title: A Bíróság (harmadik tanács) 2006. július 18-i ítélete. # Maija T. I. Nikula. # Előzetes döntéshozatal iránti kérelem: Korkein hallinto-oikeus - Finnország. # Szociális biztonság - Betegségi és anyasági ellátások fedezete - Járulékszámítás - Az 1408/71 rendelet - A tagállam arra vonatkozó jogosultsága, hogy beszámítsa a járulékalapba a másik tagállam intézménye által folyósított nyugdíjakat - Két tagállam jogszabályai szerint nyugdíjra jogosult nyugdíjas. # C-50/05. sz. ügy

text:
      C‑50/05. sz. ügy
      Maija T. I. Nikula által indított eljárás
      (a Korkein hallinto-oikeus [Finnország] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)
      „Szociális biztonság – Betegségi és anyasági ellátások fedezete – Járulékszámítás – 1408/71 rendelet – A tagállam arra vonatkozó jogosultsága, hogy beszámítsa a járulékalapba a másik tagállam intézménye által folyósított nyugdíjakat
         – Két tagállam jogszabályai szerint nyugdíjra jogosult nyugdíjas”

      Az ítélet összefoglalása
      Migráns munkavállalók szociális biztonsága – Betegségbiztosítás – Nyugdíjasokat terhelő járulékok
      (EK 39. cikk; 1408/71 tanácsi rendelet, 27. és 33. cikk, (1) bekezdés)
      Nem ellentétes a 118/97 rendelettel módosított, a szociális biztonsági rendszereknek a Közösségen belül mozgó munkavállalókra,
         önálló vállalkozókra és családtagjaikra történő alkalmazásáról szóló 1408/71 rendelet 33. cikke (1) bekezdésével, ha a nyugdíjas
         lakóhelye szerinti tagállamban az említett rendelet 27. cikke szerinti ellátások nyújtására illetékes tagállam intézményei
         által alkalmazott betegbiztosítási járulékalap megállapítása során a lakóhely szerinti államban folyósított nyugdíjak mellett
         valamely másik tagállam intézményei által folyósított nyugdíjakat is e járulékalaphoz számítják annyiban, amennyiben az említett
         járulékok nem haladják meg a lakóhely szerinti államban folyósított nyugdíjak összegét.

      Ellentétes azonban az EK 39. cikkel, ha a másik tagállam intézményeitől kapott nyugdíjak összegét abban az esetben is figyelembe
         veszik, ha a járulékokat e másik tagállamban az ott kapott munkajövedelem terhére már megfizették. Az érintettek feladata
         annak megállapítása, hogy korábban ténylegesen sor került‑e a járulékfizetésre.

      (vö. 37‑38. pont és a rendelkező rész)
A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (harmadik tanács)
      2006. július 18.(*)

      „Szociális biztonság – Betegségi és anyasági ellátások fedezete – Járulékszámítás – 1408/71 rendelet – A tagállam arra vonatkozó jogosultsága, hogy beszámítsa a járulékalapba a másik tagállam intézménye által folyósított nyugdíjakat
         – Két tagállam jogszabályai szerint nyugdíjra jogosult nyugdíjas”

      A C‑50/05. sz. ügyben,
      az EK 234. cikk alapján benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában, amelyet a Korkein hallinto‑oikeus (Finnország)
         a Bírósághoz 2005. február 8‑án érkezett, 2005. február 4‑i határozatával terjesztett elő a

      Maija T. I. Nikula
      által indított eljárásban,
      A BÍRÓSÁG (harmadik tanács),
      tagjai: A. Rosas tanácselnök, J.‑P. Puissochet (előadó), A. Borg Barthet, U. Lõhmus és A. Ó Caoimh bírák,
      főtanácsnok: M. Poiares Maduro,
      hivatalvezető: C. Strömholm tanácsos,
      tekintettel az írásbeli szakaszra és a 2006. január 12‑i tárgyalásra,
      figyelembe véve a következők által előterjesztett észrevételeket:
      –        Maija T. I. Nikula képviseletében M. Ekorre,
      –        a finn kormány képviseletében A. Guimaraes‑Purokoski és E. Bygglin, meghatalmazotti minőségben,
      –        a spanyol kormány képviseletében I. del Cuvillo Contreras, meghatalmazotti minőségben,
      –        a holland kormány képviseletében H. G. Sevenster és M. de Grave, meghatalmazotti minőségben,
      –        a portugál kormány képviseletében L. Fernandes és S. Pizarro, meghatalmazotti minőségben,
      –        a norvég kormány képviseletében I. Djupvik és K. Fløistad, meghatalmazotti minőségben,
      –        az Európai Közösségek Bizottsága képviseletében D. Martin és M. Huttunen, meghatalmazotti minőségben,
      a főtanácsnok indítványának a 2006. február 16‑i tárgyaláson történt meghallgatását követően,
      meghozta a következő
      Ítéletet
      1        Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem az 1996. december 2‑i 118/97/EK tanácsi rendelettel (HL 1997. L 28., 1. o.; magyar
         nyelvű különkiadás 5. fejezet, 3. kötet, 3. o.) módosított és naprakésszé tett, a szociális biztonsági rendszereknek a Közösségen
         belül mozgó munkavállalókra, önálló vállalkozókra és családtagjaikra történő alkalmazásáról szóló, 1971. június 14‑i 1408/71/EGK
         tanácsi rendelet (HL 1997. L 28., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 5. fejezet, 1. kötet, 35. o.; a továbbiakban: 1408/71 rendelet)
         33. cikke (1) bekezdésének értelmezésére vonatkozik.

      2        E kérelmet az M. Nikula által a Korkein hallinto‑oikeus (finn legfelsőbb közigazgatási bíróság) előtt a Lapin verotuksen oikaisulautakunta
         (lappföldi adóellenőrzési hivatal) határozata ellen indított jogorvoslati eljárás keretében terjesztették elő, amelynek tárgya
         az M. Nikula által 2000‑ben megszerzett adóköteles jövedelem összege a betegbiztosítási járulékszámítás szempontjából.

       Jogi háttér
       A közösségi szabályozás
      3        Az 1408/71 rendelet 3. cikkének (1) bekezdése szerint:

      „E rendelet különös rendelkezéseire is figyelemmel az e rendelet hatálya alá tartozó olyan személyeket, akik egy tagállam
         területén lakóhellyel rendelkeznek, bármely tagállam jogszabályai szerint ugyanolyan kötelezettségek terhelik és ugyanolyan
         előnyök illetik, mint az adott tagállam állampolgárait.”

      4        E rendelet 27. cikke a következőképpen rendelkezik:

      „Az a nyugdíjas, aki két vagy több tagállam, köztük a lakóhelye szerinti tagállam jogszabályai szerint jogosult nyugdíjra,
         valamint ez utóbbi tagállam jogszabályai szerint jogosult ellátásokra, szükség esetén a 18. cikk és a VI. melléklet rendelkezéseinek
         figyelembevételével, ezekben az ellátásokban – családtagjaival együtt – a lakóhelye szerinti intézménytől részesül, és az
         ellátások költségeit ez az intézmény viseli, mintha az érintett nyugdíjas nyugdíját kizárólag az utóbbi állam jogszabályai
         szerint folyósítanák.”

      5        E rendelet 28a. cikke szerint:

      „Ha egy, két vagy több tagállam jogszabályai szerint nyugdíjra jogosult nyugdíjas olyan tagállam területén rendelkezik lakóhellyel,
         amely tagállam jogszabályai szerint a természetbeni ellátásokhoz való jogosultság nem függ biztosítási vagy szolgálati feltételektől
         és ahol nyugdíjat nem folyósítanak, a neki és családtagjainak nyújtott természetbeni ellátások költségeit a nyugdíjjal kapcsolatban
         illetékes tagállamok egyikének a 28. cikk (2) bekezdésében meghatározott intézménye viseli, annyiban, amennyiben az érintett
         nyugdíjas és családtagjai ilyen ellátásokra jogosultak lettek volna az említett illetékes intézmény által alkalmazott jogszabályok
         szerint, ha abban a tagállamban rendelkeznének lakóhellyel, amelyben az intézmény található.”

      6        Ugyanezen rendelet 33. cikkének (1) bekezdése a következőképpen rendelkezik:

      „A nyugdíj folyósításáért felelős tagállami intézmény, amely a betegségi és anyasági járulékok tekintetében a nyugdíjból levonásokat
         előíró jogszabályokat alkalmaz, jogosult az általa folyósítandó nyugdíjból az érintett jogszabályoknak megfelelően kiszámított
         összeget levonni, amennyiben a 27., 28., 28a., 31. és 32. cikk szerinti ellátások költségeit az említett tagállam valamely
         intézménye viseli.”

       A nemzeti szabályozás
      7        A betegbiztosításról szóló törvény (sairausvakuutuslaki [364/1963]) 1. cikke szerint minden finnországi lakóhellyel rendelkező
         személy, állampolgárságától függetlenül biztosított a betegség kockázatával szemben. A betegbiztosítási járulékot az adózás
         keretében vonják le. A biztosított ellátáshoz való joga nem függ a megfizetett járuléktól.

      8        Az említett törvény 33. cikkének (2) bekezdése előírja, hogy a biztosítottak által fizetendő biztosítási járulékot a megelőző
         adóévre vonatkozó helyi adó megállapításához figyelembe vett összjövedelem alapján kell kiszámítani.

       Az alapügy és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés
      9        M. Nikula, Kemiben (Finnország) lakó nyugdíjas 2000 folyamán öregségi nyugdíj címén két tagállam intézményétől kapott különböző
         ellátásokat, amely tagállamok egyike a Svéd Királyság, ahol több éven keresztül dolgozott, a másik a Finn Köztársaság, azon
         állam, ahol lakóhellyel rendelkezik.

