title: A Bíróság ítélete (hetedik tanács), 2016. szeptember 21.#Európai Bizottság kontra Nagy-Britannia és Észak-Írország Egyesült Királysága.#Tagállami kötelezettségszegés – 2001/80/EK irányelv – A 4. cikk (3) bekezdése – A VI. melléklet A. része – A nagy tüzelőberendezésekből származó egyes szennyező anyagok levegőbe történő kibocsátásának korlátozása – Alkalmazás – Aberthaw‑i erőmű.#C-304/15. sz. ügy.

text:
         A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (hetedik tanács)
      2016. szeptember 21. (
            *1
         )
      „Tagállami kötelezettségszegés — 2001/80/EK irányelv — A 4. cikk (3) bekezdése — A VI. melléklet A. része — A nagy tüzelőberendezésekből származó egyes szennyező anyagok levegőbe történő kibocsátásának korlátozása — Alkalmazás — Aberthaw‑i erőmű”
      A C‑304/15. sz. ügyben,
      az EUMSZ 258. cikk alapján kötelezettségszegés megállapítása iránt a Bírósághoz 2015. június 19‑én
      az Európai Bizottság (képviselik: K. Mifsud‑Bonnici és S. Petrova, meghatalmazotti minőségben, kézbesítési cím: Luxembourg)
      felperesnek

         Nagy‑Britannia és Észak‑Írország Egyesült Királysága (képviselik: J. Kraehling és L. Christie, meghatalmazotti minőségben, segítőjük: G. Facenna QC)
      alperes ellen
      benyújtott keresete tárgyában,
      A BÍRÓSÁG (hetedik tanács),
      tagjai: C. Toader (előadó) tanácselnök, A. Rosas és E. Jarašiūnas bírák,
      főtanácsnok: M. Bobek,
      hivatalvezető: M. Aleksejev tanácsos,
      tekintettel az írásbeli szakaszra és a 2016. április 21‑i tárgyalásra,
      a főtanácsnok indítványának a 2016. június 28‑i tárgyaláson történt meghallgatását követően,
      meghozta a következő

         Ítéletet

               1

               Az Európai Bizottság keresetével annak megállapítását kéri a Bíróságtól, hogy Nagy Britannia és Észak Írország Egyesült Királysága – mivel nem alkalmazta megfelelően a nagy tüzelőberendezésekből származó egyes szennyező anyagok levegőbe történő kibocsátásának korlátozásáról szóló, 2001. október 23‑i 2001/80/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvet (HL 2001. L 309., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 15. fejezet, 6. kötet, 299. o.) a walesi Aberthaw (Egyesült Királyság) erőművére – nem teljesítette az ezen irányelv 4. cikkének a VI. mellékletének A. részével összefüggésben értelmezett (3) bekezdéséből eredő kötelezettségeit.

         Jogi háttér

               2

               A 2001/80 irányelvet, amely a nagy tüzelőberendezésekből származó egyes szennyező anyagok levegőbe történő kibocsátásának korlátozásáról szóló, 1988. november 24‑i 88/609/EGK tanácsi irányelv (HL 1988. L 336., 1. o.) helyébe lépett, 2016. január 1‑jei hatállyal hatályon kívül helyezte az ipari kibocsátásokról (a környezetszennyezés integrált megelőzése és csökkentése) szóló, 2010. november 24‑i 2010/75/EU európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2010. L 334., 17. o.; helyesbítés: HL 2012. L 158., 25. o.). A 2001/80 irányelv 1. cikke értelmében „a legalább 50 megawatt (MW) névleges hőteljesítményű tüzelőberendezésekre vonatkozik, függetlenül az azok által használt tüzelőanyag jellegétől (szilárd, folyékony vagy gáz‑halmazállapotú)”.

               3

               Az irányelv (4)–(6) preambulumbekezdése értelmében:

                        „(4)

                        A Bizottság közleményt bocsátott ki a savképződés elleni közösségi stratégiáról, amelyben a stratégia szerves részeként említi a [88/609] irányelv módosítását, illetve a kén‑dioxid és a nitrogén‑oxidok kibocsátásának olyan mértékű mérséklését, amely elegendő ahhoz, hogy a lerakódás és a koncentráció a kritikus terhelés, illetve szint alá csökkenjen.

                        (5)

                        A Szerződés 5. cikkében megállapított szubszidiaritás elvével összhangban a nagy tüzelőberendezések savképződést okozó kibocsátásainak csökkentésére irányuló célkitűzés a tagállamok önálló fellépésével nem valósítható meg, és az össze nem hangolt lépések nem nyújtanak garanciát a kívánt cél elérésére; a savképződést okozó kibocsátásnak a Közösség egész területén történő csökkentése céljából hatékonyabb a közösségi szintű cselekvés.

                        (6)

                        A meglévő nagy tüzelőberendezések jelentősen hozzájárulnak a közösségi kén‑dioxid‑ és nitrogén‑oxid‑kibocsátáshoz, és e kibocsátásokat csökkenteni kell. Ezért e kérdés megközelítését a tagállamok nagytüzelőberendezés‑ágazatának eltérő jellemzőihez kell igazítani.”

               4

               Az említett irányelv 4. cikke a következőket írta elő:
               „(1)   A 17. cikk sérelme nélkül a tagállamok megfelelő intézkedéseket hoznak annak biztosítására, hogy az építési engedélyek vagy ilyen eljárás hiányában az új létesítményekre vonatkozó működési engedélyek, amelyek az eljárni jogosult hatóságok megítélése szerint 2002. november 27. előtti teljes értékű engedélykérelem hatálya alá tartoznak, feltéve hogy a létesítményt legkésőbb 2003. november 27‑ig üzembe állítják, tartalmazzák a III–VII. melléklet A. szakaszában meghatározott, a kén‑dioxidra, nitrogén‑oxidokra és porra vonatkozó kibocsátási határértékek betartására vonatkozó feltételeket.
               [...]
               (3)   A [környezetszennyezés integrált megelőzéséről és csökkentéséről szóló, 1996. szeptember 24‑i] 96/61/EK [tanácsi] irányelv [(HL 1996. L 257., 26. o.; magyar nyelvű különkiadás 15. fejezet, 3. kötet, 80. o.)] és a környezeti levegő minőségének vizsgálatáról és ellenőrzéséről szóló, 1996. szeptember 27‑i 96/62/EK tanácsi irányelv [(HL 1996. L 296., 55. o.; magyar nyelvű különkiadás 15. fejezet, 3. kötet, 95. o.)] sérelme nélkül a tagállamok legkésőbb 2008. január 1‑jéig jelentős kibocsátáscsökkentést valósítanak meg az alábbiak révén:

                        a)

                        megfelelő intézkedéseket vezetnek be annak biztosítására, hogy a meglévő létesítmények működési engedélye tartalmazzon az (1) bekezdésben szereplő, új létesítményekre megállapított kibocsátási határértékek betartására vonatkozó feltételeket; vagy

                        b)

                        biztosítják, hogy a meglévő létesítményekre is vonatkozzon a (6) bekezdésben említett nemzeti kibocsátáscsökkentési terv;
                        és amennyiben szükséges, az 5., 7. és 8. cikk alkalmazása által.

                  [...]”

               5

               Ugyanezen irányelv 14. cikke értelmében:
               „(1)   Folyamatos mérés esetén a III–VII. melléklet A. szakaszában meghatározott kibocsátási határértékek abban az esetben tekintendők teljesítettnek, ha az eredmények értékelése az üzemórák számára vonatkoztatva egy naptári éven belül azt mutatja, hogy:

                        a)

                        a naptári hónapokra vonatkozó átlagértékek közül egyik sem haladja meg a kibocsátási határértékeket; és

                        b)

                        abban az esetben, ha:
                        [...]

                                 ii)

                                 nitrogén‑oxidok esetén az összes 48 órás középérték 95%‑a nem haladja meg a kibocsátási határértékek 110%‑át.

                  [...]”

               6

               A 2001/80 irányelv VI. mellékletének A. része táblázatban meghatározta az irányelv 4. cikkének (3) bekezdése alapján a meglévő létesítményekre alkalmazandó nitrogén‑oxid‑kibocsátási határértékeket. Az 500 MW‑nál nagyobb kapacitású létesítményekben felhasznált szilárd tüzelőanyagok tekintetében a határérték 500 milligramm nitrogén‑oxid normál köbméterenként (mg/Nm3).

               7

               Szintén a szilárd tüzelőanyagokkal kapcsolatban ez a táblázat azonban egy 3. lábjegyzetre tartalmaz utalást (a továbbiakban: 3. lábjegyzet), amely a következőképpen fogalmaz:
               „2018. január 1‑jéig azokra a létesítményekre, amelyek a 2001. január 1‑jén végződő 12 hónapos időszakban, illetve azt követően is olyan szilárd tüzelőanyaggal üzemeltek és üzemelnek, amelynek illékonyvegyület‑tartalma nem éri el a 10%‑ot, az 1200 mg/Nm3 kibocsátási határérték vonatkozik.”

               8

               A 2010/75 irányelv 30. cikke (2) bekezdésének első albekezdése alapján az irányelv V. melléklete 1. részének 4. pontja meghatározza a szilárd tüzelőanyagot használó létesítményekre alkalmazandó nitrogén‑oxid‑kibocsátási határértékeket. 2016. január 1‑jétől ez a határérték 200 mg/Nm3‑ra változott.

         A pert megelőző eljárás

               9

               2012. május 29‑én a Bizottság „EU Pilot” vizsgálatot indított annak megvizsgálására, hogy egyes nagy tüzelőberendezések, így különösen az aberthaw‑i erőmű, megfelelnek‑e a 2001/80 irányelvben foglalt követelményeknek. A Bizottság részére megküldött információk szerint erre a létesítményre a 3. lábjegyzet alapján kevésbé szigorú (1200 mg/Nm3) nitrogén‑oxid‑kibocsátási határérték vonatkozott, mint általában erre a szilárd tüzelőanyagot használó létesítményfajtára, amely esetében a határérték az ezen irányelv VI. mellékletének A. részében szereplő táblázatnak megfelelően 500 mg/Nm3 volt. A Bizottság szerint az említett lábjegyzet szerint az eltérés azonban csak akkor megengedett, ha a használt tüzelőanyag illékonyvegyület‑tartalma 10%‑nál alacsonyabb. A Bizottság ezért megkérdezte az Egyesült Királyságot az aberthaw‑i erőműben 2009 és 2011 között felhasznált tüzelőanyagok illékonyvegyület‑tartalmáról.

               10

               Az Egyesült Királyság azt válaszolta, hogy szerinte az aberthaw‑i erőműre alkalmazandó nitrogén‑oxid‑kibocsátási határérték 1200 mg/Nm3, és ez a határérték például akkor minősíthető betartottnak, ha a 48 órás időszakra megállapított átlagérték 95%‑a nem haladja meg az 1320 mg/Nm3‑t.

               11

               2012. szeptember 20‑án a Bizottság további kérdéseket címzett az Egyesült Királysághoz annak megítélése érdekében, hogy az aberthaw‑i erőmű megfelel‑e a 3. lábjegyzetben az illékonyvegyület‑tartalomra vonatkozó feltételeknek. A tagállam válaszában ismertette, hogy az erőműben felhasznált szén illékonyvegyület‑tartalmának átlagértéke 2008 és 2011 között 12,81%, 11,75%, 12,89%, illetve 11,39% volt. Így ezen információk szerint 2008 és 2010 között csak két ízben, 2011‑ben pedig öt alkalommal volt a szén illékonyvegyület‑tartalmának átlagértéke 10%‑nál alacsonyabb.

               12

               Mivel az aberthaw‑i erőmű által 2008 és 2011 között felhasznált tüzelőanyagok illékonyvegyület‑tartalmukat tekintve nem feleltek meg a 3. lábjegyzetben foglalt feltételnek, a Bizottság úgy vélte, hogy e létesítményt egyáltalán nem lett volna szabad az e lábjegyzetben előírt eltérésben részesíteni, és 2008. január 1‑jétől az 500 mg/Nm3 nitrogén‑oxid‑kibocsátási határértéket kellett volna alkalmazni rá.

               13

               2013. június 21‑én a Bizottság felszólító levelet intézett az Egyesült Királysághoz, amelyben azt kifogásolta, hogy 2008. január 1‑je óta nem tett eleget a 2001/80 irányelv 4. cikkének a 3. lábjegyzettel összefüggésben értelmezett (3) bekezdésében foglalt kötelezettségének, mivel az aberthaw‑i erőmű tekintetében nem tartották be az erőműre 2016. január 1‑jéig alkalmazandó 500 mg/Nm3‑es nitrogén‑oxid‑kibocsátási határértéket.

