title: A Bíróság (negyedik tanács) 2010. november 18-i ítélete.#Európai Bizottság kontra Írország.#Tagállami kötelezettségszegés - 2004/18/EK irányelv - Közbeszerzési szerződések odaítélési eljárásai - Tolmácsolási és fordítási szolgáltatások nyújtására irányuló közbeszerzési szerződés odaítélése - Az említett irányelv IIB. melléklete szerinti szolgáltatások - Szolgáltatások, amelyekre nem vonatkozik az említett irányelv valamennyi követelménye - Az odaítélési szempontoknak az ajánlatok benyújtását követő súlyozása - A súlyozás módosítása a benyújtott ajánlatok első vizsgálatát követően - Az egyenlő bánásmód elve és az átláthatósági kötelezettség tiszteletben tartása.#C-226/09. sz. ügy.

text:
      C‑226/09. sz. ügy
      Európai Bizottság
      kontra
      Írország
      „Tagállami kötelezettségszegés – 2004/18/EK irányelv – Közbeszerzési szerződések odaítélési eljárásai – Tolmácsolási és fordítási szolgáltatások nyújtására irányuló közbeszerzési szerződés odaítélése – Az említett irányelv IIB. melléklete szerinti szolgáltatások – Szolgáltatások, amelyekre nem vonatkozik az említett irányelv valamennyi követelménye – Az odaítélési szempontoknak az ajánlatok benyújtását követő súlyozása – A súlyozás módosítása a benyújtott ajánlatok első vizsgálatát követően – Az egyenlő bánásmód elve és az átláthatósági kötelezettség tiszteletben tartása”
      Az ítélet összefoglalása
      1.        Jogszabályok közelítése – Az építési beruházásra, az árubeszerzésre és a szolgáltatásnyújtásra irányuló közbeszerzési szerződések
            odaítélési eljárásai – A 2004/18 irányelv IIB. melléklete szerinti szolgáltatások
      (EUMSZ 49. cikk és EUMSZ 56. cikk; 2004/18 európai parlamenti és tanácsi irányelv, 21., 23. cikk és 35. cikk, (4) bekezdés,
            valamint IIB. melléklet)
      2.        Jogszabályok közelítése – Az építési beruházásra, az árubeszerzésre és a szolgáltatásnyújtásra irányuló közbeszerzési szerződések
            odaítélési eljárásai – A 2004/18 irányelv IIB. melléklete szerinti szolgáltatások
      (2004/18 európai parlamenti és tanácsi irányelv, 53. cikk)
      3.        Jogszabályok közelítése – Az építési beruházásra, az árubeszerzésre és a szolgáltatásnyújtásra irányuló közbeszerzési szerződések
            odaítélési eljárásai – A 2004/18 irányelv IIB. melléklete szerinti szolgáltatások
      (2004/18 európai parlamenti és tanácsi irányelv, 21., 23. cikk és 35. cikk, (4) bekezdés, valamint IIB. melléklet)
      1.        Az építési beruházásra, az árubeszerzésre és a szolgáltatásnyújtásra irányuló közbeszerzési szerződések odaítélési eljárásainak
         összehangolásáról szóló 2004/18 irányelv IIB. mellékletének hatálya alá tartozó szerződéseket kötő ajánlatkérőkre, még ha
         nem is kötik őket az irányelvnek az előzetes hirdetmény közzétételével történő versenyeztetésre vonatkozó szabályai, továbbra
         is vonatkoznak az uniós jog alapvető szabályai, és különösen a letelepedés és a szolgáltatásnyújtás szabadságának az EUM‑Szerződésben
         foglalt elvei.

      Az uniós jogalkotó által az említett IIB. melléklet hatálya alá tartozó szolgáltatásokkal kapcsolatos szerződésekre vonatkozóan
         meghatározott rendszer tehát nem értelmezhető úgy, hogy az EUMSZ 49. és az EUMSZ 56. cikkből következő elvek, és így az eljárások
         átláthatósága és az ajánlattevőkkel szembeni egyenlő bánásmód biztosítására irányuló kötelezettségek alkalmazásának akadályát
         képezné abban az esetben, ha az ilyen szerződések mégis egyértelmű határokon átnyúló érdeket képviselnek.

      (vö. 29., 31. pont)
      2.        Jóllehet az építési beruházásra, az árubeszerzésre és a szolgáltatásnyújtásra irányuló közbeszerzési szerződések odaítélési
         eljárásainak összehangolásáról szóló 2004/18 irányelv 53. cikkének (2) bekezdésében előírt, az egyes odaítélési szempontok
         relatív súlyozásának a közbeszerzési eljárást megindító hirdetményben történő megjelölésére vonatkozó kötelezettség az egyenlő
         bánásmód elve és az abból eredő átláthatósági kötelezettség tiszteletben tartása követelményének érvényesülését szolgálja,
         ebből még nem vonható le az a következtetés, hogy ezen elv és e kötelezettség alkalmazási köre az irányelv erre vonatkozó
         különös rendelkezése hiányában is megköveteli azt, hogy az ajánlatkérő az irányelv 53. cikke szerinti rendelkezés hatálya
         alá nem tartozó közbeszerzési eljárások keretében is előre meghatározza az általa alkalmazott odaítélési szempontok relatív
         súlyozását, és arról tájékoztassa a potenciális ajánlattevőket az ajánlattételre való felhívásukkal egyidejűleg. Ugyanis az
         olyan közbeszerzési eljárásban, amelyben nem alkalmazandó az olyan rendelkezés, mint amely az 53. cikk (2) bekezdésében szerepel,
         az odaítélési szempontok súlyozásának megjelölésére irányuló kötelezettség nem terheli az ajánlatkérőt.

      (vö. 43. pont)
      3.        Az egyenlő bánásmód és az odaítélési eljárások átláthatóságának elve az ajánlatkérők számára azt a kötelezettséget hordozza
         magában, hogy az eljárás során mindvégig ugyanúgy kell értelmezniük az odaítélési szempontokat. Ami magukat az odaítélési
         szempontokat illeti, azok egyáltalán nem módosíthatók az odaítélés során.

      Következésképpen az a tagállam, amely az építési beruházásra, az árubeszerzésre és a szolgáltatásnyújtásra irányuló közbeszerzési
         szerződések odaítélési eljárásainak összehangolásáról szóló 2004/18 irányelv IIB. mellékletének hatálya alá tartozó, tolmácsolási
         és fordítási szolgáltatások nyújtására irányuló közbeszerzési szerződés odaítélési szempontjainak súlyozását a benyújtott
         ajánlatok első vizsgálatát követően módosítja, nem teljesíti az egyenlő bánásmód elvéből és az abból eredő átláthatósági kötelezettségből
         eredő kötelezettségeit.

      (vö. 59–60., 66. pont)
A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (negyedik tanács)
      2010. november 18.(*)

      „Tagállami kötelezettségszegés – 2004/18/EK irányelv – Közbeszerzési szerződések odaítélési eljárásai – Tolmácsolási és fordítási szolgáltatások nyújtására irányuló közbeszerzési szerződés odaítélése – Az említett irányelv IIB. melléklete szerinti szolgáltatások – Szolgáltatások, amelyekre nem vonatkozik az említett irányelv valamennyi követelménye – Az odaítélési szempontoknak az ajánlatok benyújtását követő súlyozása – A súlyozás módosítása a benyújtott ajánlatok első vizsgálatát követően – Az egyenlő bánásmód elve és az átláthatósági kötelezettség tiszteletben tartása”
      A C‑226/09. sz. ügyben,
      az EK 226. cikk alapján kötelezettségszegés megállapítása iránt a Bírósághoz 2009. június 19‑én
      az Európai Bizottság (képviselik: M. Konstantinidis és A.‑A. Gilly, meghatalmazotti minőségben, kézbesítési cím: Luxembourg)

      felperesnek
      Írország (képviseli: D. O’Hagan, meghatalmazotti minőségben, segítője: A. M. Collins SC, kézbesítési cím: Luxembourg)

      alperes ellen
      benyújtott keresete tárgyában,
      A BÍRÓSÁG (negyedik tanács),
      tagjai: J.‑C. Bonichot tanácselnök, K. Schiemann, L. Bay Larsen (előadó), C. Toader és A. Prechal, bírák,
      főtanácsnok: P. Mengozzi,
      hivatalvezető: A. Calot Escobar,
      tekintettel az írásbeli szakaszra,
      a főtanácsnok indítványának a 2010. június 29‑i tárgyaláson történt meghallgatását követően,
      meghozta a következő
      Ítéletet
      1        Keresetével az Európai Közösségek Bizottsága annak megállapítását kéri a Bíróságtól, hogy Írország – azáltal, hogy az ajánlatok
         benyújtási határidejének lejártát követően határozta meg a tolmácsolási és fordítási szolgáltatások nyújtására irányuló közbeszerzési
         szerződés odaítélési szempontjainak súlyozását, továbbá a benyújtott ajánlatok első áttekintése után e súlyozást módosította –
         nem teljesítette az egyenlő bánásmódnak és az átláthatóságnak az Európai Unió Bírósága által értelmezett elvéből eredő kötelezettségeit.

