title: A Törvényszék (első tanács) 2011. július 15-i ítélete. # Zino Davidoff SA kontra Belső Piaci Harmonizációs Hivatal (védjegyek és formatervezési minták) (OHIM). # Közösségi védjegy - Felszólalási eljárás - A GOOD LIFE közösségi szóvédjegy bejelentése - A GOOD LIFE korábbi nemzeti szóvédjegy - A korábbi védjegy tényleges használata - Gondossági kötelezettség - A 40/94/EK rendelet 74. cikkének (1) bekezdése (jelenleg a 207/2009/EK rendelet 76. cikkének (1) bekezdése). # T-108/08. sz. ügy

text:
      T‑108/08. sz. ügy
      Zino Davidoff SA
      kontra
      Belső Piaci Harmonizációs Hivatal (védjegyek és formatervezési minták) (OHIM)
      „Közösségi védjegy – Felszólalási eljárás – A GOOD LIFE közösségi szóvédjegy bejelentése – A GOOD LIFE korábbi nemzeti szóvédjegy – A korábbi védjegy tényleges használata – Gondossági kötelezettség – A 40/94/EK rendelet 74. cikkének (1) bekezdése (jelenleg a 207/2009/EK rendelet 76. cikkének (1) bekezdése)”
      Az ítélet összefoglalása
      Közösségi védjegy – Eljárási rendelkezések – A tények hivatalból történő vizsgálata – Gondossági kötelezettség – A korábbi
            védjegy tényleges használata
      (40/94 tanácsi rendelet, 74. cikk, (1) bekezdés)
      A közösségi védjegyről szóló 40/94 rendelet 74. cikkének (1) bekezdése a gondossági kötelezettség kifejeződése, amely szerint
         a hatáskörrel rendelkező intézmény köteles gondosan és pártatlanul megvizsgálni az adott eset összes lényeges ténybeli és
         jogi körülményét.

      Ilyenképpen azon kérdés vizsgálata keretében, hogy elegendő bizonyítékot szolgáltattak‑e valamely korábbi védjegy tényleges
         használatára, a Belső Piaci Harmonizációs Hivatal (védjegyek és formatervezési minták) és annak fellebbezési tanácsai kötelesek
         gondosan és pártatlanul megvizsgálni a jogvitában részt vevő felek által előterjesztett összes bizonyítékot.

      (vö. 19–20. pont)
A TÖRVÉNYSZÉK ÍTÉLETE (első tanács)
      2011. július 15.(*)

      „Közösségi védjegy – Felszólalási eljárás – A GOOD LIFE közösségi szóvédjegy bejelentése – A GOOD LIFE korábbi nemzeti szóvédjegy – A korábbi védjegy tényleges használata – Gondossági kötelezettség – A 40/94/EK rendelet 74. cikkének (1) bekezdése (jelenleg a 207/2009/EK rendelet 76. cikkének (1) bekezdése)
      A T‑108/08. sz. ügyben,
      a Zino Davidoff SA (székhelye: Fribourg [Svájc], képviselik: H. Kunz‑Hallstein és R. Kunz‑Hallstein ügyvédek)

      felperesnek
      a Belső Piaci Harmonizációs Hivatal (védjegyek és formatervezési minták) (OHIM) (képviselik: R. Pethke és J. Laporta Insa, meghatalmazotti minőségben)

      alperes ellen,
      a másik fél az OHIM fellebbezési tanácsa előtti eljárásban, beavatkozó a Törvényszék előtti eljárásban:
      az I. Kleinakis kai SIA OE (székhelye: Athén [Görögország], képviseli: K. Siotou ügyvéd),

      az OHIM második fellebbezési tanácsának a Kleinakis kai SIA OE és a Zino Davidoff SA közötti felszólalási eljárás tárgyában
         (az R 298/2007‑2. sz. ügyben) 2007. november 30‑án hozott határozatával szemben benyújtott keresete tárgyában,

      A TÖRVÉNYSZÉK (első tanács),
      tagjai: J. Azizi (előadó) elnök, E. Cremona és S. Frimodt Nielsen bírák,
      hivatalvezető: S. Spyropoulos tanácsos,
      tekintettel a Törvényszék Hivatalához 2008. február 27‑én benyújtott keresetlevélre,
      tekintettel az OHIM‑nak a Törvényszék Hivatalához 2008. június 10‑én benyújtott válaszbeadványára,
      tekintettel a beavatkozónak a Törvényszék Hivatalához 2008. május 30‑án benyújtott válaszbeadványára,
      tekintettel a Törvényszék Hivatalához 2008. november 12‑én benyújtott válaszra,
      tekintettel az OHIM‑nak a Törvényszék Hivatalához 2009. január 15‑én benyújtott viszonválaszára,
      a 2011. március 2‑i tárgyalást követően,
      meghozta a következő
      Ítéletet
       A jogvita előzményei
      1        2000. június 14‑én a felperes, a Zino Davidoff SA a közösségi védjegyről szóló, 1993. december 20‑i 40/94/EK módosított tanácsi
         rendelet (HL 1994. L 11., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 17. fejezet, 1. kötet, 146. o.) (helyébe lépett a közösségi védjegyről
         szóló, 2009. február 26‑i 207/2009/EK rendelet [HL L 78., 1. o.]) alapján közösségi védjegy lajstromozása iránti kérelmet
         nyújtott be a Belső Piaci Harmonizációs Hivatalhoz (védjegyek és formatervezési minták) (OHIM).

      2        A lajstromoztatni kívánt védjegy az GOOD LIFE szómegjelölés volt.

      3        A bejelentést a védjegyekkel ellátható termékek és szolgáltatások nemzetközi osztályozására vonatkozó, felülvizsgált és módosított,
         1957. június 15‑i Nizzai Megállapodás szerinti 3. osztályba tartozó árukkal kapcsolatban tették.

      4        A közösségi védjegybejelentést a Közösségi Védjegyértesítő 2001. március 26‑i, 27/2001. számában hirdették meg.

      5        2001. június 15‑én a beavatkozó, az I. Kleinakis kai SIA OE a 40/94 rendelet 42. cikke (jelenleg a 207/2009 rendelet 41. cikke)
         alapján felszólalást nyújtott be a bejelentett védjegy lajstromozásával szemben a 40/94 rendelet 8. cikke (1) bekezdésének
         b) pontja (jelenleg a 207/2009 rendelet 8. cikke (1) bekezdésének b) pontja) értelmében vett összetéveszthetőségére hivatkozva.

      6        A felszólalást a 102 703. számon lajstromozott GOOD LIFE korábbi görög szóvédjegyre alapították, amely a 3. és 5. osztályba
         tartozó alábbi leírásnak megfelelő árukat jelölt: „illatszerek, kozmetikai cikkek, azaz illatosított és légfrissítő készítmények.

      7        A felperes 2005. június 3‑án kérte a korábbi védjegy Görögországban való tényleges használatának bizonyítását.

      8        A beavatkozó 2005. október 3‑án a következő dokumentumokat terjesztette elő a korábbi védjegy Görögországban való tényleges
         használatának bizonyítására:

      –        a felperes által benyújtott, a korábbi védjegy törlése iránti kérelmet, amely az említett védjegy használatának hiányán alapult,
         valamint a Görög közigazgatási védjegybizottságnak az ezen törlési kérelem elutasításáról szóló, 2002. április 8‑án hozott
         2910/2002. sz. határozatát (a továbbiakban: görög határozat);

      –        a 2000. május 17. és 2005. szeptember 27. közötti időszakból származó tíz számlát;
      –        az állítólag a beavatkozó ügyfeleinek kiskereskedelmi üzleteit kívülről és belülről ábrázoló fényképekről készült 17 fénymásolatot;
      –        a GOOD LIFE védjeggyel megjelölt árukat ábrázoló három beszkennelt fényképet;
      9        2006. december 20‑án a felszólalási osztály teljes egészében elutasította a felszólalást. A felszólalási osztály szerint nem
         bizonyították a korábbi védjegy tényleges használatát. Álláspontja szerint nem jelölték meg pontosan és be sem nyújtották
         azokat a dokumentumokat, amelyeken a görög határozat alapult. Ezenfelül a tényleges használat bizonyítására előterjesztett
         dokumentumok közül csak kettő vonatkozik a referencia-időszakra, és az eladási összmennyiség nem elegendő az említett védjegy
         tényleges használatának bizonyítására.