               14

               Az Egyesült Királyság a felszólító levélre válaszul előadta, hogy szerinte a 3. lábjegyzetben foglalt eltérést kimondottan azért tették be a 2001/80 irányelvbe, hogy lefedjék az aberthaw‑i erőmű esetét, és így ezt az eltérést rugalmasabban kell értelmezni oly módon, hogy nem vonatkozik rá az a feltétel, hogy az érintett létesítménynek kizárólag olyan szilárd tüzelőanyaggal kell üzemelnie, amelynek illékonyvegyület‑tartalma 10%‑nál alacsonyabb. E tagállam azt is állította, hogy nincsen közvetlen összefüggés az erőmű által elégetett tüzelőanyag illékonysága és az általa kibocsátott nitrogén‑oxid szintje között.

               15

               Mivel az Egyesült Királyság válasza nem győzte meg a Bizottságot, utóbbi 2014. október 16‑án az EUMSZ 258. cikk első bekezdése alapján indokolással ellátott véleményt intézett a tagállamhoz.

               16

               A Bizottság az indokolással ellátott véleményben megismételte azon érvelését, hogy a 3. lábjegyzet eltér az aberthaw‑i erőmű méretének megfelelő létesítményekre meghatározott szokásos határértékektől, és hogy az aberthaw‑i erőmű túllépi a 2001/80 irányelv 4. cikkének ezen lábjegyzettel összefüggésben értelmezett (1) és (3) bekezdése alapján alkalmazandó nitrogén‑oxid‑kibocsátási hatérértéket.

               17

               A Bizottság a 3. lábjegyzet azon értelmezését is elutasította, miszerint a lábjegyzet nem írja elő, hogy a szóban forgó létesítmény kizárólag olyan szilárd tüzelőanyagot használjon, amelynek éves alapon mért átlagos illékonyvegyület‑tartalma nem haladja meg a 10%‑ot. Még ha ugyanis az illékonyvegyület‑tartalom a 2001/80 irányelvben nem is szerepel kifejezetten éves átlagértékként kifejezve, ez az értelmezés áll összhangban az irányelv szellemével, amely irányelv 14. cikkének (1) bekezdése megemlíti, hogy az említett irányelv III–VII. mellékletének A. szakaszában meghatározott kibocsátási határértékeket egy naptári évre vonatkozóan kell mérni.

               18

               Az Egyesült Királyság 2014. december 17‑i válaszában a 2001/80 irányelvre vonatkozó előkészítő munkálatokra támaszkodva megismételte azon álláspontját, miszerint az aberthaw‑i erőmű megfelel a 2001/80 irányelvnek, és hogy a 3. lábjegyzetben foglalt eltérés kifejezetten erre a létesítményre vonatkozik. A tagállam egyébiránt azt is ismertette, hogy az erőmű továbbra is részesül teljesítményjavító beruházásokban.

               19

               A Bizottság, mivel nem tartotta kielégítőnek az Egyesült Királyság által adott választ, 2015. június 19‑én a jelen kereset benyújtása mellett döntött.

         A keresetről

         A felek érvei

               20

               A Bizottság úgy ítéli meg, hogy mivel az aberthaw‑i erőmű nem tartja be a 3. lábjegyzetben foglalt kritériumokat, nem részesülhet az ott előírt eltérésben. Következésképpen az említett létesítménynek az 500mg/Nm3‑es standard nitrogén‑oxid‑kibocsátási határértéknek kell megfelelnie. Szerinte azonban az erőmű működési engedélyében szereplő érték a jelen kereset benyújtásának időpontjában 1050mg/Nm3 volt, és ezért a keresetnek helyt kell adni.

               21

               A Bizottság e kifogás alátámasztására elsőként azt adja elő, hogy a 3. lábjegyzet megfogalmazása egyértelmű. Ez a rendelkezés csak azokra a létesítményekre vonatkozik, amelyek ténylegesen 10%‑nál alacsonyabb illékonyvegyület‑tartalmú szilárd tüzelőanyagot égetnek el. A lábjegyzet nem olyan létesítményekről van szó, amelyek „alkalmasak” ilyen tüzelőanyaggal való működésre, sem pedig a tüzelőanyag elhanyagolható mennyiségének megfelelő bármilyen alkalmazási határértékről. A 10%‑os illékonyvegyület‑tartalomra vonatkozó kritériumot azért vezették be, hogy a villamos erőművekre vonatkozó eltérés lehetőségének korlátozására alsó határértéket állapítsanak meg.

               22

               Másodszor nem releváns az a körülmény, hogy a 3. lábjegyzetben foglalt eltérés elsősorban az aberthaw‑i erőműre vonatkozik, mivel az egyes jogalkotóknak a jogalkotási folyamat során fennálló szubjektív szándéka nem minősíthető érvényes értelmezési kritériumnak.

               23

               Harmadszor, noha nem éves, hanem havi átlagon alapuló számítási módszert fogadtak el, az aberthaw‑i erőmű még mindig nem felel meg az említett eltérés kritériumainak.

               24

               Az Egyesült Királyság úgy véli, hogy a 3. lábjegyzet Bizottság által javasolt értelmezése mind a lábjegyzet szövegének, mind az uniós jogalkotó szándékának ellentmond, és ezért a jelen keresetet el kell utasítani.

               25

               Először is e tagállam szerint az aberthaw‑i erőmű mindvégig elsősorban 6% és 15% közötti illékonyvegyület‑tartalmú antracit szénből, ezen belül jelentős arányban 10%‑nál alacsonyabb illékonyvegyület‑tartalmú szénből álló tüzelőanyaggal működött. Soha nem működött viszont kizárólag 10%‑nál alacsonyabb illékonyvegyület‑tartalmú szénnel vagy átlagosan 10%‑nál alacsonyabb illékonyvegyület‑tartalmú keverékkel. Az ilyenfajta működésnek ugyanis komoly gyakorlati és biztonsági szempontok is ellentmondanak.

               26

               Az említett tagállam ezt követően egyrészt vitatja a Bizottság által sugallt azon értelmezést, miszerint a létesítményeknek ahhoz, hogy a 3. lábjegyzetben foglalt eltérésben részesülhessenek, kizárólag olyan szilárd tüzelőanyaggal kell üzemelniük, amelynek az éves átlag alapján mért illékonyvegyület‑tartalma 10%‑nál alacsonyabb. Ez az értelmezés szerinte további követelménnyel egészíti ki ezt az eltérést, és ezáltal még jobban korlátozza a hozzájutási feltételeket. A lábjegyzet viszont nem tartalmazza a „csak”, illetve „kizárólag” határozószavakat. Ha az uniós jogalkotó a 3. lábjegyzet hatályát csak olyan erőművekre kívánta volna korlátozni, amelyek 10%‑nál alacsonyabb illékonyvegyület‑tartalmú szénnel üzemelnek, akkor a lábjegyzet szövege kifejezetten tükrözte volna ezt a szándékot. E tagállam szerint ezenkívül amikor a 2001/80 irányelv átlagérték alkalmazását írja elő, akkor ezt kifejezetten jelzi.

               27

               Az Egyesült Királyság ezért azt állítja, hogy a 3. lábjegyzetet olyan létesítményekre kell alkalmazni, amelyek jelentős arányban 10%‑nál alacsonyabb illékonyvegyület‑tartalmú szénnel üzemelnek.

               28

               Másrészt e lábjegyzet Bizottság által sugallt értelmezése nincsen figyelemmel arra a körülményre, hogy az említett lábjegyzetben foglalt eltérést kifejezetten az aberthaw‑i erőmű esetének kezelésére irányuló jogalkotási eljárás során tárgyalták meg és tették bele a 2001/80 irányelvbe.

               29

               Végül az aberthaw‑i erőművel használt szénkeverékre vonatkozó biztonságos üzemeltetési követelményt 9%‑os minimális illékonyvegyület‑tartalomban határozták meg. Az erőmű üzemeltetőjének ahhoz, hogy az erőmű megfeleljen a 3. lábjegyzet Bizottság általi értelmezéséből következő határértékeknek, csak olyan tüzelőanyagokat szabad használnia, amelyek lehetővé teszik az igen szűk értékhatáron belüli, 9% és 9,9% közötti illékonyvegyület‑tartalom betartását. Azokra a paraméterekre tekintettel, amelyeket ezen tüzelőanyagok keverékében figyelembe kell venni, nevezetesen a páratartalom, a hamu, a kén, a klór, a fűtőérték, a keménység és a mérettartomány, egy ilyenfajta erőmű esetében ez egyáltalán nem felel meg a valóságnak és nem is kivitelezhető. Az üzemeltető konkrétan nem lenne képes pontosan és megbízhatóan azt a nagy mennyiségű szenet beszerezni és tesztelni, amelyre az aberthaw‑i erőműnek szüksége van ahhoz, hogy az illékonyvegyület‑össztartalom éppen 9% és 9,9% között maradjon.

               30

               A 3. lábjegyzet Bizottság által sugallt értelmezése ezenkívül környezetvédelmi célokat sem szolgál. Az aberthaw‑i erőmű magasabb nitrogén‑oxid‑kibocsátása ugyanis a kazán kialakításának, és annak a következménye, hogy az alacsony illékonyvegyület‑tartalmú antracit szén továbbégetéséhez magasabb hőmérséklet szükséges. Ezt a kibocsátást nem érinti jelentősen az üzemanyag‑keverék illékonyvegyület‑tartalma, és így az nem csökkenne jelentősen abban az esetben, ha arra köteleznék az erőművet, hogy üzemanyagként ne – mint ahogy jelenleg– 11% és 12% közötti illékonyvegyület‑össztartalmú szénkeveréket használjon, hanem – feltételezve, hogy ez lehetséges – 9,5%‑os illékonyvegyület‑tartalmú szenet. Éppen ellenkezőleg, az alacsonyabb illékonyvegyület‑tartalmú szén égetése nagyobb nitrogén‑oxid‑kibocsátással jár.

         A Bíróság álláspontja

               31

               A 2001/80 irányelv – ahogyan ez a (4)–(6) preambulumbekezdéséből is kitűnik – azzal veszi fel a küzdelmet a savképződés ellen, hogy csökkenteni igyekszik azt a kén‑dioxid‑ és a nitrogén‑oxid‑kibocsátást, amelyhez a nagy tüzelőberendezések jelentősen hozzájárulnak.

               32

               Az irányelv III–VII. melléklete ezzel kapcsolatban számos korlátozást ír elő. Konkrétan az irányelv VI. mellékletének A. része az egyes tüzelőanyagfajták vonatkozásában meghatározza az irányelv 4. cikkének (3) bekezdése alapján a meglévő létesítményekre alkalmazandó nitrogén‑oxid‑kibocsátási határértékeket. Így az 500 MW‑nál nagyobb kapacitású létesítményekben felhasznált szilárd tüzelőanyagok tekintetében a határértéket 500 mg/Nm3‑ben állapítja meg.

               33

               A 3. lábjegyzet azonban úgy rendelkezik, hogy „2018. január 1‑jéig azokra a létesítményekre, amelyek a 2001. január 1‑jén végződő 12 hónapos időszakban, illetve azt követően is olyan szilárd tüzelőanyaggal üzemeltek és üzemelnek, amelynek illékonyvegyület‑tartalma nem éri el a 10%‑ot, az 1200 mg/Nm3kibocsátási határérték vonatkozik”.

               34

               A jelen ügyben a Bizottság azt kifogásolja, hogy az Egyesült Királyság az aberthaw‑i erőműt illetően nem teljesítette az e lábjegyzetben foglalt eltérésben való részesüléshez szükséges feltételeket, és következésképpen nem tartotta be az alapértelmezés szerinti nitrogén‑oxid‑kibocsátási határértéket, azaz az 500 mg/Nm3‑t.

               35

               Az Egyesült Királyság és a Bizottság álláspontja különösen abban tér el, hogy melyik időszakot kell referencia‑időszaknak tekinteni az annak ellenőrzésére szolgáló adatok gyűjtéséhez, hogy az érintett létesítmények betartják a nitrogén‑oxid‑kibocsátási szinteket.

               36

               E tekintetben hangsúlyozni kell, hogy bár a 3. lábjegyzet szövegét alkotó mondat második része nem határozza meg ezt a referencia‑időszakot, a rendelkezés első része kifejezetten tartalmazza az „azokra a létesítményekre, amelyek a 2001. január 1‑jén végződő 12 hónapos időszakban [...] üzemeltek” fordulatot.

