title: A Bíróság ítélete (kilencedik tanács), 2013. június 20.#Impacto Azul Lda kontra BPSA 9 – Promoção e Desenvolvimento de Investimentos Imobiliários SA és társai.#A Tribunal Judicial de Braga (Portugália) által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem.#Letelepedés szabadsága – Korlátozások – Az anyavállalatok egyetemleges felelőssége a leányvállalataik hitelezőivel szemben – A más tagállamban székhellyel rendelkező anyavállalatok kizárása – Korlátozás – Hiány.#C‑186/12. sz. ügy.

text:
               Felek
               Az ítélet indoklása
               Rendelkező rész

            Felek
            A C-186/12. sz. ügyben,
            az EUMSZ 267. cikk alapján benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában, amelyet a Tribunal Judicial de Braga (Portugália) a Bírósághoz 2012. április 23-án érkezett, 2012. március 14-i határozatával terjesztett elő az előtte
            az Impacto Azul Lda
            és
            a BPSA 9 – Promoção e Desenvolvimento de Investimentos Imobiliários SA,
            a Bouygues Imobiliária – SGPS Lda,
            a Bouygues Immobilier SA,
            Aniceto Fernandes Viegas,
            Óscar Cabanez Rodriguez
            között folyamatban lévő eljárásban,
            A BÍRÓSÁG (kilencedik tanács),
            tagjai: J. Malenovský tanácselnök, U. Lõhmus (előadó) és A. Prechal bírák,
            főtanácsnok: M. Wathelet,
            hivatalvezető: A. Calot Escobar,
            tekintettel az írásbeli szakaszra,
            figyelembe véve a következők által előterjesztett észrevételeket:
            – az Impacto Azul Lda képviseletében B. Faria és A. Coelho Rocha advogados,
            – a BPSA 9 ‐ Promoção e Desenvolvimento de Investimentos Imobiliários SA képviseletében M. Marques Mendes, P. Vilarinho Pires és A. Dias Henriques advogados,
            – a portugál kormány képviseletében L. Inez Fernandes és C. Antunes, meghatalmazotti minőségben,
            – az Európai Bizottság képviseletében P. Guerra e Andrade és I. Rogalski, meghatalmazotti minőségben,
            tekintettel a főtanácsnok meghallgatását követően hozott határozatra, miszerint az ügy elbírálására a főtanácsnok indítványa nélkül kerül sor,
            meghozta a következő
            Ítéletet

            Az ítélet indoklása
            1. Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem az EUMSZ 49. cikk értelmezésére irányul.
            2. E kérelmet az egyrészt az Impacto Azul Lda (a továbbiakban: Impacto Azul), másrészt a BPSA 9 ‐ Promoção e Desenvolvimento de Investimentos Imobiliários SA (a továbbiakban: BPSA 9), a Bouygues Immobiliária ‐ SGPS Lda, (a továbbiakban: SGPS) és a Bouygues Immobilier SA (a továbbiakban: Bouygues Immobilier), valamint másodlagosan A. Fernandes Viegas et Ó. Cabanez Rodriguez között, az Impacto Azullal kötött szerződés BPSA 9 részéről történő teljesítésének elmaradása tárgyában folyamatban lévő jogvitában terjesztették elő.
            A portugál jog
            3. A gazdasági társaságokról szóló törvénykönyv (Código das sociedades comerciais, a továbbiakban: CSC) VI. címének 481. cikke a következőképpen rendelkezik:
            „E cím hatálya
            (1) A jelen cím a sociedades por quotas [korlátolt felelősségű társaságok], sociedades anónimas [részvénytársaságok] és sociedades em comandita por acções [a betéti társaságok és a részvénytársaságok sajátosságait ötvöző vegyes jellegű társaságok] közötti viszonyokra alkalmazandó.
            (2) A jelen cím kizárólag a Portugáliában székhellyel rendelkező társaságokra alkalmazandó […]
            […]”
            4. A CSC 482. cikke a következőket tartalmazza:
            „A jelen törvény alkalmazásában kapcsolt vállalkozásoknak tekintendők:
            […]
            c) az irányítási viszonyban álló társaságok,
            d) a csoportviszonyban álló társaságok.”
            5. A CSC 488., 489., 492. és 493. cikkéből következően két társaság akkor áll csoportviszonyban, ha egyik az akár előbb, akár később létrejött másik felett teljes irányítást gyakorol (e szempontból nincs jelentősége annak, hogy az egyik társaságot a másik előtt alapították), vagy önálló társaságokként abban állapodnak meg, hogy egységes és közös irányító szervet hoznak létre (paritásos csoport), vagy akár önálló, akár nem önálló társaságként az egyik a másikra bízza tevékenységének irányítását (alárendeltségi viszony).
            6. A CSC 491. cikke szerint:
            „Az 501–504. cikk rendelkezései, valamint az e cikkek alapján alkalmazandó rendelkezések alkalmazandók a teljes irányítási viszony keretében létrehozott csoportokra is.”
            7. A CSC 501. cikke értelmében:
            „(1) Az anyavállalat vállalja a leányvállalatnak az irányítási megállapodás megkötését megelőzően és követően keletkezett kötelezettségeit az e megállapodás időtartamának lejártáig.
            (2) A kötelezettségek anyavállalat általi teljesítését csak a leányvállalat erre való felszólításától számított harminc nap elteltével lehet követelni.
            (3) A leányvállalattal szembeni végrehajtható okirat nem hajtható végre az anyavállalattal szemben.”
            Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés
            8. Az Impacto Azul portugál korlátolt felelősségű társaság, amelynek gazdasági tevékenysége többek között ingatlanok vételéből és eladásából áll. A BPSA 9, az SGPS és a Bouygues Immobilier korábban tagja volt a Bouygues multinacionális ingatlanfejlesztő csoportnak, és ténylegesen a CSC 488. és 489. cikkének értelmében vett, teljes irányítási jogviszonyon alapuló csoportként működött. Ugyanis a portugál BPSA 9 társaság 100%-os tulajdonosa a szintén Portugáliában székhellyel rendelkező SGPS volt, amely felett pedig a francia Bouygues Immobilier társaság teljes irányítási jogkörrel rendelkezett, amely anyavállalat így a csoport valamennyi tagját irányította.
            9. 2006. július 28-án az Impacto Azul és a BPSA 9 adásvételi kötelezettségvállalási szerződést (a továbbiakban: szerződés) kötött, amelynek értelmében az Impacto Azul kötelezettséget vállalt arra, hogy elad a BPSA 9-nek egy új ingatlant, a BPSA 9 pedig arra, hogy azt megveszi tőle. Az Impacto Azul szerint a BPSA 9 nem teljesítette szerződéses kötelezettségeit. Ugyanis a Bouygues Immobilier a gazdasági válság és a kedvezőtlen körülmények hatására úgy döntött, hogy lemond a projektről, és így az Impacto Azulnak kellett viselnie az e lemondással okozott kárt.
            10. A BPSA 9-cel való ezen jogvita egyezség útján történő rendezésére tett kísérletet követően az Impacto Azul felelősség megállapítása iránti keresetet indított e társaság ellen a Tribunal Judicial de Braga előtt a vele kötött szerződés nemteljesítése miatt.
            11. E kereset keretében az Impacto Azul többek között azzal érvel, hogy a szerződés megsértése az anyavállalatoknak a leányvállalataik kötelezettségeiért való, a CSC-nek a 491. cikkével összefüggésben értelmezett 501. cikke szerinti egyetemleges felelőssége alapján elsődlegesen az SGPS-nek és a Bouygues Immobilier-nak mint anyavállalatoknak tudható be.
            12. Az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból kitűnik, hogy az alapeljárás alperesei arra hivatkoztak, hogy egyrészt a Bouygues Immobilier nem rendelkezett teljes irányítási jogkörrel a BPSA 9 és az SGPS felett, márpedig e jogkör lényeges alaki kritériuma a vállalatcsoportok felelősségére vonatkozó, a CSC 491. cikkében szereplő szabályozás alkalmazásának, másrészt a CSC 501. cikkében szereplő szabályozás az ügyükre nem alkalmazandó, tekintettel a CSC 481. cikkének (2) bekezdésére, amely kizárja az említett szabályozásnak a más tagállamban székhellyel rendelkező anyavállalatokra való alkalmazását. Mivel a Bouygues Immobilier székhelye Franciaországban van, nem tartozhat felelősséggel a BPSA 9 hitelezőivel szemben.
            13. Mivel az említett kizárás eltérő bánásmódot eredményez a Portugáliában, illetve a más tagállamban székhellyel rendelkező anyavállalatok között, az Impacto Azul az EUMSZ 49. cikk megsértésére hivatkozik.
            14. A kérdést előterjesztő bíróság számára kétséges a szóban forgó portugál szabályozásnak az uniós joggal való összeegyeztethetősége, és úgy ítéli meg, hogy az elé terjesztett jogvita megoldása az uniós jog értelmezésétől függ.
            15. Ilyen körülmények között a Tribunal Judicial de Braga felfüggesztette az eljárását, és előzetes döntéshozatal céljából az alábbi kérdést terjesztette a Bíróság elé:
            „Ellentétes-e [az uniós] joggal, pontosabban az EUMSZ 49. cikkel – az e normának az Európai [Unió] Bírósága által adott értelmezése alapján – a más tagállamban letelepedett vállalkozásoknak a CSC 501. cikkében megállapított szabályozás hatálya alóli, a CSC 481. cikke (2) bekezdésének rendelkezései szerinti kizárása?”
            A Bíróság hatásköréről és az előzetes döntéshozatal iránti kérelem elfogadhatóságáról
            16. A BPSA 9 előzetesen egyrészt azt a kérdést hozza fel, hogy van-e a Bíróságnak hatásköre az EUMSZ 49. cikkről dönteni, mivel az alapjogvita tisztán belső helyzetre vonatkozik, másrészt azt, hogy elfogadható-e az előzetes döntéshozatal iránti kérelem, különösen mivel nem egyértelmű, hogy a kérdés releváns-e a jogvita megoldásának szempontjából.
            17. Azon érvet illetően, hogy az alapeljárás tárgyát képező jogvita tisztán belső helyzetre vonatkozik, a Bíróságnak meg kell vizsgálnia, hogy rendelkezik-e hatáskörrel az említett rendelkezés értelmezésére (lásd ebben az értelemben a C-380/05. sz. Centro Europa 7 ügyben 2008. január 1-jén hozott ítélet [EBHT 2008., I-349. o.] 64. pontját, a C-384/08. sz., Attanasio Group ügyben 2010. március 11-én hozott ítélet [EBHT 2010., I-2055. o.] 22. pontját, valamint a C-245/09. sz. Omalet-ügyben 2010. december 22-én hozott ítélet [EBHT 2010., I-13771. o.] 10. pontját).
            18. E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy a Bíróság megállapította hatáskörének hiányát arra az esetre vonatkozóan, amikor nyilvánvaló, hogy nem alkalmazható az az uniós jogi rendelkezés, amelynek értelmezését a Bíróságtól kérik, (a C-567/07. sz. Woningstichting Sint Servatius ügyben 2009. október 1-jén hozott ítélet [EBHT 2009., I-9021. o.] 43. pontja és a fent hivatkozott Omalet-ügyben hozott ítélet 11. pontja).
            19. Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint az EUM-Szerződésnek a letelepedés szabadságára vonatkozó rendelkezéseit nem lehet alkalmazni olyan helyzetekre, amelyek mindegyik eleme egyetlen tagállamra korlátozódik (lásd ebben az értelemben a C-54/88., C-91/88. és C-14/89. sz., Nino és társai egyesített ügyekben 1990. október 3-án hozott ítélet [EBHT 1990., I-3537. o.] 11. pontját, a C-134/94. sz. Esso Española ügyben 1995. november 30-án hozott ítélet [EBHT 1995., I-4223. o.] 17. pontját, valamint a C-389/05. sz., Bizottság kontra Franciaország ügyben 2008. július 17-én hozott ítélet [EBHT 2008., I-5397. o.] 49. pontját).
            20. Tény, hogy az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból kitűnik, hogy az Impacto Azul, a BPSA 9 és az SGPS székhelye Portugáliában van, továbbá az alapeljárásban szóban forgó szabályozás kizárólag e tagállamban alkalmazandó. Mindazonáltal az a tény, hogy a Bouyges Immobilier Franciaországban letelepedett anyavállalat, főszabály szerint lehetővé teszi, hogy az ügy egyik elemét határokon átnyúlónak tekintsük, ami által megvalósul a Szerződésben a szabad mozgással kapcsolatban garantált jogok előfeltétele. Következésképpen nem lehet úgy tekinteni, hogy a kérdés tisztán belső helyzetre vonatkozik, amint azt a BPSA 9 állítja.
            21. A Bíróságnak tehát van hatásköre a kérdés megvizsgálására.
            22. Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem elfogadhatóságát illetően a BPSA 9 azt állítja, hogy a Bíróságnak feltett kérdés nem releváns, sőt hipotetikus, továbbá az azt előterjesztő bíróság nem szolgáltat elegendő ténybeli és jogi elemet ahhoz, hogy meg lehessen győződni arról, hogy az EUMSZ 49. cikk értelmezése szükséges-e az alapjogvita megoldásához.
            23. Egyrészt a BPSA 9 azt állítja, hogy nincs jelentősége annak, hogy a CSC 501. cikke összhangban van-e az EUMSZ 49. cikkel, mivel a jelen ügyben alkalmazandó portugál jog alapján a három érintett társaság nem alkot teljes irányítással létrehozott csoportot. Márpedig szerinte a nemzeti bíróság e tekintetben még nem határozott.
            24. Másrészt a BPSA 9 azzal érvel, hogy a CSC 501. cikke (2) bekezdésének a 491. cikkével összefüggésben való alkalmazásából az következik, hogy a leányvállalat kötelezettségeinek az anyavállalat által történő vállalása nem követelhető a leányvállalat teljesítésre való felszólításától számított harminc nap elteltéig, amely határidőt a jelen ügyben nem tartották be.
            25. Szerinte ebből az következik, hogy az alapügyben a Bouygues Immobilier a székhelyétől függetlenül nem tartozik felelősséggel.
            26. E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat szerint az EUMSZ 267. cikkel bevezetett eljárás a Bíróság és a nemzeti bíróságok közötti együttműködés eszköze, amelynek révén az előbbi az uniós jog értelmezéséhez megadja azokat a támpontokat, amelyek szükségesek az utóbbiak által eldöntendő jogvita megoldásához (lásd különösen a C-83/91. sz. Meilicke-ügyben 1992. július 16-án hozott ítélet [EBHT 1992, I-4871. o.] 22. pontját, a C-445/06. sz., Danske Slagterier ügyben 2009. március 24-én hozott ítélet [EBHT 2009., I-2119. o.] 65. pontját, valamint a C-307/10. sz. The Chartered Institute of Patent Attorneys ügyben 2012. június 19-én hozott ítélet 31. pontját).
            27. Ezen együttműködés keretében vélelmezni kell az uniós jogra vonatkozóan előterjesztett kérdések releváns voltát. A Bíróság csak akkor utasíthatja el a nemzeti bíróságok által előterjesztett kérelmet, ha az uniós jog kért értelmezése nyilvánvalóan semmilyen összefüggésben nincs az alapügy tényállásával vagy tárgyával, ha a probléma hipotetikus jellegű, vagy ha nem állnak a Bíróság rendelkezésére azok a ténybeli vagy jogi elemek, amelyek szükségesek ahhoz, hogy az elé terjesztett kérdésekre hasznos választ adjon (lásd különösen a C-94/04. és 202/04. sz., Cipolla és társai egyesített ügyekben 2006. december 5-én hozott ítélet [EBHT 2006., I-11421. o.] 25. pontját, a C-570/07. és C-571/07. sz., Blanco Pérez és Chao Gómez egyesített ügyekben 2010. június 1-jén hozott ítélet [EBHT 2010., I-4629. o.] 36. pontját, valamint a fent hivatkozott The Chartered Institute of Patent Attorneys ügyben hozott ítélet 32. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot.
            28. A jelen esetben azonban nem ez a helyzet. Tény ugyan, hogy az előzetes döntéshozatalra utaló határozat tömören adja meg a Bíróságnak a ténybeli és jogi elemekkel kapcsolatos információkat, ezzel együtt ezen elemek nyilvánvalóan kapcsolatban vannak az alapjogvita tárgyával, és – amint az a jelen ítélet 8–13. pontjából kitűnik – lehetővé teszik az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés tartalmának és a hátterét alkotó összefüggéseknek a meghatározását. Az említett határozat továbbá egyértelműen megjelöli azokat az okokat is, amelyek miatt a kérdést előterjesztő bíróság úgy gondolta, hogy az ítéletének meghozatalához az EUMSZ 49. cikk értelmezésére van szükség.
            29. Ezenfelül nem tűnik úgy, hogy az uniós jog kért értelmezése nincs összefüggésben az alapjogvitában felmerült kérdéssel, vagyis azzal, hogy a francia Bouygues Immobilier társaság felelősséggel tartozik-e a BPSA 9 hitelezővel szemben.
            30. A fentiekből következően az előzetes döntéshozatal iránti kérelem elfogadható.
            Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésről
            31. Kérdésével az azt előterjesztő bíróság lényegében arra vár választ, hogy ellentétes-e az EUMSZ 49. cikkel az olyan nemzeti szabályozás – mint amely az alapeljárásban szerepel –, amely kizárja az anyavállalatok leányvállalataik hitelezőivel szembeni egyetemleges felelősségére vonatkozó elv alkalmazását a más tagállamban székhellyel rendelkező anyavállalatokra.
            32. E ponton emlékeztetni kell arra, hogy a valamely tagállam jogszabályainak megfelelően létrehozott azon társaságok számára, amelyek létesítő okirat szerinti székhelye, központi ügyvezetése vagy üzleti tevékenységének fő helye az Európai Unió területén található, a letelepedés szabadsága magában foglalja, hogy jogosultak tevékenységüket az érintett tagállamban leányvállalat, fióktelep vagy képviselet útján is gyakorolni (a C-471/07. sz., Keller Holding ügyben 2006. február 23-án hozott ítélet [EBHT 2006., I-2107. o.] 29. pontja, a C-414/06. sz. Lidl Belgium ügyben 2008. május 15-én hozott ítélet [EBHT 2008., I-3601. o.] 18. pontja és a C-418/07. sz. Papillon-ügyben 2008. november 27-én hozott ítélet [EBHT 2008., I-8947. o.] 15. pontja).
            33. Az EUMSZ 49. cikk előírja a letelepedés szabadsága korlátozásainak megszüntetését. A Szerződés letelepedés szabadságára vonatkozó rendelkezéseinek a szövegük szerint az a célja, hogy a fogadó tagállamban biztosítsa a nemzeti bánásmódot. Ezenfelül az állandó ítélkezési gyakorlat értelmében az EUMSZ 49. cikkel ellentétes minden olyan nemzeti intézkedés – legyen bár az állampolgárságtól függetlenül alkalmazandó –, amely alkalmas arra, hogy megzavarja vagy kevésbé vonzóvá tegye a Szerződés által biztosított letelepedési szabadságnak az Unió polgárai általi gyakorlását (lásd ebben az értelemben a C-371/10. sz. National Grid Indus ügyben 2011. november 29-én hozott ítélet [EBHT 2011., I-12273. o.] 35. és 36. pontját, valamint a C-84/11. sz., Susisalo és társai ügyben 2012. június 21-én hozott ítélet 31. pontját).
            34. Az alapeljárásban szóban forgó portugál szabályozás szerint az anyavállalatok portugál leányvállalataik hitelezővel szembeni egyetemleges felelősségének rendszere nem alkalmazandó a más tagállamban székhellyel rendelkező anyavállalatokra. Ennélfogva meg kell vizsgálni, hogy e szabályozás az EUMSZ 49. cikk értelmében vett korlátozásnak minősül-e.
            35. Meg kell állapítani, hogy mivel nem került sor a vállalatcsoportokra vonatkozó szabályok uniós szinten való harmonizálására, főszabály szerint továbbra is a tagállamok rendelkeznek hatáskörrel a kapcsolt társaságok adósságaira alkalmazandó jogszabályok megállapítására. Ennek megfelelően a portugál jog kizárólag a Portugáliában székhellyel rendelkező anyavállalatok tekintetében rendelkezik az anyavállalatoknak a leányvállalataik hitelezőivel szemben fennálló egyetemleges felelősségéről. Márpedig, amint azt a Bizottság joggal megállapítja, olyan körülmények között, mint amilyenekről az alapeljárásban szó van, az EUMSZ 49. cikkel nem ellentétes, ha valamely tagállam jogszerűen javíthatja a területén működő vállalatcsoportok követeléseinek sorsát (lásd analógia útján a 237/82. sz., Jongeneel Kaas és társai ügyben 1984. február 7-én hozott ítélet [EBHT 1984., 483. o.] 20. pontját).
            36. Ugyanis az olyan rendszer más tagállamban letelepedett vállalkozásokra való alkalmazásának kizárása, mint amely a CSC 501. cikkében szerepel, egy olyan rendszer alapján, mint amely a CSC 481. cikkének (2) bekezdésében szerepel, nem teszi kevésbé vonzóvá a letelepedés Szerződésben garantált szabadságának a más tagállamban székhellyel rendelkező anyavállalatok általi gyakorlását.
            37. Mindenesetre hangsúlyozni kell, hogy a Portugál Köztársaságtól eltérő tagállamban letelepedett anyavállalatoknak lehetőségük van arra, hogy szerződésben a leányvállalataik adósságáért való egyetemleges felelősségi rendszert vezessenek be.
            38. Ennélfogva a Portugál Köztársaságtól eltérő tagállamban letelepedett anyavállalatokkal való bánásmódot illetően meg kell állapítani, hogy az olyan nemzeti szabályozás, mint amely az alapeljárásban szerepel, nem jelenti a letelepedés szabadságának EUMSZ 49. cikk értelmében vett korlátozását.
            39. A fentiek alapján a feltett kérdésre azt kell válaszolni, hogy nem ellentétes az EUMSZ 49. cikkel az olyan nemzeti szabályozás – mint amely az alapeljárásban szerepel –, amely kizárja az anyavállalatok leányvállalataik hitelezőivel szembeni egyetemleges felelősségére vonatkozó elv alkalmazását a más tagállamban székhellyel rendelkező anyavállalatokra.
            A költségekről
            40. Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.