      10      2007. február 16‑án a beavatkozó fellebbezést nyújtott be az OHIM‑hoz a 40/94 rendelet 57–62. cikke (jelenleg a 207/2009 rendelet
         58–64. cikke) alapján a felszólalási osztály határozata ellen.

      11      Az OHIM második fellebbezési tanácsa a 2007. november 30‑i határozatával (a továbbiakban: megtámadott határozat) helyt adott
         a fellebbezésnek, hatályon kívül helyezte a felszólalási osztály határozatát, és további döntéshozatalra visszautalta az ügyet
         a felszólalási osztály elé. A fellebbezési tanács szerint a görög határozat, amely megállapította a korábbi védjegy tényleges
         használatát, Görögországban „teljes mértékben releváns a jelen ügyben” (a megtámadott határozat 19. és 20. pontja). Egyébiránt
         két számlát és az egyik kiskereskedelmi üzletről készült fénykép fénymásolatát a tényleges használat bizonyítására nyújtották
         be. A 2000. május 17‑i és a 2001. január 8‑i számlák 19 287, illetőleg 782 a korábbi védjeggyel megjelölt árucikk eladását
         tanúsítják (a megtámadott határozat 22. pontja). A bizonyítékok csekély számuk ellenére elegendőek a korábbi védjegy tényleges
         használatának bizonyítására Görögországban (a megtámadott határozat 24. pontja). Míg a bizonyítékok egyike sem elegendő önmagában
         az említett védjegy tényleges használatának bizonyítására, a beavatkozó által benyújtott bizonyítékok összessége, különös
         tekintettel a görög határozat relevanciájára, elegendő ahhoz a következtetéshez, hogy a korábbi védjegy az árujegyzékében
         szereplő áruk tekintetében a 40/94 rendelet 43. cikkének (3) bekezdése értelmében (jelenleg a 207/2009 rendelet 42. cikkének
         (3) bekezdése) tényleges használat tárgyát képezte (a megtámadott határozat 26. pontja).

       A felek kérelmei
      12      A felperes keresetében azt kéri, hogy a Törvényszék:

      –        helyezze hatályon kívül a megtámadott határozatot;
      –        az OHIM‑ot vagy a beavatkozót kötelezze a költségek viselésére.
      13      Az OHIM azt kéri, hogy a Törvényszék:

      –        nyilvánítsa elfogadhatatlannak a második és a negyedik jogalapot;
      –        ezt meghaladóan utasítsa el a keresetet;
      –        a felperest kötelezze a költségek viselésére.
      14      A beavatkozó azt kéri, hogy a Törvényszék:

      –        utasítsa el a keresetet;
      –        a felperest kötelezze a költségek viselésére.
       A jogkérdésről
      15      A felperes a keresete alátámasztására öt jogalapot terjeszt elő, azaz először is a görög határozat figyelembevétele miatt
         a jogszerűség elvének megsértésére alapított jogalapot, másodszor a 40/94 rendelet 43. cikke (2) bekezdésének (jelenleg a
         207/2009 rendelet 42. cikkének (2) bekezdése) megsértésére és a tényállás téves megállapítására alapított jogalapot, harmadszor
         a közösségi védjegyről szóló 40/94/EK tanácsi rendelet végrehajtásáról szóló, 1995. december 13‑i 2868/95/EK bizottsági rendelet
         (HL L 303., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 17. fejezet, 1. kötet, 189. o.) 22. szabálya (2) és (3) bekezdésének megsértésére
         alapított jogalapot, negyedszer a 40/94 rendelet 74. cikkének (1) bekezdésére (jelenleg a 207/2009 rendelet 76. cikkének (1) bekezdése),
         valamint a tényállás téves megállapítására alapított jogalapot és ötödször a 40/94 rendelet 73. cikke második mondatának (jelenleg
         a 207/2009 rendelet 75. cikkének második mondata) megsértésére alapított jogalapot.

      16      A fellebbezési tanács a megtámadott határozatban a görög határozat, valamint a 2000. május 17‑i és a 2001. január 8‑i számlák
         alapulvételével állapította meg a korábbi védjegy tényleges használatát.

      17      A felperes úgy érvel, hogy a fellebbezési tanács ezáltal megsértette a jogszerűség elvét, a 40/94 rendelet 43. cikkének (2) bekezdését,
         a 73. és a 74. cikkét, valamint a 2868/95 rendelet 22. szabályának (2) és (3) bekezdését.

      18      Az OHIM és a beavatkozó azt állítják, hogy a fellebbezési tanács helyesen állapította meg a korábbi védjegy tényleges használatát.
         Álláspontjuk szerint a benyújtott bizonyítékok elegendőek annak megállapításához, hogy a korábbi védjegyet a referencia-időszak
         során ténylegesen használták Görögországban. A 2000. május 17‑i számla 19 287 árucikkre, a 2001. január 8‑i számla pedig 782 árucikkre
         vonatkozott. Mindazonáltal az OHIM a viszonválaszban elismeri e számlák rossz fordítását, ebből eredően azok fellebbezési
         tanács általi téves értelmezését, amelyek szerint kisebb mennyiségű árucikket adtak el annál, mint amelyet a felszólalási
         osztály eredetileg megállapított, majd a fellebbezési tanács megismételt. Az OHIM szerint azonban ezek a számlák elhanyagolhatók
         a tényleges használat bizonyítékainak átfogó értékelésében, amelyek közül a legfontosabb bizonyíték a görög határozat, amely
         alapján a fellebbezési tanács úgy vélte, hogy a korábbi védjegy tényleges használat tárgyát képezte.

      19      A 40/94 rendelet 74. cikkének (1) bekezdése szerint „az [OHIM] az előtte folyó eljárásban a tényeket hivatalból vizsgálja.
         A lajstromozás viszonylagos kizáró okaival összefüggő eljárásban azonban az [OHIM] a vizsgálat során a felek által előterjesztett
         tényálláshoz, bizonyítékokhoz és érvekhez, valamint a kérelem szerinti igényekhez kötve van”. Ez a rendelkezés a gondossági
         kötelezettség kifejeződése, amely szerint a hatáskörrel rendelkező intézmény köteles gondosan és pártatlanul megvizsgálni
         az adott eset összes lényeges ténybeli és jogi körülményét (lásd ebben az értelemben a Bíróság C‑269/90. sz. Technische Universität
         München ügyben 1991. november 21‑én hozott ítéletének [EBHT 1991., I‑5469. o.] 14. pontját és a C‑405/07. P. sz., Hollandia
         kontra Bizottság ügyben 2008. november 6‑án hozott ítéletének [EBHT 2008., I‑8301. o.] 56. pontját; a Törvényszék T‑167/94. sz.,
         Nölle kontra Tanács és Bizottság ügyben 1995. szeptember 18‑án hozott ítéletének [EBHT 1995., II‑2589. o.] 73. pontját és
         a Törvényszék T‑369/03. sz., Arizona Chemical és társai kontra Bizottság ügyben 2005. december 14‑én hozott végzésének [EBHT 2005.,
         II‑5839. o.] 85. pontját).

      20      Ehhez hasonlóan, azon kérdés vizsgálata keretében, hogy elegendő bizonyítékot szolgáltattak‑e valamely korábbi védjegy tényleges
         használatára, az OHIM‑nak és az OHIM fellebbezési tanácsainak kell gondosan és pártatlanul megvizsgálni a jogvitában részt
         vevő felek által előterjesztett összes bizonyítékot.

      21      A jelen esetben a fellebbezési tanács a megtámadott határozatot a görög határozatra – mivel az szerinte „releváns a jelen
         ügyben” –, valamint a 2000. május 17‑i és a 2001. január 8‑i számlákra alapozta. A fellebbezési tanács úgy vélte, hogy míg
         ezen bizonyítékok egyike sem elegendő önmagában a korábbi védjegy tényleges használatának bizonyítására, a bizonyítékok összessége
         azonban igen (a megtámadott határozat 26. pontja).