       Jogi háttér
      2        Az építési beruházásra, az árubeszerzésre és a szolgáltatásnyújtásra irányuló közbeszerzési szerződések odaítélési eljárásainak
         összehangolásáról szóló, 2004. március 31‑i 2004/18/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL L 134., 114. o.; magyar
         nyelvű különkiadás 6. fejezet, 7. kötet, 132. o.; a továbbiakban: irányelv) II. címének III. fejezetében a szolgáltatásnyújtásra
         irányuló közbeszerzési szerződések vonatkozásában ún. kétszintű alkalmazást ír elő.

      3        Az irányelv 20. cikke értelmében az annak IIA. mellékletében szereplő szolgáltatások nyújtására irányuló szerződéseket a 23–55. cikkel
         összhangban kell odaítélni.

      4        E cikkek tartalmazzák a leírásokra és az ajánlattételhez szükséges dokumentációra irányadó különös szabályokat (23–27. cikk),
         az eljárások (28–34. cikk), a közzététel és az átláthatóság (35–43. cikk), valamint az eljárás menetének (44–55. cikk) szabályait.

      5        Ezzel szemben az irányelv 21. cikke értelmében „[a] IIB. mellékletben felsorolt szolgáltatások nyújtására irányuló szerződések
         odaítélésére kizárólag a 23. cikket és a 35. cikk (4) bekezdését kell alkalmazni”.

      6        A tolmácsolási és fordítási szolgáltatások, mivel az irányelv IIA mellékletében nem szerepelnek, a IIB melléklet „Egyéb szolgáltatások”
         elnevezésű 27. kategóriájába tartoznak.

      7        Az irányelv 23. cikke tartalmazza az ajánlattételhez szükséges dokumentáció részét képező műszaki leírásra vonatkozó szabályokat.

      8        Az irányelv 35. cikkének (4) bekezdése előírja, hogy az az ajánlatkérő szerv, amely közbeszerzési szerződést ítélt oda, a
         szerződés odaítélését követően hirdetményt küld az odaítélési eljárás eredményéről a Bizottságnak.

      9        Az irányelv 37. cikke értelmében:

      „Az ajánlatkérő szerv a 36. cikkel összhangban közzétehet olyan hirdetményeket, amelyek nem tartoznak az ezen irányelvben
         megállapított közzétételi követelmények hatálya alá.”

      10      Az irányelvnek „A szerződés odaítélésének szempontjai” című 53. cikke, amely nem alkalmazandó az irányelv IIB. mellékletének
         hatálya alá tartozó szerződések odaítélésére, (2) bekezdésében a következőképpen rendelkezik:

      „A harmadik albekezdés rendelkezéseinek sérelme nélkül, [amennyiben az odaítélés a gazdaságilag legelőnyösebb ajánlat szempontja
         alapján történik], az ajánlatkérő szerv minden egyes, a gazdaságilag legelőnyösebb ajánlat meghatározásához kiválasztott szempont
         tekintetében megállapítja annak relatív súlyozását a hirdetményben vagy az ajánlattételhez szükséges dokumentációban […].

      […]
      Amennyiben az ajánlatkérő szerv véleménye szerint a súlyozás bizonyítható okokból nem lehetséges, a szempontokat a hirdetményben
         vagy az ajánlattételhez szükséges dokumentációban […] csökkenő fontossági sorrendben kell feltüntetnie.”

       A kereset alapját képező tényállás és a pert megelőző eljárás
      11      2006. május 16‑án az ír igazságügyi, esélyegyenlőségi és a jog megreformálásáért felelős minisztérium (a továbbiakban: ajánlatkérő)
         az Európai Unió Hivatalos Lapjában (HL S 92.) a menekültügyi kérdésekért felelős több intézmény javára végzendő tolmácsolási és fordítási szolgáltatások beszerzésére
         irányuló közbeszerzési hirdetményt tett közzé 2006/S 92‑098663 nyilvántartási szám alatt (a továbbiakban: vitatott közbeszerzési
         szerződés).

      12      E hirdetmény IV.2.1. pontjában az ajánlatkérő megjelölte, hogy a szerződést a gazdaságilag legelőnyösebb ajánlat szempontja
         alapján ítéli oda a következő hét szempont alapján:

      „1.      A benyújtott dokumentáció teljessége.
      2.      Nyilatkozat a feltételek teljesítésére való alkalmasságról.
      3.      A részek [a szerződést több részre osztották], szolgáltatások és nyelvek száma.
      4.      Képesítések, vonatkozó tapasztalat.
      5.      Ár.
      6.      A javasolt módszerek megfelelősége.
      7.      Hivatkozási helyek.”
      13      Ugyanezen hirdetmény VI.3. pontjában az ajánlatkérő megjelölte, hogy a felsorolt hét szempontot nem csökkenő fontossági sorrendben
         tüntette fel.

      14      Az ajánlattételi felhívásban az említett szempontokat ugyanígy jelölte meg 1‑től 7‑ig számozva. Ebben az iratban azonban nem
         szerepelt kifejezetten az, hogy a szempontokat nem csökkenő fontossági sorrendben tüntette fel.

      15      Így az ajánlatkérő szempontjából gazdaságilag legelőnyösebb ajánlat meghatározásához kiválasztott hét szempont relatív súlyozása
         sem az eljárást megindító hirdetményben, sem az ajánlattételi felhívásban nem került feltüntetésre. Ezen iratokban azt sem
         határozták meg, hogy e szempontokat később súlyozzák‑e.

      16      Az ajánlatok benyújtására előírt határidőben, azaz 2006. június 9‑ig tizenkét társaság – köztük három Írországon kívül letelepedett
         társaság – nyújtott be ajánlatot.

      17      Ugyanezen a napon a bírálóbizottság tagjai kézhez kaptak egy értékelési táblázatot, amelyben az érintett hét szempont tekintetében
         a következő relatív súlyozást írták elő:

      „1.      A benyújtott dokumentáció teljessége: 0%.
      2.      Nyilatkozat a feltételek teljesítésére való alkalmasságról: 7%.
      3.      A részek, szolgáltatások és nyelvek száma: 25%.
      4.      Képesítések, vonatkozó tapasztalat: 30%.
      5.      Ár: 20%.
      6.      A javasolt módszerek megfelelősége: 10%.
      7.      Hivatkozási helyek: 8%.”
      18      Ezen értékelési táblázat azt a célt szolgálta, hogy a bírálóbizottság tagjai egyénileg elvégezhessék a benyújtott ajánlatok
         első vizsgálatát.

      19      2006. június 13‑án e bizottság egyik tagja, miután megvizsgálta az ajánlatok egy részét, elektronikus levelet küldött az ajánlatkérő
         azon szervezeti egységének munkatársa részére, amely összeállította az értékelési táblázatot, és a benyújtott ajánlatokat
         megküldte a bírálóbizottságnak, és e levélben módosításokat javasolt az odaítélési szempontok vonatkozásában meghatározott
         súlyszámok tekintetében.

      20      A 2006. június 22‑én tartott első ülésén a bírálóbizottság úgy döntött, hogy a benyújtott ajánlatok testületként történő értékelése
         előtt módosítja a szempontok relatív súlyozását, 25%‑ra csökkentve a (korábban 30%‑ra értékelt) 4. szempont súlyát és 15%‑ra
         emelve a (korábban 10%‑ra értékelt) 6. szempont súlyát. A többi odaítélési szempont súlyozása változatlan maradt.

