title: A Bíróság (nyolcadik tanács) 2015. április 30-i ítélete.#SMK Kft kontra Nemzeti Adó- és Vámhivatal Dél-alföldi Regionális Adó Főigazgatósága és Nemzeti Adó- és Vámhivatal.#A Gyulai Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Magyarország) által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem.#Előzetes döntéshozatal iránti kérelem – Közös hozzáadottértékadó‑rendszer – 2006/112/EK irányelv – 52. cikk, c) pont és 55. cikk – Valamely szolgáltatásnyújtás teljesítési helyének a meghatározása – A szolgáltatásnak a hozzáadottérték‑adó szempontjából több tagállamban nyilvántartásba vett megrendelője – Azon tagállamból történő feladás vagy elfuvarozás, amelyben a szolgáltatást ténylegesen nyújtották.#C-97/14. sz. ügy.

text:
               Felek
               Az ítélet indoklása
               Rendelkező rész

            Felek
            A C‑97/14. sz. ügyben,
            az EUMSZ 267. cikk alapján benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában, amelyet a Gyulai Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Magyarország) a Bírósághoz 2014. március 3‑án érkezett, 2014. február 17‑i határozatával terjesztett elő az előtte
            az SMK Kft.
            és
            a Nemzeti Adó‑ és Vámhivatal Dél‑alföldi Regionális Adó Főigazgatósága ,
            a Nemzeti Adó‑ és Vámhivatal
            között folyamatban lévő eljárásban,
            A BÍRÓSÁG (nyolcadik tanács),
            tagjai: A. Ó Caoimh tanácselnök, C. Toader és E. Jarašiūnas (előadó) bírák,
            főtanácsnok: J. Kokott,
            hivatalvezető: A. Calot Escobar,
            tekintettel az írásbeli szakaszra,
            figyelembe véve a következők által előterjesztett észrevételeket:
            – a magyar kormány képviseletében Koós G. és Fehér M. Z., meghatalmazotti minőségben,
            – a görög kormány képviseletében K. Paraskevopoulou és I. Kotsoni, meghatalmazotti minőségben,
            – az Európai Bizottság képviseletében Bottka V. és L. Lozano Palacios, meghatalmazotti minőségben,
            – tekintettel a főtanácsnok meghallgatását követően hozott határozatra, miszerint az ügy elbírálására a főtanácsnok indítványa nélkül kerül sor,
            meghozta a következő
            Ítéletet