               37

               Ebből az következik, hogy – ahogyan a főtanácsnok indítványának 29. pontjában megállapította – a 3. lábjegyzetet analógia útján úgy kell értelmezni, hogy az annak ellenőrzésére szolgáló adatok gyűjtésére vonatkozó referencia‑időszak, hogy az érintett létesítmények továbbra is a 2001/80 irányelv rendelkezéseinek megfelelően működnek, az az időszak, amely alapján eldönthető, hogy egy létesítményre alkalmazható‑e az ebben a lábjegyzetben foglalt eltérés, azaz egy éves időszak.

               38

               Ugyanakkor akár éves, akár havi alapon számítják az illékonyvegyület‑tartalmat, az Egyesült Királyság nem tagadja, hogy az aberthaw‑i erőmű sohasem teljesítette a létesítmények által használandó tüzelőanyagokra vonatkozóan a 3. lábjegyzetben szereplő és a Bizottság által értelmezett kritériumokat.

               39

               Ezzel kapcsolatban a tagállam azt állítja, hogy ez az értelmezés – miszerint a létesítmény ahhoz, hogy az említett lábjegyzetben foglalt eltérésben részesülhessen, csak éves alapon számítva 10%‑nál alacsonyabb átlagos illékonyvegyület‑tartalmú tüzelőanyagot használhat, szerinte téves, mivel a lábjegyzet szövegében nem szerepel a „kizárólag” határozószó.

               40

               Ezt az érvelést el kell utasítani.

               41

               A Bíróság ítélkezési gyakorlata szerint ugyanis a rendelkezés értelmének és hatályának meghatározása érdekében az adott rendelkezést annak szövegét, összefüggéseit és a szóban forgó szabályozás által követni kívánt célt figyelembe véve kell értelmezni (lásd ebben az értelemben: 2015. július 16‑iA‑ítélet, C‑184/14, EU:C:2015:479, 32. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).

               42

               A 3. lábjegyzet szövege pedig úgy rendelkezik, hogy az érintett létesítménynek ahhoz, hogy az e lábjegyzetben foglalt eltérésben részesülhessen, olyan „szilárd tüzelőanyaggal [kell] üzemeln[ie], amelynek illékonyvegyület‑tartalma nem éri el a 10%‑ot”.

               43

               E tekintetben – az Egyesült Királyság érveivel szemben – abból, hogy a lábjegyzet szövege nem tartalmazza a „csak” vagy „kizárólag” határozószót, nem lehet arra következtetni, hogy az említett lábjegyzettel bevezetett eltérésben való részesüléshez elegendő, ha az adott létesítmény által használt tüzelőanyag „jelentős arányban” vagy „meghatározott arányban” tartalmaz 10%‑nál alacsonyabb átlagos illékonyvegyület‑tartalmú szilárd tüzelőanyagokat. Ahogyan a főtanácsnok indítványának 24. és azt követő pontjaiban megállapította, az Egyesült Királyságnak a 3. lábjegyzetre vonatkozó értelmezése semmilyen jogi érvvel nem támasztható alá.

               44

               A 3. lábjegyzetet ugyanis – ahogyan ezt a főtanácsnok indítványának 27–30. pontjában sugalmazza– úgy kell értelmezni, hogy a 10%‑os alsó határ, amelyre a lábjegyzet hivatkozik, azt jelenti, hogy a létesítmény által felhasznált szén átlagos illékonyvegyület‑tartalmának 10%‑nál alacsonyabbnak kell lennie.

               45

               Ezt az értelmezést a 3. lábjegyzet szövegösszefüggése és a 2001/80 irányelv célja is megerősíti.

               46

               Először is e rendelkezés szövegösszefüggéseit illetően emlékeztetni kell arra, hogy a rendelkezés lehetővé teszi, hogy az általa előírt feltételeknek megfelelő létesítményekre a 2001/80 irányelv VI. mellékletének A. részében előírt 500 mg/Nm3‑es általános kibocsátási határértéknél magasabb nitrogén‑oxid‑kibocsátási határértéket alkalmazzanak.

               47

               A 3. lábjegyzet eltérést állapít meg a VI. melléklet említett rendelkezésében foglalt általános szabály alól, és ezért a Bíróság állandó ítélkezési gyakorlatának megfelelően szigorúan kell értelmezni (lásd analógia útján: 2015. szeptember 10‑iNannoka Vulcanus Industries ítélet, C‑81/14, EU:C:2015:575, 73. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).

               48

               Másodszor a 2001/80 irányelv célját illetően – ahogyan erre a Bizottság hivatkozott és a főtanácsnok indítványának 38. pontjában rámutatott – meg kell állapítani, hogy az irányelvet megelőző uniós jogi eszközök, például a 88/609 irányelv alakulása azt bizonyítja, hogy az egyes rendelkezésekben, így például a 3. lábjegyzetben megállapított alsó határértékek szintje mindenekelőtt az ilyen eltérésben részesíthető létesítmények számának minimumra csökkentésére szolgál, ami önmagában véve hozzájárulhat a 2001/80 irányelvvel kitűzött és a jelen ítélet 34. pontjában ismertetett célok megvalósításához.

               49

               Ezért el kell utasítani az Egyesült Királyság azon érvelését, miszerint a felhasznált szilárd tüzelőanyag illékonyvegyület‑tartalmának 10%‑os alsó határértéke nem teszi lehetővé a 2001/80 irányelv által kitűzött környezetvédelmi cél elérését, mivel nem befolyásolja jelentősen a nitrogén‑oxid‑kibocsátást. A 3. lábjegyzet ugyanis – miként ez az előző pontból is kitűnik – azzal járul hozzá az említett környezetvédelmi cél eléréshez, hogy korlátozza a lábjegyzetben előírt eltérésben részesíthető létesítmények számát.

               50

               Egyébiránt először is el kell utasítani az Egyesült Királyságnak a jelen ítélet 28. pontjában ismertetett érvelését, mivel még ha bizonyítást is nyerne, hogy a 3. lábjegyzetben foglalt eltérésről azért folytattak tárgyalást, hogy belevegyék például az aberthaw‑i erőművet, az utóbbinak akkor is meg kellene felelnie az e rendelkezésben meghatározott kritériumoknak ahhoz, hogy akkor és a későbbiekben is részesüljön az említett eltérésben.

               51

               Másodszor el kell utasítani az említett tagállam arra vonatkozó érvelését, hogy biztonsági okokból nem lehet alkalmazni a 10%‑os alsó határértéket. A tagállam észrevételeiből e tekintetben kitűnik, hogy az aberthaw‑i erőműben használt keverék illékonyvegyület‑tartalma 6% és 15% között ingadozhat. Megállapítható tehát, hogy az erőműben tüzelőanyagként felhasznált szén átlagos illékonyvegyület‑tartalma 10%‑nál alacsonyabb is lehet.

               52

               Harmadszor, az Egyesült Királyság arra vonatkozó érvelését is el kell utasítani, hogy elsősorban gazdasági okok miatt nem valósult meg az említett erőmű környezetvédelmi teljesítményének javítására és a 3. lábjegyzetben foglalt követelmények teljesítésére irányuló átalakítás. A Bíróság ítélkezési gyakorlatából ugyanis az következik, hogy az Egyesült Királyság a jelen ügyben a vele szemben felhozott kötelezettségszegés vitatása érdekében nem hivatkozhat eredményesen kizárólag gazdasági természetű indokokra (1997. december 9‑iBizottság kontra Franciaország ítélet, C‑265/95, EU:C:1997:595, 62. pont; 2016. január 21‑iBizottság kontra Ciprus ítélet, C‑515/14, EU:C:2016:30, 53. pont).

               53

               E körülmények között azt kell megállapítani, hogy az Egyesült Királyság azáltal, hogy a 2001/80 irányelvet nem alkalmazta megfelelően az aberthaw‑i erőműre, nem teljesítette az ezen irányelv 4. cikkének az irányelv VI. mellékletének A. részével összefüggésben értelmezett (3) bekezdéséből eredő kötelezettségeit.

         A költségekről

               54

               A Bíróság eljárási szabályzata 138. cikkének (1) bekezdése alapján a Bíróság a pervesztes felet kötelezi a költségek viselésére, ha a pernyertes fél ezt kérte. Az Egyesült Királyságot, mivel pervesztes lett, a Bizottság kérelmének megfelelően kötelezni kell a költségek viselésére.

               A fenti indokok alapján a Bíróság (hetedik tanács) a következőképpen határozott:

                           1)

                           Nagy‑Britannia és Észak‑Írország Egyesült Királysága azáltal, hogy a nagy tüzelőberendezésekből származó egyes szennyező anyagok levegőbe történő kibocsátásának korlátozásáról szóló, 2001. október 23‑i 2001/80/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvet nem alkalmazta megfelelően az aberthaw-i (Egyesült Királyság) erőműre, nem teljesítette az ezen irányelv 4. cikkének az irányelv VI. mellékletének A. részével összefüggésben értelmezett (3) bekezdéséből eredő kötelezettségeit.

                           2)

                           A Bíróság Nagy‑Britannia és Észak‑Írország Egyesült Királyságát kötelezi a költségek viselésére.

                     Aláírások

            (
            *1
         )	Az eljárás nyelve: angol.


title: A Bíróság (nyolcadik tanács) 2014. november 20-i ítélete.#Rohm Semiconductor GmbH kontra Hauptzollamt Krefeld.#A Finanzgericht Düsseldorf (Németország) által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem.#Előzetes döntéshozatal iránti kérelem – Vámunió – Tarifális besorolás – Közös Vámtarifa – Kombinált Nómenklatúra – 8541 és 8543 vámtarifaszám – Adatok rövid távú továbbítására és fogadására szolgáló modulok – 8543 89 95 és 8543 90 80 vámtarifaalszám – Az elektromos gépek és készülékek alkatrészeinek fogalma.#C‑666/13. sz. ügy.

text:
         A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (nyolcadik tanács)
      2014. november 20. (
            *1
         )
      „Előzetes döntéshozatal iránti kérelem — Vámunió — Tarifális besorolás — Közös Vámtarifa — Kombinált Nómenklatúra — 8541 és 8543 vámtarifaszám — Adatok rövid távú továbbítására és fogadására szolgáló modulok — 8543 89 95 és 8543 90 80 vámtarifaalszám — Az elektromos gépek és készülékek alkatrészeinek fogalma”
      A C‑666/13. sz. ügyben,
      az EUMSZ 267. cikk alapján benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában, amelyet a Finanzgericht Düsseldorf (Németország) a Bírósághoz 2013. december 16‑án érkezett, 2013. november 27‑i határozatával terjesztett elő az előtte
      a Rohm Semiconductor GmbH

      és
      a Hauptzollamt Krefeld

      között folyamatban lévő eljárásban,
      A BÍRÓSÁG (nyolcadik tanács),
      tagjai: C. Toader (előadó), a nyolcadik tanács elnökeként eljáró bíró, E. Jarašiūnas és C. G. Fernlund bírák,
      főtanácsnok: N. Jääskinen,
      hivatalvezető: A. Calot Escobar,
      tekintettel az írásbeli szakaszra,
      figyelembe véve a következők által előterjesztett észrevételeket:

               —

               a Rohm Semiconductor GmbH képviseletében H. Nehm Rechtsanwalt,

               —

               az Európai Bizottság képviseletében B.‑R. Killmann és A. Caeiros, meghatalmazotti minőségben,

         tekintettel a főtanácsnok meghallgatását követően hozott határozatra, miszerint az ügy elbírálására a főtanácsnok indítványa nélkül kerül sor,
      meghozta a következő

         Ítéletet

               1

               Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem a 2002. augusztus 1‑jei 1832/2002/EK bizottsági rendelettel (HL L 290., 1. o.) módosított, a vám‑ és statisztikai nómenklatúráról, valamint a Közös Vámtarifáról szóló, 1987. július 23‑i 2658/87/EGK tanácsi rendelet (HL L 256., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 2. fejezet, 2. kötet, 382. o.) I. mellékletében található Kombinált Nómenklatúra (a továbbiakban: KN) 8541 és 8543 vámtarifaszámának, valamint 8543 89 95 és 8543 90 80 vámtarifaalszámának az értelmezésére vonatkozik.

               2

               E kérelmet a Rohm Semiconductor GmbH (a továbbiakban: Rohm Semiconductor) és a Hauptzollamt Krefeld (krefeldi fővámhivatal) között az adatok rövid távú továbbítására és fogadására szolgáló modulok behozatala utáni vámok behajtása tárgyában folyamatban lévő eljárásban terjesztették elő.