            Rendelkező rész
            A fenti indokok alapján a Bíróság (kilencedik tanács) a következőképpen határozott:
            Az EUMSZ 49. cikket úgy kell értelmezni, hogy azzal nem ellentétes az olyan nemzeti szabályozás – mint amely az alapeljárásban szerepel –, amely kizárja az anyavállalatok leányvállalataik hitelezőivel szembeni egyetemleges felelősségére vonatkozó elv alkalmazását a más tagállamban székhellyel rendelkező anyavállalatokra.

    ---documentbreak---

         A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (kilencedik tanács)
      2013. június 20. (
            *1
         )
      „Letelepedés szabadsága — Korlátozások — Az anyavállalatok egyetemleges felelőssége a leányvállalataik hitelezőivel szemben — A más tagállamban székhellyel rendelkező anyavállalatok kizárása — Korlátozás — Hiány”
      A C-186/12. sz. ügyben,
      az EUMSZ 267. cikk alapján benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában, amelyet a Tribunal Judicial de Braga (Portugália) a Bírósághoz 2012. április 23-án érkezett, 2012. március 14-i határozatával terjesztett elő az előtte
      az Impacto Azul Lda

      és
      a BPSA 9 – Promoção e Desenvolvimento de Investimentos Imobiliários SA,
      a Bouygues Imobiliária – SGPS Lda,
      a Bouygues Immobilier SA,

         Aniceto Fernandes Viegas,

         Óscar Cabanez Rodriguez között folyamatban lévő eljárásban,
      A BÍRÓSÁG (kilencedik tanács),
      tagjai: J. Malenovský tanácselnök, U. Lõhmus (előadó) és A. Prechal bírák,
      főtanácsnok: M. Wathelet,
      hivatalvezető: A. Calot Escobar,
      tekintettel az írásbeli szakaszra,
      figyelembe véve a következők által előterjesztett észrevételeket:

               —

               az Impacto Azul Lda képviseletében B. Faria és A. Coelho Rocha advogados,

               —

               a BPSA 9 ‐ Promoção e Desenvolvimento de Investimentos Imobiliários SA képviseletében M. Marques Mendes, P. Vilarinho Pires és A. Dias Henriques advogados,

               —

               a portugál kormány képviseletében L. Inez Fernandes és C. Antunes, meghatalmazotti minőségben,

               —

               az Európai Bizottság képviseletében P. Guerra e Andrade és I. Rogalski, meghatalmazotti minőségben,

         tekintettel a főtanácsnok meghallgatását követően hozott határozatra, miszerint az ügy elbírálására a főtanácsnok indítványa nélkül kerül sor,
      meghozta a következő

         Ítéletet

               1

               Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem az EUMSZ 49. cikk értelmezésére irányul.

               2

               E kérelmet az egyrészt az Impacto Azul Lda (a továbbiakban: Impacto Azul), másrészt a BPSA 9 ‐ Promoção e Desenvolvimento de Investimentos Imobiliários SA (a továbbiakban: BPSA 9), a Bouygues Immobiliária ‐ SGPS Lda, (a továbbiakban: SGPS) és a Bouygues Immobilier SA (a továbbiakban: Bouygues Immobilier), valamint másodlagosan A. Fernandes Viegas et Ó. Cabanez Rodriguez között, az Impacto Azullal kötött szerződés BPSA 9 részéről történő teljesítésének elmaradása tárgyában folyamatban lévő jogvitában terjesztették elő.