            Az ítélet indoklása
            1. Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem a közös hozzáadottértékadó‑rendszerről szóló, 2006. november 28‑i 2006/112/EK tanácsi irányelv (HL L 347., 1. o., a továbbiakban: héairányelv) 52. cikke c) pontjának és 55. cikkének az értelmezésére vonatkozik.
            2. E kérelmet az SMK Kft., egy magyarországi székhelyű társaság és a Nemzeti Adó‑ és Vámhivatal Dél‑alföldi Regionális Adó Főigazgatósága (a továbbiakban: Főigazgatóság), valamint a Nemzeti Adó‑ és Vámhivatal (a továbbiakban: NAV) között azon határozat tárgyában folyamatban lévő eljárásban terjesztették elő, amelyben az SMK Kft.‑t a 2007–2009. évre és a 2010. év januárjától márciusáig terjedő időszakra vonatkozóan hozzáadottérték‑adó (a továbbiakban: héa) fizetésére kötelezik.
            Jogi háttér
            Az uniós jog
            3. Bár az alapügy a 2010. év januárjától márciusáig terjedő időszakra vonatkozik, amely a 2008. február 12‑i 2008/8/EK tanácsi irányelvvel (HL L 44., 11. o.) módosított héairányelv hatálya alá tartozik, az előzetes döntéshozatal iránti kérelemből kitűnik, hogy a kérdést előterjesztő bíróság kizárólag a héairányelv 2010. január 1‑jéig hatályban lévő változata, vagyis a 2008/8 irányelv által elvégzett módosításokat megelőző változata 52. cikke c) pontjának és 55. cikkének az értelmezését kéri.
            4. A héairányelvnek az adóztatandó ügyletek teljesítési helyére vonatkozó V. címe alatt szereplő 52. cikke alapján:
            „A következő szolgáltatások teljesítési helye az a hely, ahol a szolgáltatást ténylegesen teljesítették:
            [...]
            c) ingóságok értékbecslése és az ezeken végzett munka.”
            5. Ezen irányelv 55. cikkének a szövege a következő:
            „Az 52. cikk c) pontjától eltérve, amennyiben a szolgáltatás megrendelőjét, akinek részére az ingóságok értékbecslését, illetve az ingóságokon végzett munkát teljesítik, és akit a HÉA szempontjából más tagállamban tartanak nyilván, mint amelynek területén e szolgáltatásokat ténylegesen elvégezték, a szolgáltatásnyújtás teljesítési helyét azon tagállam területe határozza meg, amely a szolgáltatás megrendelője részére azt a HÉA‑azonosítószámot adta ki, amely alapján a szolgáltatást részére nyújtották [helyesen: Az 52. cikk c) pontjától eltérően a héa szempontjából a szolgáltatás tényleges teljesítési helye szerintitől eltérő tagállamban nyilvántartásba vett megrendelőknek nyújtott, ingóságok értékbecsléséből vagy az ezeken végzett munkából álló szolgáltatások teljesítési helyének azon tagállam területét kell tekinteni, amely a megrendelőnek kiadta azt a héa‑azonosítószámot, amely alapján a szolgáltatást részére nyújtották].
            Az első albekezdésben [helyesen: bekezdésben] említett eltérést csak abban az esetben lehet alkalmazni, ha a termékeket azon tagállamon kívülre adják fel, illetve azon tagállamból elfuvarozzák, ahol a szolgáltatást ténylegesen nyújtották.”
            A magyar jog
            6. A 2007‑ben hatályban lévő, az általános forgalmi adóról szóló 1992. évi LXXIV. törvény (a továbbiakban: áfatörvény) 15. §‑ának (4) bekezdése előírja:
            „A teljesítés helyének azt a helyet kell tekinteni, ahol a szolgáltatásnyújtás ténylegesen történik:
            [...]
            c) a termék – kivéve az ingatlant – szerelésénél, javításánál, karbantartásánál, felújításánál, átalakításánál.
            [...]”
            7. Az említett törvény 15/A. §‑ának (12)–(14) bekezdése alapján:
            „(12) Amennyiben a 15. § (4) bekezdés c) és d) pontjában meghatározott szolgáltatásokat megrendelő a szolgáltatásnyújtás tényleges teljesítésének helye szerinti tagállamtól eltérő tagállamban nyilvántartásba vett adóalany, a teljesítés helyének azon tagállam területét kell tekinteni, amelyben a szolgáltatást megrendelőt adóalanyként nyilvántartásba vették.
            (13) A (12) bekezdés nem alkalmazható abban az esetben, ha a terméket nem fuvarozták el abból a tagállamból, amelyben a szolgáltatást ténylegesen nyújtották.
            (14) Amennyiben a teljesítés helyét az e §‑ban meghatározott szolgáltatásokat saját nevében igénybe vevő személyt, szervezetet adóalanyként nyilvántartásba vett tagállam területe határozza meg, és a szolgáltatást megrendelő személy, szervezet egyszerre több tagállamban is nyilvántartásba vett adóalany, a teljesítés helyének azt a tagállamot kell tekinteni, amelyik tagállam adóhatósága által kiadott adószám alatt az e § szerinti szolgáltatást igénybe vette. Az adóalany köteles azon tagállam által kiadott adószám alatt igénybe venni az e § szerinti szolgáltatást, amelyikben azt az adóalanyiságát eredményező tevékenységet folytatja, amelynek érdekében az e § szerinti szolgáltatást igénybe vette.”
            8. A 2008. január 1‑je óta hatályban lévő, az általános forgalmi adóról szóló 2007. évi CXXVII. törvény (a továbbiakban: új áfatörvény) 42. §‑ának (1) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
            „A következő szolgáltatások nyújtása esetében a teljesítés helye az a hely, ahol a szolgáltatást ténylegesen teljesítik:
            [...]
            d) terméken – ide nem értve az ingatlant – végzett munka.”
            9. Az új áfatörvény 45. §‑ának (1) és (2) bekezdése alapján:
            „(1) A 42. §‑tól eltérően, ha a 42. § (1) bekezdésének c) és d) pontjában említett szolgáltatás igénybevevője a Közösség más tagállamában nyilvántartásba vett adóalany, mint ahol azt ténylegesen teljesítik, a 42. § (1) bekezdésének c) és d) pontjában említett szolgáltatás nyújtásának teljesítési helye a Közösség azon tagállama, ahol ezzel összefüggésben a 42. § (1) bekezdésének c) és d) pontjában említett szolgáltatás igénybevevőjét adóalanyként nyilvántartásba vették.
            (2) Az (1) bekezdés abban az esetben alkalmazható, ha a 42. § (1) bekezdésének c) és d) pontjában említett szolgáltatással érintett terméket küldeményként feladják, vagy elfuvarozzák a Közösség azon tagállamából, ahol a 42. § (1) bekezdésének c) és d) pontjában említett szolgáltatást ténylegesen teljesítették.”
            Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
            10. Amint az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból kitűnik, az SMK Kft., az SMK cégcsoport egyik tagja, Magyarországon héaköteles, ezért e tagállamban rendelkezik héa‑azonosítószámmal. E cégcsoportnak tagja az SMK UK Ltd is, amely az Egyesült Királyságban székhellyel rendelkező társaság, és 2007. július 30‑ig adóalanyként mind az Egyesült Királyságban, mind Magyarországon nyilvántartásba volt véve, és brit, valamint magyar héa‑azonosítószámmal rendelkezett. Az SMK Europe NV (a továbbiakban: SMK Europe), egy belgiumi székhelyű és a magyarországi héanyilvántartásban szereplő társaság, szintén tagja az említett csoportnak, feladata pedig a csoport termékeinek Európán belüli forgalmazása.
            11. 2002 márciusától az SMK Kft. bérmunka‑szolgáltatásokat nyújtott Magyarországon az SMK UK Ltd megrendelésére és részére. Ez utóbbi társaság szerezte be a késztermékek, vagyis az elektromos berendezésekhez tartozó távirányítók összeszereléséhez szükséges alapanyagokat és alkatrészeket. A gépek, berendezések és gyártóeszközök az SMK UK Ltd tulajdonát képezték. Az SMK Kft. nem rendelkezett saját alapanyag‑ vagy késztermékkészlettel, kizárólag e távirányítók összeszerelési műveleteit végezte.
            12. Az összeszerelést követően a késztermékek az SMK Kft. helyiségeiben maradtak, miközben a szolgáltatások megrendelője, az SMK UK Ltd e késztermékeket értékesítette az SMK Europe‑nak, amely azokat ezt követően továbbértékesítette a valamely más tagállamban vagy harmadik országban letelepedett vevőhöz. Az SMK Kft. az SMK UK Ltd‑től megbízást kapott e termékeknek az említett vevőkhöz történő fuvarozására. A fuvarozási okmányokat képező, ezen értékesítésekről szóló számlákat az SMK UK Ltd állította ki a késztermékek vevője, vagyis az SMK Europe nevében, azonban ez utóbbiakat közvetlenül az Európai Unión belül vagy egy harmadik országban található azon végső vevőknek adták fel, akiknek az SMK Europe továbbértékesítette azokat. Minden egyes esetben a késztermékek elhagyták Magyarország területét, és soha nem jutottak el az Egyesült Királyságba.
            13. Az SMK Kft. a késztermékek elkészítésének díját, mint a teljesített szolgáltatások ellenértékét, a „héa területi hatályán kívüli” megjegyzéssel adómentesen számlázta az SMK UK Ltd részére. A számlán az SMK UK Ltd brit héa‑azonosítószámát tüntette fel.
            14. A Nemzeti Adó‑ és Vámhivatal Békés Megyei Adóigazgatósága Kiemelt Adóalanyok Ellenőrzési Osztálya (a továbbiakban: elsőfokú adóhatóság) a 2007. január 1‑jétől december 31‑ig tartó időszakra vonatkozóan az SMK Kft. által készített héabevallások vizsgálatára irányuló ellenőrzést végzett.
            15. Az elsőfokú adóhatóság ezen ellenőrzést követően megállapította, hogy a szóban forgó bérmunka‑szolgáltatások teljesítési helye azok tényleges teljesítési helye, vagyis Magyarország volt. Pontosabban az elsőfokú adóhatóság úgy vélte, hogy az SMK Kft. nem bizonyította, hogy a késztermékeket Magyarországról feladták, és ezért nem lehet az Egyesült Királyságot a szolgáltatások teljesítési helyének tekinteni. Következésképpen ezen adóhatóság összesen 27 712 000 HUF összegű adótartozást állapított meg, és felszólította az SMK Kft.‑t ennek megfizetésére.
            16. Az SMK Kft. a Főigazgatóság előtt azzal érvelve vitatta az elsőfokú adóhatóság határozatát, hogy teljesültek az áfatörvény 15/A. §‑ának (12) és (13) bekezdésében foglalt feltételek, így az alapügyben szóban forgó bérmunka‑szolgáltatások, mint e törvény területi hatályán kívül megvalósított jogügyletek, adómentesen voltak számlázhatók. Az SMK Kft. azt állította, hogy nem áll fenn arra vonatkozó kötelezettség, hogy a késztermékeket elfuvarozzák a szolgáltatások megrendelőjének tagállamába.
            17. A másodfokú adóhatóságként eljáró Főigazgatóság a 2012. december 10‑i határozatával helybenhagyta az elsőfokú adóhatóság határozatát. Megállapította, hogy az SMK UK Ltd a késztermékeket az SMK Europe‑nak azok fuvarozását megelőzően értékesítette, miközben e késztermékek még a magyar területen voltak. A Főigazgatóság ilyen körülmények között megállapította, hogy e termékek elfuvarozása azok értékesítésének és nem a bérmunka‑szolgáltatások nyújtásának volt a következménye.
            18. Egyébiránt az elsőfokú adóhatóság ellenőrzést végzett a 2008. és 2009. évre, valamint a 2010 januárjától márciusáig terjedő időszakra vonatkozó héa‑ és társaságiadó‑bevallások tekintetében. Az SMK Kft. ebben az időszakban is végzett az SMK UK Ltd részére bérmunka‑szolgáltatásokat, amelyek tekintetében nem számított fel héát.
            19. Ezen ellenőrzés felülvizsgálatát követően a Főigazgatóság főigazgatója az SMK Kft. terhére 107 616 000 HUF összegű adótartozást állapított meg, és az SMK Kft.‑t 21 523 000 HUF adóbírság, valamint 38 208 000 HUF késedelmi pótlék megfizetésére kötelezte. A főigazgató megállapította, hogy az új áfatörvény 42. §‑a (1) bekezdésének b)–d) pontja és 45. §‑a alapján a fent említett időszak alatt e társaság által nyújtott bérmunka‑szolgáltatások teljesítési helye Magyarországon volt.
            20. Az SMK Kft. vitatta az elsőfokú adóhatóság határozatát a NAV előtt, amely a 2013. január 8‑án kelt határozatával helybenhagyta az említett határozatot, és megállapította, hogy a bérmunka‑szolgáltatások teljesítési helye Magyarországon volt.
            21. Az SMK Kft. keresetet nyújtott be a Főigazgatóság 2012. december 10‑i határozatával és a NAV 2013. január 8‑i határozatával szemben a kérdést előterjesztő bírósághoz. Ami először is a Főigazgatóság határozatát illeti, az SMK Kft. többek között azzal érvel, hogy az ingóságokon végzett munkából álló szolgáltatások teljesítési helyének a meghatározása céljából a héairányelv 55. cikke nem követeli meg, hogy ezen ingóságokat a szolgáltatások megrendelőjének a tagállamába fuvarozzák. Az SMK Kft. szerint elegendő, hogy azokat elfuvarozzák vagy feladják azon tagállamból, ahol azok összeszerelése befejeződött.
            22. Az SMK Kft. hangsúlyozza, hogy az általa végzett szolgáltatások befejezésével a késztermékek, amelyeket a Magyarországtól eltérő államban található vevőknek értékesítettek, ezen okból elhagyták Magyarország területét. Az, hogy a szolgáltatások megrendelője, vagyis az SMK UK Ltd 2007‑ben a magyar héanyilvántartásban is szerepelt, nem jelenti azt, hogy a szolgáltatásokat a magyar héa‑azonosítószám alatt vette igénybe, mivel fő tevékenysége más tagállamban található székhelyhez volt köthető. Az SMK Kft. úgy véli, hogy az áfatörvény 15/A. §‑ának (14) bekezdése ellentétes a héairányelvvel.
            23. A Főigazgatóság azzal érvel, hogy az SMK Kft. az SMK UK Ltd magyar héa‑azonosítószáma alatt volt köteles figyelembe venni a szolgáltat ásnyújtást, mivel az SMK Kft. által végzett munkából adódó késztermékek értékesítése Magyarországon történt. A Főigazgatóság szerint ebből következik, hogy a szolgáltatások teljesítési helyének e tagállam területét kell tekinteni, és hogy ezért e szolgáltatások nem esnek az áfatörvény területi hatályán kívül. A késztermékek elfuvarozása nem változtat azon a tényen, hogy amint a szolgáltatásnyújtást teljesítik, az SMK Kft.‑nek héakötelezettsége keletkezik.
            24. Másodszor a NAV 2013. január 8‑i határozatát illetően az SMK Kft. úgy véli, hogy a héafizetési kötelezettség csak a héairányelvvel ellentétes értelmezés elfogadása mellett vezethető le ez utóbbiból. Az SMK Kft. szerint a szolgáltatások megrendelőjének a feladata eldönteni, hogy kit terhel az adófizetési kötelezettség. Végül az adómentesség szóban forgó szolgáltatásokra való alkalmazásának a megtagadása sérti a héa területiségének és semlegességének az elvét.
            25. A NAV azzal érvel, hogy a héairányelv 55. cikkében előírt eltérés alkalmazása céljából meg kell vizsgálni, hogy a bérmunka‑szolgáltatások megrendelője rendelkezett‑e vagy annak rendelkeznie kellett‑e Magyarországon héa‑azonosítószámmal. E tekintetben hangsúlyozza, hogy az SMK Kft. által összeszerelt késztermékeket nem azon tagállamba adták fel, amelynek a területén az SMK UK Ltd székhelye volt, hanem azokat – miközben Magyarországon voltak – értékesítették, és így e tagállamot kell az SMK UK Ltd által megvalósított értékesítés teljesítési helyének tekinteni.
            26. Ilyen körülmények között a Gyulai Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé előzetes döntéshozatalra:
            „1) Értelmezhető‑e a héairányelv 2010. január 1. napjáig hatályos 55. cikke úgy, hogy ez a cikk csak olyan szolgáltatást igénybevevő adóalanyokra vonatkozik, amelyeket a szolgáltatás végzésének tényleges helye szerinti tagállamban nem vettek vagy nem kellett volna nyilvántartásba venni a héa céljából?
            2) Amennyiben az első kérdésre igenlő a válasz, úgy kizárólag a héairányelv 52. cikke alkalmazható‑e a szolgáltatás teljesítési helyének meghatározására?
            3) Amennyiben az első kérdésre a válasz nemleges, úgy a héairányelv 2010. január l‑jéig hatályos 55. cikkét úgy kell‑e értelmezni, hogy amennyiben a bérmunka‑szolgáltatást igénybe vevő adóalany több tagállamban is rendelkezik vagy rendelkeznie kellene héa‑azonosítószámmal, kizárólag a szolgáltatást igénybe vevő döntésén múlik, hogy melyik adószám alatt veszi igénybe a bérmunka‑szolgáltatást (ideértve azt a esetet is, amikor a szolgáltatást igénybe vevő adóalany letelepedettnek minősül a szolgáltatás tényleges teljesítési helye szerinti tagállamban, de ettől eltérő tagállamban is rendelkezik héa‑azonosítószámmal)?
            4) Amennyiben a harmadik kérdésre adott válasz az, hogy a szolgáltatást igénybevevő döntési joga korlátlan, úgy kell‑e értelmezni a héairányelv 55. cikkét, hogy:
            – a szolgáltatást az igénybevevő által megadott héa‑azonosítószám alatt lehet teljesítettnek tekinteni 2009. december 31. napjáig, ha az igénybevevő más tagállamban is nyilvántartott (letelepedett) adóalany, és a termékeket feladták, illetve elszállították azon tagállamból, ahol a szolgáltatásokat ténylegesen nyújtották?
            – befolyásolja‑e a szolgáltatás teljesítési helyének meghatározását, ha az igénybevevő más tagállamban letelepedett adóalany, de a késztermékeket a szolgáltatásnyújtás tagállamából feladva, elfuvarozva értékesíti közbenső vevőjének, aki a terméket továbbértékesíti a Közösség egy harmadik tagállamába anélkül, hogy a bérmunka‑szolgáltatás igénybevevője a készterméket a saját telephelyére visszaszállította volna?
            5) Amennyiben a szolgáltatást igénybevevő döntési joga nem korlátlan, befolyásolja‑e a héairányelv 2010. január 1. napjáig hatályos 55. cikkének alkalmazhatóságát
            – az a tény, hogy a megmunkálandó alapanyagokat a megmunkálási szolgáltatás igénybevevője milyen körülmények között szerzi be és bocsátja a megmunkálást végző rendelkezésére,
            – az a tény, hogy a megmunkálásra irányuló munkavégzés eredményeként létrejövő készterméket melyik tagállamból, melyik adószáma alatt értékesíti a szolgáltatást igénybe vevő adóalany,
            – az a tény, hogy – mint az az alapügyben történt – a megmunkálás eredményeként létrejövő késztermék még a megmunkálás országában történő tartózkodása alatt láncügylet keretén belül többször értékesítésre kerül, a terméknek a megmunkálás országából történő kiszállítására pedig közvetlenül a termék végső beszerzője részére kerül sor?”
            Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekről
            27. Előzetesen emlékeztetni kell arra, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a nemzeti bíróságok és a Bíróság között az EUMSZ 267. cikkel bevezetett együttműködési eljárás keretében a Bíróság feladata, hogy a nemzeti bíróságnak az előtte folyamatban lévő ügy eldöntéséhez hasznos választ adjon. Ennek érdekében adott esetben a Bíróságnak át kell fogalmaznia a feltett kérdéseket (lásd: Douane Advies Bureau Rietveld ítélet, C‑541/13, EU:C:2014:2270, 18. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
            28. E tekintetben az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból kitűnik, hogy az alapügyben az SMK Kft. által az Egyesült Királyságban letelepedett SMK UK Ltd, azon termékek tulajdonosának a megrendelésére és részére Magyarországon nyújtott bérmunka‑szolgáltatások teljesítési helyének héa céljából való meghatározásáról van szó, amelyeket e szolgáltatások érintettek. A Bíróságnak szolgáltatott információkból az is kitűnik, hogy a szóban forgó szolgáltatásnyújtások az SMK UK Ltd tulajdonában álló távirányítóknak az alapügy felperese általi összeszereléséből álltak. Összeszerelésüket követően a szóban forgó késztermékek Magyarországon maradtak. Az SMK UK Ltd azokat ezt követően az SMK Europe‑nak értékesítette, amely azokat vagy valamely más tagállamban vagy harmadik országban letelepedett vevőknek értékesítette tovább. Így e késztermékeket csak a továbbértékesítésüket követően fuvarozták el vagy adták fel Magyarországról.
            29. Meg kell továbbá jegyezni, hogy a kérdést előterjesztő bíróság megkülönbözteti azon időszakot, amely alatt a szolgáltatások megrendelőjét héa szempontjából mind Magyarországon, mind az Egyesült Királyságban nyilvántartásba vették, és azt az időszakot, amely alatt már nem rendelkezett Magyarországon héa‑azonosítószámmal.
            30. A fentiekre tekintettel az előzetes döntéshozatalra előterjesztett öt kérdést, amelyeket együtt célszerű vizsgálni, úgy kell tekinteni, mint amelyek lényegében arra vonatkoznak, hogy a héairányelv 2010. január 1‑jéig hatályban lévő változatának 55. cikkét úgy kell‑e értelmezni, hogy az alkalmazandó olyan körülmények között, mint amilyenekről az alapügyben szó van, amelyben a szolgáltatások megrendelője a héa szempontjából egyszerre volt nyilvántartásba véve a szolgáltatások tényleges nyújtásának helye szerinti tagállamban és egy másik tagállamban, majd kizárólag e másik tagállamban, és amely alapügyben az e szolgáltatásokkal érintett ingóságokat nem e szolgáltatások befejezésekor, hanem későbbi értékesítésük következtében adták fel vagy fuvarozták el az e szolgáltatások tényleges teljesítési helye szerinti tagállamból.
            31. A héairányelv, amely a tagállamok forgalmi adóra vonatkozó jogszabályainak összehangolásáról – közös hozzáadottértékadó‑rendszer: egységes adóalap‑megállapításról szóló, 1977. május 17‑i 77/388/EGK hatodik tanácsi irányelv (HL L 145., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 9. fejezet, 1. kötet, 23. o.) helyébe lépett, tartalmaz egy V. címet, amely az adóztatandó ügyletek teljesítési helyére vonatkozik. Az e cím alatt található 3. fejezet a szolgáltatásnyújtás teljesítési helyével foglalkozik, annak 1. és 2. szakasza pedig megállapítja az e szolgáltatásnyújtások megadóztatása helye meghatározásának általános szabályait, illetve egyedi szolgáltatásnyújtásokra vonatkozó különös rendelkezéseket állapít meg. A 77/388 hatodik irányelv 9. cikkének (2) és (3) bekezdéséhez hasonlóan a héairányelv 44–59. cikke olyan szabályokat tartalmaz, amelyek a különleges teljesítési helyeket határozzák meg (lásd: Welmory‑ítélet, C‑605/12, EU:C:2014:2298, 37. és 38. pont).
            32. A Bíróság állandó ítélkezési gyakorlata szerint a szolgáltatásnyújtások teljesítésének helyét meghatározó rendelkezések célja egyrészt az olyan joghatósági összeütközések elkerülése, amelyek kettős adóztatáshoz vezethetnek, másrészt pedig a jövedelmek adóztatása elmaradásának elkerülése (Welmory‑ítélet, C‑605/12, EU:C:2014:2298, 42. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
            33. Így az olyan rendelkezés, mint a héairányelv 55. cikke, meghatározza valamely szolgáltatásnyújtás teljesítésének helyét, és körülhatárolja a tagállamok joghatóságát. E célból az említett rendelkezés a szolgáltatások teljesítési helyének egységes meghatározásán keresztül a héa területére vonatkozó nemzeti jogszabályok alkalmazási köre racionális megosztásának a megállapítására irányul (lásd ebben az értelemben: Welmory‑ítélet, C‑605/12, EU:C:2014:2298, 50. és 51. pont).
            34. Emlékeztetni kell arra, hogy az ingóságokon végzett munkából álló szolgáltatások teljesítési helye meghatározásának az általános szabályát a héairányelv 52. cikkének c) pontja állapítja meg, amely alapján az ilyen szolgáltatások teljesítési helye az, ahol e szolgáltatásokat ténylegesen nyújtották.
            35. A héairányelv 55. cikke úgy rendelkezik, hogy az említett szabálytól eltérően a fent említett szolgáltatások tényleges teljesítési helye szerinti tagállamtól eltérő tagállamban héa szempontjából nyilvántartásba vett megrendelőknek nyújtott ilyen szolgáltatások teljesítési helyének azon tagállam területét kell tekinteni, amely a megrendelőnek kiadta azt a héa‑azonosítószámot, amely alapján a szolgáltatást részére nyújtották. Ezen eltérés kizárólag akkor alkalmazandó, ha az ingóságokat feladják vagy elfuvarozzák azon tagállamból, ahol a szolgáltatást ténylegesen nyújtották.
            36. Így a héairányelv 55. cikkének szövegéből kitűnik, hogy az ez utóbbi cikkben előírt eltérés akkor alkalmazandó, ha két együttes feltétel teljesül. Először is a szolgáltatások megrendelőjét az e szolgáltatások tényleges teljesítési helye szerinti tagállamtól eltérő tagállamban „héa szempontjából nyilvántartásba [kell venni]”, másodszor pedig az ingóságokat a szolgáltatások tényleges teljesítési helye szerinti tagállamból fel kell adni vagy el kell fuvarozni.
            37. Mivel a szolgáltatások teljesítési helyét kizárólag a szóban forgó adóköteles ügyletet érintő ténybeli elemekre tekintettel kell meghatározni, a héairányelv 55. cikkében az ebben előírt eltérés alkalmazására kikötött második feltételt kizárólag ezen elemek alapján, és nem az esetleges későbbi ügyletekre tekintettel kell értékelni.
            38. Ezért a héairányelv 55. cikkének alkalmazása céljából az ingóságokat az ezeken végzett munkára vonatkozó ügylet keretében kell elfuvarozni vagy feladni azt megelőzően, hogy adott esetben ezen ingóságokra vonatkozóan más héaköteles ügyletet végeznének.
            39. A jelen ügyben, amint a Bírósághoz benyújtott iratokból kitűnik, és amint a jelen ítélet 28. pontjában szerepel, az alapügyben szóban forgó késztermékek az összeszerelésüket követően Magyarországon maradtak, és azokat csak az értékesítésükből és továbbértékesítésükből álló ügyleteket követően fuvarozták el e tagállamból.
            40. Ebből következik, hogy az alapügyben szóban forgó szolgáltatásnyújtások keretében ingóságokat nem fuvaroztak el vagy adtak fel az e szolgáltatások tényleges teljesítési helye szerinti tagállamból. Nem teljesült tehát az ingóságok elfuvarozására vagy feladására vonatkozó, a héairányelv 55. cikkében előírt feltétel. Ezért e szolgáltatások teljesítési helyét ezen irányelv 52. cikkének c) pontja alapján kell meghatározni, amely szerint e hely a tényleges teljesítési helyük szerinti tagállam, a jelen ügyben Magyarország területe.
            41. Egyébiránt a héairányelv 55. cikkének az alkalmazása érdekében előírt első feltételt illetően meg kell állapítani, hogy az a tény, hogy a szóban forgó szolgáltatásnyújtások időszaka alatt e szolgáltatások megrendelője a héa szempontjából egyszerre volt nyilvántartásba véve Magyarországon és az Egyesült Királyságban, majd kizárólag ez utóbbi tagállamban, nincs hatással a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő jogvita megoldására, mivel e szolgáltatásnyújtások keretében az ingóságokat nem fuvarozták el vagy adták fel Magyarországról.
            42. A fenti megállapításokra tekintettel az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekre azt a választ kell adni, hogy a héairányelv 2010. január 1‑jéig hatályban lévő változatának 55. cikkét úgy kell értelmezni, hogy az nem alkalmazandó olyan körülmények között, mint amilyenekről az alapügyben szó van, amelyben a szolgáltatások megrendelője a héa szempontjából egyszerre volt nyilvántartásba véve a szolgáltatások tényleges nyújtásának helye szerinti tagállamban és egy másik tagállamban, majd kizárólag e másik tagállamban, és amely alapügyben az e szolgáltatásokkal érintett ingóságokat nem e szolgáltatások befejezésekor, hanem későbbi értékesítésük következtében adták fel vagy fuvarozták el az e szolgáltatások tényleges teljesítési helye szerinti tagállamból.
            A költségekről
            43. Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.

