aktusnak minősül.

      46      A fenti elemzést az [EK 81.] és az [EK 82.] cikk végrehajtásáról szóló első, 1962. február 6‑i 17. tanácsi rendelet (HL 1962. L 13.,
         204. o.; magyar nyelvű különkiadás 8. fejezet, 1. kötet, 3. o.) 11. cikke alapján elfogadott információkérésekre vonatkozó
         ítélkezési gyakorlat is megerősíti, amely a 659/1999 rendelet 10. cikkéhez hasonlóan két szakaszból álló eljárást írt elő,
         és amelynek második szakasza egy esetleges megsemmisítés iránti kereset tárgyát képező bizottsági határozat meghozatalát tartalmazza
         (lásd a 136/79. sz., National Panasonic kontra Bizottság ügyben 1980. június 26‑án hozott ítéletet [EBHT 1980., 2033. o.],
         valamint a 374/87. sz., Orkem kontra Bizottság ügyben 1989. október 18‑án hozott ítéletet [EBHT 1989., 3283.o.]). Továbbá
         a 1/2003 rendelet 18. cikkének (3) bekezdéséből egyértelműen kitűnik, hogy a határozat formájában elfogadott információkérés
         az EUMSZ 263. cikk értelmében megtámadható jogi aktusnak minősül.

      47      A Törvényszék által a megtámadott végzésekben hivatkozott azon ítélkezési gyakorlat, miszerint valamely jogi aktus tartalmát,
         és nem annak formáját kell figyelembe venni annak megállapítása érdekében, hogy az az EUMSZ 263. cikk értelmében megtámadható
         jogi aktusnak minősül‑e, ezt az elemzést nem módosítja.

      48      Egyébiránt a Bizottság állításával ellentétben az a tény, hogy semmiféle szankció nincs előírva arra, ha valamelyik tagállam
         nem tesz eleget az információnyújtási rendelkezésnek, nem minősül meghatározó elemnek annak értékelésekor, hogy egy jogi aktus
         megsemmisítés iránti kereset tárgyát képezheti‑e.

      49      Azáltal, hogy a Törvényszék a fent hivatkozott Deutsche Post kontra Bizottság ügyben hozott végzés 31., 32. és 46. pontjában,
         valamint a fent hivatkozott Németország kontra Bizottság ügyben hozott végzés 30., 31. és 45. pontjában úgy ítélte meg, hogy
         a vitatott jogi aktus annak előkészítő jellege miatt az ítélkezési gyakorlat értelmében nem minősül megtámadható jogi aktusnak,
         a Törvényszék is tévesen alkalmazta a jogot.

      50      E tekintetben emlékeztetni kell, hogy főszabály szerint azok a közbenső intézkedések, amelyeknek célja a végleges határozat
         előkészítése, valóban nem minősülnek olyan jogi aktusoknak, amelyek megsemmisítési kereset tárgyát képezhetik (lásd a fent
         hivatkozott IBM kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 10. pontját; a fent hivatkozott Athinaïki Techniki kontra Bizottság
         ügyben hozott ítélet 42. pontját, valamint a C‑362/08. P. sz., Internationaler Hilfsfonds kontra Bizottság ügyben 2010. január
         26‑án hozott ítélet [EBHT 2010., I‑669. o.] 52. pontját). Ugyanakkor ezek a közbenső jogi aktusok elsősorban olyan jogi aktusok,
         amelyek az adott intézmény ideiglenes álláspontját tükrözik (lásd ebben az értelemben a fent hivatkozott IBM kontra Bizottság
         ügyben hozott ítélet 20. pontját; a C‑133/87. és C‑150/87. sz., Nashua Corporation és társai kontra Bizottság és Tanács egyesített
         ügyekben 1990. március 14‑én hozott ítélet [EBHT 1990., I‑719. o.] 8–10. pontját; a C‑282/95. P. sz., Guérin automobiles kontra
         Bizottság ügyben 1997. március 18‑án hozott ítélet [EBHT 1997., I‑1503. o.] 34. pontját, valamint a C‑147/96. sz., Hollandia
         kontra Bizottság ügyben 2000. június 22‑én hozott ítélet [EBHT 2000., I‑4723. o.] 35. pontját).