         A portugál jog

               3

               A gazdasági társaságokról szóló törvénykönyv (Código das sociedades comerciais, a továbbiakban: CSC) VI. címének 481. cikke a következőképpen rendelkezik:
               „E cím hatálya
               (1)   A jelen cím a sociedades por quotas [korlátolt felelősségű társaságok], sociedades anónimas [részvénytársaságok] és sociedades em comandita por acções [a betéti társaságok és a részvénytársaságok sajátosságait ötvöző vegyes jellegű társaságok] közötti viszonyokra alkalmazandó.
               (2)   A jelen cím kizárólag a Portugáliában székhellyel rendelkező társaságokra alkalmazandó […]
               […]”

               4

               A CSC 482. cikke a következőket tartalmazza:
               „A jelen törvény alkalmazásában kapcsolt vállalkozásoknak tekintendők:
               […]

                        c)

                        az irányítási viszonyban álló társaságok,

                        d)

                        a csoportviszonyban álló társaságok.”

               5

               A CSC 488., 489., 492. és 493. cikkéből következően két társaság akkor áll csoportviszonyban, ha egyik az akár előbb, akár később létrejött másik felett teljes irányítást gyakorol (e szempontból nincs jelentősége annak, hogy az egyik társaságot a másik előtt alapították), vagy önálló társaságokként abban állapodnak meg, hogy egységes és közös irányító szervet hoznak létre (paritásos csoport), vagy akár önálló, akár nem önálló társaságként az egyik a másikra bízza tevékenységének irányítását (alárendeltségi viszony).

               6

               A CSC 491. cikke szerint:
               „Az 501–504. cikk rendelkezései, valamint az e cikkek alapján alkalmazandó rendelkezések alkalmazandók a teljes irányítási viszony keretében létrehozott csoportokra is.”

               7

               A CSC 501. cikke értelmében:
               „(1)   Az anyavállalat vállalja a leányvállalatnak az irányítási megállapodás megkötését megelőzően és követően keletkezett kötelezettségeit az e megállapodás időtartamának lejártáig.
               (2)   A kötelezettségek anyavállalat általi teljesítését csak a leányvállalat erre való felszólításától számított harminc nap elteltével lehet követelni.
               (3)   A leányvállalattal szembeni végrehajtható okirat nem hajtható végre az anyavállalattal szemben.”

         Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés

               8

               Az Impacto Azul portugál korlátolt felelősségű társaság, amelynek gazdasági tevékenysége többek között ingatlanok vételéből és eladásából áll. A BPSA 9, az SGPS és a Bouygues Immobilier korábban tagja volt a Bouygues multinacionális ingatlanfejlesztő csoportnak, és ténylegesen a CSC 488. és 489. cikkének értelmében vett, teljes irányítási jogviszonyon alapuló csoportként működött. Ugyanis a portugál BPSA 9 társaság 100%-os tulajdonosa a szintén Portugáliában székhellyel rendelkező SGPS volt, amely felett pedig a francia Bouygues Immobilier társaság teljes irányítási jogkörrel rendelkezett, amely anyavállalat így a csoport valamennyi tagját irányította.

               9

               2006. július 28-án az Impacto Azul és a BPSA 9 adásvételi kötelezettségvállalási szerződést (a továbbiakban: szerződés) kötött, amelynek értelmében az Impacto Azul kötelezettséget vállalt arra, hogy elad a BPSA 9-nek egy új ingatlant, a BPSA 9 pedig arra, hogy azt megveszi tőle. Az Impacto Azul szerint a BPSA 9 nem teljesítette szerződéses kötelezettségeit. Ugyanis a Bouygues Immobilier a gazdasági válság és a kedvezőtlen körülmények hatására úgy döntött, hogy lemond a projektről, és így az Impacto Azulnak kellett viselnie az e lemondással okozott kárt.

               10

               A BPSA 9-cel való ezen jogvita egyezség útján történő rendezésére tett kísérletet követően az Impacto Azul felelősség megállapítása iránti keresetet indított e társaság ellen a Tribunal Judicial de Braga előtt a vele kötött szerződés nemteljesítése miatt.

               11

               E kereset keretében az Impacto Azul többek között azzal érvel, hogy a szerződés megsértése az anyavállalatoknak a leányvállalataik kötelezettségeiért való, a CSC-nek a 491. cikkével összefüggésben értelmezett 501. cikke szerinti egyetemleges felelőssége alapján elsődlegesen az SGPS-nek és a Bouygues Immobilier-nak mint anyavállalatoknak tudható be.

               12

               Az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból kitűnik, hogy az alapeljárás alperesei arra hivatkoztak, hogy egyrészt a Bouygues Immobilier nem rendelkezett teljes irányítási jogkörrel a BPSA 9 és az SGPS felett, márpedig e jogkör lényeges alaki kritériuma a vállalatcsoportok felelősségére vonatkozó, a CSC 491. cikkében szereplő szabályozás alkalmazásának, másrészt a CSC 501. cikkében szereplő szabályozás az ügyükre nem alkalmazandó, tekintettel a CSC 481. cikkének (2) bekezdésére, amely kizárja az említett szabályozásnak a más tagállamban székhellyel rendelkező anyavállalatokra való alkalmazását. Mivel a Bouygues Immobilier székhelye Franciaországban van, nem tartozhat felelősséggel a BPSA 9 hitelezőivel szemben.

               13

               Mivel az említett kizárás eltérő bánásmódot eredményez a Portugáliában, illetve a más tagállamban székhellyel rendelkező anyavállalatok között, az Impacto Azul az EUMSZ 49. cikk megsértésére hivatkozik.

               14

               A kérdést előterjesztő bíróság számára kétséges a szóban forgó portugál szabályozásnak az uniós joggal való összeegyeztethetősége, és úgy ítéli meg, hogy az elé terjesztett jogvita megoldása az uniós jog értelmezésétől függ.

               15

               Ilyen körülmények között a Tribunal Judicial de Braga felfüggesztette az eljárását, és előzetes döntéshozatal céljából az alábbi kérdést terjesztette a Bíróság elé:
               „Ellentétes-e [az uniós] joggal, pontosabban az EUMSZ 49. cikkel – az e normának az Európai [Unió] Bírósága által adott értelmezése alapján – a más tagállamban letelepedett vállalkozásoknak a CSC 501. cikkében megállapított szabályozás hatálya alóli, a CSC 481. cikke (2) bekezdésének rendelkezései szerinti kizárása?”

         A Bíróság hatásköréről és az előzetes döntéshozatal iránti kérelem elfogadhatóságáról

               16

               A BPSA 9 előzetesen egyrészt azt a kérdést hozza fel, hogy van-e a Bíróságnak hatásköre az EUMSZ 49. cikkről dönteni, mivel az alapjogvita tisztán belső helyzetre vonatkozik, másrészt azt, hogy elfogadható-e az előzetes döntéshozatal iránti kérelem, különösen mivel nem egyértelmű, hogy a kérdés releváns-e a jogvita megoldásának szempontjából.

               17

               Azon érvet illetően, hogy az alapeljárás tárgyát képező jogvita tisztán belső helyzetre vonatkozik, a Bíróságnak meg kell vizsgálnia, hogy rendelkezik-e hatáskörrel az említett rendelkezés értelmezésére (lásd ebben az értelemben a C-380/05. sz. Centro Europa 7 ügyben 2008. január 1-jén hozott ítélet [EBHT 2008., I-349. o.] 64. pontját, a C-384/08. sz., Attanasio Group ügyben 2010. március 11-én hozott ítélet [EBHT 2010., I-2055. o.] 22. pontját, valamint a C-245/09. sz. Omalet-ügyben 2010. december 22-én hozott ítélet [EBHT 2010., I-13771. o.] 10. pontját).

               18

               E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy a Bíróság megállapította hatáskörének hiányát arra az esetre vonatkozóan, amikor nyilvánvaló, hogy nem alkalmazható az az uniós jogi rendelkezés, amelynek értelmezését a Bíróságtól kérik, (a C-567/07. sz. Woningstichting Sint Servatius ügyben 2009. október 1-jén hozott ítélet [EBHT 2009., I-9021. o.] 43. pontja és a fent hivatkozott Omalet-ügyben hozott ítélet 11. pontja).

               19

               Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint az EUM-Szerződésnek a letelepedés szabadságára vonatkozó rendelkezéseit nem lehet alkalmazni olyan helyzetekre, amelyek mindegyik eleme egyetlen tagállamra korlátozódik (lásd ebben az értelemben a C-54/88., C-91/88. és C-14/89. sz., Nino és társai egyesített ügyekben 1990. október 3-án hozott ítélet [EBHT 1990., I-3537. o.] 11. pontját, a C-134/94. sz. Esso Española ügyben 1995. november 30-án hozott ítélet [EBHT 1995., I-4223. o.] 17. pontját, valamint a C-389/05. sz., Bizottság kontra Franciaország ügyben 2008. július 17-én hozott ítélet [EBHT 2008., I-5397. o.] 49. pontját).

               20

               Tény, hogy az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból kitűnik, hogy az Impacto Azul, a BPSA 9 és az SGPS székhelye Portugáliában van, továbbá az alapeljárásban szóban forgó szabályozás kizárólag e tagállamban alkalmazandó. Mindazonáltal az a tény, hogy a Bouyges Immobilier Franciaországban letelepedett anyavállalat, főszabály szerint lehetővé teszi, hogy az ügy egyik elemét határokon átnyúlónak tekintsük, ami által megvalósul a Szerződésben a szabad mozgással kapcsolatban garantált jogok előfeltétele. Következésképpen nem lehet úgy tekinteni, hogy a kérdés tisztán belső helyzetre vonatkozik, amint azt a BPSA 9 állítja.

               21

               A Bíróságnak tehát van hatásköre a kérdés megvizsgálására.

               22

               Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem elfogadhatóságát illetően a BPSA 9 azt állítja, hogy a Bíróságnak feltett kérdés nem releváns, sőt hipotetikus, továbbá az azt előterjesztő bíróság nem szolgáltat elegendő ténybeli és jogi elemet ahhoz, hogy meg lehessen győződni arról, hogy az EUMSZ 49. cikk értelmezése szükséges-e az alapjogvita megoldásához.

               23

               Egyrészt a BPSA 9 azt állítja, hogy nincs jelentősége annak, hogy a CSC 501. cikke összhangban van-e az EUMSZ 49. cikkel, mivel a jelen ügyben alkalmazandó portugál jog alapján a három érintett társaság nem alkot teljes irányítással létrehozott csoportot. Márpedig szerinte a nemzeti bíróság e tekintetben még nem határozott.

               24

               Másrészt a BPSA 9 azzal érvel, hogy a CSC 501. cikke (2) bekezdésének a 491. cikkével összefüggésben való alkalmazásából az következik, hogy a leányvállalat kötelezettségeinek az anyavállalat által történő vállalása nem követelhető a leányvállalat teljesítésre való felszólításától számított harminc nap elteltéig, amely határidőt a jelen ügyben nem tartották be.

               25

               Szerinte ebből az következik, hogy az alapügyben a Bouygues Immobilier a székhelyétől függetlenül nem tartozik felelősséggel.

               26

               E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat szerint az EUMSZ 267. cikkel bevezetett eljárás a Bíróság és a nemzeti bíróságok közötti együttműködés eszköze, amelynek révén az előbbi az uniós jog értelmezéséhez megadja azokat a támpontokat, amelyek szükségesek az utóbbiak által eldöntendő jogvita megoldásához (lásd különösen a C-83/91. sz. Meilicke-ügyben 1992. július 16-án hozott ítélet [EBHT 1992, I-4871. o.] 22. pontját, a C-445/06. sz., Danske Slagterier ügyben 2009. március 24-én hozott ítélet [EBHT 2009., I-2119. o.] 65. pontját, valamint a C-307/10. sz. The Chartered Institute of Patent Attorneys ügyben 2012. június 19-én hozott ítélet 31. pontját).

               27

               Ezen együttműködés keretében vélelmezni kell az uniós jogra vonatkozóan előterjesztett kérdések releváns voltát. A Bíróság csak akkor utasíthatja el a nemzeti bíróságok által előterjesztett kérelmet, ha az uniós jog kért értelmezése nyilvánvalóan semmilyen összefüggésben nincs az alapügy tényállásával vagy tárgyával, ha a probléma hipotetikus jellegű, vagy ha nem állnak a Bíróság rendelkezésére azok a ténybeli vagy jogi elemek, amelyek szükségesek ahhoz, hogy az elé terjesztett kérdésekre hasznos választ adjon (lásd különösen a C-94/04. és 202/04. sz., Cipolla és társai egyesített ügyekben 2006. december 5-én hozott ítélet [EBHT 2006., I-11421. o.] 25. pontját, a C-570/07. és C-571/07. sz., Blanco Pérez és Chao Gómez egyesített ügyekben 2010. június 1-jén hozott ítélet [EBHT 2010., I-4629. o.] 36. pontját, valamint a fent hivatkozott The Chartered Institute of Patent Attorneys ügyben hozott ítélet 32. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot.