      21      Ezt követően a bírálóbizottság áttért az ajánlatok értékelésére és a közbeszerzési szerződés odaítélésére, melyek során az
         újonnan elfogadott relatív súlyozást alkalmazta.

      22      Egy panaszt követően a Bizottság 2007 májusában levélváltást kezdeményezett Írországgal.

      23      A Bizottság többek között Írországnak a 2007. október 17‑i felszólító levélre és a 2008. szeptember 18‑i indokolással ellátott
         véleményre adott válasza alapján úgy ítélte meg, hogy a vitatott közbeszerzési szerződés odaítélésére irányuló eljárást az
         egyenlő bánásmód és az abból eredő átláthatóság elvének megsértésével folytatták le, következésképpen a jelen kereset benyújtása
         mellett döntött.

       A keresetről
      24      Előzetesen meg kell állapítani, hogy a felek egyike sem vitatja, hogy a vitatott közbeszerzési szerződés az irányelv hatálya
         alá tartozik, és a szóban forgó tolmácsolási és fordítási szolgáltatások az ezen irányelv IIB. mellékletben említett nem elsődleges
         szolgáltatások csoportjába tartoznak.

      25      Emlékeztetni kell arra, hogy az irányelv 21. cikke értelmében: „[a] IIB. mellékletben felsorolt szolgáltatások nyújtására
         irányuló szerződések odaítélésére kizárólag a 23. cikket és a 35. cikk (4) bekezdését kell alkalmazni”.

      26      Az irányelv 21. és 23. cikkének, továbbá 35. cikke (4) bekezdésének együttes olvasatából kitűnik, hogy amennyiben a szerződések
         a IIB. melléklet hatálya alá tartozó szolgáltatásokra vonatkoznak – mint a jelen esetben is –, az ajánlatkérőknek csupán a
         műszaki leírásokra, valamint az e szerződések odaítélési eljárásának eredményéről szóló hirdetmény Bizottság részére történő
         megküldésére vonatkozó szabályokat kell betartaniuk.

      27      Ugyanakkor az ezen irányelvben előírt, az eljárások összehangolására vonatkozó további – többek között az előzetes hirdetmény
         közzétételével történő versenyeztetésre és az irányelv 53. cikkében előírt, a szerződések odaítélési szempontjaira vonatkozó
         kötelezettségekkel kapcsolatos – szabályok nem alkalmazandók az említett szerződésekre.

      28      Az irányelv IIB. mellékletének hatálya alá tartozó szerződések esetében ugyanis – amint az irányelv (19) preambulumbekezdése
         rögzíti –, ezen irányelv teljes körű alkalmazását egy átmeneti időszak erejéig olyan szerződésekre kell korlátozni, amelyek
         esetében az irányelv rendelkezései lehetővé teszik a határokon átnyúló kereskedelem növekedési lehetőségeinek teljes kihasználását.

      29      Mindazonáltal az említett IIB. melléklet hatálya alá tartozó szerződéseket kötő ajánlatkérőkre, még ha nem is kötik őket az
         irányelvnek az előzetes hirdetmény közzétételével történő versenyeztetésre vonatkozó szabályai, továbbra is vonatkoznak az
         uniós jog alapvető szabályai, és különösen a letelepedés és a szolgáltatásnyújtás szabadságának az EUSZ‑Szerződésben foglalt
         elvei (a C‑507/03. sz., Bizottság kontra Írország ügyben 2007. november 13‑án hozott ítélet [EBHT 2007., I‑9777. o.] 26. pontja).

      30      Márpedig az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a közbeszerzési szerződések odaítélési eljárásai uniós szintű összehangolásának
         célja a szolgáltatások és az áruk szabad mozgását érintő akadályok megszüntetése, és ezáltal a más tagállamban letelepedett
         gazdasági szereplők érdekeinek védelme (a fent hivatkozott Bizottság kontra Írország ügyben hozott ítélet 27. pontja és az
         ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).

      31      Következésképpen az uniós jogalkotó által az irányelv IIB. mellékletének hatálya alá tartozó szolgáltatásokkal kapcsolatos
         szerződésekre vonatkozóan meghatározott rendszer nem értelmezhető úgy, hogy az EUMSZ 49. és az EUMSZ 56. cikkből következő
         elvek, és így az eljárások átláthatósága és az ajánlattevőkkel szembeni egyenlő bánásmód biztosítására irányuló kötelezettségek
         (lásd ebben az értelemben a C‑91/08. sz. Wall‑ügyben 2010. április 13‑án hozott ítélet [az EBHT‑ban még nem tették közzé]
         37. pontját) alkalmazásának akadályát képezné abban az esetben, ha az ilyen szerződések mégis egyértelmű határokon átnyúló
         érdeket képviselnének (lásd ebben az értelemben a fent hivatkozott Bizottság kontra Írország ügyben hozott ítélet 29. pontját).

      32      Az átláthatósági kötelezettség alkalmazandó abban az esetben, amikor az érintett szolgáltatásnyújtásra irányuló közbeszerzési
         szerződés érdekelhet olyan vállalkozásokat, amelyek más tagállamban vannak letelepedve, mint ahol e szerződést odaítélik (lásd
         ebben az értelemben a fent hivatkozott Bizottság kontra Írország ügyben hozott ítélet 29. pontját).

      33      Az, hogy a jelen ügyben a vitatott közbeszerzési szerződés érdekelhet Írországon kívüli más tagállamban letelepedett vállalkozásokat,
         következik egyrészt abból, hogy az e szerződésre vonatkozó közbeszerzési hirdetményt közzétették az Európai Unió Hivatalos Lapjában, másrészt abból, hogy három ajánlattevő is Írországon kívüli más tagállamban letelepedett vállalkozás (lásd ebben az értelemben
         a fent hivatkozott Wall‑ügyben hozott ítélet 35. pontját).

      34      E megfontolások fényében kell tehát megvizsgálni a Bizottság által felhozott két kifogás megalapozottságát, amelyek nem az
         irányelv azon két rendelkezésére irányulnak, amelyeknek megfelelően az irányelv IIB. mellékletének hatálya alá eső szerződéseket
         oda kell ítélni, nevezetesen ezen irányelv 23. cikkére és 35. cikkének (4) bekezdésére, hanem az elsődleges uniós jogból eredő
         követelményeken, azaz az egyenlő bánásmód elvének és az abból eredő átláthatósági kötelezettségnek a betartásán alapulnak.

       Az odaítélési szempontok súlyozásának az ajánlatok benyújtására előírt határidő lejártát követő meghatározására alapított
            első kifogásról
       A felek érvei
      35      A Bizottság azzal érvel, hogy Írország megsértette az egyenlő bánásmód és az átláthatóság elvét, mivel a vitatott közbeszerzési
         szerződés odaítélésének hét szempontjára vonatkozó relatív súlyozást csak az ajánlatok benyújtására előírt határidő lejártát
         követően határozta meg.

      36      A Bizottság álláspontja szerint e későn történt súlyozás jelentősen megváltoztatta az egyes szempontok fontosságát az eredetileg
         közétett, illetve azon szempontokhoz képest, amelyekre az ajánlattevők ésszerűen számíthattak az ajánlattételhez szükséges
         dokumentáció alapján.

      37      E tekintetben Írország először is kifejti, hogy a Bizottság által a keresetlevélben előadottakkal ellentétben az ajánlatkérő
         az ajánlatok benyújtása előtt sem hallgatólagosan, sem kifejezetten nem jelentette ki azt, hogy a közbeszerzési eljárást megindító
         hirdetményben és az ajánlattételi felhívásban felsorolt odaítélési szempontokat csökkenő fontossági sorrendben tüntette fel.

      38      Épp ellenkezőleg, a közbeszerzési eljárást megindító hirdetményben az szerepelt, hogy az odaítélési szempontokat nem csökkenő
         fontossági sorrendben jelölte meg az ajánlatkérő, aki ezt követően sem tett olyan utalást, amelyből arra lehetett volna következtetni,
         hogy ez a helyzet módosult.