      22      Ebben a tekintetben először is meg kell állapítani, hogy a megtámadott határozatban a fellebbezési tanács annak kijelentésére
         szorítkozott, hogy „álláspontunk szerint a [görög] határozat teljes mértékben releváns a jelen ügyben”, ugyanakkor elismeri,
         hogy az említett határozat semmilyen adatot nem tartalmaz az e határozat elfogadását megelőző közigazgatási eljárás során
         benyújtott bizonyítékok természetére vonatkozóan.

      23      Márpedig, amennyiben az OHIM, a fellebbezési tanácsait is beleértve, valamely nemzeti határozatot vesz alapul bizonyítékként,
         amire főszabály szerint jogosult (lásd ebben az értelemben a Törvényszék T‑122/99. sz., Procter & Gamble kontra OHIM [egy
         szappan formája] ügyben 2000. február 16‑án hozott ítéletének [EBHT 2000., II‑265. o.] 61. pontját és a T‑337/99. sz., Henkel
         kontra OHIM [Piros és fehér, kerek tabletta] ügyben 2001. szeptember 19‑én hozott ítéletének [EBHT 2001., II‑2597. o.] 58. pontját)
         a fenti 19. és 20. pontban kifejtett elveknek megfelelően köteles az előírt gondossággal megvizsgálni, hogy ez a bizonyíték
         alkalmas‑e a korábbi védjegy tényleges használatának bizonyítására.

      24      A jelen esetben a görög határozat gondos vizsgálata feltárta volna, hogy ez a határozat csak röviden hivatkozik az e határozat
         elfogadását megelőző eljárás során a felek által benyújtott dokumentumokra és a felek által felhozott érvekre. Ezeket a dokumentumokat
         ráadásul nem is csatolták az OHIM előtt az iratokhoz, azok tehát nem álltak a fellebbezési tanács rendelkezésére. A beavatkozó
         által az OHIM előtti eljárás során előterjesztett bizonyítékok ugyanis semmilyen iratot nem tartalmaztak a görög hatóság előtti
         eljárás irataiból. E körülmények között a fellebbezési tanács nem érthette meg azt az érvelést – beleértve a bizonyítékok
         értékelését is –, és nem azonosíthatta azokat a bizonyítékokat sem, amelyeken a korábbi védjegy tényleges használatát megállapító
         görög határozat alapult.

      25      Márpedig a fellebbezési tanács a korábbi védjegy tényleges használatának bizonyítékaként nem fogadhatta el a görög hatóságok
         megállapítását, anélkül hogy alaposabban megvizsgálta volna, hogy a görög határozat meggyőző bizonyítékokon alapul‑e, amely
         bizonyítékokat a beavatkozónak kell szolgáltatnia. Ebből következően a fellebbezési tanács megsértette a 40/94 rendelet 74. cikkének
         (1) bekezdését és a gondossági kötelezettséget, mivel ezen bizonyítékok hiányában is elfogadta, hogy a görög határozatnak
         bizonyító ereje van a korábbi védjegy tényleges használata vonatkozásában.

      26      Másodszor meg kell vizsgálni, hogy a fellebbezési tanács ennek ellenére helytállóan megállapíthatta‑e a korábbi védjegy tényleges
         használatának bizonyítottságát többek között a 2000. május 17‑i és a 2001. január 8‑i számla alapulvételével. Márpedig ebben
         a tekintetben meg kell állapítani, hogy a hibás fordítás és a hibás értelmezés miatt a fellebbezési tanács tévesen következtet
         arra, hogy ezek a számlák 19 287 illetőleg 782 árucikk eladását bizonyítják. Az eljárás során felperes ugyanis rámutatott
         arra a tényre – amelyet az OHIM is elfogadott –, hogy az az oszlop, amelynek a megjelölése a fordítás szerint „mennyiség”,
         valójában a görög drachmában kifejezett „egységárnak” felel meg. Ahogyan azt az OHIM elismerte, a fellebbezési tanács ezáltal,
         a gondos fordítás hiánya miatt, hibás számokat vett alapul a megtámadott határozatban.

      27      A 2000. május 17‑i számla helyes fordításából tehát kitűnik, hogy a számlán szereplő 19 287 illóolaj, krém és parfümszappan
         helyett csak 30 illóolajat, egy krémet és kilenc szappant, azaz összesen 40 árut adtak el. A 2001. január 8‑i számla esetében
         a helyes fordításból kitűnik, hogy csak 45 – korábbi védjeggyel megjelölt – szappant adtak el. Ezzel szemben, ahogyan azt
         az OHIM az eljárás során elismerte, az ezen a számlán feltüntetett 1500 illattasakon nem szerepel a korábbi védjegy, azok
         tehát nem minősülhetnek a korábbi védjegy használata bizonyítékának. Az eladott áruk száma tehát jelentősen alacsonyabb annál,
         mint amit a fellebbezési tanács a megtámadott határozatban megállapított. Ebből következően a fellebbezési tanács nem elhanyagolható
         mértékű hibát követett el a 2000. május 17‑i és a 2001. január 8‑i számlára vonatkozó értékelése során.

      28      Mivel a görög határozat csak korlátozott bizonyító erővel rendelkezett, a számlák adatai helyes megállapításának döntő jelentősége
         volt a korábbi védjegy tényleges használatának értékelése során. Márpedig e két számla értékelése hibás fordításon alapult,
         ebből következően a megtámadott határozat egésze a gondosság hiányából eredő téves ténybeli értékelésen alapul. Ebből következően
         a megtámadott határozat elfogadását megelőző közigazgatási eljárás során a fellebbezési tanács megsértette a 40/94 rendelet
         74. cikkének (1) bekezdését és a gondossági kötelezettséget, mivel nem végezte el a jelen ügy összes lényeges körülményének
         gondos és pártatlan vizsgálatát. Márpedig nem kizárt, hogy az említett bizonyítékok helyes vizsgálata alapján a fellebbezési
         tanács adott esetben eltérően értékelte volna a korábbi védjegy tényleges használatára vonatkozó bizonyítékokat.

      29      Ebből következően a jelen eljárási hiba a megtámadott határozat hatályon kívül helyezését eredményezheti. Helyt kell adni
         a 40/94 rendelet 74. cikkének megsértésére alapított jogalapnak.

      30      Ennélfogva hatályon kívül kell helyezni a megtámadott határozatot, anélkül hogy szükség lenne a többi jogalap vizsgálatára.

       A költségekről
      31      Az eljárási szabályzat 87. cikkének 2. §‑a alapján a Törvényszék a pervesztes felet kötelezi a költségek viselésére, ha a
         pernyertes fél ezt kérte. Mivel az OHIM pervesztes lett, ezért a saját költségeinek viselésén kívül kötelezni kell őt a felperes
         költségeinek megtérítésére is, a felperes kérelmének megfelelően.

      32      Az eljárási szabályzat 87. cikke 4. §‑ának harmadik bekezdése alapján a beavatkozó maga viseli saját költségeit.

      A fenti indokok alapján
      A TÖRVÉNYSZÉK (első tanács)
      a következőképpen határozott:
      1)      A Törvényszék hatályon kívül helyezi a Belső Piaci Harmonizációs Hivatal (védjegyek és formatervezési minták) (OHIM) második
            fellebbezési tanácsának 2007. november 30‑i határozatát (R 298/2007‑2. sz. ügy).
      2)      A Törvényszék az OHIM‑ot kötelezi a saját költségei, valamint a Zino Davidoff SA részéről felmerült költségek viselésére.
      3)      Az I. Kleinakis kai SIA OE maga viseli saját költségeit.

               Azizi

               Cremona

               Frimodt Nielsen

         Kihirdetve Luxembourgban, a 2011. július 15‑i nyilvános ülésen.
      Aláírások
      * Az eljárás nyelve: angol.