            Rendelkező rész
            A fenti indokok alapján a Bíróság (nyolcadik tanács) a következőképpen határozott:
            A közös hozzáadottértékadó‑rendszerről szóló, 2006. november 28‑i 2006/112/EK tanácsi irányelv 2010. január 1‑jéig hatályban lévő változatának 55. cikkét úgy kell értelmezni, hogy az nem alkalmazandó olyan körülmények között, mint amilyenekről az alapügyben szó van, amelyben a szolgáltatások megrendelője a héa szempontjából egyszerre volt nyilvántartásba véve a szolgáltatások tényleges nyújtásának helye szerinti tagállamban és egy másik tagállamban, majd kizárólag e másik tagállamban, és amely alapügyben az e szolgáltatásokkal érintett ingóságokat nem e szolgáltatások befejezésekor, hanem későbbi értékesítésük következtében adták fel vagy fuvarozták el az e szolgáltatások tényleges teljesítési helye szerinti tagállamból.


title: A Bíróság (első tanács) 2009. június 18-i ítélete.#L'Oréal SA, Lancôme parfums et beauté & Cie SNC és Laboratoire Garnier & Cie kontra Bellure NV, Malaika Investments Ltd és Starion International Ltd.#Előzetes döntéshozatal iránti kérelem: Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) - Egyesült Királyság.#89/104/EGK irányelv - Védjegyek - Az 5. cikk (1) és (2) bekezdése - Összehasonlító reklámban való használat - E használat megtiltásához való jog - A jó hírnév tisztességtelen kihasználása - A védjegy funkcióinak veszélyeztetése - 84/450/EGK irányelv - Összehasonlító reklám - A 3a. cikk (1) bekezdésének g) és h) pontja - Az összehasonlító reklám megengedettségének feltételei - A védjegy hírnevének tisztességtelen kihasználása - Valamely áru utánzatként vagy másolatként való bemutatása.#C-487/07. sz. ügy.

text:
      C‑487/07. sz. ügy
      L’Oréal SA és társai
      kontra
      Bellure NV és társai
      (a Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) [Egyesült Királyság] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti
         kérelem)

      „89/104/EGK irányelv – Védjegyek – Az 5. cikk (1) és (2) bekezdése – Összehasonlító reklámban való használat – E használat megtiltásához való jog – A jó hírnév tisztességtelen kihasználása – A védjegy funkcióinak veszélyeztetése – 84/450/EGK irányelv – Összehasonlító reklám – A 3a. cikk (1) bekezdésének g) és h) pontja – Az összehasonlító reklám megengedettségének feltételei – A védjegy hírnevének tisztességtelen kihasználása – Valamely áru utánzatként vagy másolatként való bemutatása”
      Az ítélet összefoglalása
      1.        Jogszabályok közelítése – Védjegyek – 89/104 irányelv – Jó hírnevű védjegy – Nem hasonló árukra vagy szolgáltatásokra is kiterjesztett
            oltalom (az irányelv 5. cikkének (2) bekezdése) – A kiterjesztett oltalom feltételei
      (89/104 tanácsi irányelv, 5. cikk, (2) bekezdés)
      2.        Jogszabályok közelítése – Védjegyek – 89/104 irányelv – A védjegyjogosult arra vonatkozó joga, hogy fellépjen valamely azonos
            vagy hasonló megjelölés harmadik személy által, azonos vagy hasonló áruk vagy szolgáltatások vonatkozásában történő használata
            ellen – Az irányelv 5. cikke (1) bekezdésének a) pontja szerinti védjegyhasználat
      (84/450 tanácsi irányelv, 3a.  cikk, (1) bekezdés, és 89/104 tanácsi irányelv 5. cikk, (1) bekezdés, a) pont)
      3.        Jogszabályok közelítése – Megtévesztő reklám és összehasonlító reklám – 84/450 irányelv – Összehasonlító reklám
      (84/450 tanácsi irányelv, 3a.  cikk, (1) bekezdés, g) és h) pont)
      1.        A védjegyekre vonatkozó 89/104 első irányelv 5. cikkének (2) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy a védjegy megkülönböztető
         képessége vagy jó híre e rendelkezés értelmében vett tisztességtelen kihasználásának nem előfeltétele sem az összetévesztés
         veszélyének fennállása, sem a védjegy megkülönböztető képességének vagy jó hírének sérelme, vagy ennél általánosabban, a védjegy
         jogosultjának okozott sérelem sem. A jó hírű védjegyhez hasonló megjelölés harmadik fél általi használatából származó előny
         akkor tisztességtelen, ha az megpróbál e használat révén a jó hírű védjegy nyomdokába lépni, azért, hogy előnyt szerezzen
         annak vonzerejéből, elismertségéből és presztízséből, és – mindennemű pénzügyi ellentételezés nélkül – kihasználja a védjegyjogosult
         által e védjegy imázsának megteremtése és fenntartása érdekében eszközölt üzleti ráfordításokat.

      (vö. 50. pont és a rendelkező rész 1. pontja)
      2.        A védjegyekre vonatkozó 89/104 első irányelv 5. cikke (1) bekezdésének a) pontját úgy kell értelmezni, hogy a lajstromozott
         védjegy jogosultja megtilthatja az e védjeggyel azonos megjelölés harmadik fél általi, a 97/55 irányelvvel módosított, a megtévesztő
         és összehasonlító reklámról szóló 84/450 irányelv 3a. cikkének (1) bekezdésében felsorolt megengedhetőségi feltételeknek meg
         nem felelő összehasonlító reklám keretében történő használatát olyan azonos árukkal vagy szolgáltatásokkal kapcsolatban, amelyek
         tekintetében az említett védjegy lajstromozásra került, akkor is, ha e használat nem veszélyezteti a védjegynek az áruk vagy
         szolgáltatások származását jelölő, alapvető funkcióját, amennyiben az említett használat sérti vagy sértheti a védjegy valamely
         más funkcióját.

      A 89/104 irányelv 5. cikke (1) bekezdésének első mondata szerint ugyanis a védjegyoltalom a jogosult számára kizárólagos jogokat
         biztosít. Ezen irányelv 5. cikke (1) bekezdésének a) pontja értelmében e kizárólagos jogok alapján a jogosult bárkivel szemben
         felléphet, aki engedélye nélkül gazdasági tevékenység körében a védjeggyel azonos megjelölést használ olyan árukkal, illetve
         szolgáltatásokkal kapcsolatban, amelyek azonosak a védjegy árujegyzékében szereplő árukkal, illetve szolgáltatásokkal.

      Az irányelv 5. cikkének (1) bekezdésében foglalt kizárólagos jog célja az, hogy lehetővé tegye a jogosult számára különös
         jogosulti érdekeinek védelmét, azaz annak biztosítását, hogy a védjegy betölthesse szerepét, valamint hogy e jog gyakorlása
         azokra az esetekre korlátozódjék, amikor a megjelölés harmadik személy általi használata sérti vagy sértheti a védjegy alapvető
         funkcióit. E funkciók között szerepel nemcsak a védjegy azon alapvető funkciója, amely a fogyasztók számára szavatolja az
         áru származását, hanem olyan egyéb funkciók is, mint például az ezen áruk vagy szolgáltatások minőségének szavatolása, vagy
         a kommunikációval, a befektetésekkel, illetve a reklámmal kapcsolatos funkciók is.

      (vö. 57–58., 65. pont és a rendelkező rész 2. pontja)
      3.        A 97/55 irányelvvel módosított, a megtévesztő és összehasonlító reklámról szóló 84/450 irányelv 3a. cikkének (1) bekezdését
         úgy kell értelmezni, hogy az a hirdető, aki az összehasonlító reklámban kifejezetten vagy burkoltan arra tesz utalást, hogy
         az általa forgalmazott áru valamely közismert védjeggyel ellátott áru utánzata, akkor ő az ezen 3a. cikk (1) bekezdésének
         h) pontja értelmében véve „árut vagy szolgáltatást utánzatként vagy másolatként” mutat be.

      A 84/450 irányelv 3a. cikke (1) bekezdésének h) pontjában előírt feltétel különleges célja ugyanis abban áll, hogy megtiltsa
         a hirdető számára azt, hogy az összehasonlító reklámban feltüntesse azt a tényt, hogy az általa forgalmazott termék valamely
         védjeggyel jelölt áru vagy szolgáltatás utánzata vagy másolata. E tekintetben nem csupán azok a reklámüzenetek tilosak, amelyek
         kifejezetten utánzatra vagy másolatra utalnak, hanem azok is, amelyek figyelemmel az eset általános és gazdasági összefüggéseire,
         alkalmasak arra, hogy implicit módon ezt a gondolatot közvetítsék a célközönség felé.

      E tekintetben nincs jelentősége annak a kérdésnek, hogy a reklámüzenet jelzi‑e azt, hogy összességében valamely oltalom alatt
         álló védjeggyel ellátott termék utánzatáról van szó, vagy csupán e védjegy valamely alapvető jellemzőjének utánzatáról.