      51      Egy, a Bizottság ideiglenes álláspontját tükröző jogi aktussal szembeni megsemmisítés iránti kereset alapján az uniós bíróság
         köteles olyan kérdésekre összpontosítani értékelését, amelyekről az érintett intézménynek még nem volt alkalma érdemben határozni,
         amely azt eredményezheti, hogy az uniós bíróság értékelése előrehozza az érdemi vitákat, és így a közigazgatási, illetve bírósági
         eljárás különböző szakaszainak összekeverésével járhat. Egy ilyen kereset elfogadhatósága tehát összeegyeztethetetlen a Bizottság
         és az uniós bíróságok közötti hatáskörmegosztással, a Szerződés által meghatározott jogorvoslatokkal, a gondos igazságszolgáltatás
         elvével, illetve a bizottsági közigazgatási eljárás rendes lefolytatatásával (lásd a fent hivatkozott IBM kontra Bizottság
         ügyben hozott ítélet 20. pontját).

      52      Mindazonáltal a jelen ügyben a vitatott jogi aktussal – amelyben a Bizottság azt kéri, hogy a német hatóságok a Deutsche Post
         1989 és 2007 közötti bevételeire és költségeire vonatkozóan nyújtsanak információkat – szemben előterjesztett megsemmisítés
         iránti kereset révén nem áll fenn annak veszélye, hogy a közigazgatási, illetve bírósági eljárás különböző szakaszai összekeverednek
         (a fent hivatkozott IBM kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 20. pontja). Egy ilyen megsemmisítés iránti kereset ugyanis
         nem járhat azzal, hogy az uniós bíróság egy állami támogatás fennállásáról, vagy annak a közös piaccal való összeegyeztethetőségéről
         határozzon.

      53      Továbbá az ítélkezési gyakorlat szerint egy közbenső jogi aktus akkor sem támadható meg, ha bizonyított, hogy az e jogi aktushoz
         kapcsolódó jogellenességre azon végleges aktus elleni kereset alátámasztása érdekében hivatkozni lehet, amelynek előkészítő
         aktusát képezi. E körülmények között az eljárást lezáró határozattal szemben előterjesztett kereset megfelelő szintű bírói
         jogvédelmet biztosít (lásd a fent hivatkozott IBM kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 12. pontját; az 53/85. sz., AKZO Chemie
         és AKZO Chemie UK kontra Bizottság ügyben 1986. június 24‑én hozott ítélet [EBHT 1986., 1965. o.] 19. pontját, valamint a
         fent hivatkozott Olaszország kontra Bizottság ügyben 2001. október 9‑én hozott ítélet 63. pontját).

      54      Ugyanakkor, amennyiben az utóbbi feltétel nem teljesül, úgy kell tekinteni, hogy a közbenső jogi aktus – függetlenül attól,
         hogy az az adott intézmény ideiglenes álláspontját tükrözi‑e – önálló joghatásokat vált ki, és ennélfogva megsemmisítés iránti
         kereset tárgya lehet (lásd a fent hivatkozott AKZO Chemie és AKZO Chemie UK kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 20. pontját;
         a C‑170/89. sz., BEUC kontra Bizottság ügyben 1991. november 28‑án hozott ítélet [EBHT 1991., I‑5709.o.] 9–11. pontját; a
         C‑39/93. P. sz., SFEI és társai kontra Bizottság ügyben 1994. június 16‑án hozott ítélet [EBHT 1994., I‑2681. o.] 28. pontját;
         a fent hivatkozott Olaszország kontra Bizottság ügyben 2001. október 9‑én hozott ítélet 57–68. pontját, valamint a fent hivatkozott
         Athinaïki Techniki kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 54. pontját).

      55      A jelen ügyben meg kell állapítani, hogy a 659/1999 rendelet 10. cikke (3) bekezdésének alkalmazásával elfogadott információnyújtási
         rendelkezés önálló joghatásokat vált ki.

      56      A Deutsche Postnak nyújtott állítólagos állami támogatásra vonatkozó eljárást lezáró határozattal szemben előterjesztett kereset
         nem biztosít megfelelő szintű bírói jogvédelmet a fellebbezők részére.

      57      Ezzel kapcsolatban meg kell állapítani egyrészt, hogy – amint arra a fellebbezők hivatkoznak a jelen ügyekben – amennyiben
         az ideiglenes intézkedés aránytalan, mivel a kért információk irrelevánsak az állami intézkedés EUMSZ 107. és EUMSZ 108. cikkre
         figyelemmel történő értékelése tekintetében, a közbenső jogi aktus jogellenes részei nem érintik a végleges bizottsági határozat
         jogszerűségét, mivel ez a határozat nem a hivatkozott ideiglenes intézkedésre válaszul nyújtott információkon alapul.

