title: A Bíróság (második tanács) 2005. május 12-i ítélete. # Az Európai Közösségek Bizottsága kontra Belga Királyság. # Tagállami kötelezettségszegés - Szolgáltatásnyújtás szabadsága - Törzsvásárlói programok - Bizonyítási teher. # C-287/03. sz. ügy

text:
      C‑287/03. sz. ügy
      Az Európai Közösségek Bizottsága
      kontra
      Belga Királyság
      „Tagállami kötelezettségszegés – Szolgáltatásnyújtás szabadsága – Törzsvásárlói programok – Bizonyítási teher”
      P. Léger főtanácsnok indítványa, az ismertetés napja: 2005. március 10.
      A Bíróság ítélete (második tanács), 2005. május 12.
      Az ítélet összefoglalása
      1.     Kötelezettségszegés megállapítása iránti kereset — Pert megelőző eljárás — Túlzott időtartam — A kereset elfogadhatóságát
            csupán a védelemhez való jog megsértése esetén befolyásoló körülmény — Bizonyítási teher
      (EK 226. cikk)
      2.     Kötelezettségszegés megállapítása iránti kereset — A kötelezettségszegés bizonyítása — A Bizottságra háruló teher — Vélelmek
            — Megengedhetetlenség — Valamely nemzeti rendelkezésnek nem a tartalmára, hanem a végrehajtására vonatkozó kereset — Különleges
            bizonyítási követelmények
      (EK 226. cikk)
      1.     Bár a kötelezettségszegés megállapítása iránti eljárásban a pert megelőző eljárás túlzott időtartama alkalmas arra, hogy a
         kereset elfogadhatatlanságának alapjául szolgáljon, ilyen következtetés csak abban az esetben vonható le, ha a Bizottság magatartása
         megnehezítette az érvei megdöntését, és így sértette a védelemhez való jogot. Az érdekelt tagállam feladata bizonyítani az
         ilyen nehézség fennállását.

      (vö. 14. pont)
      2.     A kötelezettségszegés megállapítása iránti eljárásban a Bizottságot terheli annak bizonyítása, hogy a felrótt kötelezettségszegés
         fennáll, és a Bizottság feladata az e kötelezettségszegés fennállásának vizsgálatához szükséges bizonyítékoknak a Bíróság
         előtti bemutatása, de a Bizottság semmiféle vélelemre nem alapíthatja keresetét.

      Amikor valamely tagállami rendelkezés végrehajtásáról van szó, a tagállami kötelezettségszegés bizonyításához sajátos bizonyítékok
         bemutatása szükséges azon bizonyítékokhoz képest, amelyeket az olyan tagállami kötelességszegés megállapítása iránti kereset
         esetén szoktak figyelembe venni, amely kizárólag a tagállami rendelkezés tartalmát érinti. Ilyen körülmények között a kötelezettségszegést
         csak akkor lehet megállapítani, ha a nemzeti közigazgatásnak és/vagy a nemzeti bíróságoknak tulajdonított és az érintett tagállamnak
         felróható gyakorlat kellőképpen dokumentálható és körülírható.

      Továbbá bár a közösségi jog követelményeivel ellentétes közigazgatási gyakorlatban megtestesülő állami magatartás is lehet
         az EK 226. cikk értelmében vett kötelezettségszegés tárgya, ehhez az szükséges, hogy ez a közigazgatási gyakorlat tartós és
         általános jelleget mutasson.

      (vö. 27–29. pont)
A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (második tanács)
      2005. május 12.(*)

      „Tagállami kötelezettségszegés – Szolgáltatásnyújtás szabadsága – Törzsvásárlói programok – Bizonyítási teher”
      A C‑287/03. sz. ügyben,
      az EK 226. cikk alapján kötelezettségszegés megállapítása iránt a Bírósághoz 2003. július 3‑án
      az Európai Közösségek Bizottsága (képviselik: M. Patakia és N. B. Rasmussen, meghatalmazotti minőségben, kézbesítési cím: Luxembourg)

      felperesnek
      a Belga Királyság (képviseli: E. Dominkovits, meghatalmazotti minőségben, segítője: E. Balate ügyvéd)