               28

               A jelen esetben azonban nem ez a helyzet. Tény ugyan, hogy az előzetes döntéshozatalra utaló határozat tömören adja meg a Bíróságnak a ténybeli és jogi elemekkel kapcsolatos információkat, ezzel együtt ezen elemek nyilvánvalóan kapcsolatban vannak az alapjogvita tárgyával, és – amint az a jelen ítélet 8–13. pontjából kitűnik – lehetővé teszik az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés tartalmának és a hátterét alkotó összefüggéseknek a meghatározását. Az említett határozat továbbá egyértelműen megjelöli azokat az okokat is, amelyek miatt a kérdést előterjesztő bíróság úgy gondolta, hogy az ítéletének meghozatalához az EUMSZ 49. cikk értelmezésére van szükség.

               29

               Ezenfelül nem tűnik úgy, hogy az uniós jog kért értelmezése nincs összefüggésben az alapjogvitában felmerült kérdéssel, vagyis azzal, hogy a francia Bouygues Immobilier társaság felelősséggel tartozik-e a BPSA 9 hitelezővel szemben.

               30

               A fentiekből következően az előzetes döntéshozatal iránti kérelem elfogadható.

         Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésről

               31

               Kérdésével az azt előterjesztő bíróság lényegében arra vár választ, hogy ellentétes-e az EUMSZ 49. cikkel az olyan nemzeti szabályozás – mint amely az alapeljárásban szerepel –, amely kizárja az anyavállalatok leányvállalataik hitelezőivel szembeni egyetemleges felelősségére vonatkozó elv alkalmazását a más tagállamban székhellyel rendelkező anyavállalatokra.

               32

               E ponton emlékeztetni kell arra, hogy a valamely tagállam jogszabályainak megfelelően létrehozott azon társaságok számára, amelyek létesítő okirat szerinti székhelye, központi ügyvezetése vagy üzleti tevékenységének fő helye az Európai Unió területén található, a letelepedés szabadsága magában foglalja, hogy jogosultak tevékenységüket az érintett tagállamban leányvállalat, fióktelep vagy képviselet útján is gyakorolni (a C-471/07. sz., Keller Holding ügyben 2006. február 23-án hozott ítélet [EBHT 2006., I-2107. o.] 29. pontja, a C-414/06. sz. Lidl Belgium ügyben 2008. május 15-én hozott ítélet [EBHT 2008., I-3601. o.] 18. pontja és a C-418/07. sz. Papillon-ügyben 2008. november 27-én hozott ítélet [EBHT 2008., I-8947. o.] 15. pontja).

               33

               Az EUMSZ 49. cikk előírja a letelepedés szabadsága korlátozásainak megszüntetését. A Szerződés letelepedés szabadságára vonatkozó rendelkezéseinek a szövegük szerint az a célja, hogy a fogadó tagállamban biztosítsa a nemzeti bánásmódot. Ezenfelül az állandó ítélkezési gyakorlat értelmében az EUMSZ 49. cikkel ellentétes minden olyan nemzeti intézkedés – legyen bár az állampolgárságtól függetlenül alkalmazandó –, amely alkalmas arra, hogy megzavarja vagy kevésbé vonzóvá tegye a Szerződés által biztosított letelepedési szabadságnak az Unió polgárai általi gyakorlását (lásd ebben az értelemben a C-371/10. sz. National Grid Indus ügyben 2011. november 29-én hozott ítélet [EBHT 2011., I-12273. o.] 35. és 36. pontját, valamint a C-84/11. sz., Susisalo és társai ügyben 2012. június 21-én hozott ítélet 31. pontját).

               34

               Az alapeljárásban szóban forgó portugál szabályozás szerint az anyavállalatok portugál leányvállalataik hitelezővel szembeni egyetemleges felelősségének rendszere nem alkalmazandó a más tagállamban székhellyel rendelkező anyavállalatokra. Ennélfogva meg kell vizsgálni, hogy e szabályozás az EUMSZ 49. cikk értelmében vett korlátozásnak minősül-e.

               35

               Meg kell állapítani, hogy mivel nem került sor a vállalatcsoportokra vonatkozó szabályok uniós szinten való harmonizálására, főszabály szerint továbbra is a tagállamok rendelkeznek hatáskörrel a kapcsolt társaságok adósságaira alkalmazandó jogszabályok megállapítására. Ennek megfelelően a portugál jog kizárólag a Portugáliában székhellyel rendelkező anyavállalatok tekintetében rendelkezik az anyavállalatoknak a leányvállalataik hitelezőivel szemben fennálló egyetemleges felelősségéről. Márpedig, amint azt a Bizottság joggal megállapítja, olyan körülmények között, mint amilyenekről az alapeljárásban szó van, az EUMSZ 49. cikkel nem ellentétes, ha valamely tagállam jogszerűen javíthatja a területén működő vállalatcsoportok követeléseinek sorsát (lásd analógia útján a 237/82. sz., Jongeneel Kaas és társai ügyben 1984. február 7-én hozott ítélet [EBHT 1984., 483. o.] 20. pontját).

               36

               Ugyanis az olyan rendszer más tagállamban letelepedett vállalkozásokra való alkalmazásának kizárása, mint amely a CSC 501. cikkében szerepel, egy olyan rendszer alapján, mint amely a CSC 481. cikkének (2) bekezdésében szerepel, nem teszi kevésbé vonzóvá a letelepedés Szerződésben garantált szabadságának a más tagállamban székhellyel rendelkező anyavállalatok általi gyakorlását.

               37

               Mindenesetre hangsúlyozni kell, hogy a Portugál Köztársaságtól eltérő tagállamban letelepedett anyavállalatoknak lehetőségük van arra, hogy szerződésben a leányvállalataik adósságáért való egyetemleges felelősségi rendszert vezessenek be.

               38

               Ennélfogva a Portugál Köztársaságtól eltérő tagállamban letelepedett anyavállalatokkal való bánásmódot illetően meg kell állapítani, hogy az olyan nemzeti szabályozás, mint amely az alapeljárásban szerepel, nem jelenti a letelepedés szabadságának EUMSZ 49. cikk értelmében vett korlátozását.

               39

               A fentiek alapján a feltett kérdésre azt kell válaszolni, hogy nem ellentétes az EUMSZ 49. cikkel az olyan nemzeti szabályozás – mint amely az alapeljárásban szerepel –, amely kizárja az anyavállalatok leányvállalataik hitelezőivel szembeni egyetemleges felelősségére vonatkozó elv alkalmazását a más tagállamban székhellyel rendelkező anyavállalatokra.

         A költségekről

               40

               Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.

               A fenti indokok alapján a Bíróság (kilencedik tanács) a következőképpen határozott:

                     Az EUMSZ 49. cikket úgy kell értelmezni, hogy azzal nem ellentétes az olyan nemzeti szabályozás – mint amely az alapeljárásban szerepel –, amely kizárja az anyavállalatok leányvállalataik hitelezőivel szembeni egyetemleges felelősségére vonatkozó elv alkalmazását a más tagállamban székhellyel rendelkező anyavállalatokra.

                     Aláírások

            (
            *1
         )	Az eljárás nyelve: portugál.


A Bíróság (első tanács) július 13.-i ítélete: 2000. # Centrosteel Srl kontra Adipol GmbH. # Előzetes döntéshozatal iránti kérelem: Pretore di Brescia - Olaszország. # 86/653/EGK irányelv. # C-456/98. sz. ügy


A Bíróság (második tanács) július 12.-i ítélete: 1984. # Sophie Moussis kontra az Európai Közösségek Bizottsága. # # 227/83. sz. ügy


A Bíróság (ötödik tanács) október 19.-i ítélete: 2000. # Hans Sommer GmbH & Co. KG kontra Hauptzollamt Bremen. # Előzetes döntéshozatal iránti kérelem: Finanzgericht Bremen - Németország. # Közös vámtarifa - Vámérték. # C-15/99. sz. ügy


A Bíróság 1987. június 17-i ítélete. # Coöperatieve Melkproducentenbedrijven Noord-Nederland BA ("Frico") és társai kontra Voedselvoorzienings In- en Verkoopbureau. # Előzetes döntéshozatal iránti kérelmek: College van Beroep voor het Bedrijfsleven - Hollandia. # # 424/85. és 425/85. sz. egyesített ügyek


A Bíróság 1980. március 5-i ítélete. # H. Ferwerda BV kontra Produktschap voor Vee en Vlees. # Előzetes döntéshozatal iránti kérelem: College van Beroep voor het Bedrijfsleven - Hollandia. # # 265/78. sz. ügy


A Bíróság (harmadik tanács) január 9.-i ítélete: 1997. # S. Agri SNC és Agricola Veneta Sas kontra Regione Veneto. # Előzetes döntéshozatal iránti kérelem: Consiglio di Stato - Olaszország. # C-255/95. sz. ügy


A Bíróság május 21.-i ítélete: 1987. # Union Deutsche Lebensmittelwerke GmbH és társai kontra az Európai Közösségek Bizottsága. # Megsemmisítés iránti kereset. # 97/85. sz. ügy


A Bíróság (hatodik tanács) december 5.-i ítélete: 2002. # Overland Footwear Ltd kontra Commissioners of Customs & Excise. # Előzetes döntéshozatal iránti kérelem: VAT and Duties Tribunal, London - Egyesült Királyság. # Vámérték. # C-379/00. sz. ügy


A Bíróság (első tanács) március 7.-i ítélete: 1991. # Baywa AG kontra Hauptzollamt Weiden. # Előzetes döntéshozatal iránti kérelem: Finanzgericht München - Németország. # C-116/89. sz. ügy


title: Az Elsőfokú Bíróság (kibővített ötödik tanács) 2007. június 12-i ítélete. # Budějovický Budvar, národní podnik kontra Belső Piaci Harmonizációs Hivatal (védjegyek és formatervezési minták) (OHIM). # Közösségi védjegy - Felszólalási eljárás -A BUD közösségi szóvédjegy bejelentése - A Lisszaboni Megállapodás alapján oltalom alatt álló eredetmegjelölések - A 40/94/EK rendelet 8. cikkének (4) bekezdése - A felszólalás elutasítása. # T-60/04 - T-64/04. sz. egyesített ügyek

text:
      Az Elsőfokú Bíróság (kibővített ötödik tanács) 2007. június 12‑i ítélete – Budĕjovický Budvar kontra OHIM – Anheuser‑Busch
            (BUD)
      (T‑60/04–T‑64/04. sz. egyesített ügyek)
      „Közösségi védjegy – Felszólalási eljárás –A BUD közösségi szóvédjegy bejelentése – A Lisszaboni Megállapodás alapján oltalom
         alatt álló eredetmegjelölések – A 40/94/EK rendelet 8. cikkének (4) bekezdése – A felszólalás elutasítása”

      1.                     Közösségi védjegy – A közösségi védjegy meghatározása és megszerzése – Viszonylagos kizáró okok – Nem lajstromozott védjegy,
            illetve az üzleti életben használt más megjelölés jogosultjának felszólalása (40/94 tanácsi rendelet, 8. cikk, (4) bekezdés)
            (vö. 68‑72. pont)
      2.                     Közösségi védjegy – A közösségi védjegy meghatározása és megszerzése – Viszonylagos kizáró okok – Nem lajstromozott védjegy,
            illetve az üzleti életben használt más megjelölés jogosultjának felszólalása (40/94 tanácsi rendelet, 8. cikk, (4) bekezdés)
            (vö. 197. pont)
      Tárgy

               Az OHIM második fellebbezési tanácsának a Budějovický Budvar, národní podnik és az Anheuser‑Busch, Inc. közötti felszólalási
                  eljárásra vonatkozó, 2003. december 3‑i öt határozatának (R 107/2003‑2., R 111/2003‑2., R 114/2003‑2., R 115/2003‑2. és R 122/2003‑2. sz. ügy)
                  hatályon kívül helyezése iránti kérelem.

            Az ügy adatai

               A közösségi védjegy bejelentője:

               Anheuser‑Busch, Inc.

               Az érintett közösségi védjegy:

               a BUD szóvédjegy a 9., 14., 16., 21., 25., 29. és 30. osztályba tartozó áruk vonatkozásában – 739102. sz., 24729. sz., 24737. sz.,
                  24695. sz. és 24679. sz. védjegybejelentés

               A felszólalási eljárásban hivatkozott védjegy vagy megjelölés jogosultja:

               Budĕjovický Budvar, národní podnik

               A hivatkozott védjegy vagy megjelölés:

               a BUD eredetmegjelölés

               A felszólalási osztály határozata:

               A felszólalásokat elutasítja.

               A fellebbezési tanács határozata:

               A fellebbezéseket elutasítja.

      Rendelkező rész
      1)      Az Elsőfokú Bíróság a T‑60/04–T‑64/04. sz. egyesített ügyekben a keresetket elutasítja.
      2)      Az Elsőfokú Bíróság a Budějovický Budvar, národní podnikot kötelezi a költségek viselésére.