      39      Egyébiránt Írország, noha elismeri, hogy az ajánlatkérő által kijelölt bírálóbizottság az ajánlatok benyújtására előírt határidő
         lejárta után határozta meg az odaítélési szempontok relatív súlyozását, vitatja azt, hogy a különböző szempontok súlyozott
         értékének ilyen meghatározása sértené az egyenlő bánásmód és az átláthatóság elvét.

       A Bíróság álláspontja
      40      Mindenekelőtt meg kell állapítani, hogy az, hogy Írország a vitatott közbeszerzési szerződésre vonatkozó hirdetménynek az
         Európai Unió Hivatalos Lapjában történő közzétételét kérte, amint azt az irányelv 36. cikke lehetővé teszi, nem vonja maga után azt a kötelezettséget e tagállamra
         nézve, hogy a szerződést ezen irányelvnek a IIA. melléklet hatálya alá eső közbeszerzési szerződésekre irányadó cikkei szerint
         kelljen odaítélnie (a valamely irányelv hatályán kívül eső közbeszerzési szerződést illetően lásd analógia útján a 45/87. sz.,
         Bizottság kontra Írország ügyben 1988. szeptember 22‑én hozott ítélet [EBHT 1988., I‑4929. o.] 9. és 10. pontját).

      41      Az első kifogás megalapozottságának megállapításához az kellene, hogy az irányelv IIA. mellékletének hatálya alá tartozó közbeszerzési
         szerződések odaítélési szempontjainak előzetes súlyozására vonatkozó különös szabályt úgy tekinthessük, mint amely az ajánlatkérőket
         terhelő, az egyenlő bánásmód elvének és az abból eredő átláthatósági kötelezettségnek a betartására irányuló kötelezettség
         közvetlen következménye.

      42      E tekintetben a Bíróságnak a 2004/18 irányelv elfogadását megelőzően a közbeszerzések területére vonatkozó különböző irányelvek
         valamennyi rendelkezésének megfelelően odaítélt közbeszerzési szerződésekre vonatkozó ítélkezési gyakorlata az ajánlattevőknek
         az odaítélés szempontjairól, és lehetőség szerint azok relatív súlyozásáról történő előzetes tájékoztatásának kötelezettségét
         valóban az egyenlő bánásmód és az átláthatóság elve kifejeződésének tekinti (lásd különösen a C‑470/99., Universale‑Bau és
         társai ügyben 2002. december 12‑én hozott ítélet [EBHT 2002., I‑11617. o.] 98. pontját, valamint a C‑331/04. sz., ATI EAC
         e Viaggi di Maio és társai ügyben 2005. november 24‑én hozott ítélet [EBHT 2005., I‑10109. o.] 22–24. pontját).

      43      Jóllehet a jelenleg az irányelv 53. cikkének (2) bekezdésében előírt, az egyes odaítélési szempontok relatív súlyozásának
         a közbeszerzési eljárást megindító hirdetményben történő megjelölésére vonatkozó kötelezettség az egyenlő bánásmód elve és
         az abból eredő átláthatósági kötelezettség tiszteletben tartása követelményének érvényesülését szolgálja, ebből még nem vonható
         le az a következtetés, hogy ezen elv és e kötelezettség alkalmazási köre az irányelv erre vonatkozó különös rendelkezése hiányában
         is megköveteli azt, hogy az ajánlatkérő az irányelv 53. cikke szerinti rendelkezés hatálya alá nem tartozó közbeszerzési eljárások
         keretében is előre meghatározza az általa alkalmazott odaítélési szempontok relatív súlyozását, és arról tájékoztassa a potenciális
         ajánlattevőket az ajánlattételre való felhívásukkal egyidejűleg. Ugyanis, amint a Bíróság is jelezte az előző pontban hivatkozott
         ítélkezési gyakorlatában a „lehetőség szerint” kifejezés alkalmazásával, az olyan közbeszerzési eljárásban, amelyben nem alkalmazandó
         az olyan rendelkezés, mint amely az irányelv 53. cikkének (2) bekezdésében szerepel, az odaítélési szempontok súlyozásának
         megjelölésére irányuló kötelezettség nem terheli az ajánlatkérőt.

      44      Ennélfogva Írország, mivel az ajánlatok benyújtására előírt határidő lejárta előtt megfelelően tájékoztatta a potenciális
         ajánlattevőket a vitatott közbeszerzési szerződésre vonatkozó információkról, nem sértette meg az egyenlő bánásmód elvét és
         az abból eredő átláthatóság kötelezettségét azzal, hogy az odaítélési szempontokat úgy súlyozta, hogy az e súlyozásra vonatkozó
         információkat az ajánlatok benyújtására előírt határidő lejárta előtt nem bocsátotta az említett ajánlattevők rendelkezésére.

      45      Konkrétan a jelen ügy alapját képező ajánlati felhívásban az ajánlatkérő több információt adott meg, mint amennyit az irányelv
         megkövetel, és a vitatott közbeszerzési szerződés odaítélési szempontjainak az ehhez kapcsolódó iratokban történő meghatározása
         alapján nem lehet azt a következtetést levonni, hogy azok az Írországtól eltérő más tagállamban letelepedett, e szerződés
         iránt érdeklődő vállalkozások rovására eltérő bánásmódot tennének lehetővé.

      46      Az ajánlatkérő azzal, hogy súlyozott értékeket fűzött e szempontokhoz, pusztán pontosította a benyújtott ajánlatok értékelésének
         módját, ezzel azonban nem sértette meg arra vonatkozó kötelezettségét, hogy az odaítélési szempontokat ugyanúgy értelmezze,
         miután azokat nem csökkenő fontossági sorrendben tüntette fel.

      47      E tekintetben hangsúlyozni kell, hogy az a körülmény, hogy az odaítélési szempontokat az azokra vonatkozó súlyozás nélkül
         tüntették fel, nem enged arra következtetni, hogy szükségképpen csökkenő fontossági sorrendben tüntették fel azokat, sem pedig
         arra, hogy az egyes odaítélési szempontok súlyozott értéke azonos.

      48      Ezenkívül az odaítélési szempontok relatív súlyozása, amelyet táblázatos formában közöltek a bírálóbizottság tagjaival, egyfelől
         még akkor sem adott volna olyan többletinformációkat a potenciális ajánlattevőknek, amely jelentősen befolyásolhatta volna
         az ajánlatuk összeállítását, ha már az ajánlatuk összeállításakor is ismerték volna, másfelől nem minősült az odaítélési szempontok
         módosításának (lásd ebben az értelemben a fent hivatkozott ATI EAC e Viaggi di Maio és társai ügyben hozott ítélet 32. pontját).

      49      Hozzá kell tenni továbbá, hogy a jelen kereset, amint azt a Bírósághoz benyújtották, nem tartalmaz olyan információt, amelyből
         megállapítható lenne, hogy az odaítélési szempontok relatív súlyozását a benyújtott ajánlatokat tartalmazó borítékok felbontását
         követően állapították‑e meg.

      50      E körülmények között a Bizottság által keresete alátámasztására felhozott első kifogást mint megalapozatlant el kell utasítani.

       A szempontok súlyozásának az első vizsgálatot követő módosítására alapított második kifogásról
       A felek érvei
      51      A Bizottság álláspontja szerint Írország azzal, hogy a benyújtott ajánlatok első vizsgálatát követően az értékelési táblázatban
         feltüntetetthez képest módosította a vitatott közbeszerzési szerződés odaítélési szempontjainak relatív súlyozását, megsértette
         az egyenlő bánásmód és az átláthatóság elvét.

      52      A Bizottság kifejti, hogy az ajánlatok első vizsgálatát követő ilyen módosítás sérti az egyenlő bánásmód elvét, és ebből a
         szempontból azt sem szükséges vizsgálni, hogy az ajánlatok első vizsgálatát a bírálóbizottság tagjai egyénileg végezték‑e,
         vagy pedig együttesen, testületként.

      53      Írország azzal érvel, hogy a súlyozás ezen módosítására csak egyetlen egyszer került sor, méghozzá azt megelőzően, hogy az
         említett bizottság testületként megkezdte volna bármely ajánlat értékelését.