      alperes ellen
      benyújtott keresete tárgyában,
      A BÍRÓSÁG (második tanács),
      tagjai: C. W. A. Timmermans tanácselnök, R. Silva de Lapuerta (előadó), R. Schintgen, P. Kūris és G. Arestis bírák,
      főtanácsnok: P. Léger,
      hivatalvezető: L. Hewlett főtanácsos,
      tekintettel az írásbeli szakaszra és a 2004. december 15‑i tárgyalásra,
      a főtanácsnok indítványának a 2005. március 10‑i tárgyaláson történt meghallgatását követően,
      meghozta a következő
      Ítéletet
      1       Keresetében az Európai Közösségek Bizottsága azt kéri, hogy a Bíróság állapítsa meg, hogy a Belga Királyság – mivel a vállalkozások
         közötti, határon átnyúló szolgáltatásnyújtás során alkalmazott törzsvásárlói program előfeltételeként hátrányos megkülönböztetést
         előidéző és aránytalan módon alkalmazta a „hasonlóságra” és a „kizárólagos értékesítőre” vonatkozó feltételeket egyrészről
         a fogyasztó által szerzett áruk és szolgáltatások tekintetében, másrészről egy törzsvásárlói program keretében ingyenesen
         vagy csökkentett áron hozzáférhető áruk vagy szolgáltatások tekintetében – nem teljesítette az EK 49. cikkből eredő kötelezettségeit.

       A nemzeti jogszabály
      2       A piaci gyakorlatról, a fogyasztók tájékoztatásról és a fogyasztóvédelemről szóló, 1991. július 14‑i belga törvény (Moniteur belge,  1991. augusztus 29.) 54. cikke megtilt „minden, az eladó által a fogyasztónak tett kapcsolt ajánlatot”. E rendelkezés értelmében
         kapcsolt ajánlatnak minősül „az áru, a szolgáltatás vagy minden egyéb előny vagy az ezekhez való hozzájutás jogcímének ingyenes
         vagy ellenérték fejében történő megszerzése, […] amely más, akár azonos áruk vagy szolgáltatások megszerzéséhez kötődik”.
         A fogyasztót célzó kapcsolt ajánlat abban az esetben is tiltott, ha „különböző, de szándékegységben eljáró eladóktól származik”.

      3       A belga törvény 57. cikke rendelkezik az e tilalom alóli kivételekről, és meghatározza a fogyasztó számára ingyenesen jutatott,
         valamely elsődlegesáruhoz vagy elsődlegesszolgáltatáshoz kapcsolt előnyöket. E rendelkezés (1)-től (3)-ig terjedő bekezdései
         rendelkeznek azon kivételekről, amelyekre a piaci szereplő csak akkor hivatkozhat, ha a Ministère des Affaires économiques
         (gazdasági minisztérium) a fenti törvény 59. cikkének megfelelően előzetesen nyilvántartásba vette őket. Ezek a kivételek
         vonatkoznak a jelentős mennyiségű áru vásárlása vagy szolgáltatás igénybevétele esetén jutatott árengedményekre ((1) bekezdés),
         olyan előnyökre, mint a csekély értékű ábrák, matricák és képek valamint engedélyezett tombolákon vagy sorsolásos játékokban
         való nyerési esélyt biztosító jegyek ((2) bekezdés) és a készpénz-visszatérítésre ((3) bekezdés).

      4       A törvény 57. cikkének (4) bekezdése rendelkezik a kapcsolt ajánlatok tilalma alóli kivételről, amely szerint piaci szereplő
         nyilvántartásba vétel nélkül is folytathat ilyen tevékenységet. E rendelkezés a következőképpen szól:

      „A vállalkozás szintén ajánlhat ingyenesen az elsődleges áruhoz vagy elsődleges szolgáltatáshoz kapcsolt kedvezményeket:
      […]
      4. utalványok, amelyek bizonyos mennyiségű áru vásárlása vagy szolgáltatás igénybevétele esetén jogosultságot biztosítanak
         hasonló áru vagy szolgáltatás ingyenes vagy csökkentett ellenérték fejében történő megszerzésére, amennyiben a kedvezmény
         ugyanattól az eladótól származik, és nem haladja meg az eredeti áru vagy szolgáltatás értékének egyharmadát.