A Törvényszék ítélete (harmadik tanács), 1991. október 17.#Henri de Compte kontra Európai Parlament.#T-26/89. sz. ügy.


title: A Bíróság (második tanács) 2007. november 22-i ítélete.#Alfredo Nieto Nuño kontra Leonci Monlleó Franquet.#Előzetes döntéshozatal iránti kérelem: Juzgado de lo Mercantil 3 de Barcelona - Spanyolország.#Védjegyek - 89/104/EGK irányelv - A 4. cikk (2) bekezdésének d) pontja - A Párizsi Egyezmény 6. bis cikke értelmében valamely tagállamban »közismert« védjegyek - A védjegy ismertsége - Földrajzi kiterjedtség.#C-328/06. sz. ügy.

text:
      C‑328/06. sz. ügy
      Alfredo Nieto Nuño
      kontra
      Leonci Monlleó Franquet
      (a Juzgado de lo Mercantil 3 de Barcelona [Spanyolország] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)
      „Védjegyek – 89/104/EGK irányelv – A 4. cikk (2) bekezdésének d) pontja – A Párizsi Uniós Egyezmény 6. bis cikke értelmében valamely tagállamban »közismert« védjegyek – A védjegy ismertsége – Földrajzi kiterjedtség”
      Az ítélet összefoglalása
      Jogszabályok közelítése – Védjegyek – 89/104 irányelv – A lajstromozás megtagadása vagy törlés – Valamely tagállamban közismert
            korábbi védjeggyel való ütközés
      (89/104 tanácsi irányelv, 4. cikk, (2) bekezdés, d) pont)
      A védjegyekről szóló 89/104 első irányelv 4. cikke (2) bekezdésének d) pontját úgy kell értelmezni, hogy a korábbi védjegynek
         a tagállam egész területén vagy annak jelentős részén kell közismertnek lennie.

      Ugyanis a rendelkezésben az erre vonatkozó további részletezés hiányában egészen biztosan nem követelhető meg, hogy a közismertség
         a tagállam egész területén fennálljon; elegendő, ha az annak jelentős részén fennáll. Mindazonáltal, a „tagállamban” fogalom
         józan ész szerinti értelme kizárja azt, hogy az említett kifejezést olyan városra és környékére korlátozódó közismertségre
         alkalmazzuk, amely összességében véve nem képezi a tagállam jelentős részét.

      (vö. 17–18., 20. pont és a rendelkező rész)
A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (második tanács)
      2007. november 22.(*)

      „Védjegyek – 89/104/EGK irányelv – A 4. cikk (2) bekezdésének d) pontja – A Párizsi Uniós Egyezmény 6. bis cikke értelmében valamely tagállamban »közismert« védjegyek – A védjegy ismertsége – Földrajzi kiterjedtség”
      A C‑328/06. sz. ügyben,
      az EK 234. cikk alapján benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában, amelyet a Juzgado de lo Mercantil 3 de
         Barcelona (Spanyolország) a Bírósághoz 2006. július 27‑én érkezett, 2006. július 17‑i határozatával terjesztett elő az előtte

      Alfredo Nieto Nuño
      és
      Leonci Monlleó Franquet
      között folyamatban lévő eljárásban,
      A BÍRÓSÁG (második tanács),
      tagjai: C. W. A. Timmermans tanácselnök, L. Bay Larsen (előadó), J. Makarczyk, P. Kūris és J.‑C. Bonichot bírák,
      főtanácsnok: P. Mengozzi,
      hivatalvezető: R. Grass,
      tekintettel az írásbeli szakaszra,
      figyelembe véve a következők által előterjesztett észrevételeket:
      –        L. Monlleó Franquet képviseletében C. Arcas Hernández procurador és C. Cardelús de Balle abogado,
      –        a francia kormány képviseletében G. de Bergues és J.‑C. Niollet, meghatalmazotti minőségben,
      –        az olasz kormány képviseletében I. M. Braguglia, meghatalmazotti minőségben, segítője: P. Gentili avvocato dello Stato,
      –        az Európai Közösségek Bizottsága képviseletében R. Vidal Puig és W. Wils, meghatalmazotti minőségben,
      a főtanácsnok indítványának a 2007. szeptember 13‑i tárgyaláson történt meghallgatását követően,
      meghozta a következő
      Ítéletet
      1        Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem a védjegyekre vonatkozó tagállami jogszabályok közelítéséről szóló, 1988. december
         21‑i 89/104/EGK első tanácsi irányelv (HL 1989. L 40., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 17. fejezet, 1. kötet, 92. o.) 4. cikkének
         értelmezésére vonatkozik.

      2        Az említett kérelmet az A. Nieto Nuño, a különféle ingatlanpiaci tevékenységekre vonatkozó FINCAS TARRAGONA lajstromozott
         védjegy jogosultja, és L. Monlleó Franquet, tarragonai (Spanyolország) ingatlanügynök közötti azon peres eljárás keretében
         terjesztették elő, amelynek tárgya a spanyolul FINCAS TARRAGONA, katalánul pedig FINQUES TARRAGONA elnevezésű, korábbi lajstromozatlan
         védjegynek az utóbbi személy által annak szakmai tevékenysége keretében történő használata volt.

       Jogi háttér
       A közösségi szabályozás
      3        Az irányelv „Korábbi jogokkal való ütközéssel kapcsolatos további kizáró, illetve törlési okok” című 4. cikke a következőképpen
         rendelkezik:

      „(1)      A megjelölés nem részesülhet védjegyoltalomban, illetve a védjegy törlésének van helye, ha
      a)      a megjelölés egy korábbi védjeggyel azonos, és az árujegyzékben szereplő áruk, illetve szolgáltatások azonosak a korábbi védjegy
         árujegyzékében szereplő árukkal, illetve szolgáltatásokkal;

      b)      a megjelölést a korábbi védjeggyel való azonossága vagy hasonlósága, valamint az érintett áruk, illetve szolgáltatások azonossága
         vagy hasonlósága miatt a fogyasztók a korábbi védjeggyel összetéveszthetik; az összetéveszthetőség magában foglalja azt az
         esetet is, ha a fogyasztók a megjelölést gondolati képzettársítás (asszociáció) útján kapcsolhatják a korábbi védjegyhez.

      (2)      Az (1) bekezdés alkalmazásában »korábbi védjegy«:
      […]
      d)      olyan védjegy, amely a Párizsi Uniós Egyezmény 6. bis cikke értelmében a védjegy lajstromozására irányuló bejelentés bejelentési napjánál, illetve – elsőbbség igénylése esetén –
         az igényelt elsőbbség napjánál korábban vált a tagállamban közismertté.

      […]
      (4)      Bármelyik tagállam előírhatja továbbá, hogy a megjelölés nem részesülhet védjegyoltalomban, illetve a védjegy törlésének van
         helye, ha a megjelölés

      […]
      b)      a védjegykénti lajstromozására irányuló bejelentés napját, illetve – elsőbbség igénylése esetén – az elsőbbség napját megelőzően
         valamely nem lajstromozott védjegyhez vagy a forgalomban használt egyéb megjelöléshez fűződő olyan jogokat szereztek, amelyek
         alapján a jogosult megtilthatja a későbbi védjegy használatát;

      […]”
      4        Az irányelv „A védjegyoltalom korlátai” című 6. cikkének (2) bekezdése kimondja:

      „A védjegyoltalom alapján a jogosult nem tilthat el mást attól sem, hogy gazdasági tevékenysége körében kizárólag helyi jelentőségű
         korábbi jogát gyakorolja, ha e jog elismerése az érintett tagállam jogszabályai által és az adott területre korlátozva történik.”

       A Párizsi Uniós Egyezmény
      5        Az ipari tulajdon oltalmára létesült, 1883. március 20‑án Párizsban aláírt, legutóbb 1967. július 14‑én Stockholmban felülvizsgált
         és 1979. szeptember 28‑án módosított Párizsi Uniós Egyezmény (Recueil des traités des Nations unies, 828. kötet, 11851. sz.,
         305. o., a továbbiakban: Párizsi Uniós Egyezmény) 6. bis cikke, amely az Európai Közösség összes tagállamára nézve kötelező, kimondja:

      „Védjegyek: közismert védjegyek
      (1)      Az unió országai kötelezik magukat arra, hogy – ha ezt az ország jogszabályai megengedik – hivatalból, vagy pedig az érdekelt
         kérelmére megtagadják vagy hatálytalanítják annak a gyári vagy kereskedelmi védjegynek lajstromozását, és használatát is megtiltják,
         amely összetévesztésre alkalmas másolata, utánzata vagy fordítása olyan védjegynek, amelyről a lajstromozás vagy a használat
         szerint illetékes ország hatáskörrel bíró hatóságának megítélése szerint ebben az országban köztudomású, hogy az olyan személyt
         illet, aki ebben az egyezményben foglalt kedvezményekre jogosult, és hogy azt azonos vagy hasonló áruk megjelölésére alkalmazzák.
         Ugyanez a következménye annak is, ha a védjegynek lényeges része az ilyen közismert védjegy másolata vagy összetévesztésre
         alkalmas utánzata.

      (2)      Az ilyen védjegy törlésére irányuló kérelem előterjesztésére a lajstromozás napjától legalább ötévi határidőt kell adni. Az
         unió országai a használat megtiltására irányuló kérelem előterjesztésére határidőt szabhatnak.

      (3)      A rosszhiszeműen lajstromoztatott vagy használt védjegy törlésére vagy használatának megtiltására irányuló kérelem előterjesztése
         határidőhöz kötve nincs.”

       A nemzeti szabályozás
      6        A 2001. december 7–i, 17/2001 Ley de Marcas Española (spanyol védjegytörvény) 6. cikke a következőképpen rendelkezik:

      „(1)      Nem lajstromozható védjegyként az a megjelölés, amely:
      a)      valamely, azonos árukra vagy szolgáltatásokra vonatkozó korábbi védjeggyel azonos;
      b)      tekintetében – valamely korábbi védjeggyel való azonossága vagy korábbi védjegyhez való hasonlósága és a védjegyekkel jelölt
         áruk vagy szolgáltatások azonossága vagy hasonlósága miatt – a fogyasztók képzetében fennáll az összetévesztés veszélye, amely
         magában foglalja a korábbi védjegyhez való képzettársítás veszélyét is.

      (2)      Az (1) bekezdés alkalmazásában »korábbi védjegy«:
      […]
      d)      az olyan lajstromozatlan védjegy, amely a vizsgálat tárgyát képező védjegy bejelentésének vagy elsőbbsége igénylésének időpontjában
         Spanyolországban a Párizsi Uniós Egyezmény 6. bis cikke értelmében »közismert«.”

       Az alapeljárásbeli ügy és az előzetes döntéshozatali kérdés
      7        A. Nieto Nuño a Spanyolországban a védjegyekkel ellátható termékek és szolgáltatások nemzetközi osztályozására vonatkozó,
         felülvizsgált és módosított 1957. június 15‑i Nizzai Megállapodás szerinti 36. osztályba tartozó ingatlankezelői tevékenység,
         ingatlanok bérbeadása és értékesítése, jogi tanácsadás és ingatlanok hirdetése szolgáltatások tekintetében lajstromozott FINCAS
         TARRAGONA védjegy jogosultja.

      8        L. Monlleó Franquet, tarragonai ingatlanügynök nyilvánosan és folyamatosan használja spanyolul a FINCAS TARRAGONA, illetve
         katalánul a FINQUES TARRAGONA megjelölést szakmai tevékenysége megkülönböztetésére.

      9        A. Nieto Nuño a védjegyekre vonatkozó spanyol jogszabályok alapján keresetet indított L. Monlleó Franquet ellen a Juzgado
         de lo Mercantil 3 de Barcelona előtt annak megállapítása iránt, hogy az alapeljárásbeli ügy alperese bitorolja a lajstromozott
         FINCAS TARRAGONA védjegyet.

      10      L. Monlleó Franquet védekezésében arra hivatkozott, hogy a megjelölés, amely alatt szakmai tevékenységét gyakorolja, egy közismert,
         korábbi, lajstromozatlan védjegy, amelyet ő legalább 1978 óta használ. Ellenkérelmében kérte az alapeljárásbeli ügy felperese
         védjegyének törlését.

      11      A kérdést előterjesztő bíróság rámutat arra, hogy az alapeljárásbeli ügy alperese lajstromozatlan védjegyét kizárólag Tarragona
         városban és annak környékén használja, ezért a közönség, az ügyfélkör, a fogyasztók és a versenytársak érintett része nem
         Spanyolország egészéről, és nem is annak jelentős részéről származik.

      12      E körülmények között a Juzgado de lo Mercantil 3 de Barcelona úgy határozott, hogy felfüggeszti az eljárást, és előzetes döntéshozatal
         céljából a következő kérdést terjeszti a Bíróság elé:

      „A védjegy »közismertségének« az [irányelv] 4. cikkében szereplő fogalma csak és kizárólag az Európai Unió valamely tagállamában
         vagy annak területe jelentős részén való ismertség és elterjedtség fokára vonatkozik, vagy a védjegy közismertsége olyan területi
         egységre is korlátozódhat, amely nem azonos az állam területével, hanem annak egy autonóm közössége, régiója, megyéje vagy
         városa területéhez köthető a védjeggyel jelölt áru vagy szolgáltatás és a védjegy tényleges címzettjei, azaz az érintett piac
         tekintetében?”

       Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésről
      13      Az előterjesztett kérdés a korábbi védjegy közismertségének földrajzi kiterjedtségére, és nem magának a közismertségnek mint
         a védjegy közönség körében való ismertségének a kritériumaira vonatkozik.

      14      A közismertség földrajzi kiterjedtségét illetően hangsúlyozni kell, hogy az irányelv 4. cikke (2) bekezdésének d) pontja értelmében
         a Párizsi Uniós Egyezmény 6. bis cikke értelmében vett „közismert védjegyek” meglétét „a tagállamban” kell vizsgálni.

      15      Kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság „a tagállamban” kifejezés alkalmazási körének pontosítását kéri.

      16      Az alapeljárásbeli jogvita körülményeire figyelemmel, a kérdést előterjesztő bíróság lényegében azt kérdezi, hogy az irányelv
         4. cikke (2) bekezdésének d) pontját úgy kell‑e értelmezni, hogy a korábbi védjegynek a lajstromozás helye szerinti tagállam
         egész területén, illetve annak jelentős részén kell közismertnek lennie, vagy az e rendelkezés által biztosított oltalom kiterjed
         az olyan helyzetekre is, amikor a korábbi védjegy valamely városra és annak környékére korlátozódó közismertségnek örvend.

      17      Ebből a szempontból – az értelmezett közösségi rendelkezésben való erre vonatkozó további részletezés hiányában – egészen
         biztosan nem követelhető meg, hogy a közismertség a tagállam „egész” területén fennálljon; elegendő, ha annak jelentős részén
         fennáll (lásd analógiaként a C‑375/97. sz. General Motors ügyben 1999. szeptember 14‑én hozott ítélet [EBHT 1999., I‑5421. o.]
         28. pontját a védjegyek „jó hírnevének” szomszédos fogalma kapcsán, amelynek esetében az irányelv 5. cikkének (2) bekezdése
         szintén a „tagállamban” fogalom értelmezésére utal).

      18      Mindazonáltal, a „tagállamban” fogalom józan ész szerinti értelme kizárja azt, hogy az említett kifejezést olyan városra és
         környékére korlátozódó közismertségre alkalmazzuk, amely összességében véve nem képezi a tagállam jelentős részét.

      19      Mindazonáltal megjegyzendő, hogy a lajstromozatlan korábbi védjegyek adott esetben különösen az alábbi rendelkezések hatálya
         alá tartozhatnak:

      –        az irányelv 4. cikke (4) bekezdésének b) pontja, amely lehetővé teszi a tagállamok számára, hogy úgy rendelkezzenek, hogy
         valamely védjegy nem részesülhet védjegyoltalomban, illetve ha azt már lajstromozták, akkor annak törlését lehet kezdeményezni,
         amennyiben a lajstromozatlan védjegyhez fűződő jogokat már korábban megszerezték, és a lajstromozatlan védjegy alapján annak
         jogosultjának joga van arra, hogy megtiltsa a későbbi védjegy használatát;

      –        az irányelv 6. cikkének (2) bekezdése, amely a tagállamokat felhatalmazza arra, hogy engedélyezzék valamely korábbi, helyi
         jelentőségű jog használatát arra a területre korlátozva, amelyen az ismert.

      20      E két rendelkezés alkalmazási körének sérelme nélkül ezért az előterjesztett kérdést úgy kell megválaszolni, hogy az irányelv
         4. cikke (2) bekezdésének d) pontját úgy kell értelmezni, hogy a korábbi védjegynek a tagállam egész területén vagy annak
         jelentős részén kell közismertnek lennie.

       A költségekről
      21      Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás
         egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült
         költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.

      A fenti indokok alapján a Bíróság (második tanács) a következőképpen határozott:
      A védjegyekre vonatkozó tagállami jogszabályok közelítéséről szóló, 1988. december 21‑i 89/104/EGK első tanácsi irányelv 4. cikke
            (2) bekezdésének d) pontját úgy kell értelmezni, hogy a korábbi védjegynek a tagállam egész területén vagy annak jelentős
            részén kell közismertnek lennie.
      Aláírások
      * Az eljárás nyelve: spanyol.


title: Az Elsőfokú Bíróság (harmadik tanács) 2008. december 17-i ítélete. # Olasz Köztársaság kontra az Európai Közösségek Bizottsága. # Európai Szociális Alap (ESZA) - A pénzügyi támogatás csökkentése - A 4253/88/EGK rendelet 24. cikke - Az ügy Bizottság általi megfelelő vizsgálata - Megsemmisítés iránti kereset. # T-154/06. sz. ügy

text:
      Az Elsőfokú Bíróság (harmadik tanács) 2008. december 17‑i ítélete – Olaszország kontra Bizottság
      (T‑154/06. sz. ügy)
      „Európai Szociális Alap (ESZA) – A pénzügyi támogatás csökkentése – A 4253/88/EGK rendelet 24. cikke – Az ügy Bizottság általi megfelelő vizsgálata – Megsemmisítés iránti kereset”
      Gazdasági és társadalmi kohézió – Szerkezeti beavatkozások – Közösségi finanszírozás – A támogatás kedvezményezettjeit terhelő pénzügyi kötelezettségek tiszteletben tartásának részletes vizsgálata a nemzeti hatóságok
         által – Terjedelem – A kiadások szabályszerűségéről szóló, a végrehajtó szolgálat független szolgálata által tett nyilatkozat – Döntő és hitelt érdemlő bizonyítéknak minősülő nyilatkozat – A Bizottság új vizsgálat lefolytatására irányuló kötelezettsége – Hiány (4253/88 tanácsi rendelet, 23. és 24. cikk; 2064/97 bizottsági rendelet, 8. cikk) (vö. 38–43., 50–52., 66–69., 77–78., 91. pont)

      Tárgy

               Az Európai Szociális Alap (ESZA) által odaítélt, a Regione Siciliának az Olaszországban az 1994–1999 közötti időszakra az
                  1. célkitűzésbe tartozó strukturális támogatások közösségi keretébe tartozó operatív programjához odaítélt pénzügyi támogatás
                  csökkentéséről szóló, 2006. március 23‑i C (2006) 1171 bizottsági határozat megsemmisítésére irányuló kérelem.

            Rendelkező rész

                  1)

                  	Az Elsőfokú Bíróság a keresetet elutasítja.

                  2)

                  	Az Elsőfokú Bíróság az Olasz Köztársaságot kötelezi a költségek viselésére.


A Bíróság (ötödik tanács) február 5.-i ítélete: 1991. # Deltakabel BV kontra Staatssecretaris van Financiën. # Előzetes döntéshozatal iránti kérelem: Hoge Raad - Hollandia. # C-15/89. sz. ügy


A Bíróság 1975. március 18-i ítélete. # Marie-Louise Acton és társai kontra az Európai Közösségek Bizottsága. # 44-74., 46-74. és 49-74. sz. egyesített ügyek


A Bíróság (második tanács) 1982. szeptember 23-i ítélete. # G.F. Koks kontra Raad van Arbeid. # Előzetes döntéshozatal iránti kérelem: Centrale Raad van Beroep - Hollandia. # Szociális biztonság. # 275/81. sz. ügy


Az Elsőfokú Bíróság (harmadik tanács) február 10.-i ítélete: 1994. # George John White kontra az Európai Közösségek Bizottsága. # Tisztviselők - Jogosulatlan kifizetések visszatérítése. # T-107/92. sz. ügy


title: A Bíróság (második tanács) 2009. június 4-i ítélete.#Agenzia Dogane Ufficio delle Dogane di Trieste kontra Pometon SpA.#Előzetes döntéshozatal iránti kérelem: Commissione tributaria regionale di Trieste - Olaszország.#Közösségi Vámkódex - 384/96/EK rendelet - Az Európai Közösségben tagsággal nem rendelkező országokból érkező dömpingelt behozatallal szembeni védelem - 2988/95/EK, Euratom rendelet - Az Európai Közösségek pénzügyi érdekeinek védelme - Aktív feldolgozási eljárás szerinti feldolgozás - Szabálytalan gyakorlat.#C-158/08. sz. ügy.

text:
      C‑158/08. sz. ügy
      Agenzia Dogane Ufficio delle Dogane di Trieste
      kontra
      Pometon SpA
      (a Commissione tributaria regionale di Trieste [Olaszország] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)
      „Közösségi Vámkódex – 384/96/EK rendelet – Az Európai Közösségben tagsággal nem rendelkező országokból érkező dömpingelt behozatallal szembeni védelem – 2988/95/EK, Euratom rendelet – Az Európai Közösségek pénzügyi érdekeinek védelme – Aktív feldolgozási eljárás szerinti feldolgozás – Szabálytalan gyakorlat”
      Az ítélet összefoglalása
      1.        Közös kereskedelempolitika – A dömpingmagatartásokkal szembeni védekezés – Megkerülés
      (384/96 tanácsi rendelet, 13. cikk)
      2.        Áruk szabad mozgása – Harmadik országokkal folytatott kereskedelem – Aktív feldolgozási eljárás – Terjedelem
      (2454/93 bizottsági rendelet, 551. cikk, (1) bekezdés)
      1.        Az Európai Közösségben tagsággal nem rendelkező országokból érkező dömpingelt behozatallal szembeni védelemről szóló 384/96
         tanácsi rendelet 13. cikke nem alkalmazható a Tanácsnak a Bizottság javaslata alapján elfogadott azon határozata hiányában,
         amelynek tárgya a dömpingellenes vámok alkalmazásának a hasonló termékek vagy e termékek alkatrészeinek harmadik országokból
         érkező behozatalára történő kiterjesztése.

      (vö. 17–20. pont és a rendelkező rész 1. pontja)
      2.        Azt a műveletet, amely − az áru újrakivitelére vonatkozó tényleges szándék hiányában − csupán arra irányul, hogy a határon
         átléptessen valamely árut, miután azt olyan termékké dolgozták fel, amely tekintetében nem kell dömpingellenes vámot fizetni,
         és azt nem sokkal később újra behozzák, nem lehet jogszerűen az aktív feldolgozási eljárás alá vonni. E vonatkozásban az aktív
         feldolgozási eljárás rendszerének célja az, hogy kizárólag azon árukat mentesítse a vámfizetés alól, amelyeket csupán átmeneti
         jelleggel vezetnek be a közösségi vámterületre megmunkálás, javítás vagy feldolgozás, majd ezt követően újrakivitel céljából,
         így elkerülve, hogy a Közösség országainak gazdasági tevékenységét hátrány érje. Következésképpen a fent leírthoz hasonló
         gyakorlat ellentétes magával az aktív feldolgozási eljárás céljával, és veszélyezteti a közösségi szabályozás hatékonyságát.

      Annak az importőrnek, aki szabálytalanul veti magát alá ezen eljárásnak, és részesül annak előnyeiből, ki kell egyenlítenie
         az érintett termékekre vonatkozó vámokat, adott esetben a nemzeti szabályozás által előírt közigazgatási, polgári jogi vagy
         büntetőjogi szankciók sérelme nélkül. Az illetékes nemzeti bíróság feladata annak értékelése, hogy az alapügy tárgyát képező
         művelet szabálytalannak tekinthető‑e a közösségi jogra tekintettel.

      (vö. 23–30. pont és a rendelkező rész 2. pontja)
A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (második tanács)
      2009. június 4.(*)

      „Közösségi Vámkódex – 384/96/EK rendelet – Az Európai Közösségben tagsággal nem rendelkező országokból érkező dömpingelt behozatallal szembeni védelem – 2988/95/EK, Euratom rendelet – Az Európai Közösségek pénzügyi érdekeinek védelme – Aktív feldolgozási eljárás szerinti feldolgozás – Szabálytalan gyakorlat”
      A C‑158/08. sz. ügyben,
      az EK 234. cikk alapján benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában, amelyet a Commissione tributaria regionale
         di Trieste (Olaszország) a Bírósághoz 2008. április 16‑án érkezett, 2008. március 13‑i határozatával terjesztett elő az előtte

      az Agenzia Dogane Ufficio delle Dogane di Trieste
      és
      a Pometon SpA
      között folyamatban lévő eljárásban,
      A BÍRÓSÁG (második tanács),
      tagjai: C. W. A. Timmermans tanácselnök, J.‑C. Bonichot (előadó), J. Makarczyk, P. Kūris és L. Bay Larsen bírák,
      főtanácsnok: V. Trstenjak,
      hivatalvezető: Fülöp B. tanácsos,
      tekintettel az írásbeli szakaszra és a 2009. március 19‑i tárgyalásra,
      figyelembe véve a következők által előterjesztett észrevételeket:
      –        a Pometon SpA képviseletében E. Volli és F. Trevisan ügyvédek,
      –        az olasz kormány képviseletében I. Bruni, meghatalmazotti minőségben, segítője: G. Albenzio avvocato dello Stato,
      –        az Európai Közösségek Bizottsága képviseletében H. van Vliet, E. Righini és S. Schønberg, meghatalmazotti minőségben,
      tekintettel a főtanácsnok meghallgatását követően hozott határozatra, miszerint az ügy elbírálására a főtanácsnok indítványa
         nélkül kerül sor,

      meghozta a következő
      Ítéletet
      1        Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem az Európai Közösségben tagsággal nem rendelkező országokból érkező dömpingelt behozatallal
         szembeni védelemről szóló, 1995. december 22‑i 384/96/EK tanácsi rendelet (HL 1996. L 56., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás
         11. fejezet, 10. kötet, 45. o.) 13. cikkének, valamint a Közösségi Vámkódex létrehozásáról szóló, 1992. október 12‑i 2913/92/EGK
         tanácsi rendelet (HL L 302., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 2. fejezet, 4. kötet, 307. o., a továbbiakban: Közösségi Vámkódex)
         4., 114. és azt követő, valamint 202., 204., 212. és 214. cikkének értelmezésére vonatkozik.