         Jogi háttér

         Az uniós jog

               3

               A KN a Harmonizált Áruleíró és Kódrendszeren (a továbbiakban: HR) alapul, amelyet a később a Vámigazgatások Világszervezetévé (WCO) átalakult Vámegyüttműködési Tanács állapított meg, és az összehangolt áruleíró és kódrendszerről szóló, Brüsszelben 1983. június 14‑én megkötött és az Európai Gazdasági Közösség részéről az 1987. április 7‑i 87/369/EGK tanácsi határozattal (HL L 198., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 2. fejezet, 2. kötet, 288. o.) jóváhagyott nemzetközi egyezmény vezetett be. A KN átveszi a HR vámtarifaszámainak és vámtarifaalszámainak hat számjegyű osztályozását, egyúttal kiegészíti azt egy hetedik és nyolcadik számjeggyel saját alosztályozásának a kialakítása érdekében.

               4

               A KN első része a bevezető rendelkezéseket tartalmazza. Ebben a részben az általános rendelkezéseket tartalmazó I. szakasz A. pontja, amely „A [KN] értelmezésére vonatkozó általános szabályok” címet viseli, a következőképpen rendelkezik:
               „Az áruknak a [KN alá] történő besorolására a következő elvek az irányadók.

                        1.

                        Az áruosztályok, árucsoportok és árualcsoportok címe csak a hivatkozások megkönnyítésére szolgál; jogi szempontból az áruk besorolását a vámtarifaszámokban szereplő árumegnevezések és az azokhoz kapcsolódó, az áruosztályokhoz, illetve az árucsoportokhoz tartozó Megjegyzések alapján, valamint – ha az adott vámtarifaszám vagy megjegyzés eltérően nem rendelkezik – a következő rendelkezések alapján kell meghatározni.

                        2.

                                 a)

                                 A vámtarifaszámok szövegében valamely árura történő minden hivatkozást úgy kell érteni, hogy az a nem teljesen kész vagy befejezetlen árura is vonatkozik, amennyiben a nem teljesen kész vagy befejezetlen áru a bemutatásakor rendelkezik a kész‑ vagy befejezett áru lényeges jellemzőivel. Az ilyen hivatkozást továbbá úgy kell érteni, hogy arra a kész‑, illetve befejezett árura vagy az e szabály alapján késznek, illetve befejezettnek minősítendő árura is vonatkozik, amelyet összeszereletlen vagy szétszerelt állapotban hoznak be vagy mutatnak be.

                  [...]

                        6.

                        A vámtarifaszámok alszámai alá történő árubesorolást a vámtarifaalszámok szövegében foglalt árumegnevezések, az azokhoz kapcsolódó esetleges alszámos megjegyzések, valamint a fenti általános szabályok megfelelő alkalmazásával kell meghatározni azzal, hogy csak azonos szintű vámtarifaalszámok hasonlíthatók össze. […]”

               5

               A KN „Vámtarifa” elnevezésű második része tartalmaz egy XVI. áruosztályt. Ezen áruosztály magában foglalja többek között az „Elektromos gépek és elektromos felszerelések és ezek alkatrészei; hangfelvevő és ‑lejátszó, televíziós kép‑ és hangfelvevő és ‑lejátszó készülékek, és ezek alkatrészei és tartozéka” elnevezésű 85. árucsoportot.

               6

               Ezen áruosztályban a 2. megjegyzés alatt a következő szerepel:
               „[…]

                        a)

                        a 84. vagy a 85. árucsoport bármely vtsz.‑a alá tartozó gépeket, géprészeket (kivéve a 8409, 8431, 8448, 8466, 8473, 8485, 8503, 8522, 8529, 8538 és a 8548 vtsz. alá tartozókat), minden esetben a saját vtsz.‑a alá [kell besorolni];

                  […]

                        c)

                        minden más alkatrész a 8409, 8431, 8448, 8466, 8473, 8503, 8522, 8529 vagy a 8538 vtsz.‑ok közül a megfelelő vtsz. alá tartozik, vagy ha ezek közül egyikbe sem, akkor a 8485 vagy a 8548 vtsz. alá.”

               7

               A 85. árucsoport többek között a következő vámtarifaszámokat és vámtarifaalszámokat tartalmazza:
               „8529 Kizárólag vagy elsősorban a 8525–8528 vámtarifaszám alá tartozó készülékek alkatrészei:
               8529 90 – Más:
               8529 90 10 – – Szerelt egység és alegység, legalább két alkatrészt vagy darabot egymáshoz erősítve vagy illesztve tartalmazó, a 8526 10 10, a 8526 91 11, a 8526 91 19, valamint a 8526 92 10 alszám alá tartozó készülékhez, polgári repüléshez […]
               – – Más:
               8529 90 40 – – – Alkatrészek a 8525 10 50, 8525 20 91, 8525 20 99, 8525 40 11 és a 8527 90 92 alszámok alá tartozó berendezésekhez
               – – –Más:
               – – – – Káva és szekrény:
               […]
               8541 Dióda, tranzisztor és hasonló félvezető eszköz; fényérzékeny félvezető eszköz, beleértve a fényelemet modullá vagy panellé összeállítva is; fénykibocsátó dióda; szerelt piezoelektromos kristály:
               [...]
               8543 Ebben az árucsoportban máshol nem említett elektromos gép és készülék egyedi feladatokra:
               [...]
               – Más gép és készülék:
               [...]
               8543 89 – – Más
               [...]
               8543 89 95 – – – – Más
               8543 90 – Alkatrész:
               [...]
               8543 90 80 – – Más
               […]”

               8

               A 2002. december 19‑i 2264/2002/EK tanácsi rendelettel (HL L 350., 1. o.) módosított, az egyes ipari és mezőgazdasági termékek tekintetében a közös vámtarifában rögzített autonóm vámtételek ideiglenes felfüggesztéséről szóló, 1996. június 27‑i 1255/96/EK tanácsi rendelet (HL L 158., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 2. fejezet, 7. kötet, 180. o.; a továbbiakban: 1255/96 rendelet) 1. cikke előírta, hogy a közös vámtarifa e rendelet mellékletében felsorolt termékekre vonatkozó autonóm vámtételei az egyes termékek mellett jelzett szinten felfüggesztésre kerülnek. E melléklet szerint a 8543 90 80 vámtarifaalszámnak megfelelő termékek után nem kell vámot fizetni. E vámtarifaalszám többek között a következőket említi: a 8541 vagy 8542 vámtarifaszám alá tartozó termékek alkatrészcsoportja nyomtatott áramkörre szerelve, házban elhelyezve. Az 1255/96 rendeletet hatályon kívül helyezte az egyes mezőgazdasági, halászati és ipari termékek tekintetében a közös vámtarifában rögzített autonóm vámtételek felfüggesztéséről és az 1255/96/EK rendelet hatályon kívül helyezéséről szóló, 2011. december 19‑i 1344/2011/EU tanácsi rendelet (HL L 349., 1. o.). Azonban továbbra is az 1255/96 rendelet alkalmazandó olyan körülmények között, mint amelyekről az alapügyben szó van.

         A HR magyarázó megjegyzései

               9

               A WCO a harmonizált áruleíró és kódrendszerről szóló, Brüsszelben 1983. június 14‑én kötött nemzetközi egyezmény 8. cikkében rögzített feltételek mellett jóváhagyja a HR bizottsága által elfogadott magyarázó megjegyzéseket és áruosztályozási véleményeket.

               10

               A HR‑nek a 8541 vámtarifaszámra vonatkozó magyarázó megjegyzései a „Fényérzékeny félvezető szerkezetek” elnevezésű B. pontban a következő pontosításokat tartalmazzák:
               „Ez a csoport a fényérzékeny félvezető szerkezeteket foglalja magában, amelyekben a látható sugarak, az infravörös sugarak vagy az ibolyántúli sugarak hatása ellenállás változásokat idéz elő vagy a belső fényelektromos hatás segítségével elektromos erőt gerjeszt.
               [...]
               A fényérzékeny félvezető szerkezetek e vtsz. alá tartoznak azokat akár felszerelve (azaz végcsatlakozókkal vagy vezetékekkel együtt), csomagolva vagy felszereletlenül mutatják be.”

               11

               A HR‑nek a 8543 vámtarifaszámra vonatkozó magyarázó megjegyzései többek között a következőket mondják ki:
               „Az e vtsz. alá tartozó elektromos készülékeknek és berendezéseknek önálló funkciójuknak kell lenniük. A 8479 vtsz.‑hoz tartozó magyarázatnak önálló funkcióval rendelkező gépekre és mechanikus készülékekre vonatkozó bevezető előírásait értelemszerűen az e vtsz. alá tartozó készülékekre és berendezésekre is alkalmazni kell.”

               12

               E tekintetben a HR‑nek a 8479 vámtarifaszámra vonatkozó magyarázó megjegyzései a következőképpen rendelkeznek:
               „E vtsz. alá csak azok a gépek tartoznak, amelyek egyedi feladatokat végeznek;
               [...]

                        c)

                        amelyek nem tartoznak ennek az árucsoportnak más vtsz.‑a alá sem, mivel:
                        [...]

                                 (i)

                                 ezeket egyetlen vtsz. sem határozza meg működésükre, leírásukra vagy típusukra hivatkozva.

                  [...]
               Az e vtsz. alá tartozó gépek abban különböznek a gépalkatrészektől, stb., amelyeket az alkatrészekre vonatkozó általános előírásoknak megfelelően kell besorolni, hogy ezek önálló (egyedi) feladatot végeznek.”

         Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések

               13

               A 2003. év folyamán a Rohm Semiconductor szabad forgalomba bocsátásuk céljából bejelentette az adatok más elektromos eszközökkel kölcsönhatásban, infravörös fénnyel történő rövid távú továbbítására és fogadására szolgáló modulokat. E modulokat mobiltelefonokba és laptopokba való beépítésre szánják. E modulok mindegyike többek között olyan nyomtatott áramkörből áll, amelyekre fotodiódák és fénykibocsátó diódák (a továbbiakban: LED) vannak felszerelve.

               14

               A 2006. és 2007. év folyamán a Hauptzollamt Krefeld az említett modulokra azzal az indokkal alkalmazott 3,7%‑os vámmértéket, hogy ugyanezen modulok a KN 8543 89 95 vámtarifaalszáma alá tartoznak. Következésképpen a Rohm Semiconductorral szemben kettő, összesen 125397,15 euró összegű vám behajtásáról szóló határozatot hozott.

               15

               A Rohm Semiconductor keresetet indított e határozatokkal szemben a Finanzgericht Düsseldorf (düsseldorfi adóügyi bíróság) előtt. E társaság úgy véli, hogy az alapügyben szóban forgó modulok a 8541 vámtarifaszám alá tartoznak, amely többek között diódákat, tranzisztorokat és hasonló félvezető eszközöket, valamint LED‑eket foglal magában, és hogy következésképpen e modulok vámmentesek. Ezen érvelés alátámasztására a Rohm Semiconductor az X‑ítéletre (C‑411/07, EU:C:2008:535) hivatkozott, amelyben a Bíróság megállapította, hogy az optocsatolók a KN 8541 vámtarifaszáma alá tartoznak.

               16

               A Hauptzollamt Krefeld vitatja ezen érvelés relevanciáját. A szóban forgó modulok ugyanis annyiban különböznek az optocsatolóktól, hogy az említett modulok – ez utóbbiakkal ellentétben – a beépített diódák külső, más elektromos készülékekbe beépített diódákkal fennálló kölcsönhatásának köszönhetően működnek.

               17

               E bíróság mindenekelőtt úgy gondolja, hogy csupán az a körülmény, hogy ugyanezek a modulok nem optocsatolók, megakadályozza azt, hogy azokat a 8541 vámtarifaszám alá sorolják be. Ugyanis az optocsatolók fénykibocsátó és fényfogadó alkatrészei között galvanikus leválasztás áll fenn, amely kizárja az elektromos kapcsolatot az ezen alkatrészekkel egymáshoz kapcsolt áramkörök között. Ezzel szemben az alapügyben szóban forgó modulok esetében a LED‑ek és a fotodiódák nem egymás közötti kölcsönhatásra vannak tervezve, hanem mindegyiknek a külső készülékének kell jeleket továbbítania, és ettől jeleket fogadnia.

               18

               Ezt követően e modulok az optocsatolók funkciójától eltérő funkcióval rendelkeznek. Ugyanis adó‑/vevőmodulokként vezeték nélküli optikai kommunikációra szolgálnak.

               19

               Végül az említett funkció különbözik azon készülékek, mobiltelefonok vagy laptopok funkciójától, amelyekbe e modulok be vannak építve. Ez utóbbiak a funkciójuk miatt nem alkotják e készülékek integráns vagy elválaszthatatlan elemét.

               20

               A bemutatott érvekre figyelemmel a kérdést előterjesztő bíróságnak kétsége merül fel azzal kapcsolatban, hogy ugyanezen modulok összetételük miatt a KN 8541 vámtarifaszáma alá vagy önálló funkciójuk miatt a KN 8543 vámtarifaszáma alá tartoznak‑e.