A Bíróság (első tanács) 1978. május 11-i ítélete. # Lucienne De Roubaix, született: De Leye kontra az Európai Közösségek Bizottsága. # Tisztviselő - Előléptetés. # 25/77. sz. ügy


title: Az Elsőfokú Bíróság (fellebbezési tanács) 2009. április 24-i ítélete. # Carlos Sanchez Ferriz és társai kontra az Európai Közösségek Bizottsága. # Fellebbezés - Közszolgálat - Tisztviselők - Előléptetés - A 2005. évi előléptetési időszak - Az előléptetett tisztviselők listájára való felvétel megtagadása -Referencia szorzótényezők - A személyzeti szabályzat XIII. mellékletének 6. és 10. cikke - Valamely jogalapra hivatkozáshoz fűződő érdek. # T-492/07 P. sz. ügy

text:
      AZ ELSŐFOKÚ BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (fellebbezési tanács)
      2009. április 24.
      T‑492/07. sz. ügy
      Carlos Sanchez Ferriz és társai
      kontra
      az Európai Közösségek Bizottsága
      „Fellebbezés – Közszolgálat – Tisztviselők – Előléptetés – A 2005. évi előléptetési eljárás – Az előléptetett tisztviselők listájára való felvétel megtagadása –Referencia szorzótényezők – A személyzeti szabályzat XIII. mellékletének 6. és 10. cikke – Valamely jogalapra hivatkozáshoz fűződő érdek”
      Tárgy: Az Európai Unió Közszolgálati Törvényszéke (második tanács) F‑115/06. sz., Sanchez Ferriz és társai kontra Bizottság ügyben
         2007. október 17‑én hozott végzése (az EBHT‑ban még nem tették közzé) ellen, annak hatályon kívül helyezése végett benyújtott
         fellebbezés.

      Határozat: Az Elsőfokú Bíróság a fellebbezést elutasítja. Carlos Sanchez Ferriz és az Európai Közösségek Bizottságának másik kilenc tisztviselője,
         akik neve az ítélet mellékletében szerepel, viselik a saját költségeiket, valamint a Bizottság részéről a jelen eljárásban
         felmerült költségeket.

      Összefoglaló
      1.      Tisztviselők – Kereset – Az eljáráshoz fűződő érdek – Az előléptetés megtagadásával szemben benyújtott kereset
      (Személyzeti szabályzat, 90. és 91. cikk)
      2.      Tisztviselők – Kereset – Sérelmet okozó aktus – Fogalom – Az előléptetett tisztviselők listáját megállapító határozat – A
            felperesen kívül más tisztviselőket nem előléptető hallgatólagos határozatok – Kizártság
      (Személyzeti szabályzat, 90. és 91. cikk)
      1.      A tisztviselőnek az ahhoz fűződő érdeke megalapozásához, hogy a vitatott előléptetési eljárás keretében való előléptetését
         az érintett besorolási fokozatban állítólag alkalmazandó előléptetési arány tiszteletben tartásának elmaradása miatt mellőző
         hallgatólagos határozat megsemmisítését kérje, bizonyítania kell, hogy a személyes helyzetére és különösen az előléptetéshez
         összegyűjtött pontjai számára tekintettel nem zárható ki, hogy elérte volna az előléptetési küszöböt, ha alkalmazták volna
         az említett előléptetési arányt.

      (lásd a 34. pontot)
      Hivatkozás: az Elsőfokú Bíróság T‑436/04. sz., Sanchez Ferriz kontra Bizottság ügyben 2006. november 22‑én hozott végzésének
         (EBHT‑KSZ 2006., I‑A‑2‑277. o. és II‑A‑2‑1439. o.) 33–37. és 39. pontja; T‑415/04. sz., Tebaldi és társai kontra Bizottság
         ügyben 2007. április 26‑án hozott végzésének (EBHT‑KSZ 2007., I‑A‑2‑99. o. és II‑A‑2‑703. o.) 29–32. pontja.

      2.      Bár az igaz, hogy a kinevezésre jogosult hatóságnak a valamely előléptetési eljárás keretében előléptetett tisztviselők listáját
         megállapító határozata nem fejti ki teljesen joghatásait az eljárás végére annyiban, amennyiben a tisztviselő a későbbi előléptetési
         eljárások során versenyben találhatja magát olyan más tisztviselőkkel, akiket esetlegesen már elő lehetett volna léptetni
         az említett előléptetési eljárás keretében, ha a kinevezésre jogosult hatóság magasabb előléptetési arányt alkalmazott volna,
         azonban az e más tisztviselőknek az említett előléptetési eljárás keretében való előléptetését mellőző hallgatólagos határozatokat
         nem lehet az említett tisztviselőnek sérelmet okozó aktusoknak tekinteni.

      (lásd a 38. pontot)
      Hivatkozás: az Elsőfokú Bíróság T‑311/04. sz., Buendía Sierra kontra Bizottság ügyben 2006. október 19‑én hozott ítéletének
         (EBHT 2006., II‑4137. o.) 349. pontja.


A Törvényszék (hatodik tanács) 2013. február 8-i ítélete. # Elke Piotrowski kontra Belső Piaci Harmonizációs Hivatal (védjegyek és formatervezési minták) (OHIM). # Közösségi védjegy - Az Európai Közösséget megjelölő nemzetközi lajstromozás - A MEDIGYM szóvédjegy - Feltétlen kizáró ok - Leíró jelleg - A 207/2009/EK rendelet 7. cikke (1) bekezdésének c) pontja - Meghallgatáshoz való jog - A 207/2009 rendelet 75. cikkének második mondata. # T-33/12. sz. ügy


title: A Bíróság (hatodik tanács) 2013. szeptember 12-i ítélete. # Slancheva sila EOOD kontra Izpalnitelen direktor na Darzhaven fond «Zemedelie» Razplashtatelna agentsia. # Előzetes döntéshozatal iránti kérelem: Administrativen sad Sofia-grad - Bulgária. # Közös agrárpolitika - EMVA - 65/2011/EU rendelet - Vidékfejlesztési támogatás - Támogatás mikrovállalkozások alapításához és fejlesztéséhez - A »mesterségesen megteremtett körülmények« fogalma - Visszaélésszerű gyakorlat - Bizonyítékok. # C-434/12. sz. ügy

text:
         A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (hatodik tanács)
      2013. szeptember 12. (
            *1
         )
      „Közös agrárpolitika — EMVA — 65/2011/EU rendelet — Vidékfejlesztési támogatás — Támogatás mikrovállalkozások alapításához és fejlesztéséhez — A »mesterségesen megteremtett körülmények« fogalma — Visszaélésszerű gyakorlat — Bizonyítékok”
      A C‑434/12. sz. ügyben,
      az EUMSZ 267. cikk alapján benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában, amelyet az Administrativen sad Sofia‑grad (Bulgária) a Bírósághoz 2012. szeptember 26‑án érkezett, 2012. szeptember 14‑i határozatával terjesztett elő az előtte
      a Slancheva sila EOOD

      és
      az Izpalnitelen direktor na Darzhaven fond „Zemedelie” Razplashtatelna agentsia

      között folyamatban lévő eljárásban,
      A BÍRÓSÁG (hatodik tanács),
      tagjai: M. Berger tanácselnök, E. Levits (előadó) és J.‑J. Kasel bírák,
      főtanácsnok: P. Cruz Villalón,
      hivatalvezető: A. Calot Escobar,
      figyelembe véve a következők által előterjesztett észrevételeket:

               —

               az Izpalnitelen direktor na Darzhaven fond „Zemedelie” Razplashtatelna agentsia képviseletében R. Porozhanov és D. Petrova ügyvédek,

               —

               a bolgár kormány képviseletében E. Petranova és D. Drambozova, meghatalmazotti minőségben,

               —

               az Európai Bizottság képviseletében S. Petrova és G. von Rintelen, meghatalmazotti minőségben,

         tekintettel a főtanácsnok meghallgatását követően hozott határozatra, miszerint az ügy elbírálására a főtanácsnok indítványa nélkül kerül sor,
      meghozta a következő

         Ítéletet

               1

               Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem a vidékfejlesztési támogatási intézkedésekre vonatkozó ellenőrzési eljárások, valamint a kölcsönös megfeleltetés végrehajtása tekintetében az 1698/2005/EK tanácsi rendelet végrehajtására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló, 2011. január 27‑i 65/2011/EU bizottsági rendelet (HL L 25., 8. o.) 4. cikke (8) bekezdésének értelmezésére irányul.