      2        A kérelmet az Agenzia Dogane Ufficio delle Dogane di Trieste (triesti vámhivatal) és a Pometon SpA között, Kínából származó
         magnéziumrudak eredeti, megmunkálatlan formában történő és aktív feldolgozási eljárás szerint bejelentett importálásának tárgyában
         folyamatban lévő jogvita keretében nyújtották be.

       A közösségi szabályozás
      3        A 384/96 rendelet 13. cikke az alapügy tényállásának megvalósulása idején hatályos változatában ekként rendelkezett:

      „(1)      Az e rendelet alapján kivetett dömpingellenes vámok kiterjeszthetők a hasonló termékek vagy azok részeinek harmadik országokból
         érkező behozatalára, ha a hatályban lévő intézkedéseket kijátsszák. A kijátszás a harmadik országok és a Közösség közötti
         kereskedelem szerkezetének olyan megváltozását jelenti, amely olyan gyakorlat, eljárás vagy munka eredményeként áll elő, amelynek
         a vám kivetésén kívül semmilyen más megfelelő magyarázata és gazdasági indoka nincs, továbbá amelynek hatása a hasonló termékek
         árait és/vagy mennyiségét illetően bizonyítottan aláássa a vám javító hatását, és bizonyítékok vannak a dömpingre a hasonló
         vagy ugyanolyan termékek korábban megállapított rendes értéke vonatkozásában.

      (2)      A Közösségben vagy egy harmadik országban történő összeszerelési tevékenység akkor minősül a hatályban lévő intézkedések kijátszásának,
         ha:

      a)      a tevékenység a dömpingellenes vizsgálat megindítása óta vagy közvetlenül azelőtt indult, illetve jelentősen megnövekedett,
         és a kérdéses alkatrészek az intézkedések által érintett országból származnak;

      b)      az alkatrészek az összeszerelt termék alkatrészei összértékének 60 vagy annál nagyobb százalékát teszik ki, azzal a kivétellel,
         hogy semmilyen esetben nem tekinthető kijátszásnak, ha a behozott alkatrészekhez az összeszerelési vagy a befejezési művelet
         során hozzáadott érték magasabb az előállítási költség 25%‑ánál;

      c)      az aláássa a vám javító hatásait a hasonló összeszerelt termék árai és/vagy mennyiségei tekintetében, és bizonyítékok vannak
         a dömpingre a hasonló vagy ugyanolyan termékek korábban megállapított rendes értéke vonatkozásában.

      (3)      E cikk alapján vizsgálatot kell kezdeményezni, ha a kérelem elegendő bizonyítékot tartalmaz az (1) bekezdésben felsorolt tényezőkre
         vonatkozóan. A vizsgálatot a tanácsadó bizottsággal folytatott konzultációt követően bizottsági rendelettel lehet megindítani,
         amelyben a vámhatóságot is utasítani kell arra, hogy tegye kötelezővé az importált termék nyilvántartásba vételét a 14. cikk
         (5) bekezdésének megfelelően, vagy kérjen biztosítékot. A vizsgálatokat, amelyek lefolytatásához a vámhatóságok segítséget
         nyújthatnak, és amelyeket kilenc hónapon belül le kell zárni, a Bizottság folytatja le. Ha a megállapított tények az intézkedések
         kiterjesztését indokolják, erről egyszerű többséggel és a Bizottság javaslatára a Tanács határoz azon időponttól kezdődően,
         amikor a 14. cikk (5) bekezdésének megfelelően a nyilvántartásba vételt kötelezővé tették, vagy amikor biztosítékot kértek.
         E rendeletnek a vizsgálatok megindítására és lebonyolítására vonatkozó megfelelő eljárási rendelkezéseit e cikknek megfelelően
         kell alkalmazni.

      […]”
      4        A Közösségi Vámkódex 114. cikkének értelmében:

      „(1)      A 115. cikk sérelme nélkül az aktív feldolgozási eljárás lehetővé teszi, hogy az alábbi árukat a Közösség vámterületén egy
         vagy több feldolgozási műveletnek vessék alá:

      a)      a Közösség vámterületéről végtermékként újrakivitelre szánt nem közösségi áru, anélkül hogy az ilyen áru behozatalivám‑köteles
         vagy kereskedelempolitikai intézkedések hatálya alá tartozó lenne;

      b)      szabad forgalomba bocsátott áru az ilyen áruért felszámítható behozatali vámok visszatérítésével vagy elengedésével, ha azt
         a Közösség vámterületéről exportálták végtermék formájában.

      (2)      Az alábbi kifejezések jelentése a következő:
      a)      felfüggesztő eljárás: az (1) bekezdés a) pontjában foglalt szabályok szerinti aktív feldolgozás;
      […]”
      5        A Közösségi Vámkódex létrehozásáról szóló 2913/92/EGK tanácsi rendelet végrehajtására vonatkozó rendelkezések megállapításáról
         szóló, 1993. július 2‑i 2454/93/EGK bizottsági rendelet (HL L 253., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 2. fejezet, 6. kötet,
         3. o.) az alapügy tényállásának megvalósulása idején hatályos változata 551. cikkének (1) bekezdése pontosította továbbá:

      „A felfüggesztő eljárás alkalmazása kizárólag akkor engedélyezhető, ha a kérelmezőnek ténylegesen szándékában áll a fő végtermékek
         újrakivitele a Közösség vámterületéről. Ebben az esetben a felfüggesztő eljárás alkalmazása valamennyi feldolgozásra kerülő
         árura engedélyezhető.”

      6        Az Európai Közösségek pénzügyi érdekeinek védelméről szóló, 1995. december 18‑i 2988/95/EK, Euratom tanácsi rendelet (HL L 312.,
         1. o.; magyar nyelvű különkiadás 1. fejezet, 1. kötet, 340. o.) 4. cikkének (3) bekezdése ekként rendelkezik:

      „Azok a cselekmények, amelyekről megállapítható, hogy céljuk az adott ügyben alkalmazandó közösségi jog célkitűzéseivel ellentétes
         előnyszerzés azáltal, hogy mesterséges módon teremtik meg az előny megszerzéséhez szükséges feltételeket, az előny megszerzésének
         meghiúsulását vagy annak elvonását eredményezik.”

       Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
      7        Az előzetes döntéshozatalra utaló határozat szerint 1998 vége és 2001 között a Pometon SpA. a sezanai (Szlovénia) székhelyű,
         1998‑ban létrehozott Pometon doo kapcsolt vállalkozás számára Kínából származó magnéziumrudakat importált eredeti, megmunkálatlan
         formában, amelyeknek a Közösség területére történő behozatala tekintetében a Kínai Népköztársaságból származó megmunkálatlan
         nyers magnézium behozatalára vonatkozó végleges dömpingellenes vám kivetéséről és a kivetett ideiglenes vám végleges beszedéséről
         szóló [nem hivatalos fordítás], 1998. november 3‑i 2402/98/EK tanácsi rendelet (HL L 298., 1. o.) értelmében dömpingellenes
         vámot alkalmaztak. Az áru feldolgozásra vonatkozó szerződések keretében, a Pometon doo, harmadik országbeli ügyfél javára
         került behozatalra. A Pometon SpA engedélyt kért, hogy ezen árut aktív feldolgozási eljárásnak vethesse alá, amely engedélyt
         hat hónapos felfüggesztéssel meg is kapott. Az árut a Pometon SpA magnéziumgranulátummá dolgozta fel, amely tekintetében nem
         kell dömpingellenes vámot fizetni, és az a fernetti (Olaszország) határátkelőhelyen keresztül újra kivitelre került.

      8        Az előzetes döntéshozatalra utaló határozat pontosan bemutatja, hogy az alapügy tárgyát képező áru sosem érte el a Szlovéniában
         található üzemet, azt csupán egy parkolóhelyen raktározták, majd újból bevitték Olaszországba mint a Pometon doo által a Pometon
         SpA részére értékesített árut. Ugyancsak e határozat szerint az elvégzett vizsgálatok kimutatták, hogy a Pometon SpA által
         kivitt termékek mintegy 87%‑a azonnal újra belépett Olaszország területére, és európai piacon került forgalomba.

      9        Ezen tényre tekintettel az Agenzia Dogane Ufficio delle Dogane di Trieste úgy vélte, hogy a Kínából származó magnéziumrudak
         eredeti, megmunkálatlan formában történő és aktív feldolgozási eljárás szerint bejelentett ideiglenes behozatalai valójában
         e termék végleges behozatalát valósították meg. Következésképpen az Agenzia Dogane Ufficio delle Dogane di Trieste kiegészítő
         és módosító adófizetési meghagyást bocsátott ki, amelyekkel szemben a Pometon SpA keresetet nyújtott be, amelynek a Commissione
         tributaria provinciale di Trieste helyt adott.

      10      Az Agenzia Dogane Ufficio delle Dogane di Trieste ezen ítélettel szemben fellebbezéssel élt, amellyel szemben a Pometon SpA
         csatlakozó fellebbezést nyújtott be. Ezért a Commissione tributaria regionale di Trieste az eljárást felfüggesztette, és előzetes
         döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjesztette a Bíróság elé:

      „1)      Jogosan lehet‑e arra következtetni, hogy az aktív feldolgozási eljárás, amint azt a Pometon SpA alkalmazta, sértheti a közösségi
         vámpolitika – különösen az általános és különös dömpingellenes jogszabályokban, valamint a Közösségi Vámkódexben […] foglalt
         elveit? A kérdés különösen az, hogy a 384/[96]/EK rendelet 13. cikkét általános hatályú elvként kell‑e értelmezni, amely a
         közösségi jogrend generálklauzulájaként alkalmazandó, és amelyre a dömpingellenes vámot megállapító eljáráson túl a nemzeti
         hatóságok és az adóalanyok közötti jogviszonyokban is közvetlenül hivatkozni lehet; a kérdés arra irányul például, hogy ezen
         elvre hivatkozni lehet‑e a Közösségi Vámkódex [...] 4. cikkének 14. pontja szerinti vámellenőrzések végrehajtása során?

      2)      A 384/[96]/EK rendelet dömpingellenes intézkedések kijátszásáról szóló 13. cikke, együttesen a Közösségi Vámkódex [...] aktív
         feldolgozási eljárásról szóló 114. és azt követő cikkeivel, valamint a vámtartozás keletkezéséről szóló 202., 204., 212. és
         214. cikkével, értelmezhető‑e akként, hogy valamely áru nincs kizárva a dömpingellenes vám alól, amennyiben ezen árut előzetesen
         egy olyan adóalany vásárolta meg, aki olyan ország állampolgára, amelynek tekintetében dömpingellenes vám nem alkalmazható,
         és aki ezt az árut ezen rendelkezés hatálya alá tartozó országban vásárolta, majd anélkül, hogy azt bármilyen formában módosította
         volna, aktív feldolgozási eljárás keretében ideiglenes behozta a Közösségbe, hogy azt követően − ugyan átmeneti jelleggel
         és csak néhány órára − feldolgozva újra behozza azt, és azonnal újra eladja a közösségi ország ugyanazon vállalatának, amely
         az aktív feldolgozást végezte?

      3)      [...] Közösségi szankciók hiányában, amennyiben e bíróságnak ilyenekről nincs tudomása, a tagállami bíróság alkalmazhatja‑e
         saját jogrendjének azon rendelkezéseit, amelyek − amennyiben ennek előfeltételei fennállnak − lehetővé teszik az aktív feldolgozási
         eljárásra, valamint a végtermékek értékesítésére vonatkozó szerződések semmisségének megállapítását, például az olasz codice civile [polgári jogi törvénykönyv] 1343. cikkét (jogellenes cél), 1344. cikkét (jogsértő szerződés), és 1345. cikkét (jogellenes
         indok), valamint a codice civile színlelt ügyletekre vonatkozó 1414. és azt követő cikkeit a fent hivatkozott közösségi elvek megállapított és bizonyított
         megsértése esetében?