      58      Másrészt, amikor a Bizottság a 659/1999 rendelet 10. cikke (3) bekezdésének alkalmazásával felhívja az adott tagállamot, hogy
         nyújtsa be a kért információkat, az EUMSZ 288. cikk értelmében „határozatot” hoz. Következésképpen, amennyiben a tagállam
         nem tesz eleget a Bizottság az információnyújtási rendelkezésnek, az az EUMSZ 258. cikk értelmében a Szerződésekből eredő
         kötelezettség megszegésének minősül.

      59      Mindemellett a kötelezettségszegés megállapítása iránti eljárás során egy olyan határozat címzettjének minősülő tagállam,
         mint az információnyújtási rendelkezés, nem igazolhatja érvényesen e határozat végre nem hajtását annak állítólagos jogellenességére
         hivatkozva. Az az információnyújtási rendelkezésjogszerűségét ugyanis egy másik eljárás, vagyis az EUMSZ 263. cikkben meghatározott
         megsemmisítés iránti kereset keretében lehet csak vitatni (lásd ebben az értelemben a C‑261/99. sz., Bizottság kontra Franciaország
         ügyben 2001. március 22‑én hozott ítélet [EBHT 2001., I‑2537. o.] 18. pontját, valamint a C‑419/06. sz., Bizottság kontra
         Görögország ügyben 2008. február 14‑én hozott ítélet [EBHT 2008., I‑27. o.] 52. pontját).

      60      A közbenső jogi aktushoz kapcsolódó esetleges jogellenesség hatásait tehát a végleges határozattal szemben indított kereset
         nem orvosolhatja. A 659/1999 rendelet 10. cikkének (3) bekezdéséből eredő kötelezettségek azáltal történő megszegése, hogy
         az adott tagállam nem tesz eleget az információnyújtási rendelkezésnek, a végleges határozattal szemben esetleg előterjesztett
         megsemmisítés iránti kereset eredményétől függetlenül megállapítható.

      61      Végül el kell utasítani a Bizottság azon érvét, miszerint egy, a 659/1999 rendelet 10. cikke (3) bekezdésének alkalmazásával
         hozott határozattal szembeni megsemmisítés iránti kereset előterjesztésének lehetősége olyan helyzethez vezetne, amelyben
         az a tagállam, amely megtagadja egy bejelentett vagy be nem jelentett támogatásra vonatkozó információkérésre való válaszadást,
         szélesebb körű bírói jogvédelemben részesülhet, amikor be nem jelentett támogatásról van szó.

      62      E tekintetben emlékeztetni kell, hogy a 659/1999 rendelet 5. cikkének (3) bekezdése úgy rendelkezik, hogy amennyiben az érintett
         tagállam az emlékeztetés kézhezvételét követően a bejelentett állami támogatásra vonatkozó bizottsági információkérésben kért
         információt nem, vagy azokat hiányosan nyújtja be, a bejelentést visszavontnak kell tekinteni. E feltételek mellett a bejelentés
         visszavonása azzal a hatással jár, hogy az állami támogatást be nem jelentettnek kell tekinteni, ezért az a tény, hogy az
         érintett tagállam nem nyújtja be a kért információkat mind a bejelentett, mind a soha be nem jelentett állami támogatások
         esetében egy olyan, a 659/1999 rendelet 10. cikkének (3) bekezdése értelmében vett „határozat” meghozatalához vezet, amely
         megtámadható jogi aktusnak minősül.

      63      Következésképpen a Törvényszék azáltal, hogy úgy ítélte meg, hogy a vitatott jogi aktus nem lehet megsemmisítés iránti kereset
         tárgya, tévesen alkalmazta a jogot. E feltételek mellett – anélkül, hogy szükség lenne az ötödik jogalap vizsgálatára – helyt
         kell adni az elsőtől a negyedikig terjedő jogalapoknak.

      64      A Bizottság a C‑463/10. P. sz. ügyben mindazonáltal azt kéri, hogy a Bíróság abban az esetben, ha úgy ítéli meg, hogy a vitatott
         jogi aktus az EUMSZ 263. cikk értelmében megtámadható jogi aktusnak minősül, változtassa meg az indokolást a fent hivatkozott
         Deutsche Post kontra Bizottság ügyben hozott végzés tekintetében annak megállapítása érdekében, hogy a Deutsche Post által
         előterjesztett kereset elfogadhatatlan, mivel e vállalat az EUMSZ 263. cikk negyedik bekezdése értelmében nem rendelkezik
         kereshetőségi joggal. A Bizottság az ebben az ügyben felhozott elfogadhatatlansági kifogásában arra hivatkozott, hogy a vitatott
         jogi aktus a Deutsche Postot nem érinti sem közvetlenül, sem személyében.