               21

               Ilyen körülmények között a Finanzgericht Düsseldorf úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé előzetes döntéshozatalra:

                        „1)

                        Arra vezet‑e az a körülmény, hogy az árunak a Kombinált Nómenklatúra 8543 vámtarifaszáma értelmében vett egyedi feladata van, hogy az említett áru összetétele ellenére már nem sorolható a 8541 vámtarifaszám alá?

                        2)

                        Az első kérdésre adandó igenlő válasz esetén: milyen feltételek mellett tekintendők az indokolásban részletesen meghatározott típusú, a 8543 vámtarifaszám értelmében vett egyedi feladattal rendelkező adó‑/vevőmodulok a 8543 vámtarifaszám alá tartozó gépek, készülékek alkatrészének?”

         Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekről

         Az első kérdésről

               22

               Első kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében azt kívánja megtudni, hogy úgy kell‑e értelmezni a KN‑t, hogy a KN 8541 vagy 8543 vámtarifaszáma alá tartoznak azok a modulok, amelyek mindegyike egy LED, egy fotodióda és több más félvezető szerkezet összeköttetéséből áll, és amelyek infravörösfény‑kibocsátóként/‑vevőként használhatók, amennyiben részesülnek azon készülékek áramellátásából, amelyekbe be vannak építve.

               23

               Mindenekelőtt emlékeztetni kell arra, hogy a Bíróság állandó ítélkezési gyakorlatából kitűnik, hogy ha a Bíróság elé tarifális besorolással kapcsolatban terjesztenek előzetes döntéshozatal iránti kérelmet, a Bíróság feladata inkább az, hogy megvilágítsa a nemzeti bíróság számára azokat a szempontokat, amelyek alapján lehetővé válik az utóbbi számára, hogy a szóban forgó árukat helyesen sorolja be a KN alá, mintsem hogy a Bíróság maga végezze el ezt a besorolást, annál is inkább, mivel nem áll feltétlenül rendelkezésére az ehhez szükséges valamennyi adat. Úgy tűnik tehát, hogy a nemzeti bíróság mindenképpen kedvezőbb helyzetben van ennek elvégzéséhez. Azonban a célból, hogy hasznos választ adhasson ez utóbbinak, a Bíróság a nemzeti bíróságokkal való együttműködés szellemében figyelemmel megadhat számára minden általa szükségesnek ítélt iránymutatást (lásd többek között: Data I/O ítélet, C‑370/08, EU:C:2010:284, 24. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat; Data I/O ítélet, C‑297/13, EU:C:2014:331, 36. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).

               24

               Ezt követően, amint a Rohm Semiconductor és az Európai Bizottság érvelnek, a jogbiztonság biztosítása és az ellenőrzések elősegítése érdekében az áruk tarifális besorolásának meghatározó feltételét általában az áruk objektív jellemzői és tulajdonságai között kell keresni, amint azokat a KN vámtarifaszáma és az áruosztályok, illetve árucsoportok megjegyzései meghatározzák (lásd többek között: Peacock‑ítélet, C‑339/98, EU:C:2000:573, 9. pont; Codirex Expeditie ítélet, C‑400/06, EU:C:2007:519, 16. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat; Sysmex Europe ítélet, C‑480/13, EU:C:2014:2097, 29. pont).

               25

               Végül a KN‑t illetően a Bizottság által kidolgozott, a HR‑t illetően pedig a WCO által kidolgozott magyarázó megjegyzések kötelező erejük hiányának ellenére jelentős módos hozzájárulnak a különböző vámtarifaszámok terjedelmének értelmezéséhez (lásd ebben az értelemben többek között: Data I/O ítélet, EU:C:2014:331, 33. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat; Lukoyl Neftohim Burgas ítélet, C‑330/13, EU:C:2014:1757, 35. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).

               26

               Ami egyrészt a KN 8541 vámtarifaszámát illeti, a Bíróság kimondta, hogy e vámtarifaszám alá tartoznak többek között az olyan félvezető fényérzékeny szerkezetek, mint az optocsatolók (X‑ítélet, EU:C:2008:535, 30. pont).

               27

               Másrészt, ami a 8543 vámtarifaszámot illeti, ez utóbbi csak akkor alkalmazandó valamely elektromos gépre vagy készülékre, ha az önálló funkcióval rendelkezik, és ha a KN 85. árucsoportjának más vámtarifaszáma alá nem sorolható be (lásd ebben az értelemben: X‑ítélet, EU:C:2008:535, 27. és 28. pont).

               28

               Mivel a kérdést előterjesztő bíróság megállapította, hogy az alapügyben szóban forgó modulok önálló funkcióval rendelkeznek, e feltételek közül a másodikat kell megvizsgálni.

               29

               A 8543 vámtarifaszám szubszidiárius jellegéből adódik, hogy az magában foglalja azokat a termékeket, amelyek bár a 85. árucsoportba tartoznak, ezen árucsoport semelyik más vámtarifaszámának nem felelnek meg (lásd analógia útján: Data I/O ítélet, EU:C:2014:331, 49. pont).

               30

               Márpedig először is az alapügyben szóban forgó termék jellemzői sokkal összetettebbek, mint az optocsatolók jellemzői.

               31

               Ugyanis az olyan modulok, mint amilyenekről az alapügyben szó van, egy egyszerű félvezető szerkezettől vagy egy egyszerű diódától annyiban különböznek, hogy – amint a kérdést előterjesztő bíróság megjegyzi – e modulok több olyan áramkörből állnak, amelyek számos félvezető szerkezetre, valamint egy LED‑re és egy fotodiódára vannak felhelyezve. Ennélfogva ezen összetevők egyike sem tulajdonít e moduloknak jellegzetes funkciót, mivel ez utóbbiak egyszerre használhatók jeladásra és ‑vételre is.

               32

               Ezt követően, míg az optocsatolók valamely elektromos áramkör jelét továbbítják ugyanezen terméken belül más áramkörnek, az említett modulok lehetővé tesznek olyan termékekkel való külső kommunikációt, amelyekbe be vannak építve. Így az ugyanezen modulok csatornáján keresztüli adatközlés különböző készülékek között történik.

               33

               Másodszor, amint a Bizottság az írásbeli észrevételeiben megjegyzi, az a körülmény, hogy az olyan modulok, mint amelyekről az alapügyben szó van, olyan elemekből állnak, amelyeknek önmagában véve mindegyike besorolható a KN 8541 vámtarifaszáma alá, nem kérdőjelezheti meg e modulok más vámtarifaszám alá történő besorolását, amennyiben ezen elemek összességeként e modulok ezen elemektől eltérő termékeknek minősülnek (lásd analógia útján: Kloosterboer Services ítélet, C‑173/08, EU:C:2009:382, 29. pont).

               34

               Így, mivel egyrészt az olyan modulokat, mint amelyekről az alapügyben szó van, amelyeket az adatok más elektromos eszközökkel kölcsönhatásban, infravörös fénnyel történő rövid távú továbbítására és fogadására használnak, önálló funkcióval ruházzák fel, másrészt pedig mivel e modulokat, amelyek mindegyike egy LED, egy fotodióda és több más félvezető szerkezet összeköttetéséből áll, és amelyeket olyan más készülékekbe történő beépítésre szánnak, amelyeknek az áramellátásából részesülnek, a KN 85. árucsoportjának csak a 8543 vámtarifaszáma foglalja magában, az említett modulok ez utóbbi vámtarifaszám alá tartoznak.

               35

               A fenti megállapítások összességéből következik, hogy az első kérdésre azt a választ kell adni, hogy hogy úgy kell értelmezni a KN‑t, hogy a KN 8543 vámtarifaszáma alá tartoznak azok a modulok, amelyek mindegyike egy LED, egy fotodióda és több más félvezető szerkezet összeköttetéséből áll, és amelyek infravörösfény‑kibocsátóként/‑vevőként használhatók, amennyiben részesülnek azon készülékek áramellátásából, amelyekbe be vannak építve.

         A második kérdésről

      Az elfogadhatóságról

               36

               A Rohm Semiconductor azzal érvel, hogy a második kérdés hipotetikus, és következésképpen azt javasolja a Bíróságnak, hogy nyilvánítsa azt elfogadhatatlannak. E tekintetben az „alkatrészek” kifejezésnek a Bíróság által az X‑ítéletében (EU:C:2008:535) elfogadott meghatározására hivatkozik annak alátámasztása érdekében, hogy mivel az alapügyben szóban forgó modulok nem működhetnek azon mobiltelefonoktól függetlenül, amelyekbe szánják őket, azokat e telefonok „alkatrészeinek” kell minősíteni. Márpedig a KN XVI. áruosztálya 2. megjegyzésének c) pontja szerint e modulokat a 8529 90 40 vámtarifaalszám alá kell besorolni, mivel éppen mobiltelefonokba való beépítésre szánják őket.

               37

               A Rohn Semiconductor szerint a második kérdés így annak meghatározására irányul, hogy abban az esetben, ha a KN 8525 vámtarifaszámának szövege kizárná a mobiltelefonokat, az ilyen modulokat a mobiltelefonokhoz hasonlóan úgy kellene‑e tekinteni, mint a 8543 vámtarifaszám alá tartozó gépeket/készülékeket azon oknál fogva, hogy egy önálló, a mobiltelefon funkciójától eltérő funkcióval rendelkeznek, vagy ezen önálló funkció ellenére e modulok az említett vámtarifa alá tartozó gépek alkatrészei‑e.

               38

               Előzetesen emlékeztetni kell arra, hogy a Bíróság állandó ítélkezési gyakorlata szerint a nemzeti bíróság által saját felelősségére meghatározott jogszabályi és ténybeli háttér alapján – amelynek helytállóságát a Bíróság nem vizsgálhatja – az uniós jog értelmezésére vonatkozóan előterjesztett kérdések releváns voltát vélelmezni kell. A Bíróság csak akkor utasíthatja el a nemzeti bíróságok által előterjesztett előzetes döntéshozatal iránti kérelmet, ha az uniós jog kért értelmezése nyilvánvalóan semmilyen összefüggésben nincs az alapügy tényállásával vagy tárgyával, ha a probléma hipotetikus jellegű, vagy ha nem állnak a Bíróság rendelkezésére azok a ténybeli vagy jogi elemek, amelyek szükségesek ahhoz, hogy az elé terjesztett kérdésekre hasznos választ adhasson (lásd többek között: Pohotovosť‑ítélet, C‑470/12, EU:C:2014:101, 27. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat; Kušionová‑ítélet, C‑34/13, EU:C:2014:2189, 38. pont).

               39

               Márpedig az első kérdésre adott azon válaszra tekintettel, miszerint a KN‑t úgy kell értelmezni, hogy a 8543 vámtarifaszám alá tartoznak az olyan modulok, mint amelyekről az alapügyben szó van, az alapügy megoldása céljából a fortiori adott annak szükségessége és relevanciája, hogy a kérdést előterjesztő bíróság számára a második kérdést megválaszolja a Bíróság.

               40

               Másrészt emlékeztetni kell arra, hogy a KN XVI. áruosztálya 2. megjegyzésének a) pontja alapján „a 84. vagy a 85. árucsoport bármely vtsz.‑a alá tartozó gépeket, géprészeket (kivéve a 8409, 8431, 8448, 8466, 8473, 8485, 8503, 8522, 8529, 8538 és a 8548 vtsz. alá tartozókat), minden esetben a saját vtsz.‑a alá [kell besorolni]”. Ezen besorolási szabály alkalmazandó akkor, amikor a figyelembe vett alkatrészek olyan árukból állnak, amelyeket saját jellemzőiknél fogva a KN 84. vagy 85. árucsoportja alá tartozó különös vámtarifaszám foglal magában. Az említett szabálynak megfelelően a gépalkatrészek önálló árukként saját jellemzőik szerint azon különös vámtarifaszám alá kerülnek besorolásra, amelyek alá ezen áruk tartoznak.

               41

               E pontosításnak jelentősége van, mivel – amint a kérdést előterjesztő bíróság megjegyzi – a vámok behajtása a KN 8543 90 vámtarifaszáma alá tartozó bizonyos termékek esetében az 1225/96 rendelet alapján felfüggesztésre kerül. A KN 8543 90 vámtarifaszáma alá tartozó azon termékek között, amelyek esetében fennáll az ilyen felfüggesztés, szerepelnek azok, amelyek a következőképpen néznek ki: „a 8541 vagy 8542 vámtarifaszám alá tartozó termékek alkatrészcsoportja nyomtatott áramkörre szerelve, házban elhelyezve”. Amint a jelen ítélet 33. pontjában szerepel, lehetséges, hogy az alapügyben szóban forgó, olyan szerkezetekből álló termék, amelyek külön‑külön valamennyien a KN 8541 vámtarrifaszáma alá tartoznak, megfelelhet e leírásnak. Az ilyen felfüggesztésben való részesülés megadásához szükséges azonban, hogy e terméket „alkatrésznek” lehessen minősíteni. Ezért az alapügy megoldása a második kérdésre adott választól függ.