      4)      [...]A fent leírt művelet − egyéb értelmezési érvek vagy szempontok alapján, amelyek bemutatására felkérjük a Bíróságot −,
         amennyiben azt azzal a céllal szervezték meg, hogy ezzel megkerüljék a dömpingellenes vámot, összhangban van‑e az aktív feldolgozási
         eljárással, vagy ténylegesen sérti a dömpingellenes vám alkalmazására vonatkozó vámjogi elveket, amelyek bemutatására felkérjük
         a Bíróságot?

      5)      [...]A szóban forgó művelet − egyéb értelmezési érvek vagy szempontok alapján, amelyek bemutatására felkérjük a Bíróságot −
         a dömpingellenes vámnak alávetett termék végleges behozatalát valósítja‑e meg?”

       Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekről
       Az elfogadhatóságról
      11      A Pometon SpA lényegében azt állítja, hogy az előterjesztett kérdések elfogadhatatlanok, mivel a Bíróságtól jogi tanácsadást,
         nem pedig a közösségi jog értelmezését kérik, valamint azokat az elbírálásukra joghatósággal nem rendelkező bíróság elé terjesztették,
         továbbá a nemzeti bíróság nem mutatta be, hogy melyek azok a közösségi jogi normák, amelyek értelmezését kéri, mint ahogy
         az általa hivatkozott általános elveket sem.

      12      Ennek az érvelésnek nem lehet helyt adni.

      13      Az állandó ítélkezési gyakorlat értelmében a nemzeti bíróság által, a saját felelősségére meghatározott jogszabályi és ténybeli
         háttér alapján – amelynek helytállóságát a Bíróság nem vizsgálhatja – a közösségi jog értelmezésére vonatkozóan előterjesztett
         kérdések releváns voltát vélelmezni kell. A Bíróság csak akkor utasíthatja el a nemzeti bíróság által előzetes döntéshozatal
         iránt előterjesztett kérelmet, ha a közösségi jog kért értelmezése nyilvánvalóan semmilyen összefüggésben nincs az alapügy
         tényállásával vagy tárgyával, ha a probléma hipotetikus jellegű, vagy ha nem állnak a Bíróság rendelkezésére azok a ténybeli
         vagy jogi elemek, amelyek szükségesek ahhoz, hogy az elé terjesztett kérdésekre hasznos választ adhasson (lásd ebben az értelemben
         a C‑222/05–C‑225/05. sz., Van der Weerd és társai egyesített ügyekben 2007. június 7‑én hozott ítélet [EBHT 2007., I‑4233. o.]
         22. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).

      14      A jelen ügyben nem tűnik úgy, hogy a kért értelmezés egyáltalán nem vonatkozik a közösségi jog értelmezésére, miáltal a Bíróságnak
         nincs joghatósága vonatkozásában állást foglalni, vagy hogy a kért értelmezés nyilvánvalóan semmilyen összefüggésben nincs
         az alapügy tényállásával vagy tárgyával. Egyébiránt azokat a ténybeli és jogi elemeket, amelyek szükségesek ahhoz, hogy az
         elé terjesztett kérdésekre a Bíróság hasznos választ adhasson, az előzetes döntéshozatalra utaló határozat tartalmazza. E
         határozat megjelöli egyébként az értelmezni kért szövegeket is.

      15      Következésképpen az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések elfogadhatók.

       Az első és második kérdésről
      16      Első és második kérdésével az előterjesztő bíróság lényegében annak tárgyában vár választ, hogy a 384/96 rendelet 13. cikkének
         rendelkezései mennyiben alkalmazhatóak egy, az előtte folyamatban lévő jogvitához hasonló jogvita tekintetében.

      17      A 384/96 rendelet 13. cikkének (3) bekezdése akként rendelkezik, hogy ha elegendő bizonyíték van a dömpingellenes vámok kijátszására,
         a Bizottság a vizsgálat megindítására vonatkozóan rendelettel határoz. Amennyiben ebből a vizsgálatból megállapíthatók olyan
         tények, amelyek a dömpingellenes vámok alkalmazásának a hasonló termékek vagy e termékek alkatrészeinek harmadik országokból
         érkező behozatalára történő kiterjesztését indokolják, erről egyszerű többséggel és a Bizottság javaslatára a Tanács határoz.

      18      A jelen ügyben elegendő azt megállapítani, hogy a Bizottság nem fogadott el rendeletet a vizsgálat megindításáról, továbbá
         a dömpingellenes intézkedések alkalmazásának kiterjesztéséről sem született tanácsi határozat.

      19      Következésképpen a 384/96 rendelet 13. cikkének rendelkezései az alapeljárás tekintetében egyáltalán nem alkalmazhatók, és
         nem is szükséges állást foglalni abban a kérdésben, hogy a 13. cikk (1) bekezdésének szövege, az alapügy tényállásának megvalósulása
         idején hatályos változatában, érinti‑e a Pometon SpA által végzett műveleteket.

      20      Következésképpen az első és második kérdésre azt kell válaszolni, hogy a 384/96 rendelet 13. cikke nem alkalmazható a Tanácsnak
         a Bizottság javaslata alapján elfogadott azon határozata hiányában, amelynek tárgya a dömpingellenes vámok alkalmazásának
         a hasonló termékek vagy e termékek alkatrészeinek harmadik országokból érkező behozatalára történő kiterjesztése.

       A harmadik–ötödik kérdésről
      21      A harmadik–ötödik kérdés lényegében arra irányul, hogy a Közösség vámterületére történő végleges behozatalnak tekintendő‑e
         az a művelet, amellyel valamely társaság aktív feldolgozási eljárás keretében olyan árut hoz be, amelynek tekintetében dömpingellenes
         vám alkalmazandó, és olyan termékké dolgozza fel, amely ilyen vámnak nincs alávetve, és azt újra kiviszi egy vele kapcsolatban
         álló, szomszédos harmadik államban székhellyel rendelkező társaságnak, amely ezen árut újra behozza a Közösség területére
         az előbbi társaság részére történő újraeladással.

      22      A Közösségi Vámkódex 114. cikkének értelmében az aktív feldolgozási eljárás lehetővé teszi, hogy a Közösség vámterületén feldolgozási
         műveletnek vessenek alá a Közösség vámterületéről újrakivitelre szánt nem közösségi árut. A „feldolgozási” műveletek közé
         tartozik például az áruk átalakítása. Az újraexportált áru neve „végtermék”.

      23      Az áruknak a Közösség vámterületén kívül, végtermékként történő újrakivitele az aktív feldolgozási eljárás alkalmazásának
         egyik feltétele. Következésképpen az kizárólag akkor alkalmazható jogszerűen, ha az árukat ténylegesen a Közösség vámterületén
         kívül történő újrakivitelre szánják, amint arra a 2454/93 rendelet 551. cikke (1) bekezdésében foglalt, fent hivatkozott rendelkezések
         is emlékeztetnek, amelyek előírják, hogy a kérelmezőnek „ténylegesen szándékában” álljon a szóban forgó áruk „újrakivitele”
         a Közösség vámterületéről.

      24      Az aktív feldolgozási eljárás jogi rendszerét alkotó szabályok összességéből az következik ugyanis, hogy e rendszer célja
         az, hogy kizárólag azon árukat mentesítse a vámfizetés alól, amelyeket csupán átmeneti jelleggel vezetnek be a közösségi vámterületre
         megmunkálás, javítás vagy feldolgozás, majd ezt követően újrakivitel céljából, így elkerülve, hogy a Közösség országainak
         gazdasági tevékenységét hátrány érje.

      25      Ebből szükségképpen következik, hogy a jelen ítélet 8. pontjában leírthoz hasonló gyakorlat, amely − az áru újrakivitelére
         vonatkozó tényleges szándék hiányában − csupán arra irányul, hogy a határon átléptessen valamely árut, és azt nem sokkal később
         újra behozza, ellentétes magával az aktív feldolgozási eljárás céljával, és veszélyezteti a közösségi szabályozás hatékonyságát.

      26      Kizárólag a kérdést előterjesztő bíróság feladata annak vizsgálata, hogy az alapeljáráshoz vezető tényállási elemek megvalósítottak‑e
         ilyen szabálytalanságot.

      27      Egy ilyen szabálytalanság megállapításából eredő következményekkel kapcsolatban a 2988/95 rendelet 4. cikkének (3) bekezdése
         általános hatállyal akként rendelkezik, hogy „azok a cselekmények, amelyekről megállapítható, hogy céljuk az adott ügyben
         alkalmazandó közösségi jog célkitűzéseivel ellentétes előnyszerzés azáltal, hogy mesterséges módon teremtik meg az előny megszerzéséhez
         szükséges feltételeket, az előny megszerzésének meghiúsulását vagy annak elvonását eredményezik”.

      28      A Bíróság a korábbiakban már kimondta, hogy valamely szabálytalan gyakorlat révén jogalap nélkül szerzett előny visszafizetésének
         kötelezettsége nem sérti a jogszerűség elvét. E kötelezettség ugyanis nem szankció, hanem csupán annak a megállapításnak az
         egyszerű következménye, hogy a közösségi szabályozásból származó előny megszerzéséhez szükséges feltételeket mesterségesen
         hozták létre, mely jogalap nélkülivé teszi a szerzett előnyt, és igazolja visszafizetésük kötelezettségét (lásd ebben az értelemben
         a C‑110/99. sz. Emsland‑Stärke ügyben 2000. december 14‑én hozott ítélet [EBHT 2000., I‑11569. o.] 56. pontját).

      29      Annak az importőrnek, aki szabálytalanul veti magát alá az aktív feldolgozási eljárásnak és részesül annak előnyeiből azáltal,
         hogy mesterséges módon teremti meg az ennek alkalmazásához szükséges feltételeket, ugyancsak ki kell egyenlítenie az érintett
         termékekre vonatkozó vámokat, adott esetben a nemzeti szabályozás által előírt közigazgatási, polgári jogi vagy büntetőjogi
         szankciók sérelme nélkül.

      30      Következésképpen a harmadik–ötödik kérdésre azt a választ kell adni, hogy azt a műveletet, amely − az áru újrakivitelére vonatkozó
         tényleges szándék hiányában − csupán arra irányul, hogy a határon átléptessen valamely árut, miután azt olyan termékké dolgozták
         fel, amely tekintetében nem kell dömpingellenes vámot fizetni, és azt nem sokkal később újra behozzák, nem lehet jogszerűen
         az aktív feldolgozási eljárás alá vonni. Annak az importőrnek, aki szabálytalanul veti magát alá ezen eljárásnak és részesül
         annak előnyeiből, ki kell egyenlítenie az érintett termékekre vonatkozó vámokat, adott esetben a nemzeti szabályozás által
         előírt közigazgatási, polgári jogi vagy büntetőjogi szankciók sérelme nélkül. Az illetékes nemzeti bíróság feladata annak
         értékelése, hogy az alapügy tárgyát képező művelet a fenti megfontolások fényében szabálytalannak tekinthető‑e a közösségi
         jogra tekintettel.

       A költségekről
      31      Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás
         egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült
         költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.

      A fenti indokok alapján a Bíróság (második tanács) a következőképpen határozott:
      1)      Az Európai Közösségben tagsággal nem rendelkező országokból érkező dömpingelt behozatallal szembeni védelemről szóló, 1995.
            december 22‑i 384/96/EK tanácsi rendelet 13. cikke nem alkalmazható az Európai Unió Tanácsának az Európai Közösségek Bizottságának
            javaslata alapján elfogadott azon határozata hiányában, amelynek tárgya a dömpingellenes vámok alkalmazásának a hasonló termékek
            vagy e termékek alkatrészeinek harmadik országokból érkező behozatalára történő kiterjesztése.
      2)      Azt a műveletet, amely − az áru újrakivitelére vonatkozó tényleges szándék hiányában − csupán arra irányul, hogy a határon
            átléptessen valamely árut, miután azt olyan termékké dolgozták fel, amely tekintetében nem kell dömpingellenes vámot fizetni,
            és azt nem sokkal később újra behozzák, nem lehet jogszerűen az aktív feldolgozási eljárás alá vonni. Annak az importőrnek,
            aki szabálytalanul veti magát alá ezen eljárásnak és részesül annak előnyeiből, ki kell egyenlítenie az érintett termékekre
            vonatkozó vámokat, adott esetben a nemzeti szabályozás által előírt közigazgatási, polgári jogi vagy büntetőjogi szankciók
            sérelme nélkül. Az illetékes nemzeti bíróság feladata annak értékelése, hogy az alapügy tárgyát képező művelet szabálytalannak
            tekinthető‑e a közösségi jogra tekintettel.
      Aláírások
      * Az eljárás nyelve: olasz.


A Bíróság (harmadik tanács) július 14.-i ítélete: 1994. # Milchwerke Köln/Wuppertal eG kontra Hauptzollamt Köln-Rheinau. # Előzetes döntéshozatal iránti kérelem: Finanzgericht Düsseldorf - Németország. # Tejre vonatkozó kiegészítő illeték. # C-352/92. sz. ügy