      10      A 2000. évi adózás keretében M. Nikula arról nyilatkozott, hogy Finnországban teljes körű adókötelezettséggel rendelkezik.
         Az Északi Tanács tagállamai által a jövedelem‑ és a vagyonadó terén a kettős adóztatás elkerüléséről kötött egyezmény (26/1997.)
         18. cikkének (1) bekezdése és 25. cikke (3) bekezdésének d) pontja alapján a svéd intézményektől kapott nyugdíjakat beszámították
         az adóköteles jövedelmébe.

      11      M. Nikula azt kérte, hogy úgy módosítsák a terhére megállapított adót, hogy a svéd intézményektől kapott nyugdíjakat ne számítsák
         be a betegbiztosítási járulékszámítás alapját képező adóköteles jövedelmébe. A lappföldi adóellenőrzési hivatal 2002. szeptember
         11‑i határozatában elutasította M. Nikula kérelmét.

      12      M. Nikula megtámadta e határozatot a Rovaniemen hallinto‑oikeus (rovaniemi‑i közigazgatási bíróság) előtt. Utóbbi 2003. december
         12‑i határozatában elutasította M. Nikula keresetét.

      13      M. Nikula a Korkein hallinto‑oikeushoz fellebbezést nyújtott be, amelyben kérte a fellebbezés elfogadását és a Rovaniemen
         hallinto‑oikeus határozatának megsemmisítését, valamint azt kérte, hogy a svéd intézményektől kapott nyugdíjakat ne számítsák
         be a betegbiztosítási járulékszámítás alapját képező adóköteles jövedelmébe.

      14      E körülmények között a Korkein hallinto‑oikeus felfüggesztette eljárását, és előzetes döntéshozatal céljából az alábbi kérdéseket
         terjesztette a Bíróság elé:

      „Úgy kell‑e értelmezni a […] 1408/71 […] rendelet 33. cikkének (1) bekezdését, hogy e rendelkezéssel ellentétes az, ha abban
         az esetben, amikor a nyugdíjas a rendelet 27. cikke alapján a betegségi és anyasági ellátásokat csak a lakóhelye szerinti
         intézménytől igényelheti és azok költségeit ez az intézmény viseli, úgy állapítják meg a nyugdíjas lakóhelye szerinti tagállamban
         alkalmazott betegbiztosítási járulékot, hogy a lakóhely szerinti államban kapott nyugdíjak mellett a másik tagállamból származó
         nyugdíjakat is a járulékalapba számítják annyiban, amennyiben a betegbiztosítási járulékok nem haladják meg a lakóhely szerinti
         államban kapott nyugdíjak összegét?”

       Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésről
      15      A kérdést előterjesztő bíróság kérdésével lényegében arra vár választ, hogy az 1408/71 rendelet 33. cikkének (1) bekezdésével
         ellentétes‑e az, ha a nyugdíjra jogosult lakóhelye szerinti tagállamban, az e tagállam intézményei által alkalmazott betegbiztosítási
         járulékalap megállapítása során a lakóhely szerinti államban folyósított nyugdíjak mellett a másik tagállam intézményei által
         folyósított nyugdíjakat is e járulékalaphoz számítják annyiban, amennyiben a biztosítási járulékok nem haladják meg a lakóhely
         szerinti államban folyósított nyugdíjak összegét.

       A Bíróság elé terjesztett észrevételek
      16      A spanyol és a portugál kormány úgy ítéli meg, hogy az illetékes tagállam az 1408/71 rendelet 33. cikke (1) bekezdésének rendelkezései
         alapján a betegbiztosítási járulékszámítás során nem veheti figyelembe a másik tagállam intézményei által folyósított nyugdíjakat.
         Ezzel egyező az Európai Közösségek Bizottságának álláspontja, amely úgy véli, hogy a C‑389/99. sz. Rundgren‑ügyben 2001. május
         10‑én hozott ítéletben (EBHT 2001., I‑3731. o.) megfogalmazott alapelv szerint az illetékes tagállam kizárólag a saját intézménye
         által folyósítandó nyugdíjból vonhatja le a járulékot, a másik tagállam intézményei által folyósított nyugdíjak kivételt képeznek
         ezalól.

      17      A fenti kormányok és a Bizottság érvelésüket a fent hivatkozott Rundgren‑ügyben hozott ítélet 49. pontjára alapozzák, miszerint
         az 1408/71 rendelet 33. cikkének (1) bekezdéséből következik, hogy az említett rendelet az általa szabályozott esetben kizárólag
         az említett tagállam illetékes intézményét hatalmazza fel arra, hogy különösen a betegbiztosítási ellátások fedezetére levonást
         eszközöljön az általa folyósítandó, illetve ténylegesen folyósított nyugdíjból.

      18      A finn, a holland és a norvég kormány elismeri, hogy összefüggés van a nyugdíjból való levonási jogosultság és a természetbeni
         ellátásokat érintő költségviselési kötelezettség között. Ez utóbbi ellátások költségeit nem lehet azon tagállam intézményére
         hárítani, amely esetleg csak a nyugdíj tekintetében illetékes (a fent hivatkozott Rundgren‑ügyben hozott ítélet 47. pontja).
         Azonban úgy vélik, hogy az ugyanezen ítélet 49. pontjában elismert összefüggés nem is tiltja a betegbiztosítási ellátások
         nyújtására illetékes intézmény székhelye szerinti tagállam számára azt, hogy a saját jogában meghatározza a betegbiztosítási
         járulékszámításhoz figyelembe veendő jövedelemalapot. Ezt az értelmezést erősíti az „érintett jogszabályoknak megfelelően
         kiszámított” kifejezés, amely az 1408/71 rendelet 33. cikkének (1) bekezdésében szerepel. E jogosultság gyakorlása pusztán
         ahhoz a feltételhez kötött, hogy ezen intézmény az érintett jogosult számára ténylegesen is ellátásokat folyósít.

      19      E kormányok tehát úgy vélik, hogy ebben az esetben a tagállam hozhat olyan döntést, hogy a társadalombiztosítási járulékalapba
         a másik tagállam által folyósított nyugdíjakat is bevonja, feltéve hogy e járulékok összege nem haladja meg a lakóhely szerinti
         tagállamban folyósított nyugdíjak összegét. Ez utóbbi esetben ugyanis a járulékok nem vonhatók le teljes egészében – ahogy
         az előírások értelmében kellene – az e tagállamban folyósított nyugdíjakból, amint a Bíróság a fent hivatkozott Rundgren‑ügyben
         hozott ítélet 49. pontjában is megállapította.

       A Bíróság álláspontja
      20      Az 1408/71 rendelet célja – amint azt a második és negyedik preambulumbekezdése is kimondja – biztosítani a munkavállalók
         és az önálló vállalkozók szabad mozgását az Európai Közösségen belül, tiszteletben tartva a szociális biztonságra vonatkozó
         nemzeti jogszabályok sajátos jellemzőit. E célból – amint az a rendelet ötödik, hatodik és tizedik preambulumbekezdéséből
         is következik – a rendelet előírja a különböző nemzeti jogszabályok szerinti egyenlő bánásmód elvét, és annak lehető legjobb
         biztosítását, hogy a tagállam területén foglalkoztatott valamennyi munkavállaló egyenlő bánásmódban részesüljön, illetve közülük
         a szabad mozgáshoz való jogukat gyakorló munkavállalókat ne érje hátrány. Az 1408/71 rendelettel létrehozott rendszer csak
         egy koordinációs szabályozás, amely különösen a különböző körülmények között a szabad mozgáshoz való jogukat gyakorló munkavállalókra
         vagy önálló vállalkozókra alkalmazandó jogszabály vagy jogszabályok meghatározására irányul (a C‑493/04. sz. Piatkowski‑ügyben
         2006. március 9‑én hozott ítélet [EBHT 2006., I‑2369. o.] 19. és 20. pontja).

      21      Az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból kitűnik, hogy a Finnországban lakó M. Nikula 2000 folyamán mind a svéd, mind
         a finn intézményektől nyugdíjat kapott.

      22      Az 1408/71 rendelet 27. cikke szerint az a nyugdíjas, aki két vagy több tagállam, köztük a lakóhelye szerinti tagállam jogszabályai
         szerint jogosult nyugdíjra, azon tagállam jogszabályai szerint jogosult természetbeni ellátásokra, amelynek területén lakik,
         mintha kizárólag az utóbbi állam jogszabályai szerint lenne jogosult nyugdíjra.

      23      Mivel M. Nikula lakóhelye a Finn Köztársaság, e tagállam köteles a természetbeni ellátások nyújtására. Ez az állam jogosult
         a járulék levonására ugyanezen rendelet 33. cikkének (1) bekezdése alapján a saját jogszabályaiban meghatározott feltételek
         mellett.

      24      Közösségi szintű harmonizáció hiányában az érintett tagállam jogszabályainak kell meghatározniuk a társadalombiztosítási járulékszámításhoz
         figyelembe veendő jövedelmeket (lásd a C‑18/95. sz. Terhoeve‑ügyben 1999. január 26‑án hozott ítélet [EBHT 1999., I‑342. o.]
         51. pontját). Ez méginkább így van, ha a közösségi szabályozás kifejezetten hivatkozik a tagállami jogra, a tagállamot a betegbiztosítási
         járulék levonására illetékes államként határozva meg. Fontos, hogy hatáskörének gyakorlása során az érintett tagállam tiszteletben
         tartsa a közösségi jogot (lásd a fent hivatkozott Terhoeve‑ügyben hozott ítélet 34. pontját és a C‑227/03. sz. Van Pommeren‑Bourgondiën‑ügyben
         2005. július 7‑én hozott ítélet [EBHT 2005., I‑6101. o.] 39. pontját).