      54      Következésképpen álláspontja szerint az odaítélési szempontok ilyen súlyozását egységesen alkalmazták a vitatott közbeszerzési
         szerződés odaítélési eljárása során mindvégig, ennélfogva ez nem sértette az egyenlő bánásmód elvét.

      55      Emellett Írország hangsúlyozza, hogy az odaítélési szempontok relatív súlyozását csak minimális mértékben módosították, így
         az nem valósíthatott meg hátrányos megkülönböztetést egyik vagy másik ajánlattevővel szemben. Egy utólag végzett elemzés alapján
         megállapítást nyert, hogy a szerződést akkor is a nyertes ajánlattevőnek ítélték volna oda, ha az odaítélést az eredeti súlyozás
         alapján végezték volna.

       A Bíróság álláspontja
      56      A Bizottság keresetében annak megállapítását kéri a Bíróságtól, hogy az odaítélési szempontok relatív súlyozásának módosítása
         sérti az EUSZ‑Szerződés rendelkezéseiből eredő egyenlő bánásmód elvét.

      57      Mindenekelőtt a vitatott közbeszerzési szerződés odaítélési eljárását illetően meg kell állapítani, hogy a vitatott közbeszerzési
         szerződés odaítélési szempontjai súlyozott értékének módosítására valóban azután került sor, hogy az ajánlatkérő e szempontok
         relatív súlyozásáról egy értékelési táblázat formájában tájékoztatta a bírálóbizottság tagjait annak érdekében, hogy azok
         elvégezhessék a benyújtott ajánlatok első vizsgálatát.

      58      A bírálóbizottság tagjainak nem csupán lehetőségük nyílt arra, hogy a bizottság első testületi ülését megelőzően egyénileg
         vizsgálhassák meg az ajánlatokat, erre kifejezetten fel is kérték őket a bizottság által testületként végzendő értékelés megkönnyítése
         érdekében.

      59      Ezt követően emlékeztetni kell arra, hogy ilyen tényállás esetében, amint a Bíróság korábban már kimondta, az egyenlő bánásmód
         és az odaítélési eljárások átláthatóságának elve az ajánlatkérők számára azt a kötelezettséget hordozza magában, hogy az eljárás
         során mindvégig ugyanúgy kell értelmezniük az odaítélési szempontokat (lásd analógia útján a C‑448/01. sz., EVN és Wienstrom
         ügyben 2003. december 4‑én hozott ítélet [EBHT 2003., I‑14527. o.] 92. pontját).

      60      Magukat az odaítélési szempontokat illetően azonban meg kell jegyezni, hogy azok az odaítélés során egyáltalán nem módosíthatók
         (lásd analógia útján a fent hivatkozott EVN és Wienstrom ügyben hozott ítélet 93. pontját).

      61      Azon eljárási szakasz, amely során a bírálóbizottsági ülést megelőzően annak tagjai egyénileg megvizsgálják a benyújtott ajánlatokat,
         az érintett közbeszerzési szerződés odaítélési eljárásának integráns részét képezi.

      62      E körülmények között az odaítélési szempontok súlyozásának az említett azon eljárási szakaszt követően történő módosítása,
         amelyben az ajánlatok első vizsgálata megtörtént, az első vizsgálat alapjául szolgáló szempontok módosítását jelentené. Az
         ilyen magatartás sérti az egyenlő bánásmód elvét és az abból eredő átláthatósági kötelezettséget.

      63      Végül meg kell állapítani először is, hogy Írország érvelésével ellentétben a Bizottság által felhozott második kifogás megalapozottnak
         tekintendő anélkül, hogy bizonyítani kellene azt, hogy a relatív súlyozás módosítása valamely ajánlattevővel szemben hátrányosan
         megkülönböztető hatással járt. E tekintetben elegendő az, hogy az említett módosítás időpontjában az ilyen hatás nem volt
         kizárt.

      64      Másodszor, mivel a valamely tagállam által elkövetett kötelezettségszegés megállapításának nem feltétele az e kötelezettségszegéssel
         okozott kár megállapítása (a C‑263/96. sz., Bizottság kontra Belgium ügyben 1997. december 18‑án hozott ítélet [EBHT 1997.,
         I‑7453. o.] 30. pontja), Írország nem hivatkozhat arra, hogy egyik ajánlattevő sem szenvedett kárt, mivel a vitatott közbeszerzési
         szerződést akkor sem ítélték volna oda más ajánlattevőnek, mint aki végül az eljárás nyertese lett, ha az odaítélési szempontok
         eredeti súlyozását vették volna alapul.

      65      Ennélfogva a Bizottság által keresete alátámasztására felhozott második kifogást el kell fogadni.

      66      A fenti megfontolásokra tekintettel meg kell állapítani, hogy Írország – mivel a vitatott közbeszerzési szerződés odaítélési
         szempontjainak súlyozását a benyújtott ajánlatok első vizsgálatát követően módosította – nem teljesítette a Bíróság által
         értelmezett, az egyenlő bánásmód elvéből és az abból eredő átláthatósági kötelezettségből eredő kötelezettségeit.

      67      A Bíróság a keresetet ezt meghaladó részében elutasítja.

       A költségekről
      68      Az eljárási szabályzat 69. cikkének 2. §‑a alapján a Bíróság a pervesztes felet kötelezi a költségek viselésére, ha a pernyertes
         fél ezt kérte. Ugyanezen cikk 3. §‑ának alapján részleges pernyertesség esetén a Bíróság elrendelheti a költségeknek a felek
         közötti megosztását, vagy határozhat úgy, hogy mindegyik fél maga viselje saját költségeit.

      69      Tekintettel arra, hogy a Bizottság csak részlegesen lett pernyertes, úgy kell határozni, hogy mindegyik fél maga viselje saját
         költségeit.

      A fenti indokok alapján a Bíróság (negyedik tanács) a következőképpen határozott:
      1)      Írország – mivel a tolmácsolási és fordítási szolgáltatások nyújtására irányuló közbeszerzési szerződés odaítélési szempontjainak
            súlyozását a benyújtott ajánlatok első vizsgálatát követően módosította – nem teljesítette az Európai Unió Bírósága által
            értelmezett, az egyenlő bánásmód elvéből és az abból eredő átláthatósági kötelezettségből eredő kötelezettségeit.
      2)      A Bíróság a keresetet ezt meghaladó részében elutasítja.
      3)      Az Európai Bizottság és Írország maguk viselik saját költségeiket.
      Aláírások
      * Az eljárás nyelve: angol.


title: A Bíróság (első tanács) 2005. március 10-i ítélete. # Ottmar Hermann kontra Stadt Frankfurt am Main. # Előzetes döntéshozatal iránti kérelem: Hessischer Verwaltungsgerichtshof - Németország. # Közvetett adó - A 92/12/EGK irányelv - Az alkoholtartalmú italok helyben történő fogyasztásra szánt átadását terhelő helyi adó. # C-491/03. sz. ügy

text:
      C‑491/03. sz. ügy
      Ottmar Hermann
      kontra
      Stadt Frankfurt am Main
      (a Hessischer Verwaltungsgerichtshof [Németország] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)
      „Közvetett adó – 92/12/EGK irányelv – A közvetlenül helyben fogyasztandó alkoholtartalmú italok értékesítését terhelő helyi adó”
      D. Ruiz‑Jarabo Colomer főtanácsnok indítványa, az ismertetés napja: 2005. január 11.
      A Bíróság ítélete (első tanács), 2005. március 10. .
      Az ítélet összefoglalása
      Adórendelkezések – Jogszabályok harmonizálása – Jövedéki adók – 92/12 irányelv – Alkohol és alkoholtartalmú italok – A közvetlenül
            helyben fogyasztandó italok értékesítését terhelő adó – Nem a jövedéki termékeket, hanem az azokkal kapcsolatos szolgáltatásnyújtást
            terhelő adóként való minősítés – Az ilyen adó különleges célhoz való kötöttségének szüksége – Hiány
      (92/12 tanácsi irányelv, 3. cikk, (2) és (3) bekezdés)
      Az olyan adót, amelynek tárgya az alkoholtartalmú italok ellenérték fejében, vendéglátási tevékenység keretében, helyben történő
         közvetlen fogyasztásra irányuló értékesítése, a jövedékiadó-köteles termékekre vonatkozó általános rendelkezésekről és a termékek
         tartásáról, szállításáról és ellenőrzéséről szóló 92/12 irányelv 3. cikke (3) bekezdésének második albekezdése értelmében
         jövedéki termékekkel kapcsolatos szolgáltatásnyújtásra kivetett, forgalmi adó jelleggel nem rendelkező adónak kell tekinteni.