      65      Ezzel kapcsolatosan emlékeztetni kell, hogy az EUMSZ 263. cikk negyedik bekezdése szerint természetes vagy jogi személy csak
         akkor nyújthat be keresetet más személynek címzett határozat ellen, ha az őt közvetlenül és személyében érinti.

      66      Először is a tekintetben, hogy a Deutsche Postot közvetlenül érinti‑e a Németországi Szövetségi Köztársaságnak címzett vitatott
         jogi aktus, az állandó ítélkezési gyakorlatból az következik, hogy e feltétel két kritérium együttes fennállását kívánja meg,
         vagyis egyrészt, hogy a vitatott intézkedés közvetlen hatást gyakoroljon a jogalany jogi helyzetére, és másrészt ne hagyjon
         mérlegelési lehetőséget az intézkedés végrehajtásával megbízott címzettek számára, mert az ilyen végrehajtás tisztán automatikus
         jellegű, és köztes szabályok alkalmazása nélkül, egyedül az uniós szabályozás alapján történik (lásd a C‑445/07. P. és C‑455/07. P. sz.,
         Bizottság kontra Ente per le Ville Vesuviane és Ente per le Ville Vesuviane kontra Bizottság egyesített ügyekben 2009. szeptember
         10‑én hozott ítélet [EBHT 2009., I‑7993. o.] 45. pontját, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).

      67      A Bizottság álláspontja szerint ez a feltétel a jelen ügyben nem teljesül, mivel a vitatott jogi aktus csupán a Németországi
         Szövetségi Köztársaságot szólítja fel bizonyos információk benyújtására. Ezen ideiglenes intézkedés tehát egy olyan tisztán
         automatikus jellegű nemzeti intézkedés elfogadásához vezet, amely kizárólag az uniós szabályozáson alapul. A Németországi
         Szövetségi Köztársaság magatartásától függ, hogy a Deutsche Posthoz fordul‑e, illetve hogy milyen módon szólítja fel e vállalatot
         a kért információk nyújtására.

      68      A jelen esetben megállapítandó, hogy a vitatott jogi aktus az EUMSZ 263. cikk negyedik bekezdése értelmében közvetlenül érinti
         a Deutsche Postot.

      69      Egyrészt a Deutsche Post mint azon intézkedés kedvezményezettje, amelyre a vitatott jogi aktus tárgyát képező információk
         vonatkoznak, és mint az ezen információkkal rendelkező jogalany, köteles az információnyújtási rendelkezésnek eleget tenni.

      70      Másrészt a kért információk végleges és kimerítő listáját maga a vitatott jogi aktus tartalmazza, anélkül, hogy e tekintetben
         mérlegelési jogkört engedne a Németországi Szövetségi Köztársaságnak.

      71      Azzal a kérdéssel kapcsolatosan, hogy a Deutsche Postot személyében érinti‑e a vitatott jogi aktus, a Bíróság állandó ítélkezési
         gyakorlata kimondja, hogy azok a jogalanyok, akik nem címzettjei valamely határozatnak, csak akkor állíthatják, hogy személyükben
         érintettek, ha ez a határozat sajátos tulajdonságaik, vagy olyan ténybeli helyzet folytán vonatkozik rájuk, amely minden más
         személytől megkülönbözteti, és ezáltal a címzetthez hasonló módon egyéníti őket (lásd különösen a C‑260/05. P. sz., Sniace
         kontra Bizottság ügyben 2007. november 22‑én hozott ítélet [EBHT 2007., I‑10005. o.] 53. pontját, valamint az ott hivatkozott
         ítélkezési gyakorlatot).

      72      A Bizottság szerint a Deutsche Postot nem érinti személyében a vitatott jogi aktus, mivel azt nem e vállalatnak címezte, illetve
         nem keletkeztetett vele szemben semmilyen kötelezettséget.

      73      E tekintetben meg kell jegyezni, hogy az a körülmény, hogy a Deutsche Post nem címzettje a vitatott jogi aktusnak, irreleváns
         annak értékelése szempontjából, hogy ez a vállalatot a hivatkozott jogi aktus az EUMSZ 263. cikk negyedik bekezdése értelmében
         személyében érinti‑e.