               2

               E kérelmet a Slancheva sila EOOD társaság (a továbbiakban: Slancheva sila) és az Izpalnitelen direktor na Darzhaven fond „Zemedelie” Razplashtatelna agentsia (állami mezőgazdasági alap – kifizető ügynökség ügyvezető igazgatója; a továbbiakban: DFZ‑RA) között az utóbbi által egy fotovoltaikus berendezésekből álló erőművel kapcsolatos program Európai Mezőgazdasági Vidékfejlesztési Alapból (EMVA) való finanszírozására irányuló kérelem elutasításának tárgyában folyamatban lévő jogvita keretében terjesztették elő.

         Jogi háttér

         Az uniós jog

               3

               Az Európai Mezőgazdasági Vidékfejlesztési Alapból (EMVA) nyújtandó vidékfejlesztési támogatásról szóló, 2005. szeptember 20‑i 1698/2005/EK tanácsi rendelet (HL L 277., 1. o.) szabályozza ezen alap tevékenységeit. E rendelet végrehajtási rendelkezéseit a 65/2011 rendelet tartalmazza.

               4

               A vidéki élet minőségére és a vidéki gazdaság diverzifikálására vonatkozó 3. tengely támogatási programja keretében az 1698/2005 rendelet 52. cikke a) pontja ii. alpontja az alábbiakat írja elő:
               „[A] mikrovállalkozások létrehozásának és fejlesztésének támogatása a vállalkozási kedv ösztönzése és a gazdasági szerkezet fejlesztése céljából”.

               5

               A 65/2011 rendelet 4. cikkének (8) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
               „A különös rendelkezések sérelme nélkül, nem fizethető támogatás olyan kedvezményezett részére, akiről megállapították, hogy mesterségesen teremtette a támogatási jogosultság megszerzéséhez szükséges körülményeket azzal a céllal, hogy a támogatási rendszer céljaival ellentétes előnyhöz jusson.”

         A bolgár jog

               6

               A 2007–2013 időszakra vonatkozó vidékfejlesztési programnak a „mikrovállalkozások létrehozásával és fejlesztésével” kapcsolatos támogatási program keretében vissza nem térítendő pénzügyi támogatása odaítélésének feltételeiről és módszeréről szóló 2008. augusztus 11‑i 29. sz. rendeletnek az alapeljárás tényállásának megvalósulása idején hatályos 2010. július 20‑i változatának 2. cikke kimondja, hogy:
               „A támogatási program céljainak eléréséhez hozzájáruló projektek részesülnek támogatásban. Az intézkedés céljai a következők:
               a növekedés elősegítése és új munkahelyek létrehozása a vidéki nem mezőgazdasági tevékenységet folyató mikrovállalkozásoknál;
               a vidéki vállalkozások fejlődésének elősegítése;
               a vidéki integrált turizmus fejlődésének elősegítése.”

               7

               E rendelet 4. cikke (2) bekezdésének 10. pontja úgy rendelkezik, hogy egyáltalán nem nyújtható támogatás a megújuló energiaforrásokból származó és villamoserőműben előállított eredő energia előállításához és értékesítéséhez, amennyiben annak kapacitása meghaladja az 1 megawatt teljesítményt.

               8

               A 29. sz. rendelet 6. cikke értelmében:
               „[…].
               2.   A megújuló energiaforrásokból származó energia előállításához és értékesítéséhez nyújtott pénzügyi támogatás az engedélyezett kiadások 80%‑át teszi ki, de nem haladhatja meg a 200000 eurónak megfelelő BGN összeget.
               […]”

               9

               A 29. sz. rendelet 7. cikkének (2) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
               „Nem fizethető támogatás olyan pályázó/kedvezményezett részére, akiről megállapították, hogy funkcionálisan önállótlan és/vagy mesterségesen teremtette a támogatási jogosultság megszerzéséhez szükséges körülményeket azzal a céllal, hogy a támogatási rendszer céljaival ellentétes előnyhöz jusson.”

               10

               A 29. sz. rendelet kiegészítő rendelkezéseinek 30. és 31. pontja így szól:

                        „30.

                        »Mesterségesen megteremtett körülmény« kiterjed valamennyi, a […] 65/2011 rendelet 4. cikkének (8) bekezdése szerint megállapított feltételre [...].

                        31.

                        »Funkcionális önállóság hiánya« a különböző projektek gyártási és műszaki folyamatainak mesterséges felosztása, vagy a vidékfejlesztési program által finanszírozott, közös infrastruktúra meghatározott alkalmazása a vidékfejlesztési program keretében nyújtott támogatás céljaival ellentétes előnyhöz jutás érdekében.”

         Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések

               11

               A „Mikrovállalkozások létrehozásának és fejlesztésének támogatása” nevű vidékfejlesztési programja keretében a Slancheva sila 2009. május 13‑án egy fotovoltaikus erőmű építésére vonatkozó projekttel kapcsolatos finanszírozási kérelmet nyújtott be DFZ‑RA‑hoz.

               12

               A Slancheva sila meghatalmazottja D. Mitsov, miközben e társaság egyedüli tagja és ügyvezetője S. Mitsova. E két személy házaspár.

               13

               A Slancheva sila által benyújtott finanszírozási kérelem először egy, a Slancheva sila és a telek tulajdonosai, vagyis D. Mitsov és S. Mitsova között az azon telek tekintetében kötött bérleti szerződést tartalmaz, amelyen a fotovoltakius erőművet fel kívánják építeni. Másodszor e kérelem a Korina Export EOOD – amelynek egyedüli tagja és ügyvezetője D. Mitsov – és a Slancheva sila közötti, az építési jog átruházásáról szóló okiratot tartalmaz.

               14

               A Slancheva sila kérelmének vizsgálata során a DFZ‑RA megállapította, hogy az érintett telek két olyan telekkel szomszédos, amelyek tekintetében két, a Slancheváéval azonos projektre az ugyanazon programból származó támogatás iránti kérelmet nyújtottak be. E két telek tulajdonosa D. Mitsov és S. Mitsova. Az e területekkel kapcsolatos építési jogokat ugyancsak a Korina Export EOOD ruházta át.

               15

               A három projekt megvalósításával ugyanazt a társaságot, a 3 K AD‑t bízták meg.

               16

               Tekintettel e körülményekre, és arra a tényre, hogy a három, fotovoltaikus erőmű építésére vonatkozó projekt ugyanazt a székhelyet tünteti fel, a DFZ‑RA ügyvezető igazgatója a 2011. december 9‑i határozatával megtagadta a Slancheva sila beruházási projektjének kofinanszírozását, úgy ítélve meg, hogy a funkcionális önállóság hiánya, illetve a támogatásból való részesüléshez szükséges, mesterségesen megteremtett körülmények, valamint a támogatási program céljával ellentétes előnyben való részesülés szándéka bizonyított.

               17

               Így különösen, a DFZ‑RA ügyvezető igazgatója úgy vélte, hogy a Slancheva sila meg akarta kerülni az egyes projektekre nyújtható maximális támogatás felső határát, vagyis a 200000 eurónak megfelelő bolgár leva összeget.

               18

               A Slancheva sila az Administrativen sad Sofia‑grad előtt kérte a DFZ‑RA elutasító határozatának megsemmisítését.

               19

               E bíróság úgy ítéli meg, hogy a jogvita megoldása a 65/2011 rendelet 4. cikkének (8) bekezdése szerinti „mesterségesen megteremtett körülmények” fogalom értelmezésétől függ.

               20

               A kérdést előterjesztő bíróság hangsúlyozza, hogy a bolgár közigazgatásban e fogalmat tágan értelmezik, és az a következő jelekre támaszkodik: az érintett személyek közötti jogviszony és azok azonossága, valamint a projektek és az érintett társaságok székhelyének azonossága.