      25      Ezért a betegbiztosításról szóló finn törvény 33. cikkének (2) bekezdése előírja, hogy a betegbiztosítási járulékot a helyi
         adó megállapításához figyelembe vett összjövedelem és különösen az előző adóévben más tagállamok által folyósított nyugdíjak
         alapján kell kiszámítani.

      26      A Bizottság és egyes tagállamok azon állításával szemben, miszerint a Bíróságnak a fent hivatkozott Rundgren‑ügyben hozott
         ítéletben képviselt álláspontja fő szabály szerint tiltja, hogy a tagállam társadalombiztosítási járulékkal terhelje a másik
         tagállam által folyósított nyugdíjakat, az ezen ítéletben elfogadott megoldás nem ültethető át az alapügyre.

      27      A finn származású 1975. július 18‑tól svéd állampolgár S. Rundgren kizárólag a Svéd Királyság által folyósított nyugdíj‑ és
         életjáradék‑jövedelemmel rendelkezett. E tagállam volt a természetbeni ellátások költségviselője.

      28      Egyrészről tehát a Finn Köztársaság, miután nem folyósított nyugdíjat az érdekelt személy részére, nem volt „jogosult az általa
         folyósítandó nyugdíjból […] levon[ást eszközölni]” az 1408/71 rendelet 33. cikkének (1) bekezdése szerint.

      29      Másrészről azon elv alapján, miszerint a nyugdíjastól annak okán, hogy az egyik tagállam területén lakik, nem követelhető
         kötelező társadalombiztosítási járulék olyan ellátások fedezetére, amelyek költségeit a másik tagállam intézménye viseli (a
         C‑140/88. sz. Noij‑ügyben 1991. február 21‑én hozott ítélet [EBHT 1991., I‑387. o.] 14. pontja), a Finn Köztársaság nem követelhette
         S. Rundgrentől a finn jogszabályokban foglaltakhoz hasonló járulékok megfizetését, mivel utóbbit hasonló ellátások illették
         meg, amelyek költségeit a nyugdíj tekintetében illetékes tagállam, a Svéd Királyság egyik intézménye viselte (a fent hivatkozott
         Rundgren‑ügyben hozott ítélet 56. pontja).

      30      Igaz ugyan, hogy a személyek szabad mozgása elvével ellentétes az a tagállami jogszabály, amely a nyugdíjasokat anélkül terheli
         a kiegészítő társadalombiztosítási rendszerhez való hozzájárulással, hogy ennek megfelelő szociális védelmet nyújtana (a C‑53/95. sz.
         Kemmler‑ügyben 1996. február 15‑én hozott ítélet [EBHT 1996., I‑703. o.] és a C‑393/99. és C‑394/99. sz. Hervein és társai
         egyesített ügyekben 2002. március 19‑én hozott ítélet [EBHT 2002., I‑2829. o.]), az alapügyben mégsem erről van szó, miután
         a finn jogszabálynak, mint a lakóhely szerinti tagállam jogszabályának az a célja, hogy kizárólagosan, minden más jogszabály
         kizárásával vonatkozzon a finn területen lakó nyugdíjasokra.

      31      Így az alapügyhöz hasonló esetben, amikor a lakóhely szerinti tagállam egyik intézménye nyugdíjat folyósít és ugyanezen állam
         egyik intézménye biztosítja a betegbiztosítási költségek fedezetét, az 1408/71 rendelet egyetlen rendelkezése sem tiltja ezen
         állam számára, hogy a területén lakó személy társadalombiztosítási járulékának összegét a lakóhely szerinti tagállamban vagy
         más tagállamokban folyósított nyugdíjakból származó összjövedelme alapján számítsa ki.

      32      Függetlenül azonban az alkalmazott számítási módszertől, a járulékok összege nem haladhatja meg a lakóhely szerinti tagállam
         intézményei által folyósított nyugdíjakat, mivel – amint a jelen ítélet 28. pontjában is kifejtésre került – az 1408/71 rendelet
         33. cikkének (1) bekezdése szerint a betegbiztosítási járulékokat kizárólag a lakóhely szerinti tagállam által folyósított
         nyugdíjakból lehet levonni (lásd ebben az értelemben a fent hivatkozott Rundgren‑ügyben hozott ítélet 49. pontját).

      33      Továbbá a személyek szabad mozgásának akadályát képezné, ha a lakóhely szerinti állam olyan rendszert alkalmazna, amely nem
         veszi figyelembe azokat a betegbiztosítási járulékokat, amelyeket a nyugdíjas a lakóhely szerinti államon kívüli tagállamban
         eltöltött szolgálati évei alatt már megfizetett. Az ilyen rendszer pusztán azért hozná hátrányos helyzetbe az említett jogosultakat,
         mert éltek a szabad mozgáshoz való jogukkal és azokat részesítené előnyben, akik egyetlen tagállamban maradtak, hogy ott töltsék
         a teljes szolgálati idejüket.

      34      A Bíróság megállapította, hogy ellentétes az EK 39. cikkel, ha a tagállam a tagállami jogszabályok hatálya alá tartozó nyugdíjas
         munkavállaló betegbiztosítási járulékát az e munkavállaló által a másik tagállamban kapott, megállapodás szerinti kiegészítő
         nyugdíj bruttó összege alapján azon körülmény figyelmen kívül hagyásával számítja ki, hogy az utóbbi államban e nyugdíj bruttó
         összegének egy részét betegbiztosítási járulék címén már levonták (a C‑302/98. sz. Sehrer‑ügyben 2000. június 15‑én hozott
         ítélet [EBHT 2000., I‑4585. o.] 36. pontja).

      35      E kockázat elhárítása végett és a különböző nemzeti jogszabályok tekintetében a Közösségen belül a tagállamok polgárai számára
         azonos elbánás biztosítása céljából az ellátások nyújtására illetékes tagállamnak, amely a jogszabályai alapján a betegbiztosítási
         járulékalapba rendszerint beszámítja a más tagállamok intézményei által folyósított nyugdíjakat, le kell vonnia a járulékalapból
         azoknak a nyugdíjaknak az összegét, amelyekre tekintettel e jogosultak más államokban már megfizették a járulékokat, akár
         az érdekeltek fizették be a munkajövedelmük terhére, akár az említett jövedelemből közvetlenül kerültek levonásra.

      36      Az érintettek feladata annak megállapítása, hogy korábban ténylegesen sor került‑e a járulékfizetésre.

      37      Azt kell tehát válaszolni az előterjesztett kérdésre, hogy nem ellentétes az 1408/71 rendelet 33. cikkének (1) bekezdésével,
         ha a nyugdíjas lakóhelye szerinti tagállamban az említett rendelet 27. cikke szerinti ellátások nyújtására illetékes tagállam
         intézményei által alkalmazott betegbiztosítási járulékalap megállapítása során a lakóhely szerinti államban folyósított nyugdíjak
         mellett valamely másik tagállam intézményei által folyósított nyugdíjakat is e járulékalaphoz számítják annyiban, amennyiben
         az említett járulékok nem haladják meg a lakóhely szerinti államban folyósított nyugdíjak összegét.

      38      Ellentétes azonban az EK 39. cikkel, ha a másik tagállam intézményeitől kapott nyugdíjak összegét abban az esetben is figyelembe
         veszik, ha a járulékokat e másik tagállamban az ott kapott munkajövedelem terhére már megfizették. Az érintettek feladata
         annak megállapítása, hogy korábban ténylegesen sor került‑e a járulékfizetésre.

       A költségekről
      39      Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás
         egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült
         költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.

      A fenti indokok alapján a Bíróság (harmadik tanács) a következőképpen határozott:
      1)      Nem ellentétes az 1996. december 2‑i 118/97/EK tanácsi rendelettel módosított, a szociális biztonsági rendszereknek a Közösségen
            belül mozgó munkavállalókra, önálló vállalkozókra és családtagjaikra történő alkalmazásáról szóló, 1971. június 14‑i 1408/71/EGK
            tanácsi rendelet 33. cikkének (1) bekezdésével, ha a nyugdíjas lakóhelye szerinti tagállamban az említett rendelet 27. cikke
            szerinti ellátások nyújtására illetékes tagállam intézményei által alkalmazott betegbiztosítási járulékalap megállapítása
            során a lakóhely szerinti államban folyósított nyugdíjak mellett valamely másik tagállam intézményei által folyósított nyugdíjakat
            is e járulékalaphoz számítják annyiban, amennyiben az említett járulékok nem haladják meg a lakóhely szerinti államban folyósított
            nyugdíjak összegét.
      2)      Ellentétes azonban az EK 39. cikkel, ha a másik tagállam intézményeitől kapott nyugdíjak összegét abban az esetben is figyelembe
            veszik, ha a járulékokat e másik tagállamban az ott kapott munkajövedelem terhére már megfizették. Az érintettek feladata
            annak megállapítása, hogy korábban ténylegesen sor került‑e a járulékfizetésre.
      Aláírások
      * Az eljárás nyelve: finn.


title: A Bíróság (első tanács) 2005. január 20-i ítélete.#Nils Laurin Effing.#Előzetes döntéshozatal iránti kérelem: Oberster Gerichtshof - Ausztria.#Családi ellátások - Kiskorú gyermek tartásdíjának tagállam általi előlegezése - Fogvatartott gyermeke - A tartásdíj folyósításának feltételei - Büntetésének letöltésére más tagállamba átszállított fogvatartott - EK 12. cikk - Az 1408/71/EGK rendelet 3. és 13. cikke.#C-302/02. sz. ügy.