      […]”
      5       Az e szabályozásnak nem megfelelő utalványokra vonatkozó ingyenes ajánlattétel jogellenesnek minősül. Az ilyen ajánlat – a
         Ministère des Affaires économiques, az érdekelt piaci szereplő vagy fogyasztóvédelmi magánegyesületek kérelmére – a kereskedelmi
         bíróságok által hozott, a jogsértés abbahagyására kötelező végzés iránti kérelem tárgya lehet.

       A jogvita előzményei
      6       Egy holland székhelyű vállalat panaszát követően 1999. március 31‑i felszólító levelében a Bizottság felhívta a belga kormány
         figyelmét a fenti rendelkezéseknek az EK 49. cikkel való összeegyeztethetőségének a problémájára. A belga kormány 1999. június
         2‑i levelével válaszolt a Bizottságnak.

      7       A választ elégtelennek tartva 2000. augusztus 1‑jén a Bizottság indokolással ellátott véleményt bocsátott ki a Belga Királyság
         részére, amelyben felszólította a tagállamot, hogy a vélemény kézbesítésétől számított két hónapos határidőn belül tegye meg
         a szükséges intézkedéseket.

      8       A Belga Királyság az indokolással ellátott véleményre adott 2000. október 16‑i válaszában megerősítette, hogy készen áll a
         törvény módosítására, ugyanakkor célszerűbbnek tűnik számára megvárni a Bizottságnak az érintett területre vonatkozó közösségi
         jogharmonizációs javaslatát.

      9       Ilyen körülmények között a Bizottság benyújtotta a jelen keresetet.
       A keresetről
       Az elfogadhatóságról
       A felek érvei
      10     A belga kormány arra hivatkozott, hogy a pert megelőző eljárás rendkívüli hosszára tekintettel a kereset elfogadhatatlan.
         Az indokolással ellátott vélemény kibocsátása és a kereset Bírósághoz történő benyújtása között majdnem három év telt el.
         Ez a késedelem nem egyeztethető össze a jogbiztonság és a bizalomvédelem elvével.

      11     A belga kormány azt állítja: jogosan hitte azt, hogy az indokolással ellátott véleményre adott válasza kielégítő, hiszen a
         Bizottság nem jelezte ennek ellenkezőjét, és semmilyen új tény nem merült fel.

      12     A Bizottság állítása szerint a belga kormánynak az indokolással ellátott véleményre adott válaszát követően a két fél hatáskörrel
         rendelkező szervei állandó kapcsolatban álltak egymással. Így a Bizottság azt feltételezte, hogy a Belga Királyság tájékozódott
         arról, hogy a pert megelőző eljárás során mindvégig fenntartotta álláspontját.

      13     A Bizottság úgy ítéli meg, hogy ilyen körülmények között a belga hatóságok nem bizonyították, hogy a pert megelőző eljárás
         rendkívüli hossza mennyiben sértette a védelmi jogaikat.

       A Bíróság álláspontja
      14     Emlékeztetni kell arra, hogy még ha igaz is, hogy a pert megelőző eljárás túlzott időtartama alkalmas arra, hogy a kötelezettségszegés
         megállapítása iránti kereset elfogadhatatlanságának alapjául szolgáljon, az ítélkezési gyakorlatból következik, hogy az ilyen
         következtetés, csak abban az esetben vonható le, ha a Bizottság magatartása nehezítette az általa felhozott érvek megdöntését,
         és így sértette a védelemhez való jogot, és hogy az érdekelt tagállam feladata bizonyítani az ilyen nehézség fennállását (ebben
         az értelemben lásd a C‑96/89. sz., Bizottság kontra Hollandia ügyben 1991. május 16‑án hozott ítélet [EBHT 1991., I‑2461. o.]
         15. és 16. pontját és a C‑207/97. sz., Bizottság kontra Belgium ügyben 1999. január 21‑én hozott ítélet [EBHT 1999., I‑275. o.]
         24 és 25. pontját).

      15     Meg kell állapítani, hogy a Belga Királyság nem hozott fel semmilyen érvet annak bizonyítására, hogy az indokolással ellátott
         véleményre adott válasza és a kereset Bírósághoz történő benyújtása között eltelt időszak befolyásolta volna védelmi jogai
         gyakorlását.