      Amikor az olyan összehasonlító reklám, amely a hirdető áruit úgy mutatja be, mint valamely védjeggyel ellátott áru utánzatát,
         a 84/450 irányelv szerint ellentétes a tisztességes versennyel, és ezért jogellenes, a hirdető által az e reklámnak köszönhetően
         realizált nyereség tisztességtelen verseny eredménye, és azt ebből következően az említett 3a. cikk (1) bekezdésének g) pontja
         értelmében vett, e védjegy hírneve tisztességtelen kihasználásának kell tekinteni.

      (vö. 75–76., 79–80. pont és a rendelkező rész 3. pontja)
A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (első tanács)
      2009. június 18.(*)

      „89/104/EGK irányelv – Védjegyek – Az 5. cikk (1) és (2) bekezdése – Összehasonlító reklámban való használat – E használat megtiltásához való jog – A jó hírnév tisztességtelen kihasználása – A védjegy funkcióinak veszélyeztetése – 84/450/EGK irányelv – Összehasonlító reklám – A 3a. cikk (1) bekezdésének g) és h) pontja – Az összehasonlító reklám megengedettségének feltételei – A védjegy hírnevének tisztességtelen kihasználása – Valamely áru utánzatként vagy másolatként való bemutatása”
      A C‑487/07. sz. ügyben,
      az EK 234. cikk alapján benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában, amelyet a Court of Appeal (England & Wales)
         (Civil Division) (Egyesült Királyság) a Bírósághoz 2007. november 5‑én érkezett, 2007. október 22‑i határozatával terjesztett
         elő az előtte

      a L’Oréal SA,
      a Lancôme parfums et beauté & Cie SNC,
      a Laboratoire Garnier & Cie
      és
      a Bellure NV,
      a Malaika Investments Ltd, amely a „Honey pot cosmetic & Perfumery Sales” kereskedelmi név alatt végzi tevékenységét,

      a Starion International Ltd
      között folyamatban lévő eljárásban,
      A BÍRÓSÁG (első tanács),
      tagjai: P. Jann tanácselnök, M. Ilešič (előadó), A. Tizzano, A. Borg Barthet és E. Levits bírák,
      főtanácsnok: P. Mengozzi,
      hivatalvezető: R. Şereş tanácsos,
      tekintettel az írásbeli szakaszra és a 2008. november 5‑i tárgyalásra,
      figyelembe véve a következők által előterjesztett észrevételeket:
      –        a L’Oréal SA Lancôme parfums et beauté & Cie SNC és a Laboratoire Garnier & Cie képviseletében H. Carr és D. Anderson QC,
         valamint J. Reid barrister, a Baker & McKenzie LLP megbízásából,

      –        a Malaika Investments Ltd és a Starion International Ltd képviseletében R. Wyand QC, valamint H. Porter és T. Moody‑Stuart
         solicitors,

      –        az Egyesült Királyság Kormánya képviseletében T. Harris, később L. Seeboruth, meghatalmazotti minőségben, segítője: S. Malynciz
         barrister,

      –        a francia kormány képviseletében G. de Bergues, A.‑L. During és B. Beaupère-Manokha, meghatalmazotti minőségben,
      –        a holland kormány képviseletében C. Wissels, meghatalmazotti minőségben,
      –        a lengyel kormány képviseletében A. Rutkowska és K. Rokicka, meghatalmazotti minőségben,
      –        a portugál kormány képviseletében L. Inez Fernandes és I. Vieira da Silva, meghatalmazotti minőségben,
      –        az Európai Közösségek Bizottsága képviseletében W. Wils és H. Krämer, meghatalmazotti minőségben,
      a főtanácsnok indítványának a 2009. február 10‑i tárgyaláson történt meghallgatását követően,
      meghozta a következő
      Ítéletet
      1        Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem a védjegyekre vonatkozó tagállami jogszabályok közelítéséről szóló, 1988. december
         21‑i 89/104/EGK tanácsi első irányelv (HL L 40., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 17. fejezet, 1. kötet, 92. o.) 5. cikke
         (1) és (2) bekezdésének, valamint az 1997. október 6‑i 97/55/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvvel (HL L 290., 18. o.;
         magyar nyelvű különkiadás 15. fejezet, 3. kötet, 365. o.) módosított, a megtévesztő és összehasonlító reklámról szóló, 1984.
         szeptember 10‑i 84/450/EGK tanácsi irányelv (HL L 250., 17. o.; magyar nyelvű különkiadás 15. fejezet, 1. kötet, 227. o.;
         a továbbiakban: 84/450 irányelv) 3a. cikke (1) bekezdésének az értelmezésére irányul.

      2        A kérelmet a L’Oréal SA, Lancôme Parfums et Beauté & Cie, valamint a Laboratoires Garnier & Cie (a továbbiakban így együtt:
         L’Oréal és társai) által a Bellure NV (a továbbiakban: Bellure), a Malaika Investments Ltd, amely a „Honeypot cosmetic & Perfumery
         Sales” kereskedelmi név alatt végzi tevékenységét (a továbbiakban: Malaika), és a Starion International Ltd (a továbbiakban:
         Starion) ellen, ez utóbbiak védjegybitorlás jogcímén történő marasztalása érdekében indított peres eljárás keretében terjesztették
         elő.

       Jogi háttér
       A közösségi szabályozás
      3        A 89/104 irányelvet hatályon kívül helyezte a 2008. november 28‑án hatályba lépett, a védjegyekre vonatkozó tagállami jogszabályok
         közelítéséről szóló, 2008. október 22‑i 2008/95/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL L 299., 25. o.) (kodifikált
         változat). Ennek ellenére – figyelemmel a tényállás időpontjára – az alapeljárásbeli ügyre továbbra is a 89/104 irányelv alkalmazandó.

      4        A 89/104 irányelv tizedik preambulumbekezdésének szövege a következő:

      „mivel a lajstromozott védjegy által nyújtott oltalom – amelynek rendeltetése különösen annak biztosítása, hogy a védjegyet
         hordozó áru vagy a védjegy alatt nyújtott szolgáltatás a védjegyjogosulttól származik – a védjegy és a megjelölés, valamint
         az érintett áruk vagy szolgáltatások azonossága esetén feltétlen; mivel az oltalom a megjelölés és a védjegy, valamint az
         érintett áruk vagy szolgáltatások hasonlósága esetére is kiterjed; mivel az összetéveszthetőséggel összefüggésben a hasonlóság
         fogalmát értelmezni szükséges; mivel az összetéveszthetőség, amelynek értékelése számos tényezőtől – különösen a védjegy piaci
         ismertségétől, attól a képzettársítástól, amelyet a használt vagy a védjegyként lajstromozott megjelölés előidéz, valamint
         a védjegy és a megjelölés közötti, valamint a velük megjelölt áruk vagy szolgáltatások közötti hasonlóság mértékétől – függ,
         az oltalom szempontjából különös feltételt képez; mivel az összetéveszthetőség megállapításának módja – különösen a bizonyítási
         teher – olyan nemzeti eljárási szabályok hatálya alá tartozik, amelyeket ez az irányelv nem érint”.

      5        A 89/104 irányelvnek „A védjegyoltalom tartalma” című, 5. cikke a következőképpen rendelkezik:

      „(1)      A védjegyoltalom a jogosult számára kizárólagos jogokat biztosít. A kizárólagos jogok alapján a jogosult bárkivel szemben
         felléphet, aki engedélye nélkül gazdasági tevékenység körében használ

      a)      a védjeggyel azonos megjelölést olyan árukkal, illetve szolgáltatásokkal kapcsolatban, amelyek azonosak a védjegy árujegyzékében
         szereplő árukkal, illetve szolgáltatásokkal;

      b)      olyan megjelölést, amelyet a fogyasztók a védjeggyel összetéveszthetnek a megjelölés és a védjegy azonossága vagy hasonlósága,
         valamint az érintett áruk, illetve szolgáltatások azonossága vagy hasonlósága miatt; az összetéveszthetőség magában foglalja
         azt az esetet is, ha a fogyasztók a megjelölést gondolati képzettársítás (asszociáció) útján kapcsolhatják a korábbi védjegyhez.

      (2)      Bármelyik tagállam előírhatja továbbá, hogy a jogosult bárkivel szemben felléphet, aki hozzájárulása nélkül gazdasági tevékenység
         körében a védjeggyel azonos vagy ahhoz hasonló megjelölést használ az árujegyzékben szereplő árukhoz, illetve szolgáltatásokhoz
         nem hasonló árukkal, illetve szolgáltatásokkal kapcsolatban, feltéve, hogy a védjegy a tagállamban jóhírnevet élvez, és a
         megjelölés alapos ok nélkül történő használata sértené vagy tisztességtelenül kihasználná a védjegy megkülönböztető képességét
         vagy jóhírnevét.

      (3)      Az (1) és (2) bekezdésben szabályozott feltételek megvalósulása esetén tilos különösen:
      […]
      b)      a megjelölést hordozó áru eladásra való felkínálása, forgalomba hozatala, valamint forgalomba hozatal céljából történő raktáron
         tartása, illetve szolgáltatás felajánlása vagy annak nyújtása a megjelölés alatt;

      […]
      d)      a megjelölés használata az üzleti iratokon vagy a reklámozásban.
      […]”
      6        Az említett irányelv „A védjegyoltalom korlátai” című 6. cikkének (1) bekezdése a következőképpen rendelkezik:

      „A védjegyoltalom alapján a jogosult nem tilthat el mást attól, hogy gazdasági tevékenysége körében – az üzleti tisztesség
         követelményeivel összhangban – használja

      […]
      b)      az áru vagy a szolgáltatás fajtájára, minőségére, mennyiségére, rendeltetésére, értékére, földrajzi eredetére, előállítási,
         illetve teljesítési idejére vagy egyéb jellemzőjére vonatkozó jelzést;

      [...]”
      7        Az összehasonlító reklámra vonatkozó rendelkezéseket a 84/450 irányelv eredeti változatába a 97/55 irányelv vezette be.

      8        A 97/55 irányelv (2), (7), (9), (11), (13)–(15) és (19) preambulumbekezdésének szövege a következő:

      „(2)      mivel a belső piac megvalósítása egyre szélesebb körű választékot jelent majd; azért, hogy a fogyasztók a belső piacot a lehető
         legjobban használhassák, illetve használják ki, és mivel a reklám rendkívül fontos szerepet játszik abban, hogy Közösség-szerte
         az áruk és szolgáltatások számára hatékony piacok nyíljanak meg, az összehasonlító reklám formáját és tartalmát meghatározó
         alapvető rendelkezéseknek egységesnek kell lenniük, valamint össze kell hangolni az összehasonlító reklám feltételeit a tagállamokban;
         mivel ha ezek a feltételek teljesülnek, ez segíteni fogja a különféle összehasonlítható termékek előnyeinek tárgyilagos bemutatását;
         mivel az összehasonlító reklám az áruk és szolgáltatások nyújtói közötti versenyt is serkentheti a fogyasztók javára;

      […]
      (7)      mivel az összehasonlítást illetően meg kell állapítani az összehasonlító reklám megengedett feltételeit, hogy meg lehessen
         határozni, melyek azok az összehasonlító reklámmal kapcsolatos gyakorlatok, amelyek torzíthatják a versenyt, károsak lehetnek
         a versenytársakra nézve, és kedvezőtlenül befolyásolhatják a fogyasztók döntését; mivel a megengedett összehasonlító reklám
         e feltételeinek tartalmazniuk kell az áruk és szolgáltatások tulajdonságai tárgyilagos összehasonlításának kritériumait;

      […]
      (9)      mivel az összehasonlító reklám versenysértő és tisztességtelen módon történő alkalmazásának megakadályozása érdekében csak
         az azonos szükségleteket kielégítő vagy azonos rendeltetésű, egymással versenyző áruk és szolgáltatások összehasonlítása engedhető
         meg;

      […]
      (11)      mivel az összehasonlító reklám feltételei együttesen alkalmazandók, és összességükben kell őket figyelembe venni; […]
      [...]
      (13)      mivel a […] 89/104 […] irányelv 5. cikkének értelmében a lajstromozott védjegy a jogosultjának kizárólagos jogokat biztosít,
         köztük azt a jogot, hogy megakadályozza, hogy harmadik személyek azonos árukkal vagy szolgáltatásokkal, vagy adott esetben
         más árukkal kapcsolatban a gazdasági tevékenység körében a védjeggyel azonos vagy hozzá hasonló bármiféle megjelölést használjanak;

      (14)      mivel azonban az összehasonlító reklám hatékonnyá tétele érdekében szükséges lehet valamely versenytárs áruinak vagy szolgáltatásainak
         azonosítása olyan védjegyre vagy kereskedelmi névre való hivatkozással, amelynek az említett versenytárs a jogosultja;

      (15)      mivel a versenytárs védjegyének, kereskedelmi nevének vagy egyéb megkülönböztető jelzéseinek ilyen használata nem jelenti
         harmadik fél e kizárólagos jogának megsértését, ha megfelel ezen irányelv feltételeinek, mivel ebben az esetben célja csupán
         a különbségtétel és ezzel a különbségek tárgyilagos kiemelése;

      […]
      (19)      mivel az az összehasonlítás, amely egy árut vagy szolgáltatást oltalom alatt álló védjeggyel vagy védett kereskedelmi névvel
         ellátott áru utánzataként vagy másolataként mutat be, nem tekinthető olyan reklámnak, amely eleget tesz a megengedett összehasonlító
         reklámra vonatkozó feltételeknek”.