      Ugyanis annak eldöntése érdekében, hogy valamely adó a 92/12 irányelv 3. cikkének (2) bekezdése szerinti jövedéki termékeket,
         vagy inkább az irányelv 3. cikke (3) bekezdésének második albekezdése szerinti, e termékekkel kapcsolatos szolgáltatásnyújtást
         terheli‑e, az adóztatott tevékenység meghatározó elemét kell figyelembe venni. Márpedig az alkoholtartalmú italok vendéglátási
         tevékenység keretében történő értékesítésének számos olyan jellemző eleme és művelete van, amelynek csak egyik alkotóeleme
         magának a dolognak az értékesítése, és amelyeken belül a szolgáltatások túlsúlyban vannak.

      Emellett az „ugyanezen feltételek” kitétel, amely az említett 3. cikk (3) bekezdése második albekezdésének hatálya alá tartozó
         adókra vonatkozik, kizárólag e bekezdés első albekezdésében foglalt azon feltételre hivatkozik, amely szerint az „adók nem
         eredményez[het]nek határátlépési formaságokat a tagállamok közötti kereskedelemben.” Az irányelv tehát nem írja elő, hogy
         a 3. cikk (3) bekezdésének hatálya alá tartozó adóknak meg kell felelniük az e cikk (2) bekezdésében szereplő, a különleges
         célra vonatkozó feltételnek.

      (vö. 21., 27., 30., 33–34. pont és a rendelkező rész 1–2. pontja)
A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (első tanács)
      2005. március 10.(*)

      „Közvetett adó – 92/12/EGK irányelv – A közvetlenül helyben fogyasztandó alkoholtartalmú italok értékesítését terhelő helyi adó”
      A C‑491/03. sz. ügyben,
      az EK 234. cikk alapján benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában, amelyet a Hessischer Verwaltungsgerichtshof
         (Németország) a Bírósághoz 2003. november 20‑án érkezett, 2003. október 1‑jei határozatával terjesztett elő az előtte

      Ottmar Hermann (mint a Volkswirt Weinschänken GmbH vagyonfelügyelője)

      és
      a Stadt Frankfurt am Main
      között folyamatban lévő eljárásban,
      A BÍRÓSÁG (első tanács),
      tagjai: P. Jann tanácselnök, K. Lenaerts (előadó), N. Colneric, K. Schiemann és Juhász E. bírák,
      főtanácsnok: D. Ruiz‑Jarabo Colomer,
      hivatalvezető: H. von Holstein hivatalvezető-helyettes,
      tekintettel az írásbeli szakaszra és a 2004. december 2‑i tárgyalásra,
      figyelembe véve a következők által előterjesztett észrevételeket:
      –       a Stadt Frankfurt am Main képviseletében J. Walter és D. Kurtz, meghatalmazotti minőségben,
      –       az Európai Közösség Bizottsága képviseletében R. Lyal és K. Gross, meghatalmazotti minőségben,
      a főtanácsnok indítványának a 2005. január 11‑i tárgyaláson történt meghallgatását követően,
      meghozta a következő
      Ítéletet
      1       Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem a jövedékiadó-köteles termékekre vonatkozó általános rendelkezésekről és e termékek
         tartásáról, szállításáról és ellenőrzéséről szóló, 1992. február 25‑i 92/12/EGK irányelv (HL L 76., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás
         9. fejezet, 1. kötet, 179. o.) 3. cikke (2) és (3) bekezdésének értelmezésére vonatkozik.

      2       A kérelmet az Ottmar Hermann, a Volkswirt Weinschänken GmbH jelenlegi vagyonfelügyelője és a Stadt Frankfurt am Main között
         az e város által az alkoholtartalmú italokra kivetett adó jogszerűsége tárgyában folyamatban lévő eljárásban terjesztették
         elő.

       Jogi háttér
       A közösségi szabályozás
      3       A 92/12 irányelv 1. cikke (1) bekezdésének rendelkezései szerint:
      „Ez az irányelv rögzíti az olyan jövedéki adó és egyéb közvetett adók alá tartozó termékre vonatkozó rendelkezéseket, amelyeket
         közvetlen vagy közvetett módon az ilyen termék fogyasztására vetnek ki, kivéve a hozzáadottérték-adót és a Közösség által
         megállapított adókat.”

      4       A 92/12 irányelv 3. cikkének értelmében:
      „(1)      Ezen irányelv közösségi szinten a megfelelő irányelvek által meghatározott következő termékekre vonatkozik:
      –       ásványolajok,
      –       alkohol és alkoholtartalmú italok,
      –       dohánygyártmányok.
      (2)      Az (1) bekezdésben felsorolt termékekre különleges célú [helyesen: különleges célt szolgáló egyéb] közvetett adók is kivethetők,
         amennyiben azok megfelelnek a jövedéki adó és a hozzáadottérték-adó esetében alkalmazandó, az adóalap meghatározására, az
         adó kiszámítására, az adó felszámíthatóságára és ellenőrzésére vonatkozó adószabályoknak.

      (3)      A tagállamok fenntartják a jogot arra, hogy adókat vezessenek be vagy tartsanak fenn az (1) bekezdésben felsorolt termékeken
         kívül más termékekre is, amennyiben ezen adók nem eredményeznek határátlépési formaságokat a tagállamok közötti kereskedelemben.

      Ugyanezen rendelkezés értelmében [helyesen: ugyanezen feltételek mellett] a tagállamok fenntartják arra is a jogot, hogy a
         szolgáltatásnyújtásra nem forgalmi adóként meghatározható [helyesen: nem forgalmiadó-jellegű] adót vessenek ki, beleértve
         azokat, amelyek a jövedéki termékekkel kapcsolatosak.”

       A nemzeti szabályozás
      5       Az 1996. május 24‑i rendelettel (Amtsblatt der Stadt Frankfurt am Main, 25. szám, 1996. június 18.) módosított 1991. december 13‑i Satzung über die Erhebung einer Getränkesteuer im Gebiet der
         Stadt Frankfurt am Main (Frankfurt am Main területén az italokra kivetett adó beszedéséről szóló rendelet) (Amtsblatt der Stadt Frankfurt am Main, 52. szám, 1991. december 24.) rendelkezései szerint: „a város az italokra adót vet ki.”

      6       A GetrStS 2. cikke ekként rendelkezik:
      „(1)      Az adó tárgya az almabor kivételével az alkoholtartalmú italoknak valamely vállalkozó által ellenérték fejében közvetlen fogyasztásra
         történő értékesítése.

      (2)      Az adóalany saját italfogyasztását – ideértve a vállalkozásának személyzete részére értékesített italokat – ellenérték fejében
         történő értékesítésnek kell tekinteni, ha a saját fogyasztás meghaladja ezen italok forgalmának 5%‑át.

      (3)      Közvetlen fogyasztásra történő értékesítésnek kell tekinteni minden helyben történő fogyasztásra irányuló értékesítést. […]”
      7       A GetrStS 4. cikke az adó mértékét a 2. cikkben említett italok eladási árának 10%‑ában rögzíti. E rendelkezés kimondja azt
         is, hogy „az eladási ár a végső fogyasztó által ténylegesen fizetett, adót nem tartalmazó ár”.

      8       A GetrStS 5. cikke szerint:
      „(1)      Az adó alanya az a személy, aki vállalkozóként adóköteles italokat ellenérték fejében közvetlen fogyasztásra értékesít.
      (2)      Az adókötelezettség az ital értékesítésekor vagy a 2. cikk (2) bekezdése szerinti esetben a fogyasztáskor keletkezik. [...]”
      9       A GetrStS‑t 2000. január 1‑jei hatállyal hatályon kívül helyezték (Amtsblatt der Stadt Frankfurt am Main, 17. szám, 2000. április 25.).

       Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
      10     A Volkswirt Weinschänken GmbH társaság az alapügy tárgyát képező jogvita tényállásának idején éttermet üzemeltetett Frankfurt
         am Mainban. 1995 harmadik negyedévére a GetrStS által az italokra kivetett adó címén 9 135,35 DEM (körülbelül 4 670 euró)
         adótartozása volt.

      11     Mivel megítélése szerint ezen adó sérti különösen a 92/12 irányelv rendelkezéseit, a társaság az adóhatóság 1995. november
         7‑i határozatának bírósági felülvizsgálatát kérte a Verwaltungsgericht Frankfurt előtt.

      12     2002. május 14‑i ítéletében a Verwaltungsgericht a fenti határozatot hatályon kívül helyezte.
      13     Ezen ítélettel szemben a Stadt Frankfurt am Main fellebbezést nyújtott be a Hessischer Verwaltungsgerichtshof előtt. Az eljárásban
         kifejtette, hogy az adó tárgya a GetrStS alapján nem a termékértékesítés, hanem a szolgáltatásnyújtási tevékenység. Márpedig
         a 92/12 irányelv 3. cikke (3) bekezdésének második albekezdése szerint a tagállamok szabadon vezethetnek be olyan adókat,
         mint az italokat terhelő adó.

      14     Ilyen körülmények mellett a Hessischer Verwaltungsgerichtshof akként határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes
         döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé.

      „1) Az italokat terhelő adót bevezető önkormányzati rendelet az adó tárgyát »alkoholtartalmú italoknak ellenérték fejében
         közvetlen fogyasztásra történő értékesítésként«, az értékesítést pedig »minden helyben történő fogyasztásra irányuló értékesítésként«
         határozza meg. Ezen adó a 92/12 irányelv 3. cikke (1) és (2) bekezdésének értelmében a jövedéki termékekre kivetett egyéb
         közvetett adónak, vagy a 92/12 irányelv 3. cikke (3) bekezdésének második albekezdése szerinti jövedéki termékekkel kapcsolatos
         szolgáltatásnyújtásra kivetett adónak minősül‑e?

      2) Amennyiben az első kérdés második fordulatára igennel kell válaszolni:
      A 92/12 irányelv 3. cikkének (1) bekezdése szerinti jövedéki termékekkel kapcsolatos szolgáltatásnyújtás adóztatása során
         a 92/12 irányelv 3. cikke (3) bekezdésének második albekezdésében említett »ugyanezen feltételek mellett« kitétel kizárólag
         az irányelv 3. cikkének (3) bekezdésében említett »amennyiben ezen adók nem eredményeznek határátlépési formaságokat a tagállamok
         közötti kereskedelemben« feltételre hivatkozik‑e, vagy ebben az esetben az adónak az irányelv 3. cikkének (2) bekezdésében
         előírt »különleges céloknak« is meg kell felelnie?”

       Az első kérdésről
      15     Első kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság azt kívánja megtudni, hogy az olyan adó, mint amilyet a GetrStS vezetett be,
         a 92/12 irányelv 3. cikke (2) bekezdése szerinti jövedéki termékeket terhelő egyéb közvetett adónak vagy a 92/12 irányelv
         3. cikke (3) bekezdésének második albekezdése szerinti jövedéki termékekkel kapcsolatos szolgáltatásnyújtásra kivetett adónak
         minősül‑e.

      16     Előzetesen ki kell emelni, hogy a tagállamok által a jövedéki termékekre, így az alkoholtartalmú italokra kivetett közvetett
         adókra vonatkozóan a 92/12 irányelv 3. cikkének (2) bekezdése szigorú feltételeket szab. E rendelkezés kimondja, hogy a jövedéki
         adótól eltérő közvetett adóknak „különleges”, azaz a költségvetési céloktól eltérő célokat kell szolgálniuk (a C‑434/97. sz.,
         Bizottság kontra Franciaország ügyben 2000. február 24‑én hozott ítélet [EBHT 2000., I‑1129. o.] 19. pontja és a C‑437/97. sz.,
         EKW és Wein & Co. ügyben 2000. március 9‑én hozott ítélet [EBHT 2000., I‑1157. o.] 31. pontja), és többek között meg kell
         felelniük „a jövedéki adó és a hozzádottérték-adó esetében alkalmazandó, az adóalap meghatározására, az adó kiszámítására,
         az adó felszámíthatóságára és ellenőrzésére vonatkozó adószabályoknak”.

      17     A 92/12 irányelv 3. cikke (3) bekezdésének megfelelően a tagállamok fenntartják maguknak a jogot, hogy olyan, nem jövedéki
         termékeket (első albekezdés) terhelő vagy a „nem forgalmiadó-jellegű” adókat vessenek ki vagy tartsanak fenn, amelyek a „szolgáltatásnyújtás[t]”
         terhelik „beleértve azokat, amelyek a jövedéki termékekkel kapcsolatosak” (második albekezdés).

      18     Azt a kérdést illetően, hogy a GetrStS által bevezetett adó a 92/12 irányelv 3. cikkének (2) bekezdése szerinti jövedéki termékekre
         vagy az irányelv 3. cikkének (3) bekezdése szerinti jövedéki termékekkel kapcsolatos szolgáltatásnyújtásra vonatkozik‑e, a
         Stadt Frankfurt am Main úgy véli, hogy a GetrStS által adóztatott tevékenység meghatározó eleme a nyújtott szolgáltatás. Az
         étterem-tulajdonos számára ugyanis magának az italnak a költsége az ital felszolgálása érdekében nyújtott szolgáltatás költségéhez
         képest csak csekély jelentőséggel bír. Ily módon az adó a 92/12 irányelv 3. cikk (3) bekezdése második albekezdése alá esik.

      19     Az Európai Közösségek Bizottsága megjegyzi, hogy annak eldöntéséhez, hogy valamely tevékenység termékértékesítést vagy szolgáltatásnyújtást
         valósít‑e meg, a tevékenység lényegi jellemzőjét kell figyelembe venni. E tekintetben a C‑231/94. sz., Faaborg-Gelting Linien
         ügyben 1996. május 2‑án hozott ítélet (EBHT 1996., I‑2395. o.) 12–14. pontjára hivatkozik. A kávézókban, teaházakban és éttermekben
         értékesített alkoholtartalmú italokat illetően pedig a kávéház- vagy az étterem-tulajdonos által nyújtott szolgáltatás a kereskedelmi
         ügylet egészéhez képest csak csekély részt képvisel. E szolgáltatások lényegében az italnak a vendég részére megfelelő formában
         és keretek között történő felszolgálására korlátozódnak. Ellentétben az étel értékesítésével, amelynek árát a szolgáltatásnyújtás
         költségei lényeges mértékben meghatározzák, az italok értékesítése esetében a termék vételára kap meghatározó szerepet. A
         Bizottság szerint így a GetStS által bevezetett adó a 92/12 irányelv 3. cikkének (2) bekezdése szerinti jövedéki termékek
         értékesítését terhelő adónak minősül (lásd a fent hivatkozott EKW és Wein & Co ügyben hozott ítéletet).

      20     E tekintetben először is emlékeztetni kell arra, hogy a GetrStS 2. cikkéből az következik, hogy az adókötelezettséget keletkeztető
         esemény az ital ellenérték fejében, helyben történő közvetlen fogyasztásra irányuló értékesítése. Ellentétben a fent hivatkozott
         EKW és Wein & Co. ítélet hátterét képező üggyel, amelyben a nemzeti bíróság a 92/12 irányelv 3. cikke (2) és (3) bekezdéseinek
         értelmezését az alkoholtartalmú ital ellenérték fejében történő értékesítésére kivetett adóra vonatkozóan kérte a Bíróságtól
         (18. pont), az alapügyben az adókötelezettséget keletkeztető esemény nem az italok puszta értékesítése, hanem éppen ellenkezőleg,
         olyan művelet, amely szolgáltatásnyújtást valósít meg.

      21     Annak eldöntése érdekében, hogy a GetStS által bevezetett adó a 92/12 irányelv 3. cikkének (2) bekezdése szerinti jövedéki
         termékeket vagy inkább az irányelv 3. cikke (3) bekezdésének második albekezdése szerinti, e termékekkel kapcsolatos szolgáltatásnyújtást
         terheli‑e, az adóztatott tevékenység meghatározó elemét kell figyelembe venni (lásd értelemszerűen a fent hivatkozott Faaborg‑Gelting
         Linien ügyben hozott ítélet 12–14. pontját).