               42

               A fenti megállapítások összességéből következik, hogy a második kérdés elfogadható.

         Az ügy érdeméről

               43

               Második kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében azt kívánja megtudni, hogy a KN‑t úgy kell‑e értelmezni, hogy az olyan modulok, mint amelyekről az alapügyben szó van, és amelyeket olyan készülékekbe építenek be, amelyek mechanikus vagy elektromos működéséhez nem szükségesek, a KN 8543 90 80 vámtarifaalszáma értelmében vett alkatrészeknek minősülnek, vagy úgy kell értelmezni, hogy a KN önálló funkcióval rendelkező, a KN 85. árucsoportjában máshol nem említett más elektromos gépekre vagy készülékekre vonatkozó 8543 89 95 vámtarifaalszáma alá tartoznak.

               44

               Az „alkatrészek” KN XVI. áruosztályának 2. megjegyzése értelmében vett fogalmát nem határozza meg a KN. A közös vámtarifa koherens és egységes alkalmazása érdekében a Bíróságnak e fogalomnak egyetlen, a KN áruosztályai összességére közös meghatározást kell nyújtania (lásd ebben az értelemben: HARK‑ítélet, C‑450/12, EU:C:2013:824, 37. pont).

               45

               A Bíróság által a KN 8473 vámtarifaszámára vonatkozóan kialakított ítélkezési gyakorlatból és a KN XVI. áruosztálya 2. megjegyzésének b) pontjából következően az „alkatrészek” fogalma azt feltételezi, hogy létezik egy egész, amelynek működéséhez ezek elengedhetetlenek (Peacock‑ítélet, EU:C:2000:573, 21. pont; Data I/O ítélet, EU:C:2014:331, 35. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).

               46

               Annak érdekében, hogy valamely árut „alkatrésznek” lehessen minősíteni, nem elegendő azt bizonyítani, hogy ezen áru nélkül a gép nem alkalmas arra, hogy kielégítse a rendeltetésének megfelelő szükségleteket. Azt is bizonyítani kell, hogy a szóban forgó gép elektronikus vagy mechanikus működése az említett árutól függ (HARK‑ítélet, EU:C:2013:824, 36. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat; Data I/O ítélet, EU:C:2014:331, 35. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).

               47

               A HR‑nek a 8543 vámtarifaszámra vonatkozó magyarázó megjegyzései kimondják, hogy a jelen vámtarifaszám értelmében vett gépeknek vagy készülékeknek kell tekintetni az önálló funkcióval rendelkező elektromos szerkezeteket. E pont pontosítja továbbá, hogy a HR 8479 vámtarifaszámra vonatkozó magyarázó megjegyzésének az önálló funkcióval rendelkező gépekre és készülékekre vonatkozó előírásai a HR 8543 vámtarifaszáma alá tartozó gépekre és készülékekre értelemszerűen alkalmazandók.

               48

               E tekintetben a HR‑nek a 8479 vámtarifaszámra vonatkozó magyarázó megjegyzései pontosítják egyrészt, hogy az azokat a mechanikus gépeket és készülékeket foglalja magában, amelyek egyedi feladatokat végeznek, és amelyek nem tartoznak a HR 84. árucsoportjának más, egyedi vámtarifaszámai alá, mivel ezeket nem határozzák meg működésükre vagy típusukra hivatkozva, másrészt pedig, hogy az említett vámtarifaszám alá tartozó gépek és készülékek abban különböznek a gép‑ vagy készülékalkatrészektől, amelyeket az alkatrészekre vonatkozó általános előírásoknak megfelelően kell besorolni, hogy ezek önálló feladatot végeznek.

               49

               A Rohm Semiconductor szerint a Bíróság megállapította, hogy az X‑ítélet (EU:C:2008:535, 28. pont) alapjául szolgáló ügyben szóban forgó optocsatolók akkor sem sorolhatók be a 8543 vámtarifaszám alá, ha megállapítást nyerne, hogy azok nem taroznak a KN 8541 vámtarifaszáma alá.

               50

               Igaz ugyan, hogy az említett ítélet német változatának 28. pontjában „gépalkatrészeket” említenek, e kifejezés nem a KN értelmében vett „alkatrészek” fogalmára utal, hanem azt jelenti, hogy az optocsatoló más gépek alkotóeleme, ami miatt annak a KN 8541 vámtarifaszáma alá történő besorolása volt helyénvaló.

               51

               Amint ugyanis a Bizottság az írásbeli észrevételeiben megjegyzi, az X‑ítélet (EU:C:2008:535) francia változata a német változat által okozott zavarhoz hasonló félreértést okozhat. Azonban ezen ítélet angol változatának 28. pontjában a francia változatban használt “gépalkatrészek” kifejezés helyén a „gépösszetevők” kifejezést használják. Abban az esetben, ha a KN értelmében vett „alkatrészekről” lenne szó, az említett ítélet angol változata e ponton azon „parts of machines” kifejezést használta volna, amely többek között e nyelvi változat 6. pontjában is szerepel.

               52

               Ha a Bíróság ténylegesen úgy vélte, hogy azok az optocsatolók, mint amelyekről az ugyanezen ítélet alapjául szolgáló ügyben szó van, nem tartozhatnak a 8543 vámtarifaszám alá, az pontosan azért volt, mert – amint a Bíróság ezen utóbbi ítélet 29. pontjában kimondja – azok többféle típusú géphez és készülékhez, és nemcsak a KN 8543 vámtarifaszáma alá tartozó, másutt nem említett gépekhez és készülékekhez használatosak, amely vámtarifaszám megfelel azon elektromos gépeknek és készülékeknek, amelyek önálló funkcióval rendelkeznek, és a 85. árucsoportban máshol nem szerepelnek.

               53

               Amint a kérdést előterjesztő bíróság megjegyezte, bár az alapügyben szóban forgó modulokat valóban beépítik a mobiltelefonokba vagy más készülékekbe, ez utóbbiak működéséhez azok nem elengedhetetlenek. Amint a Bizottság az írásbeli észrevételeiben érvel, e modulok mint olyanok nem játszanak szerepet a telefontechnikai folyamatban, az adatkezelésben, a fotók készítésében és megőrzésében. Továbbá az e bíróság által szolgáltatott adatok alapján az említett modulok mobiltelefonokba, laptopokba, nyomtatókba vagy digitális fényképezőgépekbe történő beépítésének a hiánya nem akadályozza meg azok működését.

               54

               Mivel e beépítés nem szükséges az említett gépek működéséhez, az említett modulokat nem lehet a KN 8543 90 80 vámtarifaszáma értelmében vett alkatrészeknek tekinteni.

               55

               Ezért a második kérdésre azt a választ kell adni, hogy a KN‑t úgy kell értelmezni, hogy az olyan modulok, mint amelyekről az alapügyben szó van, és amelyeket olyan készülékekbe építenek be, amelyek mechanikus vagy elektromos működéséhez nem szükségesek, nem minősülnek a KN 8543 90 80 vámtarifaalszáma értelmében vett alkatrészeknek, hanem a KN önálló funkcióval rendelkező, a KN 85. árucsoportban máshol nem említett más elektromos gépekre vagy készülékekre vonatkozó 8543 89 95 vámtarifaalszáma alá tartoznak.

         A költségekről

               56

               Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.

               A fenti indokok alapján a Bíróság (nyolcadik tanács) a következőképpen határozott:

                           1)

                           Úgy kell értelmezni a 2002. augusztus 1‑jei 1832/2002/EK bizottsági rendelettel módosított, a vám‑ és statisztikai nómenklatúráról, valamint a Közös Vámtarifáról szóló, 1987. július 23‑i 2658/87/EGK tanácsi rendelet I. mellékletében található Kombinált Nómenklatúrát, hogy e Nómenklatúra 8543 vámtarifaszáma alá tartoznak azok a modulok, amelyek mindegyike egy fénykibocsátó dióda, egy fotodióda és több más félvezető szerkezet összeköttetéséből áll, és amelyek infravörösfény‑kibocsátóként/‑vevőként használhatók, amennyiben részesülnek azon készülékek áramellátásából, amelyekbe be vannak építve.

                           2)

                           Úgy kell értelmezni az 1832/2002 rendelettel módosított 2658/87 rendelet I. mellékletében található Kombinált Nómenklatúrát, hogy az olyan modulok, mint amelyekről az alapügyben szó van, és amelyeket olyan készülékekbe építenek be, amelyek mechanikus vagy elektromos működéséhez nem szükségesek, nem minősülnek e Nómenklatúra 8543 90 80 vámtarifaalszáma értelmében vett alkatrészeknek, hanem e Nómenklatúra önálló funkcióval rendelkező, ugyanezen Nómenklatúra 85. árucsoportjában máshol nem említett más elektromos gépekre vagy készülékekre vonatkozó 8543 89 95 vámtarifaalszáma alá tartoznak.

                     Aláírások

            (
            *1
         )	Az eljárás nyelve: német.


title: A Bíróság (negyedik tanács) 2008. október 16-i ítélete.#Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände - Verbraucherzentrale Bundesverband eV kontra deutsche internet versicherung AG.#Előzetes döntéshozatal iránti kérelem: Bundesgerichtshof - Németország.#2000/31/EK irányelv - Az 5. cikk (1) bekezdésének, c) pontja - Elektronikus kereskedelem - Szolgáltatásait az interneten kínáló szolgáltató - Elektronikus levél.#C-298/07. sz. ügy.

text:
      C‑298/07. sz. ügy
      Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände – Verbraucherzentrale Bundesverband eV
      kontra
      deutsche internet versicherung AG
      (a Bundesgerichtshof [Németország] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)
      „2000/31/EK irányelv – Az 5. cikk (1) bekezdésének c) pontja – Elektronikus kereskedelem – Szolgáltatásait az interneten kínáló szolgáltató – Elektronikus levél”
      Az ítélet összefoglalása
      Jogszabályok közelítése – Elektronikus kereskedelem – 2000/31 irányelv – Az interneten keresztül történő szolgáltatásnyújtás
      (2000/31 európai parlamenti és tanácsi rendelet, 5. cikk, (1) bekezdés, c) pont)
      A belső piacon az információs társadalommal összefüggő szolgáltatások, különösen az elektronikus kereskedelem, egyes jogi
         vonatkozásairól szóló 2000/31 irányelv 5. cikke (1) bekezdésének c) pontját akként kell értelmezni, hogy a szolgáltató a szolgáltatás
         igénybe vevőjével, az utóbbival való szerződéskötést megelőzően az elektronikus levelezési címe mellett egyéb információkat
         is köteles közölni, amelyek gyors kapcsolatfelvételt, valamint közvetlen és hatékony kommunikációt tesznek lehetővé. Ezen
         információk között nem kell feltétlenül szerepelnie a telefonszámnak. Az elektronikus kapcsolatfelvevő adatlap is megfelel,
         amelynek segítségével a szolgáltatás igénybe vevője az interneten a szolgáltatóhoz fordulhat, és amelyre az utóbbi elektronikus
         levélben válaszol, azon helyzeteket kivéve, amikor a szolgáltatás igénybe vevője, aki a szolgáltatóval való, elektronikus
         úton történő kapcsolatfelvételt követően nem fér hozzá az elektronikus hálózathoz, az utóbbitól nem elektronikus kommunikációs
         csatornához való hozzáférést kér.