               21

               Mindazonáltal a kérdést előterjesztő bíróság megjegyzi, hogy saját ítélkezési gyakorlatából a mesterségesen megteremtett körülmények fogalmának szűkebb értelmezése következik. Az ítélkezési gyakorlat szerint pusztán a közös körülmények fennállása nem elegendő a támogatás kifizetéséhez megkövetelt körülmények mesterséges voltának bizonyításához. E gyakorlat azt követeli meg ugyanis, hogy a DFZ‑RA bizonyítsa a jogi személyek és/vagy harmadik személy között a támogatási program céljaival ellentétes előnyhöz jutás érdekében való szándékos együttműködést.

               22

               Ilyen körülmények között az Administrativen sad Sofia‑grad felfüggesztette az eljárását, és előzetes döntéshozatal céljából az alábbi kérdéseket terjesztette a Bíróság elé:

                        „1)

                        Hogyan kell értelmezni a »mesterségesen megteremtett körülmény« fogalmát a 65/2011 rendelet 4. cikkének (8) bekezdése tükrében?

                        2)

                        Úgy kell‑e értelmezni a 65/2011 rendelet 4. cikkének (8) bekezdését, hogy azzal ellentétes a […] 29. sz. […] rendelet 7. cikkének (2) bekezdése, amelynek értelmében nem részesülhet támogatásban az a pályázó/kedvezményezett, amelyről megállapították, hogy mesterségesen teremtette a támogatási jogosultság megszerzéséhez szükséges körülményeket azzal a céllal, hogy a támogatási rendszer céljaival ellentétes előnyhöz jusson?

                        3)

                        Úgy kell‑e értelmezni a 65/2011 rendelet 4. cikkének (8) bekezdését, hogy azzal ellentétes az a bolgár ítélkezési gyakorlat, amelynek értelmében akkor teremtik meg mesterségesen a valamely támogatás program céljaival ellentétes előnyhöz jutás feltételeit, ha a kérelmezők között jogi kapcsolat áll fenn?

                        4)

                        »Mesterségesen megteremtett körülményeknek« minősül‑e a kérelem benyújtása előtt egyetlen telket alkotó, szomszédos, önálló telkek különböző, önálló jogalany pályázók általi hasznosítása, valamint az olyan megállapított tényleges kapcsolat, amely szerint azonosak például a pályázók meghatalmazottjai, ajánlattevői, kivitelezői, székhelyei és címei?

                        5)

                        Meg kell‑e állapítani azt, hogy valamely konkrét pályázó előnyhöz jutása érdekében szándékos együttműködés áll fenn a pályázók és/vagy egy harmadik személy között?

                        6)

                        Miben áll pontosan a 65/2011 rendelet 4. cikkének 8. pontja szerinti előny, így annak különösen több kisebb beruházási ajánlat kialakításában kell‑e megnyilvánulnia abból a célból, hogy minden egyes ajánlattal összefüggésben egy adott pályázó megkapja a legnagyobb, 200000 eurós finanszírozási összeget abban az esetben is, ha különböző pályázók nyújtották be az ajánlatokat?

                        7)

                        Úgy kell‑e értelmezni a 65/2011 rendelet 4. cikkének 8. pontját, hogy azzal ellentétes az a bolgár ítélkezési gyakorlat, amelynek értelmében a rendelkezés alkalmazási feltételeit három kumulatív elem alkotja: [először is] a funkcionális önállóság hiánya és/vagy a kifizetéshez szükséges körülmények mesterséges megteremtése [másodszor, hogy mindezt] előnyhöz jutás céljából[, és harmadszor] a támogatási program céljaival ellentétes módon [teszik].”

         Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekről

         Előzetes észrevételek

               23

               Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések egyrészt a 65/2011 rendelet 4. cikkének (8) bekezdése alkalmazásának feltételeire, másrészt e rendelkezésnek a bolgár jogalkotás és ítélkezési gyakorlat általi értelmezésére irányulnak.

               24

               Ennélfogva először is az első és a negyedik–hetedik kérdést kell együtt elemezni, majd másodszor a második és a harmadik kérdésre kell választ adni.

         Az első és a negyedik–hetedik kérdésről

               25

               A kérdést előterjesztő bíróság kérdéseivel lényegében a 65/2011 rendelet 4. cikke (8) bekezdésének alkalmazási feltételeit kívánja tisztázni.

               26

               Elöljáróban hangsúlyozni kell, hogy az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból kitűnik, hogy a bolgár közigazgatás azon indokból utasította el a Slancheva sila által a mikrovállalkozások létrehozásának és fejlesztésének a vállalkozási kedv ösztönzése és a gazdasági szerkezet fejlesztése céljából nyújtott támogatás alapján javasolt beruházási projektet, hogy e társaság visszaéléssel próbálta elérni az EMVA támogatási programjából származó támogatásban való részesülését.

               27

               Márpedig az állandó ítélkezési gyakorlat szerint az uniós rendeletek alkalmazását nem lehet a gazdasági szereplők visszaélésszerű magatartására kiterjeszteni (lásd ebben az értelemben a C-279/05. sz., Vonk Dairy Products ügyben 2007. január 11-én hozott ítélet [EBHT 2007., I-239. o.] 31. pontját).

               28

               Az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból az derül ki, hogy a Slancheva sila beruházási projektje formailag megfelel a mikrovállalkozások létrehozására és fejlesztésére vonatkozó támogatás nyújtásához az 1698/2005 rendelet 52. cikke a) pontjának ii. alpontjában, valamint a bolgár szabályozásban megkövetelt támogathatósági szempontoknak.

               29

               Márpedig a Bíróság már kimondta, hogy a visszaélésszerű gyakorlat bizonyításához egyrészt olyan objektív körülmények együttes fennállása szükséges, ahol az uniós szabályozás által előírt feltételek formális tiszteletben tartása ellenére nem valósul meg e szabályozás célja, másrészt pedig egy szubjektív elem, vagyis az uniós szabályozás alapján való előnyszerzésre irányuló szándék fennállása, amikor mesterséges módon teremtik meg az előny megszerzéséhez szükséges feltételeket (a C-515/03. sz. Eichsfelder Schlachtbetrieb ügyben 2005. július 21-én hozott ítélet [EBHT 2005., I-7355. o.] 39. pontja és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).

               30

               Végül a Bíróság megjegyezte, hogy a nemzeti bíróság feladata e két elem meglétének megállapítása, amit a nemzeti jog szabályainak megfelelően úgy kell bizonyítani, hogy az uniós jog hatékonysága ne sérüljön (lásd ebben az értelemben a C-110/99. sz. Emsland-Stärke ügyben 2000. december 14-én hozott ítélet [EBHT 2000., I-11569. o.] 54. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).

               31

               Ebben az összefüggésben kell a 65/2011 rendelet 4. cikke (8) bekezdésének értelmében a támogatásban és a „célokkal ellentétes” előnyben részesülés érdekében „mesterségesen megteremtett körülmények” fogalmát értelmezni.

               32

               Először is az objektív elemet illetően emlékeztetni kell arra, hogy az 1698/2005 rendelet (46) preambulumbekezdésének értelmében az EMVA‑ból nyújtott vidékfejlesztési támogatás célja különösen „a gazdálkodási tevékenységek nem mezőgazdasági tevékenységek felé történő diverzifikálása és a nem mezőgazdasági ágazatok fejlesztése, a foglalkoztatás elősegítése […], a vidéki területeket vonzóbbá tévő beruházások végrehajtása révén a gazdasági és társadalmi visszaesés és a vidék elnéptelenedése felé mutató tendenciák visszafordítása érdekében.”

               33

               Így különösen az 1698/2005 rendelet 52. cikkének – amelynek alapján az alapeljárásban a beruházási projektre vonatkozó támogatást kérték – célja a vidéki gazdaság diverzifikálására szolgáló intézkedések támogatása, és az magában foglalja a mikrovállalkozások vállalkozási kedvének ösztönzése és a gazdasági szerkezet fejlesztése céljából történő létrehozására és fejlesztésére vonatkozó támogatásokat.

               34

               Ennek keretében a 29. sz. rendelet korlátozásokat ír elő az olyan megújuló energiaforrásokból származó energia előállításával és értékesítésével kapcsolatos beruházási projektekhez az EMVA–ból nyújtott finanszírozással kapcsolatosan, amelyek az 1698/2005 rendelet 52. cikkében meghatározott kategóriájú intézkedés hatálya alá tartoznak. Egyrészt tehát az EMVA‑ból nyújtható finanszírozás legnagyobb összege kedvezményezettenként 200000 euróra korlátozódik. Másrészt a finanszírozás kizárólag olyan villamoserőművekre vonatkozik, amelyek kapacitása nem haladja meg az 1 megawatt teljesítményt.