      9        A 84/450 irányelv 1. cikke szerint az irányelv célja többek között azoknak a feltételeknek a meghatározása, amelyek mellett
         az összehasonlító reklám megengedett.

      10      Ezen irányelv 2. cikkének 1. pontja szerint „reklám: egy kereskedelmi, ipari, kézműipari vagy szabadfoglalkozású tevékenység
         keretében bármilyen formában, az árucikkek vagy szolgáltatások, beleértve az ingatlanokat, a jogokat és kötelezettségeket
         is, értékesítésének előmozdítása érdekében megfogalmazott állítás”. Ugyanezen cikk 2a. pontja szerint „összehasonlító reklám:
         minden olyan reklám, amely közvetlenül vagy közvetve felismerhetővé tesz valamely versenytársat, vagy a versenytárs által
         kínált árukat vagy szolgáltatásokat”.

      11      Az említett irányelv 3a. cikkének (1) bekezdése a következőképpen rendelkezik:

      „Az összehasonlítást illetően összehasonlító reklám a következő feltételek teljesülése esetén megengedett:
      a)      a reklám 2. cikk 2. pontja, a 3. cikk és a 7. cikk (1) bekezdése szerint nem megtévesztő;
      […]
      d)      nem idézi elő a piacon a reklámozónak és valamely versenytársának, vagy a reklámozó és versenytársa védjegyének, kereskedelmi
         nevének, egyéb megkülönböztető jelzésének, áruinak vagy szolgáltatásainak összetévesztését;

      e)      nem rontja vagy becsmérli valamely versenytárs védjegyeinek, kereskedelmi neveinek, más megkülönböztető jelzéseinek, áruinak,
         szolgáltatásainak, tevékenységeinek vagy körülményeinek a hírét;

      […]
      g)      nem használja ki tisztességtelen módon valamely versenytárs védjegyének, kereskedelmi nevének vagy egyéb megkülönböztető jelzésének
         vagy versenytárs termékek eredetmegjelölésének hírnevét;

      h)      az árut vagy szolgáltatást nem egy védett védjeggyel vagy védett kereskedelmi névvel ellátott áru vagy szolgáltatás utánzataként
         vagy másolataként mutatja be.”

       A nemzeti szabályozás
      12      A 89/104 irányelv rendelkezéseit a nemzeti jogba a védjegyekről szóló 1994. évi törvény (Trade Marks Act 1994) ültette át.
         A 89/104 irányelv 5. cikke (1) bekezdésének a) pontját és (2) bekezdését e törvény 10. cikkének (1) és (3) bekezdése ültette
         át.

      13      A 84/450 irányelv 3a. cikkének rendelkezéseit a nemzeti jogba a megtévesztő reklámok ellenőrzéséről szóló 2000. évi rendeletekkel
         (Control of Misleading Advertisements [Amendment] Regulations 2000 [SI 2000/914]) ültették át, amelyek egy új, 4A. cikkel
         egészítették ki a megtévesztő reklámok felügyeletéről szóló 1988. évi rendeleteket (Control of Misleading Advertisements Regulations
         1988 [SI 1988/915]).

       Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
      14      A L’Oréal és társai a L’Oréal-csoportba tartozó tagok, amelyek minőségi illatszereket gyártanak és forgalmaznak. Ők a jogosultjai
         az Egyesült Királyságban a parfümök és más illatszerek tekintetében lajstromozott, alábbi jó hírű védjegyeknek:

      –        a Trésor parfümre vonatkozó védjegyek:
      –        a „Trésor” szóvédjegy (a továbbiakban: Trésor szóvédjegy),
      –        a Trésor parfüm – elöl- és oldalnézetből ábrázolt – parfümös üvegének formájából és az azon egyebek mellett feltüntetett „Trésor”
         szóból álló, szó- és ábrás (összetett) védjegy (a továbbiakban: a Trésor parfümös üvegének védjegye),

      –        az e parfümös üveg forgalmazására használt – elölnézetből ábrázolt – csomagolás ábrájából és az azon egyebek feltüntetett
         „Trésor” szóból álló, szó- és ábrás (összetett) védjegy (a továbbiakban: a Trésor csomagolásának védjegye)

      –        a Miracle parfümre vonatkozó védjegyek:
      –        a „Miracle” szóvédjegy (a továbbiakban: Miracle szóvédjegy),
      –        a Miracle parfüm – elölnézetből ábrázolt – parfümös üvegének formájából és az azon egyebek mellett feltüntetett „Miracle”
         szóból álló, szó- és ábrás (összetett) védjegy (a továbbiakban: a Miracle parfümös üvegének védjegye),

      –        az e parfümös üveg forgalmazására használt – elölnézetből ábrázolt – csomagolás ábrájából és az azon egyebek mellett feltüntetett
         „Miracle” szóból álló, szó- és ábrás (összetett) védjegy (a továbbiakban: a Miracle csomagolásának védjegye)

      –        az „Anaïs-Anaïs” szóvédjegy;
      –        a Noa parfümre vonatkozó védjegyek:
      –        a „Noa Noa” szóvédjegy, valamint
      –        a stilizált betűvel szedett „Noa” szót tartalmazó, szó- és ábrás (összetett) védjegyek.
      15      A Malaika és a Starion az Egyesült Királyságban a „Creation Lamis” sorozatba tartozó parfümutánzatokat forgalmaz. A Starion
         ezenkívül a „Dorall” és a „Stitch” sorozatba tartozó parfümutánzatokat is forgalmaz.

      16      A „Creation Lamis” és a „Dorall” sorozat termékeit a Bellure gyártja.

      17      A „Creation Lamis” sorozat részét képezi többek között a La Valeur parfüm, amely a Trésor parfüm utánzata, és amelynek parfümös
         üvege és csomagolása átlagos mértékű hasonlóságot mutat ez utóbbiéval. A sorozat részét képezi továbbá a Pink Wonder parfüm,
         amely a Miracle parfüm utánzata, és amelynek parfümös üvege és csomagolása átlagos mértékű hasonlóságot mutat ez utóbbiéval.

      18      Mindkét esetben megállapítható, hogy a hasonlóság nem olyan jellegű, hogy alkalmas lenne akár a szakmabeliek, akár a vásárlóközönség
         megtévesztésére.

      19      A Dorall sorozat részét képezi többek között a Coffret d’Or parfüm, amely a Trésor parfüm utánzata, és amelynek parfümös üvege
         és csomagolása enyhe hasonlóságot mutat ez utóbbiéval.

      20      A „Stitch” sorozatba tartozó parfümök – küllemüket tekintve egyszerű – csomagolása nem mutat semmiféle hasonlóságot a L’Oréal
         és társai által forgalmazott parfümök üvegeivel és csomagolásával.

      21      A „Creation Lamis”, a „Dorall”, valamint a „Stitch” sorozat parfümjeinek forgalmazásához a Malaika és a Starion – a kiskereskedőknek
         továbbított – összehasonlító listákat (a továbbiakban: összehasonlító listák) alkalmaz, amelyekben feltüntetik azoknak a minőségi
         parfümöknek a szóvédjegyeit, amelyeknek a forgalmazott parfümök az utánzatai.

      22      A L’Oréal és társai védjegybitorlási keresetet indítottak a High Court of Justice (England & Wales), Chancery Division előtt
         a Bellure‑rel, a Starionnal és a Malaikával szemben.

      23      A L’Oréal és társai arra hivatkoztak, hogy egyrészt az összehasonlító listák alkalmazása azon jogok megsértésének minősül,
         amelyek őt a Trésor, a Miracle, az Anaïs-Anaïs és a Noa szóvédjegyeihez, valamint a Noa szó- és ábrás (összetett) védjegyeihez
         fűződő oltalom alapján megilletik, és e jogsértést a védjegyekről szóló 1994. évi törvény 10. cikkének (1) bekezdése tiltja.

      24      Másrészt azt állították, hogy áruik parfümös üvegeinek és csomagolásának utánzása, valamint az ilyen kiszereléssel történő
         parfümértékesítés azon jogok megsértésének minősül, amelyek őket a Trésor és a Miracle szóvédjegyeihez, valamint a Trésor
         parfümös üvegének szó- és ábrás (összetett) védjegyeihez, a Trésor csomagolásának védjegyéhez, a Miracle parfümös üvegének
         és csomagolásának védjegyéhez fűződő oltalom alapján megilletik, és e jogsértést a védjegyekről szóló 1994. évi törvény 10. cikkének
         (3) bekezdése tiltja.

      25      2006. október 4‑i ítéletével a High Court helyt adott a keresetnek a védjegyekről szóló törvény 10. cikkének (1) bekezdésén
         alapuló részének, mint megalapozottnak. A keresetnek az ugyanezen törvény 10. cikke (3) bekezdésén alapuló részének viszont
         – a Trésor csomagolásának védjegye és a Miracle parfümös üvegének védjegye tekintetében – nem adott helyt.

      26      A Malaika és a Starion, valamint a L’Oréal és társai egyaránt fellebbezést nyújtottak be ezen ítélettel szemben a Court of
         Appealhez (England & Wales) (Civil Division).

      27      Ami az azon védjegyeket feltüntető összehasonlító listák alkalmazását illeti, amelyeknek védjegyjogosultjai a L’Oréal és társai,
         és amely listák ez utóbbiak szerint összehasonlító reklámnak minősülnek a 84/450 irányelv értelmében, a kérdést előterjesztő
         bíróság azt kérdezi, hogy megtiltható‑e a 89/104 irányelv 5. cikke (1) bekezdése a) pontjának alkalmazásában valamely versenytárs
         védjegyének az ilyen listák formájában történő használata.

      28      Ha igen, akkor az említett bíróság azt szeretné megtudni, hogy az ilyen használat ennek ellenére engedélyezhető‑e a 89/104
         irányelv 6. cikke (1) bekezdésének b) pontja értelmében. E tekintetben, figyelemmel arra, hogy a versenytárs védjegyének összehasonlító
         reklámban való használata megfelel a 89/104 irányelv 6. cikkében foglalt rendelkezéseknek, ha az említett reklám megfelel
         a 84/450 irányelv 3a. cikkének, ezért úgy véli, hogy ez utóbbi rendelkezés értelmezésére van szüksége ahhoz, hogy az alapügy
         tárgyában dönteni tudjon.

      29      A L’Oréal és társai által forgalmazott minőségi parfümökéihez hasonló csomagolások és parfümös üvegek használatát illetően
         a kérdést előterjesztő bíróság a 89/104 irányelv 5. cikkének (2) bekezdése értelmében vett „tisztességtelen kihasználás” fogalmát
         szeretné tisztázni.

      30      E körülményekre tekintettel a Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) úgy döntött, hogy felfüggeszti az eljárást,
         és a következő kérdéseket terjeszti előzetes döntéshozatalra a Bíróság elé:

      „1)      A 89/104 irányelv 5. cikke (1) bekezdésének akár a), akár b) pontja alá tartozik‑e az olyan használat, amelynek során a kereskedő
         saját áruinak és szolgáltatásainak reklámozására egy versenytárs lajstromozott védjegyét használja a célból, hogy az általa
         értékesített áruk jellemzőit (különösen illatát) a versenytárs által e védjeggyel forgalmazott áruk jellemzőihez (különösen
         illatához) hasonlítsa úgy, hogy az nem okoz összetéveszthetőséget, illetve egyébként nem veszélyezteti a védjegy alapvető,
         származást jelölő funkcióját?

      2)      A 89/104 irányelv 5. cikke (1) bekezdése a) pontjának hatálya alá tartozik‑e az a használat, amelynek során a kereskedő az
         értékesítésnél egy közismert, lajstromozott védjegyet használ (többek között egy összehasonlító listában) saját terméke valamely
         jellemzőjének (különösen illatának) jelölésére úgy, hogy:

      a)      az nem okoz semmiféle összetéveszthetőséget; és
      b)      nem befolyásolja a közismert lajstromozott védjeggyel jelölt termék értékesítését; és
      c)      nem veszélyezteti a lajstromozott védjegy származást jelölő alapvető funkcióját, és nem sérti az említett védjegy hírnevét
         akár annak imázsa rontásával, felhígításával vagy bármely más módon; és

      d)      jelentős szerepet játszik a kereskedő termékének promóciójában?
      3)      A [84/450 irányelv] 3a. cikkének g) pontja alkalmazásában hogyan értendő a »tisztességtelen módon kihasználja« kifejezés,
         valamint különösen tisztességtelen módon használja‑e ki valamely közismert védjegy hírnevét a kereskedő olyankor, amikor egy
         összehasonlító listával termékét valamely közismert védjeggyel jelölt termékhez hasonlítja?

      4)      Az említett irányelv 3a. cikke h) pontjának alkalmazásában hogyan értendő az „»árut vagy szolgáltatást utánzatként vagy másolatként
         mutat be« kifejezés, és különösen kiterjed‑e ez a kifejezés arra az esetre, ha – anélkül, hogy az bármiféle összetéveszthetőséget
         vagy megtévesztést okozna – valaki csupán tárgyilagosan azt állítja, hogy termékének egyik alapvető jellemzője (illata) olyan,
         mint a védjeggyel jelölt közismert terméké?