      22     Mivel valamely dolog forgalomba hozatala mindig valamilyen szolgáltatásnyújtással, így pl., a termékek polcon történő elhelyezésével,
         számla kiállításával stb. jár, a kizárólag a dolog forgalomba hozatalával szükségszerűen együtt járó szolgáltatásoktól eltérő
         szolgáltatásokat lehet annak megítélésénél figyelembe venni, hogy a szolgáltatásnyújtás a termékértékesítést is magában foglaló
         összetett ügylet egészéhez képest milyen jelentőséggel bír.

      23     Még akkor is, ha a GetrStS által bevezetett adó esetében az adókötelezettséget keletkeztető eseményt a helyben történő közvetlen
         fogyasztásra irányuló értékesítés, és ily módon az alkoholtartalmú italok forgalomba hozatalával szükségszerűen együtt járó
         tevékenységektől eltérő szolgáltatásnyújtásra vonatkozó elem keletkezteti, általában nem mondható ki, hogy az ezen adó hatálya
         alá tartozó valamennyi tevékenységet illetően minden esetben a szolgáltatásnyújtási elem a meghatározó.

      24     Ezért minden egyes adóztatott tevékenységre vonatkozóan meg kell állapítani a tevékenység meghatározó elemét.
      25     Ugyanis az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból kitűnik, hogy a Volkswirt Weinschänken GmbH éttermet üzemeltet, ahol
         helyben készített ételeket és italokat szolgálnak fel.

      26     Az alkoholtartalmú italok vendéglátási tevékenység keretében, vendégek részére történő értékesítését több olyan szolgáltatás
         kíséri, amely elkülönül az e termékek forgalomba hozatalához szükségszerűen kapcsolódó műveletektől. Ki kell alakítani a bútorozott
         étteremet és a kiegészítő helyiségeket (ruhatár, WC) magában foglaló infrastruktúrát, amely felöleli a felszolgált italokra
         vonatkozóan a vendégek részére adott felvilágosítást és tanácsokat, az italok megfelelő formában történő felszolgálását, az
         asztalnál történő kiszolgálást és végül az asztal étkezés utáni leszedését és a takarítást (lásd e tekintetben a fent hivatkozott
         Faaborg-Gelting Linien ügyben hozott ítélet 13. pontját).

      27     Az alkoholtartalmú italok vendéglátási tevékenység keretében történő értékesítésének számos olyan jellemző eleme és művelete
         van, amelyeknek csak egyik alkotóeleme magának a dolognak az értékesítése, és amelyeken belül a szolgáltatások túlsúlyban
         vannak.

      28     Következésképpen a vendéglátási tevékenység keretében értékesített alkoholtartalmú italok után fizetendő olyan adót, mint
         amilyen a jelen ügy tárgya, a 92/12 irányelv 3. cikke (3) bekezdésének második albekezdése értelmében „jövedéki termékekkel
         kapcsolatos” szolgáltatásnyújtásra kivetett adónak kell tekinteni.

      29     Végül meg kell állapítani, hogy az ilyen adó a fenti rendelkezés értelmében nem rendelkezik „forgalmiadó-jelleg[gel]”, mivel
         csak egy meghatározott terméktípusra, vagyis az alkoholtartalmú italokra vonatkozik (lásd e tekintetben a 252/86. sz. Bergandi‑ügyben
         1988. március 3‑án hozott ítélet [EBHT 1988., I‑1343. o.] 15. és 16. pontját és a fent hivatkozott EKW és Wein & Co ügyben
         hozott ítélet 22. és 23. pontját, valamint a C‑308/01. sz., GIL Insurance és társai ügyben 2004. április 29‑én hozott ítélet
         [az EBHT‑ban nem tették közzé] 33. és 35. pontját).

      30     Úgy kell tehát válaszolni az első kérdésre, hogy az olyan adót, amelynek tárgya az alkoholtartalmú italok ellenérték fejében,
         vendéglátási tevékenység keretében, helyben történő közvetlen fogyasztásra irányuló értékesítése, a 92/12 irányelv 3. cikke
         (3) bekezdésének második albekezdése értelmében jövedéki termékekkel kapcsolatos szolgáltatásnyújtásra kivetett, forgalmiadó-jelleggel
         nem rendelkező adónak kell tekinteni.

       A második kérdésről
      31     Második kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében azt kívánja megtudni, hogy a 92/12 irányelv 3. cikke (3) bekezdésének
         második albekezdése szerinti szolgáltatásnyújtásra kivetett adónak meg kell‑e felelnie az irányelv 3. cikke (2) bekezdése
         szerinti különleges célokra vonatkozó feltételnek.

      32     E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy a 92/12 irányelv 3. cikk (3) bekezdése első albekezdésének megfelelően a tagállamok
         fenntartják a jogot arra, hogy közvetett adókat vezessenek be vagy tartsanak fenn nem jövedéki termékekre is, „amennyiben
         ezen adók nem eredményeznek határátlépési formaságokat a tagállamok közötti kereskedelemben”. E bekezdés második albekezdésének
         rendelkezése szerint a tagállamok „[u]gyanezen feltételek mellett” arra is fenntartják a jogot, hogy a „szolgáltatásnyújtásra
         [nem forgalmiadó-jellegű] adót vessenek ki, beleértve azokat, amelyek a jövedéki termékekkel kapcsolatosak”.

      33     A 92/12 irányelv 3. cikke (3) bekezdésének második albekezdésében foglalt jog csak a (3) bekezdés első albekezdésében rögzített
         azon feltételhez kötött, hogy az „adók nem eredményez[het]nek határátlépési formaságokat a tagállamok közötti kereskedelemben”.
         Az irányelv tehát nem írja elő, hogy a 3. cikk (3) bekezdésének hatálya alá tartozó adóknak meg kell felelniük az e cikk (2) bekezdésében
         szereplő, a különleges célra vonatkozó feltételnek.

      34     Úgy kell tehát válaszolni a második kérdésre, hogy az „ugyanezen feltételek” kitétel, amely a 92/12 irányelv 3. cikke (3) bekezdése
         második albekezdésének hatálya alá tartozó adókra vonatkozik, kizárólag azon, az e bekezdés első albekezdésében foglalt feltételre
         hivatkozik, amely szerint az „adók nem eredményez[het]nek határátlépési formaságokat a tagállamok közötti kereskedelemben”.

       A költségekről
      35     Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás
         egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült
         költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.

      A fenti indokok alapján a Bíróság (első tanács) a következőképpen határozott:
      1)      Az olyan adót, amelynek tárgya az alkoholtartalmú italok ellenérték fejében, vendéglátási tevékenység keretében, helyben történő
            közvetlen fogyasztásra irányuló értékesítése, a jövedékiadó-köteles termékekre vonatkozó általános rendelkezésekről és a termékek
            tartásáról, szállításáról és ellenőrzéséről szóló, 1992. február 25‑i 92/12/EGK tanácsi irányelv 3. cikke (3) bekezdésének
            második albekezdése értelmében jövedéki termékekkel kapcsolatos szolgáltatásnyújtásra kivetett, forgalmiadó-jelleggel nem
            rendelkező adónak kell tekinteni.
      2)      Az „ugyanezen feltételek” kitétel, amely a 92/12 irányelv 3. cikke (3) bekezdése második albekezdésének hatálya alá tartozó
            adókra vonatkozik, kizárólag azon, e cikk első albekezdésében foglalt feltételre hivatkozik, amely szerint az „adók nem eredményez[het]nek
            határátlépési formaságokat a tagállamok közötti kereskedelemben”.
      Aláírások
      * Az eljárás nyelve: német.


A Bíróság (ötödik tanács) 2000. március 30-i ítélete. # Coöperatieve Vereniging De Verenigde Bloemenveilingen Aalsmeer BA (VBA) kontra Vereniging van Groothandelaren in Bloemkwekerijproducten (VGB), Florimex BV, Inkoop Service Aalsmeer BV és M. Verhaar BV. # Fellebbezés - Verseny. # C-266/97. P. sz. ügy