      (vö. 40. pont és a rendelkező rész)
A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (negyedik tanács)
      2008. október 16.(*)

      „2000/31/EK irányelv – Az 5. cikk (1) bekezdésének c) pontja – Elektronikus kereskedelem – Szolgáltatásait az interneten kínáló szolgáltató – Elektronikus levél”
      A C‑298/07. sz. ügyben,
      az EK 234. cikk alapján benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában, amelyet a Bundesgerichtshof (Németország)
         a Bírósághoz 2007. június 22‑én érkezett, 2007. április 26‑i határozatával terjesztett elő az előtte

      a Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände – Verbraucherzentrale Bundesverband eV
      és
      a deutsche internet versicherung AG
      között folyamatban lévő eljárásban,
      A BÍRÓSÁG (negyedik tanács),
      tagjai: K. Lenaerts tanácselnök, R. Silva de Lapuerta, Juhász E., G. Arestis, és J. Malenovský (előadó) bírák,
      főtanácsnok: D. Ruiz‑Jarabo Colomer,
      hivatalvezető: R. Grass,
      tekintettel az írásbeli szakaszra,
      figyelembe véve a következők által előterjesztett észrevételeket:
      –        a Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände – Verbraucherzentrale Bundesverband eV képviseletében H. Büttner
         Rechtsanwalt,

      –        a deutsche internet versicherung AG képviseletében J. Kummer Rechtsanwalt,
      –        az olasz kormány képviseletében I. M. Braguglia, meghatalmazotti minőségben, segítője: F. Arena avvocato dello Stato,
      –        a lengyel kormány képviseletében T. Nowakowski, meghatalmazotti minőségben,
      –        a svéd kormány képviseletében S. Johannesson, meghatalmazotti minőségben,
      –        az Európai Közösségek Bizottsága képviseletében E. Montaguti és G. Braun, meghatalmazotti minőségben,
      a főtanácsnok indítványának 2008. május 15‑i tárgyaláson történt meghallgatását követően,
      meghozta a következő
      Ítéletet
      1        Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem a belső piacon az információs társadalommal összefüggő szolgáltatások, különösen
         az elektronikus kereskedelem, egyes jogi vonatkozásairól szóló, 2000. június 8‑i 2000/31/EK európai parlamenti és a tanácsi
         irányelv (irányelv az elektronikus kereskedelemről, a továbbiakban: irányelv) (HL L 178., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás:
         13. fejezet, 25. kötet, 399. o.) 5. cikke (1) bekezdése c) pontjának értelmezésére vonatkozik.

      2        E kérelmet a Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände – Verbraucherzentrale Bundesverband eV (a továbbiakban:
         Bundesverband) és a deutsche internet versicherung AG (a továbbiakban: DIV) között annak tárgyában folyamatban lévő jogvita
         keretében terjesztették elő, hogy valamely szolgáltató, aki kizárólag az interneten kínálja szolgáltatásait, még a szerződéskötés
         előtt köteles‑e közölni telefonszámát a szolgáltatás igénybe vevőivel.

       Jogi háttér
       A közösségi szabályozás
      3        Az irányelv 2. cikke előírja:

      „Ennek az irányelvnek az alkalmazásában:
      a)      »információs társadalommal összefüggő szolgáltatások«: a[z 1998. július 20‑i] 98/48/EK [európai parlamenti és tanácsi] irányelv
         [HL L 217., 18. o., magyar nyelvű különkiadás 13. fejezet, 21. kötet, 8. o.] által módosított [a műszaki szabványok és szabályok
         terén történő információszolgáltatási eljárás megállapításáról szóló, 1998. június 22‑i] 98/34/EK [európai parlamenti és tanácsi]
         irányelv [HL L 204., 37. o., magyar nyelvű különkiadás 13. fejezet, 20. kötet, 337. o.] 1. cikkének (2) bekezdése szerinti
         szolgáltatások;

      b)      »szolgáltató«: minden, információs társadalommal összefüggő szolgáltatást nyújtó természetes vagy jogi személy;
      […]
      d)      »a szolgáltatás igénybe vevője«: bármely természetes vagy jogi személy, aki, illetve amely szakmai vagy egyéb célból vesz
         igénybe az információs társadalommal összefüggő valamely szolgáltatást, különösen abból a célból, hogy információhoz jusson
         vagy az információt hozzáférhetővé tegye;

      […]”
      4        Az irányelv 5. cikkének (1) bekezdése szerint:

      „(1)      A közösségi jog által megállapított egyéb tájékoztatási követelményeken túlmenően a tagállamok biztosítják, hogy a szolgáltató
         könnyen, közvetlenül és folyamatosan hozzáférhetővé tegye a szolgáltatás igénybe vevői és az illetékes hatóságok számára legalább
         a következő információkat:

      a)      a szolgáltató neve;
      b)      a szolgáltató telephelyének földrajzi címe;
      c)      a szolgáltató elérhetőségére vonatkozó, a szolgáltatóval való gyors kapcsolatfelvételt, valamint a közvetlen és hatékony kommunikációt
         lehetővé tévő adatok, ideértve elektronikus levelezési címét;

      […]”
       A nemzeti szabályozás
      5        Az elektronikus médiáról szóló 2007. február 26‑i törvény (Telemediengesetz) (BGBl. 2007. I, 179. o.) 5. §‑a (1) bekezdésének
         1. és 2. pontja előírja:

      „(1)      A kereskedelmi céllal és általában ellenszolgáltatás fejében nyújtott elektronikus média tekintetében a szolgáltató könnyen,
         közvetlenül és folyamatosan hozzáférhetővé teszi a következő információkat:

      1)      a szolgáltató neve és telephelyének címe, valamint a jogi személyek vonatkozásában, azok jogi formája, felhatalmazott képviselője,
         és amennyiben adatok állnak rendelkezésre a társaság tőkéjét illetően, az alaptőke, illetve ha még nem fizettek be minden
         pénzbeli apportot, az alaptőkébe még befizetendő pénzbeli apport teljes összege;

      2)      az elérhetőségére vonatkozó, a szolgáltatóval való gyors kapcsolatfelvételt, valamint a közvetlen és hatékony kommunikációt
         lehetővé tévő adatok, ideértve elektronikus levelezési címét […].”

       Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
      6        A DIV gépjármű‑biztosítással foglalkozó biztosító, amely kizárólag az interneten kínálja szolgáltatásait. Az alperes honlapján
         közli postai levélcímét és elektronikus levelezési címét, nem közli azonban telefonszámát. Telefonszámát csak a biztosítási
         szerződés megkötését követően teszi hozzáférhetővé. A DIV szolgáltatásai iránt érdeklődők azonban az interneten kitöltött
         kapcsolatfelvevő adatlap segítségével kérdéseket tehetnek fel a DIV részére, amely elektronikus levélben küldi meg a válaszokat.

      7        A német fogyasztóvédelmi szövetség, a Bundesverband álláspontja szerint azonban a DIV a telefonszámát is köteles közölni a
         honlapján. Ugyanis csak így biztosított a potenciális ügyfél és e biztosítótársaság közötti közvetlen kommunikáció. Így a
         Bundesverband keresetet indított a Landgericht Dortmundnál (dortmundi regionális bíróság) a DIV ellen, amelyben kéri, hogy
         kötelezze a bíróság a DIV‑et annak abbahagyására, hogy az interneten anélkül kínál biztosítási szolgáltatásokat a fogyasztóknak,
         hogy telefonszámának közlésével lehetővé tenné az e biztosító társasággal való közvetlen kommunikációt.

      8        A Landgericht Dortmund helybenhagyta a Bundesverband kérelmét. A fellebbviteli bíróság viszont elutasította a kérelmet. E
         bíróság úgy ítélte meg, hogy az ügyfél és a szolgáltató közti közvetlen kommunikációnak nem elengedhetetlen feltétele a telefonszám
         közlése. Ilyen kommunikációt tesz lehetővé az elektronikus kapcsolatfelvevő adatlap is, mivel a potenciális ügyfél és a DIV
         közti kommunikációba nem kapcsolódhat be független harmadik fél. Továbbá, amennyiben a DIV 30–60 percen belül válaszol a fogyasztók
         kérdéseire, a gyors kommunikációra vonatkozó követelmény is teljesül.

      9        A Bundesverband felülvizsgálat iránti kérelmet nyújtott be a Bundesgerichtshof előtt a DIV marasztalása érdekében.

      10      A Bundesgerichtshof szerint, bár az irányelv 5. cikke (1) bekezdése c) pontjának szövege nem írja elő a telefonszám közlését,
         e rendelkezés célja mindazonáltal megkövetelheti azt. E kérdés Németországban az ítélkezési gyakorlatban és a jogirodalomban
         is vitatott. Ugyanígy, az elektronikus kereskedelemről szóló kormányzati törvény (Elektronischer Geschäftsverkehr-Gesetz)
         tervezetének indokolása szerint szükséges a telefonszám közlése. A Bundesgerichtshof arra is hivatkozik, hogy a valódi párbeszéd
         értelmében vett, kérdés és válasz formájában megvalósuló kommunikáció csak telefonos kapcsolat során lehetséges.

      11      Másrészről azonban a potenciális ügyfelek telefonon feltett kérdéseinek megválaszolásának kötelezettségéből eredő teher miatt
         a DIV arra kényszerülne, hogy módosítsa a kizárólag az interneten keresztül megvalósuló ügyféltoborzásra épülő üzleti koncepcióját,
         ami magában hordozza az elektronikus kereskedelem ösztönzése akadályozásának veszélyét. Továbbá az emelt díjas telefonszám
         alkalmazása visszatartaná a fogyasztókat a szolgáltatóval való kapcsolatfelvételtől, ami hatástalanná tenné e kommunikációs
         csatornát.

      12      E körülmények között a Bundesgerichtshof úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából
         az alábbi kérdéseket terjeszti a Bíróság elé:

      „1)      A[z] […]irányelv 5. cikke (1) bekezdésének c) pontja alapján köteles‑e a szolgáltató arra, hogy a szolgáltatás igénybe vevőjével
         a gyors kapcsolatfelvétel, valamint a közvetlen és hatékony kommunikáció lehetővé tétele érdekében még a szerződéskötés előtt
         közölje telefonszámát?

      2)      Az első kérdésre adandó nemleges válasz esetén:
      a)      Az irányelv 5. cikke (1) bekezdésének c) pontja alapján köteles‑e a szolgáltató a szolgáltatás igénybe vevőjével való szerződéskötés
         előtt az elektronikus levelezési cím közlése mellett másik kommunikációs lehetőséget is biztosítani?

      b)      Az előző kérdésre adandó igenlő válasz esetén: A másik kommunikációs lehetőség biztosításának követelményét kielégíti‑e az,
         ha a szolgáltató olyan kapcsolatfelvevő adatlapot alkalmaz, amelynek révén a szolgáltatás igénybe vevője az interneten keresztül
         a szolgáltatóhoz fordulhat, aki a szolgáltatás igénybe vevője által feltett kérdésre a választ elektronikus levélben juttatja
         el?”

       Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekről
      13      Együttesen vizsgálandó kérdéseivel a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra vár választ, hogy az irányelv 5. cikke (1) bekezdésének
         c) pontját úgy kell‑e értelmezni, hogy a szolgáltató köteles a szolgáltatás igénybe vevőjének az elektronikus levelezési címének,
         az utóbbival történő szerződéskötés előtt való közlése mellett másik kommunikációs lehetőséget is biztosítani, és ilyen kötelezettség
         fennállása esetében ezen információk szükségképpen tartalmazzák‑e telefonszámát vagy elegendő az elektronikus kapcsolatfelvevő
         adatlap is.

      14      A Bundesverband, valamint az olasz kormány álláspontja szerint a szolgáltató a szolgáltatás igénybe vevőjével az elektronikus
         levelezési cím mellett másik kommunikációs lehetőséget biztosító adatokat is köteles közölni. A DIV, a lengyel és a svéd kormány,
         valamint az Európai Közösségek Bizottsága ezzel ellentétes álláspontot képvisel.

      15      Előzetesen emlékeztetni kell arra, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat szerint valamely közösségi jogi rendelkezés értelmezéséhez
         nemcsak annak szövegét, hanem annak szövegkörnyezetét, és annak a szabályozásnak a célkitűzéseit is figyelembe kell venni,
         amelynek az részét képezi (lásd különösen a C‑301/98. sz. KVS International ügyben 2000. május 18‑án hozott ítélet [EBHT 2000.,
         I‑3583. o.] 21. pontját; a C‑156/98. sz., Németország kontra Bizottság ügyben 2000. szeptember 19‑én hozott ítélet [EBHT 2000.,
         I‑6857. o.] 50. pontját; a C‑53/05. sz., Bizottság kontra Portugália ügyben 2006. július 6‑án hozott ítélet [EBHT 2006., I‑6215. o.]
         20. pontját és a C‑300/05. sz. ZVK‑ügyben 2006. november 23‑án hozott ítélet [EBHT 2006., I‑11169. o.] 15. pontját).

      16      Az irányelv 5. cikke (1) bekezdésének c) pontja értelmében a szolgáltató köteles hozzáférhetővé tenni a szolgáltatás igénybe
         vevői számára bizonyos alapvető információkat, így többek között az elérhetőségére vonatkozó, a szolgáltatóval való gyors
         kapcsolatfelvételt, valamint a közvetlen és hatékony kommunikációt lehetővé tévő adatokat, ideértve elektronikus levelezési
         címét.

      17      Kitűnik tehát a hivatkozott 5. cikk (1) bekezdése c) pontjának szövegéből és különösen az „ideértve” fordulatból, hogy a közösségi
         jogalkotó kötelezni kívánta a szolgáltatót arra, hogy az elektronikus levelezési címe mellett az e rendelkezés által kitűzött
         cél elérését biztosító egyéb adatokat is közöljön a szolgáltatás igénybe vevőjével.