      5)      Amikor a kereskedő úgy használ olyan megjelölést, amely ugyan nem megtévesztésig, de hasonló valamely lajstromozott, jó hírű
         védjegyhez, hogy:

      a)      a lajstromozott védjegy származásra vonatkozó garanciát nyújtó, alapvető funkciója nem sérül vagy kerül veszélybe;
      b)      a lajstromozott védjegyet vagy annak jó hírnevét illetően nem merül fel a megfakulás, sem az összetéveszthetőség, illetve
         mindezek bekövetkezésének kockázata;

      c)      a védjegyjogosult értékesítését ez nem érinti; és
      d)      a védjegyjogosultat ezáltal nem fosztják meg semmilyen, védjegyének promóciójával, fenntartásával vagy hírneve növekedésével
         kapcsolatos bevételtől;

      e)      ugyanakkor a kereskedő kereskedelmi haszonra tesz szert a megjelölés használata révén, annak a lajstromozott védjegyhez való
         hasonlósága miatt,

      akkor ez a használat kimeríti‑e a lajstromozott védjegy hírnevének »tisztességtelen kihasználása« fogalmát a [89/104 irányelv]
         5. cikkének (2) bekezdése értelmében?”

       Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekről
      31      Miként azt a kérdést előterjesztő bíróság is kifejtette, az első–negyedik kérdések, amelyek a 89/104 irányelv 5. cikke (1) bekezdésének
         és a 84/450 irányelv 3a. cikke (1) bekezdésének értelmezésére vonatkoznak, azon összehasonlító listák alperesek által történő
         alkalmazásával kapcsolatosak, amelyek azon védjegyek szerepelnek, amelyeknek védjegyjogosultjai a L’Oréal és társai, míg az
         ötödik kérdés, amely a 89/104 irányelv 5. cikke (2) bekezdésének értelmezésére vonatkozik, a L’Oréal és társai által forgalmazott
         azon minőségi parfümökéhez hasonló csomagolások és parfümös üvegek alkalmazásával kapcsolatos, amelyek szó- és ábrás védjegyekkel
         védettek. Lévén, hogy ez utóbbi rendelkezést az említett védjegyeknek a szóban forgó összehasonlító listákban történő használatára
         is alkalmazni kell, ezért célszerű először az ötödik kérdést megválaszolni.

       Az ötödik kérdésről
      32      Ötödik kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra szeretne választ kapni, hogy a 89/104 irányelv 5. cikkének
         (2) bekezdését úgy kell‑e értelmezni, hogy az a harmadik személy, aki valamely jóhírű védjegyhez hasonló megjelölést használ,
         tisztességtelenül kihasználja a védjegyet abban az esetben, ha e használat áruinak vagy szolgáltatásainak értékesítésénél
         a részére hasznot eredményez, anélkül hogy ugyanakkor mindez a közönség számára összetéveszthetőséget okozna, vagy a védjegyre,
         illetve annak jogosultjára nézve sérelmet jelentene vagy jelenthetne.

      33      Bevezetésként emlékeztetni kell arra, hogy a jogi és ténybeli hátteret a kérdést előterjesztő bíróság állapítja meg, így a
         Bíróságnak nem feladata a ténybeli megállapításokat kétségbe vonni (lásd ebben az értelemben a C‑153/02. sz. Neri‑ügyben 2003.
         november 13‑án hozott ítélet [EBHT 2003., I‑13555. o.] 34. és 35. pontját, valamint a C‑347/06. sz. ASM Brescia ügyben 2008.
         július 17‑én hozott ítélet [az EBHT‑ban még nem tették közzé] 28. pontját). Ennélfogva, még ha – miként azt az Egyesült Királyság
         Kormánya és a francia kormány is állítja – első ránézésre kevéssé is tűnhet valószínűnek az, hogy a valamely védjegyhez hasonló
         megjelölés harmadik fél általi használata a lajstromozott védjegy árujegyzékében szereplő áruk utánzatainak értékesítésénél
         úgy eredményez hasznot a harmadik fél áruinak értékesítésénél, hogy ugyanakkor nem sérti az említett védjeggyel jelölt áruk
         imázsát vagy értékesítését, a Bíróságot akkor is köti a kérdést előterjesztő bíróság által kifejtett ezen vélelem.

      34      A 89/104 irányelv 5. cikkének (2) bekezdése az ugyanezen cikk (1) bekezdésében előírtnál szélesebb körű oltalmat vezet be
         a jó hírnévvel rendelkező védjegyek javára. Ezen oltalom különös feltétele a lajstromozott védjeggyel azonos vagy ahhoz hasonló
         megjelölés olyan alapos ok nélküli használata, amely a védjegy megkülönböztető képességét vagy jó hírnevét tisztességtelenül
         kihasználja vagy kihasználhatja, illetőleg sérti vagy sértheti (lásd ebben az értelemben a C‑425/98. sz. Marca Mode ügyben
         2000. június 22‑én hozott ítélet [EBHT 2000., I‑4861. o.] 36. pontját; a C‑408/01. sz., Adidas‑Salomon és Adidas Benelux ügyben
         2003. október 23‑án hozott ítélet [EBHT 2003., I‑12537. o.] 27. pontját és a C‑102/07. sz., Adidas és Adidas Benelux ügyben
         2008. április 10‑én hozott ítélet [EBHT 2009., I‑2439. o.] 40. pontját, valamint a 89/104 irányelv 4. cikke (4) bekezdésének
         a) pontját illetően a C‑252/07. sz. Intel Corporation ügyben 2008. november 27‑én hozott ítélet [az EBHT‑ban még nem tették
         közzé] 26. pontját).

      35      Mindent összevetve, a Bíróság kimondta, hogy a 89/104 irányelv 5. cikkének (2) bekezdését azon áruk és szolgáltatások tekintetében
         is alkalmazni kell, amelyek a lajstromozott védjegy árujegyzékében szereplőkkel azonosak, vagy azokhoz hasonlóak (lásd ebben
         az értelemben a C‑292/00. sz. Davidoff‑ügyben 2003. január 9‑én hozott ítélet [EBHT 2003., I‑389. o.] 30. pontját, a fent
         hivatkozott Adidas-Salomon és Adidas Benelux ügyben hozott ítélet 18–22. pontját, valamint a fent hivatkozott Adidas és Adidas
         Benelux ügyben hozott ítélet 37. pontját).

      36      A 89/104 irányelv 5. cikkének (2) bekezdésében említett sérelmek, amennyiben megvalósulnak, a védjegy és a megjelölés bizonyos
         fokú hasonlóságának következményei, amely által az érintett vásárlóközönség egymással rokonítja a kettőt, vagyis kapcsolatba
         hozza őket egymással, ugyanakkor nem keveri őket össze. Ennélfogva tehát nem követelmény, hogy a jó hírű védjegy és a harmadik
         személy által használt megjelölés közötti hasonlóság olyan fokú legyen, hogy az érintett vásárlóközönség képzetében fennálljon
         az összetévesztés veszélye. Elegendő, ha a jó hírű védjegy és a megjelölés közötti hasonlóság olyan fokú, hogy annak hatására
         az érintett vásárlóközönség kapcsolatba hozza a megjelölést a védjeggyel (lásd a fent hivatkozott Adidas-Salomon és Adidas
         Benelux ügyben hozott ítélet 29. és 31. pontját, valamint a fent hivatkozott Adidas és Adidas Benelux ügyben hozott ítélet
         41. pontját).

      37      A vásárlóközönség által történő ilyen kapcsolatbahozatal szükséges feltétel, azonban önmagában nem elegendő ahhoz, hogy abból
         azon sérelmek valamelyikének fennállását meg lehessen állapítani, amelyekkel szemben a 89/104 irányelv 5. cikkének (2) bekezdése
         a jó hírű védjegyek számára védelmet nyújt (lásd ebben az értelemben, a fent hivatkozott Intel Corporation ügyben hozott ítélet
         31. és 32. pontját).

      38      E sérelmek először is, a korábbi védjegy megkülönböztető képességének megsértése, másodszor, e védjegy jó hírnevének megsértése,
         és harmadszor, az említett védjegy jó hírnevének vagy megkülönböztető képességének tisztességtelen kihasználása (lásd ebben
         az értelemben a fent hivatkozott Intel Corporation ügyben hozott ítélet 27. pontját).

      39      A védjegy megkülönböztető képességének megsértését illetően – amelyet „felhígulásnak”, „felmorzsolódásnak” és „zavarásnak”
         is neveznek – ez a károsodás abból áll, hogy meggyengül e védjegy képessége az árujegyzékben szereplő áruknak és szolgáltatásoknak
         e védjegy jogosultjától származóként való azonosítására, mivel az azzal azonos vagy ahhoz hasonló megjelölés harmadik fél
         általi használata a védjegy önazonosságának és a vásárlóközönség képzetére gyakorolt befolyásolásának diszperziójával jár.
         Ez a helyzet többek között akkor, ha a védjegy, amely közvetlen asszociációt keltett az árujegyzékben szereplő áruk vagy szolgáltatások
         tekintetében, többé nem alkalmas erre (lásd ebben az értelemben a fent hivatkozott Intel Corporation ügyben hozott ítélet
         29. pontját).

      40      Ami védjegy jó hírnevének sérelmét illeti, amelyet még a „megfakulás” vagy „leromlás” kifejezésekkel is szoktak jelölni, e
         sérelem akkor következik be, amikor azok az áruk vagy szolgáltatások, amelyek tekintetében az azonos vagy hasonló megjelölést
         a harmadik felek használják, a közönségre úgy hathatnak, hogy ezáltal a védjegy vonzereje csökken. Az ilyen sérelem veszélye
         többek között abból adódhat, hogy a harmadik fél által kínált áruk vagy szolgáltatások olyan jellemzővel vagy tulajdonsággal
         bírnak, amely a védjegy imázsára negatív hatást gyakorolhat.

      41      Ami a „védjegy megkülönböztető képességének vagy hírnevének tisztességtelen kihasználása” fogalmát illeti, amelyet még az
         „élősködés” vagy „potyázás” kifejezésekel is szoktak jelölni, e fogalom nem a védjegy által elszenvedett sérelemhez kötődik,
         hanem az azzal azonos vagy ahhoz hasonló megjelölés harmadik fél által történő használatából származó előnyhöz. E fogalom
         többek között magában foglalja azt az esetet, amikor a védjegy imázsa átvitelének vagy a vele azonos vagy hozzá hasonló megjelöléssel
         jelölt árukra kivetített tulajdonságoknak köszönhetően a jó hírű védjegy nyomdokában egyértelmű kihasználás folyik.

      42      A sérelmek e három típusa közül egyetlen is elegendő a 89/104 irányelv 5. cikke (2) bekezdésének alkalmazásához (lásd ebben
         az értelemben a fent hivatkozott Intel Corporation ügyben hozott ítélet 28. pontját).

      43      Ebből következik, hogy a védjegy megkülönböztető képességének vagy jó hírének harmadik fél általi kihasználása tisztességtelennek
         minősülhet akkor is, ha az azonos vagy hasonló megjelölés használata nem okoz sérelmet sem a védjegy megkülönböztető képességének,
         sem jó hírnevének, vagy ennél általánosabban, a védjegy jogosultjának sem.

      44      Annak eldöntésekor, hogy a megjelölés használata tisztességtelenül használja‑e ki a védjegy megkülönböztető képességét vagy
         jó hírnevét, olyan általános értékelést kell végezni, amely figyelembe veszi az adott ügy valamennyi releváns tényezőjét,
         amelyek sorában többek között szerepel a védjegy jó hírének intenzitása és megkülönböztető képességének foka, az ütköző védjegyek
         közötti hasonlóság mértéke, valamint az érintett áruk vagy szolgáltatások jellege és egymáshoz közelálló mivoltuk mértéke.
         A védjegy jó hírének intenzitását és megkülönböztető képességének fokát illetően a Bíróság már kimondta, hogy minél jelentősebb
         az említett védjegy megkülönböztető képessége és jó hírneve, annál könnyebb lesz annak elfogadása, hogy számára sérelmet okoztak.
         Szintén az ítélkezési gyakorlatból következően, minél erőteljesebben és közvetlenebbül idézi fel a megjelölés a védjegyet,
         annál nagyobb annak a kockázata, hogy a megjelölés aktuális vagy jövőbeli használata sérti vagy tisztességtelenül kihasználja
         a védjegy megkülönböztető képességét vagy jó hírnevét (lásd ebben az értelemben a fent hivatkozott Intel Corporation ügyben
         hozott ítélet 67–69. pontját).

      45      Ezenkívül hangsúlyozni kell, hogy ezen általános értékelés keretében adott esetben az is figyelembe vehető, hogy fennáll‑e
         a védjegy felhígulásának vagy megfakulásának veszélye.

      46      A jelen esetben nem vitás, hogy a Malaika és a Starion a L’Oréal és társai által lajstromoztatott jóhírű védjegyekhez hasonló
         csomagolásokat és üvegeket használ olyan parfümök értékesítéséhez, amelyek azon luxuscikkek „gyenge minőségű” utánzatai, amelyek
         tekintetében az említett védjegyeket lajstromozták és használják.

      47      E tekintetben a kérdést előterjesztő bíróság megállapította az egyrészről a Malaika és a Starion által használt bizonyos kiszerelések,
         másrészről a L’Oréal és társai tulajdonát képező csomagolások és parfümös üvegek oltalmára vonatkozó egyes védjegyek közötti
         kapcsolatot. Ezenfelül az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból kitűnik, hogy e kapcsolat kereskedelmi hasznot eredményez
         az alapügy alperesi számára. Az utaló határozatból az is kitűnik, hogy az említett védjegyek, valamint a Malaika és a Starion
         által értékesített termékek közötti hasonlóság szándékos, és arra szolgál, hogy a vásárlóközönség képzetében asszociációt
         (képzettársítást) keltsen a minőségi parfümök és azok utánzatai között, a célból, hogy előmozdítsa ez utóbbiak értékesítését.