text:
      C‑302/02. sz. ügy
      A Nils Laurin Effing nevében indított eljárás
      (az Oberster Gerichtshof [Ausztria] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)
      „Családi ellátások – Kiskorú gyermekek tartásdíjának tagállam általi előlegezése – Szabadságvesztés-büntetését töltő elítélt gyermeke – A tartásdíj folyósításának feltételei – Büntetésének letöltésére más tagállamba átszállított elítélt – EK 12. cikk – Az 1408/71/EGK rendelet 3. és 13. cikke”
      J. Kokott főtanácsnok indítványa, az ismertetés napja: 2004. május 25.
      A Bíróság ítélete (első tanács), 2005. január 20.
      Az ítélet összefoglalása
      1.     Migráns munkavállalók szociális biztonsága – Közösségi szabályozás – Tárgyi hatály – Kiskorú gyermekek tartásdíjára fizetett
            előleg formájában nyújtott ellátás – Szabadságvesztés-büntetést töltő tartásdíj-kötelezett – Bennfoglaltság
      (1408/71 tanácsi rendelet, 1. cikk, u) pont, i) alpont és 4. cikk, (1) bekezdés, h) pont)
      2.     Migráns munkavállalók szociális biztonsága – Közösségi szabályozás – Személyi hatály – A szabadságvesztés-büntetésének időszaka
            alatt munkanélküli-biztosítással rendelkező személy – Bennfoglaltság
      (1408/71 tanácsi rendelet, 2. cikk, (1) bekezdés)
      3.     Migráns munkavállalók szociális biztonsága – Alkalmazandó jog – Olyan személy, aki valamely tagállam területén mindennemű
            kereső tevékenységgel felhagyott és lakóhelyét egy másik tagállamba helyezte át – Szabadságvesztés-büntetését töltő elítélt,
            aki valamely tagállamban megkezdte büntetésének letöltését, és akit e tagállamból egy másik tagállamba szállítottak át – Ez
            utóbbi állam jogszabályainak alkalmazása
      (1408/71 tanácsi rendelet, 13. cikk, (2) bekezdés, a) és f) pont)
      4.     Migráns munkavállalók szociális biztonsága – Családi ellátások – Személy, aki valamely tagállam területén mindennemű kereső
            tevékenységgel felhagyott és lakóhelyét egy másik tagállamba helyezte át – Alkalmazandó nemzeti jogszabályok, amelyek ezen
            ellátások folyósítását a lakóhely feltételétől teszik függővé – Megengedhetőség
      (EK 12. cikk, 1408/71 tanácsi rendelet, 3. cikk)
      1.     Az 1408/71 rendelet 1. cikke u) pontjának i) alpontjában szereplő „családi terhek kompenzálása” kifejezést úgy kell értelmezni,
         hogy az különösen a családi költségvetéshez közpénzből történő hozzájárulásra vonatkozik, amelynek célja a gyermektartás („Unterhalt”)
         terheinek könnyítése. Ebből az következik, hogy az olyan ellátás, mint az österreichisches Bundesgesetz über die Gewährung
         von Vorschüssen auf den Unterhalt von Kindern (Unterhaltsvorschußgesetz) (a gyermektartásdíj előlegezéséről szóló osztrák
         szövetségi törvény) által előírt tartásdíj előlegezése, amelyre amiatt kerül sor, mert a gyermek tartásdíjfizetésre kötelezett
         apja a börtönbüntetését tölti, az 1408/71 rendelet 4. cikke (1) bekezdésének h) pontja szerinti családi ellátásnak minősül.

      (vö. 27. pont)
      2.     Valamely személy az 1408/71 rendelet értelmében vett munkavállalónak minősül, ha akár csak egyetlen kockázat ellen is biztosítva
         van valamely, az e rendelet 1. cikkének a) pontjában említett általános vagy külön szociális biztonsági rendszerben akár kötelezően,
         akár szabadon választható biztosítás keretében, munkaviszony meglététől függetlenül. Ezért ha valamely személy a szabadságvesztés-büntetésének
         letöltése alatti időszakban munkanélküli-biztosítással rendelkezett, az említett rendelet 2. cikkének (1) bekezdése szerinti
         munkavállalónak minősül.

      (vö. 32–33. pont)
      3.     Olyan körülmények között, amikor az 1408/71 rendelet 2. cikkének (1) bekezdése értelmében vett munkavállaló, mint szabadságvesztés-büntetését
         töltő elítélt, abból a tagállamból, ahol mindennemű kereső tevékenységgel felhagyott, és ahol büntetésének letöltését megkezdte,
         büntetése fennmaradó részének letöltésére átszállíttatta magát a származása szerinti tagállamba, a családi ellátások tekintetében
         ez utóbbi tagállamnak a jogszabályait kell alkalmazni az említett rendelet 13. cikke (2) bekezdése rendelkezéseinek megfelelően.

      (vö. 44., 52. pont és a rendelkező rész)
      4.     Noha az EK 12. cikk és az 1408/71 rendelet 3. cikke az ugyanannak a tagállamnak a jogszabályaiból vagy közigazgatási gyakorlatából
         adódó, az állampolgárságon alapuló hátrányos megkülönböztetés kiküszöbölését célozza, mégsem eredményezheti az 1408/71 rendelet
         13. cikkének (2) bekezdésében foglalt jogszabályi összeütközést rendező szabályai alapján alkalmazandó, a családi ellátásokra
         vonatkozó nemzeti jogszabályok eltérő voltából adódó eltérő bánásmód tilalmát.

      E rendelkezésekkel nem ellentétes, hogy olyan helyzetben, amikor valamely munkavállaló, mint szabadságvesztés-büntetését töltő
         elítélt, abból a tagállamból, ahol mindennemű kereső tevékenységgel felhagyott és ahol büntetésének letöltését megkezdte,
         büntetése fennmaradó részének letöltésére átszállíttatta magát a származása szerinti tagállamba, az első tagállam jogszabályai
         az ilyen közösségi állampolgár családtagjainak – a nemzeti jogszabályai által biztosított – családi ellátásokra való jogosultságát
         ahhoz a feltételhez kösse, hogy a kötelezettet a tagállam területén tartsák fogva.

      (vö. 51–52. pont és a rendelkező rész)
A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (első tanács)
      2005. január 20.(*)

      „Családi ellátások – Kiskorú gyermekek tartásdíjának tagállam általi előlegezése – Szabadságvesztés-büntetését töltő elítélt gyermeke – A tartásdíj folyósításának feltételei – Büntetésének letöltésére más tagállamba átszállított elítélt – EK 12. cikk – Az 1408/71/EGK rendelet 3. és 13. cikke”
      A C‑302/02. sz. ügyben,
      az EK 234. cikk alapján benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában, amelyet az Oberster Gerichtshof (Ausztria)
         a Bírósághoz 2002. augusztus 26-án érkezett 2002. július 11-i végzésével terjesztett elő az előtte

      a Nils Laurin Effing nevében

      indított eljárásban,
      A BÍRÓSÁG (első tanács),
      tagjai: P. Jann tanácselnök, A. Rosas, K. Lenaerts, S. von Bahr és K. Schiemann (előadó) bírák,
      főtanácsnok: J. Kokott,
      hivatalvezető: R. Grass,
      tekintettel az írásbeli szakaszra,
      tekintettel a főtanácsnok meghallgatását követően hozott határozatra, miszerint az ügy elbírálására tárgyalás mellőzésével
         kerül sor,

      figyelembe véve a következők által előterjesztett észrevételeket:
      –       az osztrák kormány képviseletében E. Riedl, meghatalmazotti minőségben,
      –       a német kormány képviseletében W.‑D. Plessing és A. Tiemann, meghatalmazotti minőségben,
      –       az Európai Közösségek Bizottsága képviseletében H. Michard és H. Kreppel, meghatalmazotti minőségben,
      a főtanácsnok indítványának a 2004. május 25-i tárgyaláson történt meghallgatását követően,
      meghozta a következő
      Ítéletet
      1       Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem az EK 12. cikk, valamint a 2001. június 5-i 1386/2201/EK európai parlamenti és tanácsi
         rendelettel (HL L 187., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 5. fejezet, 4. kötet, 129. o.) módosított, a szociális biztonsági
         rendszereknek a Közösségen belül mozgó munkavállalókra és önálló vállalkozókra, illetve családtagjaikra történő alkalmazásáról
         szóló, 1971. június 14-i 1408/71/EGK tanácsi rendelet (a továbbiakban: 1408/71 rendelet) 3. cikke együttes értelmezésére irányul.

      2       A kérelmet Nils Laurin Effing kiskorú gyermek nevében, az érdekeltnek a gyermektartásdíj előlegezése fenntartására vonatkozó
         igénye tárgyában indított eljárás keretében nyújtották be.

       Jogi háttér
       A közösségi szabályozás
       Az 1408/71 rendelet
      3       Az 1408/71 rendelet tárgya a személyek szabad mozgása keretében a tagállamok szociális biztonsági jogszabályainak összehangolása,
         az EK 42. cikk célkitűzéseinek megfelelően.

      4       E rendelet 2. cikke (1) bekezdésének rendelkezése szerint:
      „E rendelet vonatkozik azokra a munkavállalókra vagy önálló vállalkozókra és diákokra, akik egy vagy több tagállam jogszabályainak
         a hatálya alá tartoznak vagy tartoztak, és akik a tagállamok egyikének állampolgárai, valamint azokra a hontalanokra vagy
         menekültekre, akiknek a lakóhelye valamely tagállam területén található, és ezek családtagjaira és túlélő hozzátartozóira.”