      74      Továbbá azt is meg kell állapítani, hogy az információnyújtási rendelkezés egy olyan állítólagos állami támogatásra vonatkozó
         vizsgálati eljáráshoz kapcsolódik, amelynek a Deutsche Post az esetleges kedvezményezettje. A vitatott jogi aktusban meghatározott
         információk kizárólag a Deutsche Postot érintik. E vállalatot tehát a jelen ítélet fenti 71. pontjában hivatkozott ítélkezési
         gyakorlat szerint személyében érinti a hivatkozott jogi aktus.

      75      Mivel a vitatott jogi aktus a Deutsche Postot közvetlenül és személyében érinti, nincs helye annak, hogy a Bíróság a Bizottság
         kérelme alapján a C‑463/10. P. sz. ügyben megváltoztassa az indokolást.

      76      A fentiek alapján a fellebbezésnek helyt kell adni, és a megtámadott végzéseket hatályon kívül kell helyezni.

       Az ügyek Törvényszékhez való visszautalásáról
      77      Az Európai Unió Bírósága alapokmánya 61. cikkének első bekezdéséből következik, hogy ha a fellebbezés megalapozott, az ügyet
         maga a Bíróság is érdemben eldöntheti, amennyiben a per állása megengedi, illetve határozathozatalra visszautalhatja a Törvényszékhez.

      78      A Bíróság az ahhoz szükséges információkkal rendelkezik, hogy a Bizottság által az elsőfokú eljárás során mindkét ügyben emelt
         elfogadhatatlansági kifogás tárgyában véglegesen határozzon.

      79      A jelen ítélet 36–62. pontjában kifejtett indokok alapján az arra vonatkozó elfogadhatatlansági kifogást, miszerint a vitatott
         jogi aktus nem képezheti megsemmisítés iránti kereset tárgyát, el kell utasítani. Egyébiránt, mivel a T‑570/08. sz., Deutsche
         Post kontra Bizottság ügyben felhozott elfogadhatatlansági kifogás ugyancsak arra alapozott, hogy a vitatott jogi aktus nem
         érinti közvetlenül és személyében a fellebbezőt, a jelen ítélet 65–75. pontjában kifejtett indokok miatt ezt a kifogást is
         el kell utasítani.

      80      Mindazonáltal a jelen ügy körülményei között a Bíróságnak nem áll módjában érdemben határozni a Deutsche Post és a Németországi
         Szövetségi Köztársaság által indított keresetről.

      81      E tekintetben meg kell állapítani, hogy a Törvényszék előtti vita és az általa lefolytatott vizsgálat kizárólag a keresetek
         elfogadhatóságát érintette, mivel a Törvényszék az ügy érdemének vizsgálata és a szóbeli szakasz megnyitása nélkül adott helyt
         a Törvényszék eljárási szabályzata 114. cikkének 1. §‑a alapján a Bizottság által felhozott elfogadhatatlansági kifogásnak.

      82      Ezért az ügyeket vissza kell utalni a Törvényszék elé, hogy az határozzon a fellebbezők vitatott jogi aktus megsemmisítése
         iránti kérelme tárgyában.

       A költségekről
      83      Mivel az ügyeket a Bíróság visszautalta a Törvényszék elé, a jelen fellebbezési eljárás költségeiről jelenleg nem kell határozni.

      A fenti indokok alapján a Bíróság (harmadik tanács) a következőképpen határozott:
      1)      A Bíróság a Törvényszék 2010. július 14‑i T‑570/08. sz., Deutsche Post kontra Bizottság ügyben, valamint T‑571/08. sz., Németország
            kontra Bizottság ügyben 2010. július 14‑én hozott végzését hatályon kívül helyezi.
      2)      A Bíróság az Európai Bizottság által felhozott elfogadhatatlansági kifogásokat elutasítja.
      3)      A Bíróság az ügyeket visszautalja az Európai Unió Törvényszéke elé annak érdekében, hogy az határozzon az T‑570/08. sz. ügyben
            a Deutsche Post AG‑nak és a T‑571/08. sz. ügyben a Németországi Szövetségi Köztársaságnak a Bizottság azon 2008. október 30‑i
            azon határozata ellen benyújtott megsemmisítés iránti kereseteiről, amelyben felhívta a Németországi Szövetségi Köztársaságot,
            hogy a Deutsche Post AG részére nyújtott állami támogatásra vonatkozó eljárásban nyújtson információkat.
      4)      A Bíróság a költségekről jelenleg nem határoz.
      Aláírások
      * Az eljárás nyelve: német.