      48      Azon általános értékelés során, amelyet a kérdést előterjesztő bíróságnak el kell majd végeznie annak megállapításához, hogy
         e körülmények alapján fennáll‑e a védjegy megkülönböztető képességének vagy jó hírnevének tisztességtelen kihasználása, azt
         is figyelembe kell majd venni, hogy az utánzott parfümökéhez hasonló csomagolások és üvegek használatának az a célja, hogy
         reklámcélból hasznot húzzon azon védjegyek megkülönböztető képességéből és jó híréből, amelyekkel e parfümöket értékesítik.

      49      E tekintetben pontosítani kell, hogy amikor valamely harmadik fél a jó hírű védjegyhez hasonló megjelölés használatával megpróbál
         annak nyomdokába lépni, azért, hogy előnyt szerezzen annak vonzerejéből, elismertségéből és presztízséből, valamint azért,
         hogy kihasználja – mindennemű pénzügyi ellentételezés nélkül, illetve anélkül, hogy e tekintetben saját ráfordítást kellene
         eszközölnie – a védjegyjogosult által e védjegy imázsának megteremtése és fenntartása érdekében eszközölt üzleti ráfordításokat,
         akkor az említett használatból származó előnyt az említett védjegy megkülönböztető képességének vagy jó hírének tisztességtelen
         kihasználásának kell minősíteni.

      50      Az előbbiekre való tekintettel az ötödik kérdést úgy kell megválaszolni, hogy a 89/104 irányelv 5. cikkének (2) bekezdését
         úgy kell értelmezni, hogy a védjegy megkülönböztető képességének vagy jó hírének e rendelkezés értelmében vett tisztességtelen
         kihasználásának nem előfeltétele sem az összetévesztés veszélyének fennállása, sem a védjegy megkülönböztető képességének
         vagy jó hírének sérelme, vagy ennél általánosabban, a védjegy jogosultjának okozott sérelem sem. A jó hírű védjegyhez hasonló
         megjelölés harmadik fél általi használatából származó előny akkor tisztességtelen, ha az megpróbál e használat révén a jó
         hírű védjegy nyomdokába lépni, azért, hogy előnyt szerezzen annak vonzerejéből, elismertségéből és presztízséből, és kihasználja
         – mindennemű pénzügyi ellentételezés nélkül – a védjegyjogosult által e védjegy imázsának megteremtése és fenntartása érdekében
         eszközölt üzleti ráfordításokat.

       Az első és a második kérdésről
      51      Első kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság arra szeretne választ kapni, hogy a 89/104 irányelv 5. cikke (1) bekezdésének
         a), illetve b) pontját úgy kell‑e értelmezni, hogy a lajstromozott védjegy jogosultja megtilthatja az e védjeggyel azonos
         megjelölés harmadik fél általi, összehasonlító reklám keretében történő használatát olyan árukkal vagy szolgáltatásokkal kapcsolatban,
         amelyek tekintetében az említett védjegy lajstromozásra került, akkor is, ha e használat nem veszélyezteti a védjegynek az
         áruk és szolgáltatások származását jelölő, alapvető funkcióját. Második kérdésével, amelyet az elsővel együtt kell vizsgálni,
         az említett bíróság lényegét tekintve azt kérdezi, hogy valamely közismert védjegy jogosultja megtilthatja‑e az ilyen használatot
         e cikk (1) bekezdésének a) pontja alapján, ha az nem sérti a védjegyet vagy annak valamely funkcióját, viszont jelentős szerepet
         játszik a harmadik fél áruinak vagy szolgáltatásainak promóciójánál.

      52      Bevezetésként hangsúlyozni kell, hogy az olyan összehasonlító listák, mint az alapeljárás tárgyát képezők, összehasonlító
         reklámnak minősülhetnek. Ugyanis a 84/450 irányelv 2. cikkének 1. pontja értelmében reklám a kereskedelmi, ipari, kézműipari
         vagy szabadfoglalkozású tevékenység keretében bármilyen formában, az árucikkek vagy szolgáltatások értékesítésének előmozdítása
         érdekében megfogalmazott állítás. Az említett 2. cikk 2a. pontja szerint az ilyen reklám akkor minősülhet összehasonlító reklámnak,
         ha közvetlenül vagy közvetve felismerhetővé tesz valamely versenytársat, vagy a versenytárs által kínált árukat vagy szolgáltatásokat.
         Figyelemmel arra, hogy e meghatározások meglehetősen tágak, ezért az összehasonlító reklám igen változatos formákat ölthet
         (lásd ebben az értelemben, a C‑112/99. sz. Toshiba Europe ügyben 2001. október 25‑én hozott ítélet [EBHT 2001., I‑7945. o.]
         28. és 31. pontját; a C‑44/01. sz. Pippig Augenoptik ügyben 2003. április 8‑án hozott ítélet [EBHT 2003., I‑3095. o.] 35. pontját;
         a C‑381/05. sz. De Landtsheer Emmanuel ügyben 2007. április 19‑én hozott ítélet [EBHT 2007., I‑3115. o.] 16. pontját, valamint
         a C‑533/06. sz., O2 Holdings és O2 [UK] ügyben 2008. június 12‑én hozott ítélet [EBHT 2008., I‑4231. o. ] 42. pontját).

      53      Végeredményben a Bíróság korábban már kimondta, hogy a versenytárs védjegyével azonos vagy ahhoz hasonló megjelölésnek az
         összehasonlító reklámban a reklámozó által abból a célból történő használata, hogy a versenytárs áruit vagy szolgáltatásait
         azonosítsa, a 89/104 irányelv 5. cikkének (1) és (2) bekezdése értelmében a reklámozó saját áruival vagy szolgáltatásaival
         kapcsolatos használatnak minősül. Az ilyen használat tehát adott esetben az említett rendelkezések alapján megtiltható (lásd
         a fent hivatkozott O2 Holdings és O2 [UK] ügyben hozott ítélet 36. és 37. pontját).

      54      A Bíróság ugyanakkor azt is pontosította, hogy a védjegy jogosultja nem tilthatja meg harmadik személyeknek, hogy a védjeggyel
         azonos vagy ahhoz hasonló megjelölést használjanak olyan összehasonlító reklámban, amely a 84/450 irányelv 3a. cikkének (1) bekezdésében
         felsorolt valamennyi megengedhetőségi feltételnek megfelel (lásd a fent hivatkozott O2 Holdings et O2 [UK] ügyben hozott ítélet
         45. és 51. pontját).

      55      Azt is hangsúlyozni kell, hogy nem vitás, hogy a Malaika és a Starion a parfüm-összehasonlító listáiban a Trésor, a Miracle,
         az Anaïs-Anaïs és a Noa szóvédjegyeket használta, a L’Oréal és társai által lajstromozott formában, és nem csupán az e védjegyekhez
         hasonló megjelöléseket. Ezenkívül e használat azon árukkal azonos áruk tekintetében történt, amelyek tekintetében az említett
         védjegyeket lajstromozták, azaz parfümök tekintetében.

      56      Az ilyen használat a 89/104 irányelv 5. cikke (1) bekezdése a) pontjának hatálya alá tartozik, és nem ugyanezen 5. cikk (1) bekezdése
         b) pontjának hatálya alá.

      57      A 89/104 irányelv 5. cikke (1) bekezdésének első mondata szerint a védjegyoltalom a jogosult számára kizárólagos jogokat biztosít.
         Ezen irányelv 5. cikke (1) bekezdésének a) pontja értelmében e kizárólagos jogok alapján a jogosult bárkivel szemben felléphet,
         aki engedélye nélkül gazdasági tevékenység körében a védjeggyel azonos megjelölést használ olyan árukkal, illetve szolgáltatásokkal
         kapcsolatban, amelyek azonosak a védjegy árujegyzékében szereplő árukkal, illetve szolgáltatásokkal.

      58      A Bíróságnak korábban már alkalma nyílt megállapítani, hogy az irányelv 5. cikkének (1) bekezdésében foglalt kizárólagos jog
         célja az, hogy lehetővé tegye a jogosult számára különös jogosulti érdekeinek védelmét, azaz annak biztosítását, hogy a védjegy
         betölthesse szerepét, valamint hogy e jog gyakorlása azokra az esetekre korlátozódjék, amikor a megjelölés harmadik személy
         általi használata sérti vagy sértheti a védjegy alapvető funkcióit (lásd a C‑206/01. sz. Arsenal Football Club ügyben 2002.
         november 12‑én hozott ítélet [EBHT 2002., I‑10273. o.] 51. pontját, a C‑245/02. sz. Anheuser-Busch‑ügyben 2004. november 16‑án
         hozott ítélet [EBHT 2004., I‑10989. o.] 59. pontját és a C‑48/05. sz. Adam Opel ügyben 2007. január 25‑én hozott ítélet [EBHT 2007.,
         I‑1017. o.] 21. pontját). E funkciók között szerepel nemcsak a védjegy azon alapvető funkciója, amely a fogyasztók számára
         szavatolja az áru származását, hanem olyan egyéb funkciók is, mint például az ezen áruk vagy szolgáltatások minőségének szavatolása,
         vagy a kommunikációval, a befektetésekkel, illetve a reklámmal kapcsolatos funkciók is.

      59      A 89/104 irányelv 5. cikke (1) bekezdésének a) pontja által nyújtott oltalom így kiterjedtebb, mint az ezen 5. cikk (1) bekezdésének
         b) pontja szerinti, amelynek alkalmazásához szükség van arra, hogy fennálljon az összetévesztés veszélye, és így annak a lehetősége,
         hogy a védjegy valamely alapvető funkciója sérül (lásd ebben az értelemben a fent hivatkozott Davidoff‑ügyben hozott ítélet
         28. pontját és a fent hivatkozott O2 Holdings és O2 [UK] ügyben hozott ítélet 57. pontját). Ugyanis a 89/104 irányelv tizedik
         preambulumbekezdése értelmében a lajstromozott védjegy által nyújtott oltalom a védjegy és a megjelölés, valamint az érintett
         áruk vagy szolgáltatások azonossága esetén feltétlen, miközben a védjegy és a megjelölés, valamint az áruk vagy szolgáltatások
         hasonlósága esetén az összetéveszthetőség kérdése képezi az oltalom egyik különös feltételét.

      60      A jelen ítélet 58. pontjában hivatkozott ítélkezési gyakorlatból következően a védjegy jogosultja, a 89/104 irányelv 5. cikke
         (1) bekezdésének a) pontja alapján nem tilthatja meg a védjeggyel azonos megjelölés használatát, ha e használat a védjegy
         egyik funkcióját sem veszélyezteti (lásd még a fent hivatkozott Arsenal Football Club ügyben hozott ítélet 54. pontját és
         a fent hivatkozott Adam Opel ügyben hozott ítélet 22. pontját).

      61      Így a Bíróság már korábban kimondta, hogy a tisztán leíró jellegű használat bizonyos esetei nem tartoznak a 89/104 irányelv
         5. cikke (1) bekezdésének hatálya alá, mivel nem sértenek semmilyen olyan érdeket, amelyet e rendelkezés védeni szándékozik,
         és így nem tartozik az e rendelkezés értelmében vett használat fogalma alá (lásd ebben az értelemben a C‑2/00. sz. Hölterhoff‑ügyben
         2002. május 14‑én hozott ítélet [EBHT 2002., I‑4187. o.] 16. pontját).

      62      E tekintetben mindenesetre pontosítani kell, hogy az alapügyben vázolt helyzet alapvetően eltér a fent hivatkozott Hölterhoff‑ügyben
         hozott ítélet alapjául szolgáló helyzettől, mivel azon szóvédjegyeknek a Malaika és a Starion által terjesztett összehasonlító
         listában történő használata, amelyeknek a jogosultja a L’Oréal és társai, nem tisztán leíró jellegű, hanem reklámcélt szolgál.

      63      A kérdést előterjesztő bíróság feladata annak vizsgálata, hogy ilyen helyzetben, mint az alapeljárásbeli is, azoknak a védjegyeknek
         a használata, amelyeknek a jogosultja a L’Oréal és társai, veszélyeztetheti‑e ezen védjegyek valamely funkcióját, mint például
         azok kommunikációval, befektetéssel vagy reklámmal kapcsolatos funkcióját.

      64      Egyébként mivel e bíróság megállapította, hogy az említett védjegyek jó hírnevet élveznek, ezért összehasonlító listákban
         való használatuk szintén megtiltható a 89/104 irányelv 5. cikkének (2) bekezdése értelmében, amely alkalmazhatóságának nem
         szükségképpeni előfeltétele – miként az a jelen ítélet 50. pontjában már megállapításra került – az, hogy fennálljon a védjegy
         vagy annak jogosultjának okozott sérelem veszélye, amennyiben a harmadik fél e használattal ez utóbbit tisztességtelenül használja
         ki.

      65      Az előzőekben kifejtettekre tekintettel az első és második kérdésre azt a választ kell adni, hogy a 89/104 irányelv 5. cikke
         (1) bekezdésének a) pontját úgy kell értelmezni, hogy a lajstromozott védjegy jogosultja megtilthatja az e védjeggyel azonos
         megjelölés harmadik fél általi, a 84/450 irányelv 3a. cikkének (1) bekezdésében felsorolt megengedhetőségi feltételeknek meg
         nem felelő összehasonlító reklám keretében történő használatát olyan azonos árukkal vagy szolgáltatásokkal kapcsolatban, amelyek
         tekintetében az említett védjegy lajstromozásra került, akkor is, ha e használat nem veszélyezteti a védjegynek az áruk vagy
         szolgáltatások származását jelölő, alapvető funkcióját, amennyiben az említett használat sérti vagy sértheti a védjegy valamely
         más funkcióját.