      5       Az 1408/71 rendelet egyenlő bánásmódról szóló 3. cikkének (1) bekezdése úgy rendelkezik, hogy:
      „E rendelet különös rendelkezéseire is figyelemmel az e rendelet hatálya alá tartozó olyan személyeket, akik egy tagállam
         területén lakóhellyel rendelkeznek, bármely tagállam jogszabályai szerint ugyanolyan kötelezettségek terhelik és ugyanolyan
         előnyök illetik, mint az adott tagállam állampolgárait.”

      6       Ugyanezen rendelet tárgyi hatályát meghatározó 4. cikke (1) bekezdésének h) pontja alapján:
      „E rendelet alkalmazandó a következő szociális biztonsági ágakat érintő valamennyi jogszabályra:
      […]
      h)      családi ellátások.”
      7       Az alkalmazandó jogszabályokat illetően az 1408/71 rendelet 13. cikkének (2) bekezdése úgy rendelkezik, hogy:
      „A 14–17. cikk rendelkezéseire is figyelemmel:
      a)      egy tagállam területén alkalmazott személy e tagállam jogszabályainak hatálya alá tartozik, még abban az esetben is, ha egy
         másik tagállam területén rendelkezik lakóhellyel, vagy, ha az őt alkalmazó vállalkozás vagy magánszemély székhelye vagy lakóhelye
         egy másik tagállam területén található;

      b)      egy tagállam területén önálló vállalkozóként tevékenykedő személy e tagállam jogszabályainak hatálya alá tartozik még abban
         az esetben is, ha másik tagállamban rendelkezik lakóhellyel;

      […]
      f)      az a személy, akire az egyik tagállam jogszabályai már nem alkalmazhatóak, és egy másik tagállam jogszabályai sem alkalmazandók
         rá az előző pontokban megállapított szabályok egyikével összhangban vagy a 14–17. cikkekben megállapított kivételeknek vagy
         különös rendelkezéseknek megfelelően, azon tagállam jogszabályainak a hatálya alá tartozik, amelyiknek a területén lakóhellyel
         rendelkezik, kizárólag azon tagállam jogszabályi rendelkezéseivel összhangban.”

      8       Az 1408/71 rendelet „Munkavállalók vagy önálló vállalkozók, akiknek családtagjai az illetékes államon kívüli tagállamban rendelkeznek
         lakóhellyel” című 73. cikke a következőképpen szól:

      „Egy tagállam jogszabályainak hatálya alá tartozó munkavállaló vagy önálló vállalkozó jogosult más tagállam területén lakóhellyel
         rendelkező családtagjai után az előbbi tagállam jogszabályai szerinti családi ellátásokra, mintha családtagjai ezen állam
         területén rendelkeznének lakóhellyel, a VI. melléklet rendelkezéseire is figyelemmel.”

      9       Ugyanezen rendelet „Munkanélküliek, akiknek családtagjai az illetékes államon kívüli tagállam területén rendelkeznek lakóhellyel”
         című 74. cikke úgy rendelkezik, hogy:

      „A korábban munkavállaló vagy önálló vállalkozó munkanélküli, aki egy tagállam jogszabályai szerint munkanélküli ellátásban
         részesül, más tagállam területén lakóhellyel rendelkező családtagjai után az előbbi tagállam jogszabályai szerinti családi
         ellátásokra jogosult, mintha családtagjai ezen állam területén rendelkeznének lakóhellyel, a VI. melléklet rendelkezéseire
         is figyelemmel.”

       A nemzeti szabályozás
      10     Az österreichisches Bundesgesetz über die Gewährung von Vorschüssen auf den Unterhalt von Kindern (Unterhaltsvorschußgesetz)
         (a gyermektartásdíj előlegezéséről szóló osztrák szövetségi törvény, BGBl. I., 1985., 451. sz., a továbbiakban: UVG) a gyermektartásdíj
         állam általi előlegezéséről rendelkezik.

      11     Az UVG 3. §‑a szerint a gyermektartásdíj előlegezése főszabály szerint az ország területén végrehajtható okirat alapján történhet.
         Mindazonáltal az UVG 4. §‑a úgy rendelkezik, hogy bizonyos körülmények között az előlegezésre akkor is sor kerül, ha a tartásdíj-fizetési
         kötelezettség behajthatatlannak tűnik vagy a tartásdíjra való jogosultságot nem állapították meg. Az UVG 4. §‑ának 3. pontja
         e tekintetben úgy fogalmaz, hogy a tartásdíj előlegezésére kerül sor akkor is:

      „ha a tartásdíjfizetés kötelezettjén büntetőeljárásban hozott bírósági határozat alapján egy hónapot meghaladó szabadságelvonást
         hajtanak végre az ország területén, és a kötelezett emiatt nem képes kötelezettségeit teljesíteni”.

       Az elítélt személyek átszállításáról szóló egyezmény
      12     Az elítélt személyek átszállításáról szóló, aláírásra 1983. március 23-án Strasbourgban megnyitott egyezmény (a továbbiakban:
         egyezmény), amelyhez az Osztrák Köztársaság nyilatkozatokat fűzött (BGBl. I., 1986., 524. sz.), valamint az Auslieferungs‑
         und Rechtshilfegesetz (kiadatási és jogsegélytörvény, ARGH, BGBl. I., 1979., 529. sz.) 76. §‑a alapján az említett egyezmény
         aláíró államának (Ítélkező Állam) területén elítélt személyek kérhetik – az egyezmény 2. cikkével összhangban – átszállításukat
         származási országuk területére (Végrehajtó Állam) a kiszabott büntetés letöltése céljából. Ez esetben, az egyezmény 9. cikke
         1. bekezdésének b) pontja értelmében, az Ítélkező Államban kiszabott büntetés helyébe a Végrehajtó Államban az ugyanolyan
         bűncselekmény elkövetéséért kiszabható büntetés léptethető.

      13     Az egyezmény preambuluma szerint az átszállítás célja különösen az elítélt személyek társadalmi beilleszkedésének elősegítése
         azzal, hogy a bűncselekmény elkövetése miatt szabadságuktól megfosztott külföldiek lehetőséget kapjanak büntetésüknek saját
         társadalmukban való letöltésére.

      14     Írország tekintetében 1995. november 1-jén történt hatálybalépése óta az egyezmény minden tagállamot kötelez. Ausztria tekintetében
         az egyezmény 1987. január 1-jén, Németország vonatkozásában pedig 1992. február 1-jén lépett hatályba, továbbá megerősítette
         azt a tíz új tagállam is.

       Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés
      15     Az alapeljárásban Nils Laurin Effing felperes vitatja az osztrák hatóságok azon határozatát, amelyben megszüntették a neki
         járó tartásdíjnak az UVG 4. §‑ának 3. pontja alapján történő előlegezését.

      16     Apja, Ingo Effing, német állampolgár. Az előzetes döntéshozatalra utaló végzésben foglalt adatok szerint szokásos tartózkodási
         helye Ausztriában volt, ahol munkavállaló volt. Ezzel kapcsolatosan az osztrák kormány megjegyezte, hogy az érintett az osztrák
         társadalombiztosítási rendszerben, iparűző vállalkozóként, 2001. június 30-ig volt biztosított. Nils Laurin Effing maga osztrák
         állampolgár. Ausztriában él a szülői felügyeleti jogot gyakorló anyja háztartásában.

      17     Az alapügy felperesének apját 2000. június 7-én előzetes letartóztatásba helyezték Ausztriában, majd börtönbüntetésre ítélték.
         Ekkor, az UVG 4. §‑ának 3. pontja alapján, Nils Laurin Effing részére 200,43 EUR összegű havi tartásdíj előlegezéséről határoztak
         a 2000. június 1-jétől 2003. május 31-éig tartó időszakra.

      18     Nils Laurin Effing apja a kiszabott szabadságvesztése büntetésének letöltését az ausztriai Garsten börtönében kezdte meg.
         2001. december 19-én átszállították származási országába, Németországba, büntetése fennmaradó részének letöltésére. Az előzetes
         döntéshozatalra utaló végzés szerint az átszállításra az egyezmény alkalmazása révén került sor.

      19     A német kormány által közölt adatok alapján az alapügy felperesének apjára Ausztriában kiszabott büntetést, az egyezmény 9. cikke
         1. bekezdésének b) pontja alkalmazásával, a német törvények szerinti börtönbüntetésre változtatták át. A német kormány azt
         is tudatta, hogy szabadságvesztés-büntetése során az érintett – a szabadságvesztésre ítélt személyeket a német jog szerint
         terhelő munkakötelezettség alapján – javadalmazás ellenében dolgozott 2002 február–július hónapjaiban, valamint 2002 szeptemberétől
         2003 márciusáig. Javadalmazásából levonták a munkanélküliségi, valamint a betegbiztosítási járulékot. Az alapügy felperesének
         apja 2003. április 3-án szabadult.

      20     Nils Laurin Effing apjának Németországba történő átszállítását követően az elsőfokú bíróságként eljáró Bezirksgericht Donaustadt
         (Ausztria) 2002. január 24-én hozott határozatával 2001. december végi hatállyal megszüntette a tartásdíj előlegezését Nils
         Laurin Effing részére. E bíróság szerint a tartásdíj előlegezésének feltételei a továbbiakban nem álltak fenn, mivel az alapügy
         felperesének apját külföldön tartották fogva.