               35

               Az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból az következik, hogy a Slancheva sila fotovoltaikus erőműre vonatkozó projektjének EMVA‑ból való finanszírozását azért utasították el, mert a hatáskörrel rendelkező nemzeti hatóság az alapeljárás tárgyát képező körülményekre tekintettel úgy vélte, hogy e társaság meg akarta kerülni a nemzeti szabályozás által előírt korlátozásokat oly módon, hogy harmadik személyekkel – akik maguk is az EMVA érintett támogatási programjának pályázói – megállapodott abban, hogy egyetlen projektet mesterségesen három kisebb méretű projektre osztják fel.

               36

               Mindazonáltal ez a körülmény önmagában nem elegendő annak kizárására, hogy a Slancheva sila által benyújtott beruházási projekt hozzájárul az 1698/2005 rendeletben meghatározott célkitűzések eléréséhez.

               37

               E tekintetben, amennyiben a nemzeti közigazgatási hatóság azt állítja, hogy a Slancheva sila meg akarja kerülni a támogatható projektek méretére, valamint a támogatás kedvezményezettenként nyújtható legnagyobb összegére vonatkozó korlátozásokat, a kérdést előterjesztő bíróság feladata annak megvizsgálása, hogy e szándék következményeként az 1698/2005 rendelet 52. cikke a) pontjának ii. alpontjában meghatározott célok nem érhetők‑e el.

               38

               Ezzel összefüggésben e bíróságnak a mikrovállalkozás fogalmát kell figyelembe vennie különösen, amely vállalkozástípus alapítása és fejlesztése a mikro‑, kis‑ és középvállalkozások meghatározásáról szóló, 2003. május 6‑i 2003/361/EK bizottsági ajánlás (HL L 124., 36. o.) melléklete 2. cikkének (3) bekezdéséből következően az 1698/2005 rendelet 52. cikkében meghatározott támogatás célja.

               39

               Másodszor a szubjektív elem tekintetében a nemzeti bíróság feladata a jogvita tárgyát képező finanszírozási kérelem valós tartalmának és jelentésének megállapítása (a C-255/02. sz., Halifax és társai ügyben 2006. január 21-én hozott ítélet [EBHT 2006., I-1609. o.] 81. pontja).

               40

               Ezáltal a szóban forgó bíróság által az EMVA‑ból származó kifizetésből való részesüléshez megkövetelt körülmények megteremtése mesterséges jellegének megállapítása érdekében figyelembe vehető elemek közé tartoznak az érintett beruházásban részt vevő személyek közötti jogi, gazdasági és/vagy személyes kapcsolatok (lásd ebben az értelemben fent hivatkozott Emsland‑Stärke ügyben hozott ítélet 58. pontját).

               41

               E szubjektív elem megléte összejátszás bizonyításával is megállapítható, amely az EMVA támogatási programjából származó támogatásra pályázó különböző befektetők közötti szándékos együttműködés formáját is öltheti, különösen akkor, ha a beruházási projektek azonosak, és e projektek között földrajzi, gazdasági, funkcionális, jogi és/vagy személyes kapcsolatok állnak fenn (lásd analógia útján a fent hivatkozott Vonk Dairy Products ügyben hozott ítélet 33. pontját).

               42

               Mindazonáltal a Bíróság úgy ítélte meg, hogy valamely projekt finanszírozása nem tagadható meg, amennyiben a szóban forgó beruházásnak lehet más magyarázata is, mint pusztán az EMVA támogatási programjából való részesülés elérése (lásd analógia útján a fent hivatkozott Halifax és társai ügyben hozott ítélet 75. pontját).

               43

               Ennélfogva a 65/2011 rendelet 4. cikkének (8) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy alkalmazási feltételei megkövetelik egy objektív és egy szubjektív elem fennállását. A két elem közül az első vizsgálatát illetően a kérdést előterjesztő bíróságnak az a feladata, hogy figyelembe vegye az adott ügy azon objektív körülményeit, amelyek alapján megállapítható, hogy az EMVA támogatási programja által követett cél nem érhető el. A második elem vizsgálatát illetően a kérdést előterjesztő bíróságnak az a feladata, hogy figyelembe vegye azokat az objektív elemeket, amelyek arra engednek következtetni, hogy valamely pályázó mesterségesen teremtette meg az EMVA támogatási programjából származó támogatás megszerzéséhez szükséges körülményeket azzal a céllal, hogy a támogatási rendszer céljaival ellentétes előnyhöz jusson. E tekintetben a kérdést előterjesztő bíróság nem csupán a hasonló beruházási projektekben részt vevő személyek közötti jogi, gazdasági és/vagy személyes kapcsolatokra, hanem az e személyek közötti szándékos együttműködés létezését tanúsító jelekre is támaszkodhat.

         A második és harmadik kérdésről

               44

               Második és harmadik kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra vár választ, hogy a 65/2011 rendelet 4. cikkének (8) bekezdését úgy kell‑e értelmezni, hogy azzal ellentétes egyrészről az olyan nemzeti szabályozás, amely az EMVA támogatási programjából nyújtható támogatás kifizetésének megtagadását írja elő, amennyiben valamely beruházási projekt funkcionálisan nem önálló, valamint másrészről a nemzeti bíróságok azon ítélkezési gyakorlata, amely megállapítja a támogatásból való részesüléshez szükséges körülmények mesterséges megteremtését, amennyiben jogi kapcsolat áll fenn az ilyen támogatásra pályázók között.

               45

               Amint az a jelen ítélet 29. pontjából kitűnik, a 65/2011 rendelet 4. cikke (8) bekezdésének alkalmazása két, egyrészt objektív, másrészt szubjektív feltétel együttes fennállását feltételezi.

               46

               Ezen összefüggésben ugyan igaz, hogy a valamely támogatás pályázói közötti jogi kapcsolat létezésére utaló körülmények kérdést előterjesztő bíróság általi megállapítása, sőt, a különböző érintett beruházási projektek közötti funkcionális önállóság hiánya olyan jeleknek minősülnek, amelyek a 65/2011 rendelet 4. cikkének (8) bekezdése értelmében vett, a támogatásból való részesüléshez szükséges körülmények mesterséges megteremtésére engednek következtetni, ám ettől még az adott ügy összes körülményére figyelemmel kell ennek értékelését elvégezni.

               47

               Így különösen, a kérdést előterjesztő bíróságnak meg kell győződnie arról, hogy az alapeljárás objektív elemeinek összességéből az következik, hogy a szóban forgó beruházási projektek körülményei megválasztásának alapvető célja a támogatási program alapján fizetendő támogatásban való részesülés, a szóban forgó program céljaival kapcsolatos minden egyéb magyarázat kizárásával.

               48

               Ennélfogva a 65/2011 rendelet 4. cikkének (8) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy azzal ellentétes, hogy az EMVA támogatási programjából való kifizetés iránti kérelmet pusztán azon indokból utasítsák el, hogy valamely, az e program támogatásában részesülésre pályázó beruházási projekt funkcionálisan nem önálló, vagy hogy jogi kapcsolat áll fenn az e támogatásra pályázók között, anélkül hogy az adott ügy egyéb objektív elemeit figyelembe vennék.

         A költségekről

               49

               Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.