       A harmadik és a negyedik kérdésről
      66      Harmadik és negyedik kérdésével, amelyeket célszerű együttesen vizsgálni, a kérdést előterjesztő bíróság lényegét tekintve
         azt kérdezi, hogy a 84/450 irányelv 3a. cikkének (1) bekezdését úgy kell‑e értelmezni, hogy abban az esetben, amikor a hirdető
         valamely összehasonlító lista segítségével – anélkül, hogy összetévesztést vagy megtévesztést okozna – azt állítja, hogy terméke
         olyan alapvető jellemzővel rendelkezik, mint valamely közismert védjeggyel forgalmazott olyan termék, amelynek a hirdető terméke
         az utánzata, akkor e hirdető az említett védjegy közismertségét használja ki tisztességtelen módon ezen 3a. cikk (1) bekezdésének
         g) pontja értelmében, vagy valamely „árut vagy szolgáltatást utánzatként vagy másolatként mutat be” az említett 3a. cikk (1) bekezdésének
         h) pontja értelmében.

      67      A 84/450 irányelv 3a. cikke – (1) bekezdésének a)–h) pontjában – felsorolja azokat az együttes feltételeket, amelyeknek az
         összehasonlító reklámnak meg kell felelnie ahhoz, hogy megengedhetőnek minősülhessen.

      68      E feltételek az összehasonlító reklám megengedésével érintett különféle érdekek egyensúlyba hozatalát célozzák. Miként az
         a 97/55 irányelv (2), (7) és (9) preambulumbekezdéseinek együttes értelmezéséből következik, e 3a. cikknek az a célja, hogy
         a fogyasztók érdekében ösztönözze az áruforgalmazók és szolgáltatásnyújtók közötti versenyt, lehetővé téve a versenytársak
         számára a különféle összevethető termékek előnyeinek objektív kiemelését, megtiltva ugyanakkor az olyan gyakorlatot, amely
         versenytorzító hatású lehet, sérelmet okozhat a versenytársnak, és negatív hatással lehet a fogyasztók választására.

      69      Ebből következik, hogy az említett 3a. cikk (1) bekezdésében felsorolt feltételeket a lehető legkedvezőbb módon kell értelmezni,
         úgy, hogy az lehetővé tegye az áruk, illetve a szolgáltatások jellemzőit objektív módon összehasonlító reklámokat (lásd ebben
         az értelemben a fent hivatkozott De Landtsheer Emmanuel ügyben hozott ítélet 35. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési
         gyakorlatot), teljes mértékben biztosítva azt, hogy az összehasonlító reklámot ne lehessen versenyellenes vagy  tisztességtelen,
         illetve a fogyasztók érdekeit sértő módon alkalmazni .

      70      Ami közelebbről a versenytárs védjegyének összehasonlító reklámban történő használatát illeti, a 84/450 irányelv 3a. cikkének
         (1) bekezdése az ilyen használatot többek között négy különös feltételhez köti, amelyeket az említett 3a. cikk (1) bekezdésének
         d), e), g) és h) pontja sorol fel. Így tehát előírás, hogy a védjegy használata nem járhat az összetévesztés veszélyével,
         a védjegy hírnevének rontásával vagy becsmérlésével, nem használhatja ki tisztességtelen módon a védjegy közismertségét, és
         nem mutathat be valamely árut vagy szolgáltatást a védjeggyel ellátott áru vagy szolgáltatás utánzataként vagy másolataként.

      71      Miként az a 97/55 irányelv (13)–(15) preambulumbekezdéséből következik, e feltételeknek az a célja, hogy összebékítse a védjegyjogosult
         kizárólagos jogainak védelmét a jogosult versenytársainak érdekével, valamint a fogyasztóknak az olyan hatékony összehasonlító
         reklámhoz fűződő érdekével, amely objektív módon emeli ki a kínált áruk vagy szolgáltatások közötti eltéréseket.

      72      Ebből következik, hogy valamely versenytárs védjegyének összehasonlító reklámban való használata akkor megengedett a közösségi
         jog szerint, ha az összehasonlítás ilyen objektív módon emeli ki az eltéréseket, és nem az a célja vagy a hatása, hogy olyan
         tisztességtelen versenyhelyzeteket teremtsen, mint amilyenek különösen a 84/450 irányelv 3a. cikke (1) bekezdésének d), e),
         g) és h) pontjában leírtak (lásd ebben az értelemben a fent hivatkozott Pippig Augenoptik ügyben hozott ítélet 49. pontját).

      73      Elsőként, ami a 84/450 irányelv 3a. cikke (1) bekezdésének h) pontját illeti, amelynek értelmében az összehasonlító reklám
         nem mutathat be valamely árut vagy szolgáltatást valamely védett védjeggyel vagy kereskedelmi névvel jelölt áru vagy szolgáltatás
         utánzataként vagy másolataként, meg kell állapítani, hogy e rendelkezés szövegéből, valamint a 97/55 irányelv (19) preambulumbekezdéséből
         világosan következik, hogy e feltétel nemcsak a hamis (védjegybitorló) árukra, hanem minden utánzatra és másolatra is vonatkozik.

      74      Másfelől, a 84/450 irányelv 3a. cikke (1) bekezdése h) pontjának rendszertani értelmezéséből az következik, hogy annak nem
         előfeltétele sem az összehasonlító reklám megtévesztő jellege, sem az összetévesztés veszélyének fennállása. E jelleg vagy
         veszély hiánya ugyanis az összehasonlító reklám megengedhetőségétől független, az említett 3a. cikk (1) bekezdésének a) és
         d) pontjában felsorolt feltételeket képez.

      75      A 84/450 irányelv 3a. cikke (1) bekezdésének h) pontjában előírt feltétel különleges célja abban áll, hogy megtiltsa a hirdető
         számára azt, hogy az összehasonlító reklámban feltüntesse azt a tény, hogy az általa forgalmazott termék valamely védjeggyel
         jelölt áru vagy szolgáltatás utánzata vagy másolata. E tekintetben, miként azt a főtanácsnok úr indítványának 84. pontjában
         kiemelte, nem csupán azok a reklámüzenetek tilosak, amelyek kifejezetten utánzatra vagy másolatra utalnak, hanem azok is,
         amelyek figyelemmel az eset általános és gazdasági összefüggéseire, alkalmasak arra, hogy implicit módon ezt a gondolatot
         közvetítsék a célközönség felé.

      76      Nem vitás, hogy az alapügybeli összehasonlító listák célja és hatása az, hogy megjelölje az érintett vásárlóközönség számára
         azt az eredeti parfümöt, amelynek a Malaika és a Starion által forgalmazott vitatott parfümök az utánzatai. Ily módon e listák
         azt a tényt tanúsítják, hogy ez utóbbi parfümök azoknak a bizonyos védjegyekkel ellátott és forgalmazott parfümöknek az utánzatai,
         amelyeknek a jogosultjai a L’Oréal és társai, és amelyek következésképpen a 84/450 irányelv 3a. cikke (1) bekezdésének h) pontja
         értelmében úgy mutatják be a hirdető által forgalmazott árukat, mint valamely védett védjeggyel ellátott áru utánzatát. Így
         ahogyan a főtanácsnok úr indítványának 88. pontjában rámutatott, e tekintetben nincs jelentősége annak a kérdésnek, hogy a
         reklámüzenet jelzi‑e azt, hogy összességében valamely védett védjeggyel ellátott termék utánzatáról van szó, vagy csupán e
         védjegy valamely alapvető jellemzőjének – jelen esetben a szóban forgó termék illatának – utánzatáról.

      77      Másodsorban, ami a 84/450 irányelv 3a. cikke (1) bekezdésének g) pontját illeti, amelynek értelmében az összehasonlító reklám
         nem használhatja ki tisztességtelen módon a védjegy hírnevét, hangsúlyozandó, hogy a „tisztességtelen kihasználás” fogalmát,
         amelyet mind az említett rendelkezés, mind a 89/104 irányelv 5. cikkének (2) bekezdése használ, a 97/55 irányelv (13)–(15) preambulumbekezdésére
         tekintettel, főszabály szerint azonosan kell értelmezni (lásd analógiaként a fent hivatkozott O2 Holdings és O2 [UK] ügyben
         hozott ítélet 49. pontját).

      78      Mivel a jelen ítélet 76. pontjában már megállapításra került, hogy az alapügy alperesei által használt összehasonlító listák
         úgy mutatják be az általuk forgalmazott parfümöket, mint a 84/450 irányelv 3a. cikke (1) bekezdésének h) pontja értelmében
         vett, védett védjeggyel ellátott áru utánzatát vagy másolatát, ezért a harmadik kérdés úgy értendő, mint amely arra szeretne
         választ kapni, hogy ilyen feltételek mellett az említett listák használatából származó előny az ezen oltalom alatt álló védjegyhez
         fűződő hírnév tisztességtelen kihasználásának minősül‑e a 3a. cikk (1) bekezdésének g) pontja értelmében.

      79      E tekintetben megjegyzendő, hogy amikor az olyan összehasonlító reklám, amely a hirdető áruit úgy mutatja be, mint valamely
         védjeggyel ellátott áru utánzatát, a 84/450 irányelv szerint ellentétes a tisztességes versennyel, és ezért jogellenes, a
         hirdető által az e reklámnak köszönhetően realizált nyereség tisztességtelen verseny eredménye, és azt ebből következően e
         védjegy hírneve tisztességtelen kihasználásának kell tekinteni.

      80      Ennélfogva a harmadik és a negyedik kérdésre azt a választ kell adni, hogy a 84/450 irányelv 3a. cikkének (1) bekezdését úgy
         kell értelmezni, hogy az a hirdető, aki az összehasonlító reklámban kifejezetten vagy burkoltan arra tesz utalást, hogy az
         általa forgalmazott áru valamely közismert védjeggyel ellátott áru utánzata, akkor ő az ezen 3a. cikk (1) bekezdésének h) pontja
         értelmében véve „árut vagy szolgáltatást utánzatként vagy másolatként” mutat be. A hirdető által az ilyen jogellenes összehasonlító
         reklámnak köszönhetően realizált nyereséget az említett 3a. cikk (1) bekezdésének g) pontja értelmében „tisztességtelennek”
         kell minősíteni.

       A költségekről
      81      Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás
         egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült
         költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.

      A fenti indokok alapján a Bíróság (első tanács) a következőképpen határozott:
      1)      A védjegyekre vonatkozó tagállami jogszabályok közelítéséről szóló, 1988. december 21‑i 89/104/EGK tanácsi első irányelv 5. cikkének
            (2) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy a védjegy megkülönböztető képességének vagy jó hírének e rendelkezés értelmében vett
            tisztességtelen kihasználásának nem előfeltétele sem az összetévesztés veszélyének fennállása, sem a védjegy megkülönböztető
            képességének vagy jó hírének sérelme, vagy ennél általánosabban, a védjegy jogosultjának okozott sérelem sem. A jó hírű védjegyhez
            hasonló megjelölés harmadik fél általi használatából származó előny akkor tisztességtelen, ha az megpróbál e használat révén
            a jó hírű védjegy nyomdokába lépni, azért, hogy előnyt szerezzen annak vonzerejéből, elismertségéből és presztízséből, és
            – mindennemű pénzügyi ellentételezés nélkül – kihasználja a védjegyjogosult által e védjegy imázsának megteremtése és fenntartása
            érdekében eszközölt üzleti ráfordításokat.
      2)      A 89/104 irányelv 5. cikke (1) bekezdésének a) pontját úgy kell értelmezni, hogy a lajstromozott védjegy jogosultja megtilthatja
            az e védjeggyel azonos megjelölés harmadik fél általi, az 1997. október 6‑i 97/55/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvvel
            módosított, a megtévesztő és összehasonlító reklámról szóló, 1984. szeptember 10‑i 84/450/EGK tanácsi irányelv 3a. cikkének
            (1) bekezdésében felsorolt megengedhetőségi feltételeknek meg nem felelő összehasonlító reklám keretében történő használatát
            olyan azonos árukkal vagy szolgáltatásokkal kapcsolatban, amelyek tekintetében az említett védjegy lajstromozásra került,
            akkor is, ha e használat nem veszélyezteti a védjegynek az áruk vagy szolgáltatások származását jelölő, alapvető funkcióját,
            amennyiben az említett használat sérti vagy sértheti a védjegy valamely más funkcióját.
      3)      A 97/55 irányelvvel módosított 84/450 irányelv 3a. cikkének (1) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy az a hirdető, aki az
            összehasonlító reklámban kifejezetten vagy burkoltan arra tesz utalást, hogy az általa forgalmazott áru valamely közismert
            védjeggyel ellátott áru utánzata, akkor ő az ezen 3a. cikk (1) bekezdésének h) pontja értelmében véve „árut vagy szolgáltatást
            utánzatként vagy másolatként” mutat be. A hirdető által az ilyen jogellenes összehasonlító reklámnak köszönhetően realizált
            nyereséget az említett 3a. cikk (1) bekezdésének g) pontja értelmében „tisztességtelennek” kell minősíteni.
      Aláírások
      * Az eljárás nyelve: angol.


A Bíróság 1973. július 12-i ítélete. # Hauptzollamt Bremerhaven kontra Massey-Ferguson GmbH. # Előzetes döntéshozatal iránti kérelem: Bundesfinanzhof - Németország. # Vámérték. # 8-73. sz. ügy