      18      E szó szerinti értelmezést megerősíti az irányelv 5. cikke (1) bekezdése c) pontjának szövegösszefüggése is. Az irányelv 5. cikke
         (1) bekezdésének b) pontja értelmében a szolgáltató által a szolgáltatás igénybe vevője számára kötelezően hozzáférhetővé
         teendő adatok között szerepel a szolgáltató telephelyének földrajzi címe is. Az utóbbi rendelkezés szövegéből világosan következik
         tehát, hogy a közösségi jogalkotó a szolgáltatóval való kapcsolatteremtést és kommunikációt nem kívánta kizárólag az elektronikus
         levélben történő kommunikációra korlátozni, hanem a postai címet is hozzáférhetővé kívánta tenni a szolgáltatás igénybe vevője
         számára.

      19      Az irányelv által kitűzött célokat illetően először is meg kell állapítani, hogy 1. cikkének (1) bekezdése, valamint (3)–(6)
         és (8) preambulumbekezdése szerint az irányelv célja hozzájárulni az információs társadalommal összefüggő szolgáltatások fejlődéséhez
         és ahhoz, hogy az elektronikus kereskedelem teljes egészében ki tudja aknázni a belső piac nyújtotta lehetőségeket.

      20      Jóllehet a közösségi jogalkotó így kívánta ösztönözni az elektronikus kereskedelem fejlődését, az irányelv preambulumbekezdéseinek
         egyikéből sem következik azonban, hogy az elektronikus kereskedelmet el kívánta szigetelni a belső piac egyéb részeitől. Következésképpen
         az irányelv 5. cikke (1) bekezdésének c) pontjában szereplő „elektronikus levelezési cím” a közösségi jogalkotó annak biztosítására
         irányuló akaratát fejezi ki, hogy az elektronikus kommunikációt lehetővé tévő ezen adatot a szolgáltató kötelezően közölje
         a szolgáltatás igénybe vevőjével, ami azonban nem jelenti azt, hogy lemond a kommunikáció nem elektronikus, kiegészítésként
         alkalmazható egyéb módozatairól.

      21      Ugyanis a kommunikáció egyéb módja igénybevételének lehetősége hiányában a szolgáltatás igénybe vevője adott esetben, ha a
         szolgáltatóval elektronikus úton való kapcsolatfelvételt követően átmenetileg nem fér hozzá az elektronikus hálózathoz, nem
         tud szerződést kötni, és így ki lesz zárva a piacról. E kizárás olyan jellegű, hogy gyengíti és elválasztja a piac többi részétől
         az érintett ágazatot, és így alkalmas a belső piac működésének akadályozására, ami az irányelvet részben megfosztja hatékony
         érvényesülésétől.

      22      Másodsorban az irányelv, amint az többek között 1. cikke (3) bekezdéséből, valamint (7), (10) és (11) preambulumbekezdéséből
         kitűnik, a fogyasztók érdekeinek biztosítására is irányul. E védelmet a szolgáltató és a szolgáltatás igénybe vevője közti
         kapcsolat minden egyes szakaszában biztosítani kell.

      23      Ebből következik, hogy amennyiben a szolgáltató által közölt adatok lehetővé teszik, hogy a szolgáltatás igénybe vevője felmérje
         jövőbeni kötelezettségvállalásának terjedelmét, elkerülve ezzel többek között valamely hátrányos szerződés megkötéséhez vezető
         hibás döntés veszélyét, a szerződéskötést megelőzően szintén szükségesnek bizonyulhat másik kommunikációs csatorna biztosítása.

      24      A másik – adott esetben nem elektronikus – kommunikációs csatornának a szolgáltatás igénybe vevője számára való biztosítása
         nem tekinthető továbbá a szolgáltatásait az interneten kínáló szolgáltatóra háruló súlyos gazdasági tehernek. Ugyanis az ilyen
         szolgáltató rendszerint olyan fogyasztókat céloz meg, akik könnyen hozzáférnek az elektronikus hálózathoz, és jártasak az
         ilyen kommunikációban. Így csak rendkívüli körülmények között kell az elektronikus kommunikációt nem elektronikus kommunikációval
         kiegészíteni.

      25      E fenti megfontolások összességéből következik, hogy az irányelv 5. cikke (1) bekezdésének c) pontja értelmében a szolgáltató
         a szolgáltatás igénybe vevője számára az elektronikus levelezési címe mellett egy másik gyors, közvetlen és hatékony kommunikációs
         csatornát is köteles biztosítani.

      26      Meg kell ennélfogva vizsgálni, hogy a szolgáltatás igénybe vevője számára ezen egyéb kommunikációs csatornához való hozzáférést
         biztosító adatoknak szükségképpen tartalmazniuk kell‑e a telefonszámot.

      27      A DIV‑vel a lengyel és a svéd kormánnyal, valamint a Bizottsággal ellentétben a Bundesverband és az olasz kormány álláspontja
         szerint a szolgáltató köteles közölni a szolgáltatás igénybe vevőjével a telefonszámát, mivel egyedül a telefon elégíti ki
         az irányelv értelmében vett közvetlen és hatékony kommunikáció követelményét. Ugyanis a közvetlen kommunikáció mindenképpen
         interperszonális és hatékony kommunikációt feltételez, nem a közölt információk később történő feldolgozását, hanem szinte
         azonnali reakciót.

      28      Nem vitatott, hogy a telefonon történő kommunikáció közvetlen és hatékony kommunikációnak tekinthető, még ha nem is hagy maga
         után kézzelfogható nyomokat, és befejezését követően főszabály szerint nem marad fenn bizonyíték a tartalmáról.

      29      E tekintetben először is meg kell állapítani, hogy az irányelv 5. cikke (1) bekezdésének c) pontja szerinti „közvetlen” melléknév
         nem szükségképpen beszéd formájában történő kommunikációt – azaz valódi párbeszédet – jelent, hanem csupán azt, hogy az érintettek
         között nincs közvetítő.

      30      Egyébiránt a hatákony kommunikáció nem jelent a kérdésre adott azonnali választ. A kommunikáció sokkal inkább akkor tekinthető
         hatékonynak, ha a megfelelő információk megszerzését az igénybe vevő szükségleteivel vagy jogos elvárásaival összhangban lévő
         határidőn belül lehetővé teszi.

      31      Magától értetődő, hogy a telefonon történő kommunikáción kívül egyéb kommunikációs csatornák is vannak, amelyek megfelelnek
         az irányelv 5. cikke (1) bekezdésének c) pontja szerinti közvetlen és hatékony kommunikáció követelményének, úgymint a közvetítő
         nélküli és elegendően folyékony kommunikáció, mint például a szolgáltató helyiségeiben valamely felelős személlyel személyes
         kapcsolaton alapuló vagy a faxon történő kommunikáció.

      32      E megfontolások összességének függvényében a szolgáltató által a szolgáltatás igénybe vevőjével az utóbbival történő szerződéskötés
         előtt kötelezően közlendő, ezen egyéb kommunikációs csatornához történő hozzáférést lehetővé tevő adatok nem foglalják szükségképpen
         magukban a telefonszámot.

      33      Az előző elemzés keretében levont következtetések arra is választ adnak, hogy valamely elektronikus kapcsolatfelvevő adatlap,
         amelyen keresztül a szolgáltatás igénybe vevője interneten a szolgáltatóhoz fordulhat, aki elektronikus levélben válaszol,
         kielégíti‑e az irányelv követelményeit.

      34      A Bundesverband álláspontja szerint, amelyet lényegében támogat az olasz kormány, az elektronikus kapcsolatfelvevő adatlap
         nem megfelelő, mivel nem tesz lehetővé gyors, közvetlen és hatékony kapcsolatfelvételt. Ezzel ellentétben a DIV és a Bizottság
         álláspontja szerint elegendő az ilyen adatlap, különösen mivel az irányelv nem követel „párhuzamos és egyidejű” kommunikációt.

      35      Igaz, hogy az elektronikus kapcsolatfelvevő adatlap az irányelv 5. cikke (1) bekezdésének c) pontja szerinti közvetlen és
         hatékony kommunikációt biztosító csatornának tekinthető, ha – amint az az alapügy irataiból kitűnik – a szolgáltató a fogyasztók
         kérdéseire 30–60 percen belül válaszol.

      36      Mindazonáltal inkább rendkívülinek tekinthető körülmények között, amikor a szolgáltatás igénybe vevője a szolgáltatóval való
         elektronikus úton történő kapcsolatfelvételt követően különböző okok miatt, mint például utazás, szabadság vagy kiküldetés
         nem fér hozzá az elektronikus hálózathoz, az elektronikus kapcsolatfelvevő adatlapon keresztül történő kommunikáció nem tekinthető
         az irányelv 5. cikke (1) bekezdésének c) pontja szerinti hatékony kommunikációnak.

      37      Ugyanis, amennyiben a hivatkozott adatlap is elektronikus jellegű kommunikációs csatornát jelent, az interneten lévő adatlap
         kitöltése e helyzetekben nem teszi lehetővé a szolgáltató és a szolgáltatás igénybe vevője közti folyékony, tehát hatékony
         kommunikációt, ami ellentétes az irányelv 5. cikke (1) bekezdésének c) pontjával.

      38      A jelen ítélet 36. pontjában leírt helyzetekben kizárólag elektronikus kapcsolatfelvevő adatlap felajánlása nem összeegyeztethető
         a közösségi jogalkotó akaratával, aki – amint az a jelen ítélet 20. pontjában szerepel – ösztönözni kívánta az elektronikus
         kereskedelem fejlődését, e kereskedelmet azonban nem kívánta elszigetelni a belső piac többi részétől.

      39      Így e helyzetekben a szolgáltatás igénybe vevőjének kérésére a szolgáltató köteles az utóbbival nem elektronikus kommunikációs
         csatornát is közölni, amely lehetővé teszi számára a hatékony kommunikáció fenntartását.

      40      A fenti megfontolások összességére figyelemmel az előterjesztett kérdésekre azt a választ kell adni, hogy az irányelv 5. cikke
         (1) bekezdésének c) pontját akként kell értelmezni, hogy a szolgáltató a szolgáltatás igénybe vevőjével, az utóbbival való
         szerződéskötést megelőzően az elektronikus levelezési címe mellett egyéb információkat is köteles közölni, amelyek gyors kapcsolatfelvételt,
         valamint közvetlen és hatékony kommunikációt tesznek lehetővé. Ezen információk között nem feltétlenül kell szerepelnie a
         telefonszámnak. Az elektronikus kapcsolatfelvevő adatlap is megfelel, amelynek segítségével a szolgáltatás igénybe vevője
         az interneten a szolgáltatóhoz fordulhat, és amelyre az utóbbi elektronikus levélben válaszol, azon helyzeteket kivéve, amikor
         a szolgáltatás igénybe vevője, aki a szolgáltatóval való elektronikus úton történő kapcsolatfelvételt követően nem fér hozzá
         az elektronikus hálózathoz, az utóbbitól nem elektronikus kommunikációs csatornához való hozzáférést kér.

       A költségekről
      41      Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás
         egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült
         költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.

      A fenti indokok alapján a Bíróság (negyedik tanács) a következőképpen határozott:
      A belső piacon az információs társadalommal összefüggő szolgáltatások, különösen az elektronikus kereskedelem, egyes jogi
            vonatkozásairól szóló, 2000. június 8‑i 2000/31/EK európai parlamenti és a tanácsi irányelv (irányelv az elektronikus kereskedelemről)
            5. cikke (1) bekezdésének c) pontját akként kell értelmezni, hogy a szolgáltató a szolgáltatás igénybe vevőjével, az utóbbival
            való szerződéskötést megelőzően az elektronikus levelezési címe mellett egyéb információkat is köteles közölni, amelyek gyors
            kapcsolatfelvételt, valamint közvetlen és hatékony kommunikációt tesznek lehetővé. Ezen információk között nem kell feltétlenül
            szerepelnie a telefonszámnak. Az elektronikus kapcsolatfelvevő adatlap is megfelel, amelynek segítségével a szolgáltatás igénybe
            vevője az interneten a szolgáltatóhoz fordulhat és amelyre az utóbbi elektronikus levélben válaszol, azon helyzeteket kivéve,
            amikor a szolgáltatás igénybe vevője, aki a szolgáltatóval való, elektronikus úton történő kapcsolatfelvételt követően nem
            fér hozzá az elektronikus hálózathoz, az utóbbitól nem elektronikus kommunikációs csatornához való hozzáférést kér.
      Aláírások
      * Az eljárás nyelve: német.