      21     A Nils Laurin Effing által benyújtott fellebbezésről határozva, a fellebbviteli bíróságként eljáró Landesgericht für Zivilrechtssachen
         Wien (Ausztria) helyben hagyta az elsőfokú bíróság határozatát. Indokolása szerint a tartásdíjnak az UVG 4. §‑a 3. pontja
         szerinti előlegezése azzal a feltétellel történhetik, hogy a kötelezett osztrák területen tölti büntetését.

      22     Nils Laurin Effing felülvizsgálati kérelmet nyújtott be az Oberster Gerichtshofhoz arra hivatkozással, hogy a tartásdíj-fizetési
         kötelezettség kötelezettjének más tagállam büntetés-végrehajtási intézetébe történő átszállítása nem vonja maga után a tartásdíj
         előlegezésének megszüntetését. Álláspontja szerint az UVG 4. §‑ának 3. pontjából kitűnik, hogy az osztrák területen található
         büntetés-végrehajtási intézet a Közösség területén található bármely más büntetés-végrehajtási intézettel egy tekintet alá
         esik.

      23     Az Oberster Gerichtshof viszont úgy ítéli meg, hogy az UVG 4. §‑ának 3. pontja oly módon értelmezendő, hogy az kizárja a tartásdíj
         előlegezésének kedvezményéből az Ausztriában kiszabott szabadságvesztés-büntetését a származási országában töltő idegen állampolgár
         eltartott leszármazóját. E bíróság az UVG egy korábbi változata 1981-ben bekövetkezett módosításának előkészítő anyagai alapján
         kiemeli, hogy egyrészt azok a kiskorúak, akiknek tartásdíjfizetésre kötelezett szülőjét fogva tartják, a felmenőjük által
         elkövetett bűncselekmények ártatlan áldozatai, és megérdemlik az állam gondoskodását. Másrészt az osztrák állam ebből következő
         kötelezettsége – vagyis gondoskodás arról, hogy a szabadságvesztés-büntetésüket töltő elítéltek megfelelő fizetést kapjanak
         vagy egyéb módon hozzák olyan helyzetbe őket, hogy tartási kötelezettségüknek eleget tudjanak tenni – azokra az elítéltekre
         kell, hogy korlátozódjék, akik dolgoznak és az ország területén lévő büntetés-végrehajtási intézetben tartózkodnak.

      24     Minthogy azonban úgy értékelte, hogy az UVG 4. §‑a 3. pontjának ilyen értelmezése esetleg az állampolgárság alapján történő
         hátrányos megkülönböztetést jelentene, és ily módon megsértené az EK 12. cikket és az 1408/71 rendelet 3. cikkét, az Oberster
         Gerichtshof úgy döntött, hogy felfüggeszti az eljárást és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdést terjeszti a
         Bíróság elé:

      „A szociális biztonsági rendszereknek a Közösségen belül mozgó munkavállalókra és családtagjaikra történő alkalmazásáról szóló,
         1971. június 14-i 1408/71/EGK tanácsi rendelet 3. cikkével együtt olvasott EK 12. cikkét úgy kell-e értelmezni, hogy azokkal
         ellentétes az olyan nemzeti szabályozás, amely a Közösség azon állampolgárait, akiknek tartásdíjat előlegeznek, hátrányos
         helyzetbe hozza, amennyiben a tartásdíjfizetésre kötelezett apa szabadságvesztés-büntetését származási országában (és nem
         Ausztriában) tölti, és ezért egy német állampolgár Ausztriában élő gyermeke hátrányos megkülönböztetést szenved-e el azáltal,
         hogy tartásdíjat részére nem előlegeznek azzal az indokkal, hogy apja az Ausztriában kiszabott szabadságvesztés-büntetését
         származási országában (és nem Ausztriában) tölti?”

       Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésről
       Az 1408/71 rendelet alkalmazhatóságáról
      25     Ami először is az 1408/71 rendelet tárgyi hatályát illeti, meg kell jegyezni (amint azt a kérdést előterjesztő bíróság és
         a Bírósághoz észrevételeket benyújtó felek is megtették), hogy a Bíróságnak korábban is kellett már határoznia az 1408/71
         rendelet szabályozási körében az UVG szerinti tartásdíj-előlegezés minősítéséről (a C‑85/99. sz. Offermanns-ügyben 2001. március
         15-én hozott ítélet [EBHT 2001., I‑2261. o.] és a C‑255/99. sz. Humer-ügyben 2002. február 5-én hozott ítélet [EBHT 2002.,
         I‑1205. o.]).

      26     A fent hivatkozott Offermanns-ügyben hozott ítélet 49. pontjából, és a fent hivatkozott Humer-ügyben hozott ítélet 33. pontjából
         kitűnik, hogy a tartásdíjelőleg az 1408/71 rendelet 4. cikke (1) bekezdésének h) pontja értelmében vett családi ellátásnak
         minősül.

      27     Jelen esetben elegendő tehát rámutatni arra, hogy az a tény, miszerint a tartásdíj előlegezésére az UVG 4. §‑ának 3. pontja
         értelmében – vagyis amiatt, hogy a felperes tartásdíjfizetésre kötelezett apja a börtönbüntetését töltötte – került sor, nem
         pedig az UVG 3. §‑ának általános rendelkezése alkalmazásával, semmiképpen sem változtatja meg a szóban forgó tartásdíjelőlegnek
         az 1408/71 rendelet 4. cikke (1) bekezdésének h) pontja szerinti „családi ellátás”-sá minősítését. Az említett rendelet 1. cikke
         u) pontjának i) alpontjában a „családi ellátások” kifejezés a családi terhek kompenzálását célzó valamennyi természetbeni
         vagy pénzbeli ellátást jelöli. E tekintetben a Bíróság úgy ítélte meg, hogy az említett 1. cikk u) pontjának i) alpontjában
         szereplő „családi terhek kompenzálása” kifejezést úgy kell értelmezni, hogy az különösen a családi költségvetéshez közpénzből
         történő hozzájárulásra vonatkozik, amelynek célja a gyermektartás („Unterhalt”) terheinek könnyítése (a fent hivatkozott Offermanns-ügyben
         hozott ítélet 41. pontja).

      28     Az tartásdíjnak az UVG 4. §‑ának 3. pontja szerinti előlegezése tehát szintén az 1408/71 rendelet tárgyi hatálya alá tartozik.
      29     Ami – másodsorban – az 1408/71 rendelet személyi hatályát illeti, az osztrák kormány szerint nem fogadható el az, hogy a büntetésének
         letöltésére valamely másik tagállamba átszállított elítélt az EK-Szerződésben biztosított szabad mozgás szabadságával élő
         munkavállalónak minősüljön.

      30     E tekintetben az 1408/71 rendelet 2. cikkének (1) bekezdése úgy rendelkezik, hogy a rendelet azokra a munkavállalókra vagy
         önálló vállalkozókra vonatkozik, akik egy vagy több tagállam jogszabályainak a hatálya alá tartoznak vagy tartoztak, valamint
         ezek családtagjaira.

      31     A szóban forgó rendelkezésben szereplő „munkavállaló” és „önálló vállalkozó” fogalmát a rendelet 1. cikkének a) pontja határozza
         meg. Mindazon személyeket jelöli, akik az említett 1. cikk a) pontjában foglalt kockázatokkal szemben az ott említett egyik
         szociális biztonsági rendszer keretében és azon rendelkezésben foglalt feltételek szerint biztosítottak (a C‑2/89. sz., Kits
         van Heijningen ügyben 1990. május 3-án hozott ítélet [EBHT 1990., I‑1755. o.] 9. pontja, és a C‑4/95.  és C‑5/95. sz. Stöber
         és Piosa Pereira egyesített ügyekben 1997. január 30-án hozott ítélet [EBHT 1997., I‑511. o.] 27. pontja).

      32     Ebből az következik, hogy – amint arra a Bíróság különösen a C‑85/96. sz.,  Martínez Sala ügyben 1998. május 12-én hozott
         ítéletében (EBHT 1998., I‑2691. o., 36. pont) is emlékeztetett – valamely személy az 1408/71 rendelet értelmében vett munkavállalónak
         minősül, ha akár csak egyetlen kockázat ellen is biztosítva van valamely, az 1408/71 rendelet 1. cikkének a) pontjában említett
         általános vagy külön szociális biztonsági rendszerben akár kötelezően, akár szabadon választható biztosítás keretében, munkaviszony
         meglététől függetlenül.

      33     Ilyen feltételek mellett és az osztrák kormány érveivel szemben a német kormány és a Bizottság teljes joggal vélik úgy, hogy
         az alapügy felperesének apja az 1408/71 rendelet 2. cikkének (1) bekezdése szerinti munkavállaló, mivel a kérdéses időszak
         nagyobb részében – vagyis németországi fogva tartása alatt –munkanélküli-biztosítással rendelkezett. Ezen túlmenően a határon
         átnyúló jelleg abban a tényben nyilvánul meg, hogy az alapügy felperesének apja olyan német állampolgár, aki az Osztrák Köztársaság
         területén dolgozott, ahol – fogva tartása idején – gyakorolta a származása szerinti tagországba büntetés letöltése céljából
         történő átszállításához fűződő jogát.

       Az alkalmazandó jogszabályokról és az állampolgárságon alapuló hátrányos megkülönböztetés hiányáról
      34     Az alkalmazandó jogszabályok meghatározását illetően az osztrák kormány előadja, hogy amennyiben a Bíróság arra a következtetésre
         jutna, hogy az 1408/71 rendelet főszabály szerint alkalmazandó a szabadságvesztés-büntetésüket töltő elítéltekre és őket munkavállalóknak
         kell tekinteni, akkor – összhangban e rendelet 13. cikke (2) bekezdésének a) pontjával – az alkalmazhatóság leglényegesebb
         szempontjaként az illető munkavállaló foglalkoztatási helye szerinti tagállamot kell figyelembe venni. A jelen ügyben ez azt
         jelentené, hogy, még ha az 1408/71 rendelet főszabály szerint alkalmazandó lenne is a szabadságvesztés-büntetésüket töltő
         elítéltekre, a tartásdíjfizetésre kötelezett elítéltnek más tagállamba történő átszállítását követően az osztrák jogban biztosított
         tartásdíj-előlegezésnek nincs helye.