               A fenti indokok alapján a Bíróság (hatodik tanács) a következőképpen határozott:

                           1)

                           A vidékfejlesztési támogatási intézkedésekre vonatkozó ellenőrzési eljárások, valamint a kölcsönös megfeleltetés végrehajtása tekintetében az 1698/2005/EK tanácsi rendelet végrehajtására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló, 2011. január 27‑i 65/2011/EU bizottsági rendelet 4. cikkének (8) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy alkalmazási feltételei megkövetelik egy objektív és egy szubjektív elem fennállását. A két elem közül az első vizsgálatát követően a kérdést előterjesztő bíróságnak az a feladata, hogy figyelembe vegye az adott ügy azon objektív körülményeit, amelyek alapján megállapítható, hogy az Európai Mezőgazdasági Vidékfejlesztési Alap (EMVA) támogatási programja által követett cél nem érhető el. A második elem vizsgálatát követően a kérdést előterjesztő bíróságnak az a feladata, hogy figyelembe vegye azokat az objektív elemeket, amelyek arra engednek következtetni, hogy valamely pályázó mesterségesen teremtette meg az EMVA támogatási programjából származó támogatás megszerzéséhez szükséges körülményeket azzal a céllal, hogy a támogatási rendszer céljaival ellentétes előnyhöz jusson. E tekintetben a kérdést előterjesztő bíróság nem csupán a hasonló beruházási projektekben részt vevő személyek közötti jogi, gazdasági és/vagy személyes kapcsolatokra, hanem az e személyek közötti szándékos együttműködés létezését tanúsító jelekre is támaszkodhat.

                           2)

                           A 65/2011 rendelet 4. cikkének (8) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy azzal ellentétes, hogy az Európai Mezőgazdasági Vidékfejlesztési Alap (EMVA) támogatási programjából való kifizetés iránti kérelmet pusztán azon indokból utasítsák el, hogy valamely, az e program támogatásában részesülésre pályázó beruházási projekt funkcionálisan nem önálló, vagy hogy jogi kapcsolat áll fenn az e támogatásra pályázók között, anélkül hogy az adott ügy egyéb objektív elemeit figyelembe vennék.

                     Aláírások

            (
            *1
         )	Az eljárás nyelve: bolgár.


A Bíróság június 12.-i ítélete: 1990. # Németországi Szövetségi Köztársaság kontra az Európai Közösségek Bizottsága. # Mezőgazdaság - EMOGA. # C-8/88. sz. ügy


title: A Bíróság (hatodik tanács) 2012. július 12‑i ítélete.#Compañía Española de Tabaco en Rama, SA (Cetarsa) kontra Európai Bizottság.#Fellebbezés – Verseny – Kartellek – A nyersdohány felvásárlásának és elsődleges feldolgozásának spanyol piaca – Az EK 81. cikk megsértését megállapító határozat – Az árak rögzítése és a piac felosztása – Bírságok – Egyenlő bánásmód – A forgalom 10%‑os felső határa – Együttműködés – A bizonyítékok elferdítése – Nyilvánvaló értékelési hiba – Az indokolás hiánya.#C‑181/11. P. sz. ügy.

text:
      A Bíróság (hatodik tanács) 2012. július 12-i ítélete – Cetarsa kontra Bizottság
      (C-181/11. P. sz. ügy)
      „Fellebbezés – Verseny – Kartellek – A nyersdohány felvásárlásának és elsődleges feldolgozásának spanyol piaca – Az EK 81. cikk megsértését megállapító határozat – Az árak rögzítése és a piac felosztása – Bírságok – Egyenlő bánásmód – A forgalom 10%-os felső határa – Együttműködés – A bizonyítékok elferdítése – Nyilvánvaló értékelési hiba – Az indokolás hiánya”
      1.                     Fellebbezés – Jogalapok – A tények téves értékelése – Elfogadhatatlanság – A tények és a bizonyítékok értékelésének a Bíróság
            általi felülvizsgálata – Kizártság, kivéve az elferdítés esetét – A bizonyítékok elferdítésére alapított jogalap – Az elferdített
            tények pontos megjelölésének és az elferdítést eredményező értékelési hibák bizonyításának szükségessége (EUMSZ 256. cikk;
            a Bíróság alapokmánya, 58. cikk, első bekezdés; a Bíróság eljárási szabályzata, 112. cikk, 1. §, első bekezdés, c) pont) (vö. 56.,
            57. és 96., 97. pont)
      2.                     Fellebbezés – Jogalapok – A bizonyítékként figyelembe vett nemzeti jog elferdítése – Elfogadhatóság (EUMSZ 256. cikk; a Bíróság
            alapokmánya, 58. cikk, első bekezdés)(vö. 59. pont)
      3.                     Bírósági eljárás – Új jogalapoknak az eljárás folyamán történő előterjesztése – Feltételek – A fellebbezési eljárásra történő
            alkalmazás (A Bíróság eljárási szabályzata, 42. cikk, 2. §, és 118. cikk) (vö. 60., 61. pont)
      4.                     Fellebbezés – Jogalapok – Először a fellebbezés keretében felhozott jogalap – Elfogadhatatlanság (A Bíróság alapokmánya, 58. cikk;
            a Bíróság eljárási szabályzata, 113. cikk, 2. §) (vö. 62. pont)
      5.                     Bírósági eljárás – Keresetlevél – Alaki követelmények – A felhozott jogalapok rövid ismertetése – Hiány – Elfogadhatatlanság
            (A Törvényszék eljárási szabályzata, 44. cikk, 1. §, c) pont, és 48. cikk, 2. §) (vö. 64. pont)
      6.                     Fellebbezés – Jogalapok – Az indokolás elégtelensége – A Törvényszék hallgatólagos indokolása – Megengedhetőség – Feltételek
            (EUMSZ 256. cikk; a Bíróság alapokmánya, 36. cikk, és 53. cikk, első bekezdés) (vö. 71. és 101. pont)
      7.                     Verseny – Bírságok – Összeg – Meghatározás – Maximális összeg – Kiszámítás – A bírság végső és közbenső összege közötti különbségtétel
            – Következmények (1/2003 tanácsi rendelet, 23. cikk, (2) bekezdés, második albekezdés) (vö. 80–85. pont)
      Tárgy

               A Törvényszék (negyedik tanács) T-33/05. sz., Cetarsa kontra Bizottság ügyben 2011. február 3-án hozott ítélete ellen benyújtott
                  fellebbezés, amely ítéletben a Törvényszék elutasította az [EK] 81. cikk (1) bekezdése alapján indult eljárásban (COMP/C.38.238/B.2.
                  - Nyersdohány – Spanyolország ügy) 2004. október 20-án hozott C(2004) 4030 végleges bizottsági határozat megsemmisítése iránti
                  kérelmet és a Bizottságnak a felperessel szemben kiszabott bírság összegének növelésére irányuló viszontkeresetét.

            Rendelkező rész

                  1)

                  	A Bíróság a fellebbezést és a csatlakozó fellebbezést elutasítja.

                  2)

                  	A Bíróság a Compañía española de tabaco en rama, SA (Cetarsa) társaságot kötelezi a fellebbezéssel kapcsolatban felmerült
                     költségek viselésére.

                  3)

                  	A Bíróság az Európai Bizottságot kötelezi a csatlakozó fellebbezéssel kapcsolatban felmerült költségek viselésére.


A Bíróság 1966. június 7-i ítélete. # Société anonyme des laminoirs, hauts fourneaux, forges, fonderies et usines de la Providence és társai kontra ESZAK Főhatóság. # 29-63., 31-63., 36-63., 39-63-47-63., 50-63. és 51-63. sz. egyesített ügyek


Az Elsőfokú Bíróság (harmadik tanács) június 27.-i ítélete: 1995. # PIA HiFi Vertriebs GmbH kontra az Európai Közösségek Bizottsága. # Dömpingellenes vámok. # T-169/94. sz. ügy


A Törvényszék ítélete (hatodik tanács), 2017. szeptember 14.#Aldi Einkauf GmbH & Co. OHG kontra az Európai Unió Szellemi Tulajdoni Hivatala.#Európai uniós védjegy – Felszólalási eljárás – Az Alpenschmaus európai uniós ábrás védjegy bejelentése – ALPEN korábbi európai uniós szóvédjegy – Viszonylagos kizáró ok – Összetéveszthetőség – A 207/2009/EK rendelet 8. cikke (1) bekezdésének b) pontja.#T-103/16. sz. ügy.


A Bíróság (ötödik tanács) március 8.-i ítélete: 2001. # Laszlo Bakcsi kontra Finanzamt Fürstenfeldbruck. # Előzetes döntéshozatal iránti kérelem: Bundesfinanzhof - Németország. # HÉA. # C-415/98. sz. ügy