      35     Az osztrák kormány kifejti ezen felül, hogy amennyiben ez a hozzárendelési kritérium nem alkalmazható, mivel például a büntetést
         végrehajtó új állam nem foglalkoztatja a szabadságvesztés-büntetésüket töltő elítélteket, akkor – az 1408/71 rendelet 13. cikke
         (2) bekezdésének f) pontjával összhangban – a lakóhely szerinti tagállam szociális biztonsági jogszabályaira kell támaszkodni.
         Jelen ügyben ez azt jelentené, hogy, még ha az 1408/71 rendelet főszabály szerint alkalmazható lenne is a szabadságvesztés-büntetésüket
         töltő elítéltekre, a tartásdíj osztrák jog szerinti előlegezésének nem lenne helye a tartásdíj kötelezettjének más tagállamba
         történt átszállítását követően.

      36     Álláspontja szerint az 1408/71 rendelet 73. és 74. cikkéből kitűnik továbbá, hogy a szóban forgó munkavállaló családtagjainak
         a családi ellátásokra vonatkozó joga nem az érintett családtag lakóhelye szerinti tagállam, hanem az illetékes – vagyis a
         munkavállaló munkahelye szerinti – tagállam jogszabályain alapul.

      37     A Bizottság előadja, hogy szerinte az alapügyben mind az osztrák, mind pedig a német jogot alkalmazni kell. Ezzel kapcsolatban
         hivatkozik az 1408/71 rendelet 76. cikkére, amely elsődlegességi szabályokat ír elő a családi ellátásokra vonatkozó jogok
         halmozódásának elkerülése érdekében. Ez a rendelkezés felesleges lenne, ha a jogszabályok összeütközésének elkerülésére létrehívott
         szabályok alkalmazása révén mindig csak egy jogrendszer rendelkezéseinek alkalmazására kerülne sor.

      38     Meg kell állapítani, hogy az 1408/71 rendelet II. címének rendelkezései, amelyek közé a 13. cikk is tartozik, a jogszabályok
         összeütközésének kiküszöbölésére hivatott, teljes és egységes rendszert képeznek. E rendelkezések célja, hogy kiküszöböljék
         különösen több nemzeti jogszabály egyidejű alkalmazását és azokat a bonyodalmakat, amelyek ebből származhatnak (a C‑275/96. sz.
         Kuusijärvi-ügyben 1998. június 11-én hozott ítélet [EBHT 1998., I‑3419. o.] 28. pontja).

      39     Az 1408/71 rendelet II. címe rendelkezéseiben szabályozott helyzetek egyikében lévő munkavállalóra alkalmazandó jogot tehát
         az említett rendelkezések alapján kell meghatározni. Természetesen, amint azt a főtanácsnok indítványának 37. pontjában kifejtette,
         emellett nem mindig zárható ki más jogrendszer rendelkezéseinek alkalmazása sem. Amint arra a Bizottság emlékeztetett, ilyen
         helyzet különösen akkor adódhat, amikor két házastárs két különböző tagállamban dolgozik, amelyek jogszabályai egymásnak megfeleltethető
         családi ellátásokra jogosítanak (lásd e tekintetben, a C‑119/91. sz. McMenamin-ügyben 1992. december 9-én hozott ítéletet
         [EBHT 1992., I‑6393. o.]). Jelen esetben meg kell azonban állapítani, hogy a Bíróságnak benyújtott iratokban semmi sem utal
         arra, hogy az alapügy felperese bármely más minőségben az 1408/71 rendelet hatálya alá tartozhatna, mint apjának az e rendelet
         értelmében vett „családtag”-jaként.

      40     Az 1408/71 rendelet 13. cikke (2) bekezdésének a) pontja határozza meg az alkalmazandó jogszabályokat, amennyiben a munkavállaló
         az 1408/71 rendelet értelmében kereső tevékenységet végez. Ebben az esetben az e tevékenység helye szerinti állam jogszabályai
         alkalmazandók.

      41     Ezzel szemben az 1408/71 rendelet 13. cikke (2) bekezdésének f) pontja azokra a helyzetekre tartalmaz szabályozást, amikor
         a tagállam jogszabályai az érdekeltre már nem alkalmazhatók, minthogy például felhagyott a kereső tevékenységgel, anélkül
         azonban, hogy más tagállam jogszabályainak hatálya alá került volna a rendelet 13–17. cikkében foglalt szabályok alapján.
         Ebben az esetben az illető a lakóhelye szerinti tagállam jogszabályainak hatálya alá tartozik.

      42     Ami az 1408/71 rendelet 13. cikke (2) bekezdésének a) pontjának értelmezését illeti, azt az ugyanezen rendelet 13. cikke (2) bekezdése
         f) pontjának beiktatása előtt valóban úgy értelmezték, hogy a kereső tevékenységével valamely tagállam területén felhagyó
         és más tagállam területére távozó, ott munkaviszonyt nem létesítő munkavállaló továbbra is az utolsó munkahelye szerinti tagállam
         jogszabályainak hatálya alá tartozott, függetlenül a kérdéses kereső tevékenység abbahagyása és munkaviszonyának megszűnése
         óta eltelt időtartamtól (a 302/84. sz., Ten Holder ügyben 1986. június 12-én hozott ítélet [EBHT 1986., 1821. o.] 15. pontja),
         amennyiben a tevékenységet végleg abbahagyta (lásd a C‑140/88. sz. Noij-ügyben 1991. február 21-én hozott ítélet [EBHT 1991.,
         I‑387. o.] 9. és 10. pontját, és a C‑215/90. sz. Twomey-ügyben 1992. március 10-én hozott ítélet [EBHT 1992., I‑1823. o.]
         10. pontját).

      43     Mindazonáltal az 1408/71 rendelet 13. cikkének (2) bekezdésébe a fent hivatkozott Ten Holder ügyben hozott ítéletet követően
         beiktatott f) pont azt vonja maga után, hogy a mindennemű kereső tevékenységgel való – akár időleges, akár végleges – felhagyás
         révén az illető személy kikerül e 13. cikk (2) bekezdése a) pontjának hatálya alól. A 13. cikk (2) bekezdésének említett f) pontja
         ily módon vonatkozik különösen az olyan személyre, aki a kereső tevékenységgel az egyik tagállam területén felhagyott és lakóhelyét
         egy másik tagállamba helyezte át (lásd a fent hivatkozott Kuusijärvi-ügyben hozott ítélet 39–42. és 50. pontját).

      44     E pontosításokból az következik, hogy az alapügy körülményei között, amikor is a szabadságvesztés-büntetését töltő elítélt
         felhagyott bármiféle kereső tevékenységgel abban a tagállamban, ahol megkezdte büntetésének letöltését, és – kérésére – az
         e tagállamban lévő büntetés-végrehajtási intézetből a származása szerinti tagállamban lévő büntetés-végrehajtási intézetbe
         szállították át a fennmaradó tizenöt havi szabadságvesztés letöltésére, az érintettre az 1408/71 rendelet 13. cikkében foglalt,
         összeütközést rendező szabályok szerint nem annak a tagállamnak a jogszabályai irányadók, amelyből az elítéltet átszállították.

      45     E körülmények fennállása esetén ugyanis csak annak a tagállamnak a jogszabályai alkalmazhatók, amelyben az érintett büntetésének
         fennmaradó részét tölti. Ez a megállapítás önmagában elegendő az alapeljárás tárgyát képező jogvita eldöntésére anélkül, hogy
         meg kellene határozni, hogy vajon a német jogszabályokat kell-e jelen esetben alkalmazni a rendelet 13. cikke (2) bekezdésének
         f) pontja értelmében, mint az érintett lakóhelye államának jogszabályait, vagy pedig adott esetben, figyelembe véve a német
         kormány észrevételeiben foglaltakat, a rendelet 13. cikke (2) bekezdésének a) pontja alapján, azon tagállam jogszabályait,
         amelyben az érintett kereső tevékenységet folytat.

      46     Meg kell egyébként jegyezni, hogy ugyanezen rendelet 73. és 74. cikkének előírása szerint a valamely tagállam jogszabályainak
         hatálya alá tartozó munkavállaló vagy önálló vállalkozó (vagy a korábban munkavállaló vagy önálló vállalkozó munkanélküli,
         aki valamely tagállam jogszabályai szerint munkanélküli ellátásban részesül) jogosult más tagállam területén lakóhellyel rendelkező
         családtagjai után az előbbi tagállam jogszabályai szerinti családi ellátásokra (erre vonatkozólag lásd a fent hivatkozott
         Kuusijärvi-ügyben hozott ítélet 68. pontját).

      47     Ebből az következik, hogy az 1408/71 rendelet nem értelmezhető úgy, hogy azzal ellentétes valamely tagállam jogszabálya, amely
         szerint – az alapeljárás körülményeihez hasonló körülmények között – családi ellátások folyósítását olyan személy családtagjai
         részére, aki felhagyott bármiféle kereső tevékenységgel a tagállam területén, ahhoz a feltételhez kötik, hogy az illető fenntartsa
         lakóhelyét a tagállamban (lásd hasonló értelemben a fent hivatkozott Kuusijärvi-ügyben hozott ítélet 50. és 51. pontját).

      48     Ami a szóban forgó rendelet 3. cikkét illeti, emlékeztetni kell arra, hogy e rendelkezés megtiltja a rendelet hatálya alá
         tartozó személyek mindennemű, állampolgárságon alapuló hátrányos megkülönböztetését a nemzeti jogszabályok szerinti jogosultság
         megszerzésének feltételei tekintetében, „e rendelet különös rendelkezéseire is figyelemmel”. Márpedig, amint az az előzőekben
         megállapításra került, az 1408/71 rendelet 13. és 73. cikkéből következően az alapeljárás körülményei között, amikor is az
         alapügy felperesének apja felhagyott bármiféle kereső tevékenységgel Ausztriában, és már nem ott lakik, a családi ellátások
         nyújtására a német jogszabályokat kell alkalmazni.

      49     Hasonló okokból meg kell állapítani, hogy az alapeljárás körülményei között az EK 12. cikkel, amelyre az előzetes döntéshozatalra
         előterjesztett kérdés úgyszintén vonatkozik, tekintettel az alapügy kérelmezője apjának német állampolgárságára, szintén nem
         ellentétes az olyan jogszabály alkalmazása (amilyen az UVG is), amely a szabadságvesztés-büntetését töltő elítélt családtagjai
         részére a családi ellátások folyósítását ahhoz a feltételhez köti, hogy a fogva tartást a saját területén foganatosítsák.

      50     E tekintetben a Bíróság emlékeztet arra, hogy az EK 12. cikk első bekezdése értelmében a szerződés alkalmazási körében és
         az abban foglalt különös rendelkezések sérelme nélkül tilos az állampolgárságon alapuló mindenfajta megkülönböztetés. Ezt
         a szabályt a munkavállalók tekintetében az EK 39–42. cikkben, valamint a közösségi intézmények által e cikkek alapján elfogadott
         aktusokban, különösen pedig az 1408/71 rendeletben hajtották végre. Különösen e rendelet 3. cikke célozza azt, hogy – összhangban
         az EK 39. cikkel – biztosítsa a rendelet hatálya alá tartozó munkavállalók egyenlőségét a szociális biztonság területén, állampolgárságon
         alapuló megkülönböztetés nélkül (az 1/78. sz. Kenny-ügyben 1978. június 28-án hozott ítélet [EBHT 1978., 1489. o.] 9. és 11. pontja).

      51     Ezenkívül, noha az EK 12. cikk és az 1408/71 rendelet 3. cikke ezáltal az ugyanannak a tagállamnak a jogszabályaiból vagy
         közigazgatási gyakorlatából adódó, az állampolgárságon alapuló hátrányos megkülönböztetés kiküszöbölését célozza, mégsem eredményezheti
         az 1408/71 rendelet 13. cikkének (2) bekezdésében foglalt jogszabályi összeütközést rendező szabályai alapján alkalmazandó,
         a családi ellátásokra vonatkozó nemzeti jogszabályok eltérő voltából adódó eltérő bánásmód tilalmát.

      52     Az előzőekben előadottakból következően az előterjesztett kérdésre azt a választ kell adni, hogy az alapügy körülményeihez
         hasonló körülmények között, amikor is az 1408/71 rendelet 2. cikke (1) bekezdésének értelmében vett munkavállaló, mint szabadságvesztés-büntetését
         töltő elítélt, büntetése fennmaradó részének letöltésére átszállíttatta magát a származása szerinti tagállamba, a családi
         ellátások tekintetében ennek a tagállamnak a jogszabályait kell alkalmazni az említett rendelet 13. cikke (2) bekezdése rendelkezéseinek
         megfelelően. Sem az említett rendelet rendelkezéseivel, különösen annak 3. cikkével, sem az EK 12. cikkel nem ellentétes,
         hogy ilyen helyzetben valamely tagállam jogszabályai az ilyen közösségi állampolgár családtagjainak – például az UVG-ben –
         biztosított családi ellátások folyósítását ahhoz a feltételhez kösse, hogy a kötelezettet a tagállam területén tartsák fogva.

       A költségekről
      53     Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás
         egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült
         költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.

      A fenti indokok alapján, a Bíróság (első tanács) a következőképpen határozott:
      Az alapügy körülményei között, amikor is a 2001. június 5-i 1386/2001/EK európai parlamenti és tanácsi rendelettel módosított,
            a szociális biztonsági rendszereknek a Közösségen belül mozgó munkavállalókra és önálló vállalkozókra, illetve családtagjaikra
            történő alkalmazásáról szóló, 1971. június 14-i 1408/71/EGK tanácsi rendelet 2. cikke (1) bekezdésének értelmében vett munkavállaló,
            mint szabadságvesztés-büntetését töltő elítélt, büntetése fennmaradó részének letöltésére átszállíttatta magát a származása
            szerinti tagállamba, a családi ellátások tekintetében ennek a tagállamnak a jogszabályait kell alkalmazni az említett rendelet
            13. cikke (2) bekezdése rendelkezéseinek megfelelően. Sem az említett rendelet rendelkezéseivel, és különösen annak 3. cikkével,
            sem az EK 12. cikkel nem ellentétes, hogy ilyen helyzetben valamely tagállam jogszabályai az ilyen közösségi állampolgár családtagjainak
            – például az österreichisches Bundesgesetz über die Gewährung von Vorschüssen auf den Unterhalt von Kindern (Unterhaltsvorschußgesetz)
            (a gyermektartásdíj előlegezéséről szóló osztrák szövetségi törvény) – biztosított családi ellátások folyósítását ahhoz a
            feltételhez kösse, hogy a kötelezettet a tagállam területén tartsák fogva.
      Aláírások
      * Az eljárás nyelve: német.


A Bíróság (harmadik tanács) 1984. április 5-i ítélete. # Jean-Jacques Geist kontra az Európai Közösségek Bizottsága. # 285/81-Rév. I. és Rév. II. sz. ügy


A Törvényszék (fellebbezési tanács) 2010. december 16-i ítélete. # Giorgio Lebedef kontra Európai Bizottság. # Fellebbezés - Közszolgálat - Tisztviselők. # T-52/10 P. sz. ügy


A Bíróság (hatodik tanács) június 17.-i ítélete: 1998. # Grundig Italiana SpA kontra Ministero delle Finanze. # Előzetes döntéshozatal iránti kérelem: Tribunale di Trento - Olaszország. # C-68/96. sz. ügy


A Bíróság (harmadik tanács) június 28.-i ítélete: 1984. # Nordbutter GmbH & Co. KG és Bayerische Milchversorgungs GmbH kontra Németországi Szövetségi Köztársaság. # Előzetes döntéshozatal iránti kérelmek: Verwaltungsgericht Frankfurt am Main - Németország. # # 187/83. és 190/83. sz. egyesített ügyek


A Bíróság április 8.-i ítélete: 2003. # Pippig Augenoptik GmbH & Co. KG kontra Hartlauer Handelsgesellschaft mbH és Verlassenschaft nach dem verstorbenen Franz Josef Hartlauer. # Előzetes döntéshozatal iránti kérelem: Oberster Gerichtshof - Ausztria. # Jogszabályok közelítése - 84/450/EGK és 97/55/EK irányelvek. # C-44/01. sz. ügy


A Bíróság (ötödik tanács) szeptember 19.-i ítélete: 2002. # Republik Österreich kontra Martin Huber. # Előzetes döntéshozatal iránti kérelem: Oberster Gerichtshof - Ausztria. # Mezőgazdaság - Jogalap. # C-336/00. sz. ügy


A Bíróság (harmadik tanács) 1999. február 25-i ítélete. # Az Európai Közösségek Bizottsága kontra Belga Királyság. # Tagállami kötelezettségszegés - Az átültetés elmaradása. # C-319/98. sz. ügy


A Bíróság (ötödik tanács) január 29.-i ítélete: 1998. # Südzucker Mannheim/Ochsenfurt AG kontra Hauptzollamt Mannheim. # Előzetes döntéshozatal iránti kérelem: Bundesfinanzhof - Németország. # C-161/96. sz. ügy


A Bíróság február 7.-i ítélete: 1984. # Jongeneel Kaas BV és társai kontra holland állam és Stichting Centraal Orgaan Zuivelcontrole. # Előzetes döntéshozatal iránti kérelem: Arrondissementsrechtbank 's-Gravenhage - Hollandia. # # 237/82. sz. ügy


A Bíróság (ötödik tanács) július 11.-i ítélete: 1996. # Siegfried Otte kontra Bundesrepublik Deutschland. # Előzetes döntéshozatal iránti kérelem: Hessischer Verwaltungsgerichtshof - Németország. # Migráns munkavállalók szociális biztonsága. # C-25/95. sz. ügy


A Törvényszék ítélete (negyedik tanács), 2015. október 7.#Zentralverband des Deutschen Bäckerhandwerks eV kontra Európai Bizottság.#Oltalom alatt álló földrajzi jelzés – »Kołocz śląski« vagy »Kołacz śląski« – Törlési eljárás – Jogi alap – 510/2006/EK rendelet – 1151/2012/EU rendelet – Törlési okok – Alapvető jogok.#T-49/14. sz. ügy.


A Bíróság (ötödik tanács) október 1.-i ítélete: 1998. # Olasz Köztársaság kontra az Európai Közösségek Bizottsága. # EMOGA - Elszámolás. # C-242/96. sz. ügy


A Bíróság 1967. július 5-i ítélete. # Kurt Colditz kontra Caisse d'assurance vieillesse des travailleurs salariés de Paris. # Előzetes döntéshozatal iránti kérelem: Cour d'appel de Paris - Franciaország. # 9-67. sz. ügy