      16     Ilyen körülmények között a kereset elfogadhatónak kell nyilvánítani.
       Az ügy érdeméről
       A felek érvei
      17     A Bizottság kijelentette, hogy a fent hivatkozott 1991. július 14‑i belga törvényben szabályozott, a „hasonlóságra” és a „kizárólagos
         értékesítőre” vonatkozó feltételek a szolgáltatásnyújtás szabadsága szempontjából korlátozásokat valósítanak meg. E feltételek
         alkalmazása káros, és hátrányos megkülönböztetéshez vezet, különösen a belga piacra belépni kívánó külföldi vállalkozásokkal
         szemben.

      18     A Bizottság úgy véli, hogy a törvény főszabály szerint ellentétes azzal, hogy valamely vállalkozás a törzsvásárlói programja
         keretében kapcsolással ajánljon fel az eredetileg értékesített áruhoz vagy szolgáltatáshoz nem hasonló árut vagy szolgáltatást.
         Megítélése szerint azonban a gyakorlatban visszaélnek ezzel a szabállyal, és ennek kizárólagos haszonélvezői a belgiumi székhellyel,
         valamint saját értékesítési hálózattal rendelkező vállalkozások, amelyek így törzsvásárlói programjukat kiterjesztik más ágazatokra
         és/vagy értékesítési körökre. A visszaélést elősegíti a belga ítélkezési gyakorlat, amely szerint a kapcsolt ajánlat akkor
         felel meg a hasonlóság feltételének, ha az elsődleges áruk és/vagy elsődleges szolgáltatások és az ingyenesen vagy csökkentett
         áron kínált áruk és/vagy szolgáltatások általában ugyanabban az ipari vagy kereskedelmi ágazatban kerülnek értékesítésre.

      19     Az ilyen korlátozások esetleges igazolását illetően a Bizottság megállapítja, hogy pusztán az, hogy a két áru vagy szolgáltatás
         ugyanabba az ipari vagy kereskedelmi ágazatba tartozik, nem biztosítja kellőképpen az áruk és szolgáltatások árának átláthatóságát.
         Ugyanez vonatkozik arra a feltételre, hogy a kapcsolt áruknak és szolgáltatásoknak ugyanattól az eladótól kell származniuk.

      20     A Bizottság ugyancsak megállapította, hogy a „hasonlóságra” és a „kizárólagos értékesítőre” vonatkozó feltételek nem szükségesek
         a fogyasztók védelmének vagy a kereskedelmi ügyletek tisztességességének biztosításához.

      21     A belga kormány fenntartja, hogy a törvény és ennek alkalmazása nem tiltja, nem akadályozza, illetve nem teszi kevésbé vonzóvá
         a más tagállamokban letelepedett szolgáltatásnyújtók tevékenységét.

      22     A belga kormány kiemeli, hogy bármely vállalkozás, amely a Bizottság által a keresete alátámasztására felhozott tevékenységhez
         hasonló, értékesítésösztönző kampányt szándékozik folytatni, ugyanolyan helyzetben van, akár Belgiumban, akár Belgiumon kívül
         van a székhelye. E tekintetben a „hasonlóságra” és a „kizárólagos értékesítőre” vonatkozó feltételek értelmezése nem függ
         a vállalkozás székhelyétől.

      23     A kérdéses jogszabályok igazolásával kapcsolatban a belga kormány állítja, hogy a meghozott tilalmak lényegében a piac áttekinthetőségén
         alapulnak. Így a hivatkozott törvény célja az, hogy a fogyasztót megóvja attól, hogy tévesen ítélje meg a valóságos árakat,
         és attól, hogy a kapcsolt ajánlatok gyakorlatából adódó visszaélések áldozata legyen.

       A Bíróság álláspontja
      24     Mindenek előtt meg kell állapítani, hogy a pert megindító kereset rendelkezéseiből következik, hogy a kötelezettségszegés
         megállapítása iránti jelen kereset nem azt állítja, hogy a hivatkozott belga törvény 57. cikkének (4) bekezdése nem felel
         meg az EK 49. cikknek, hanem a belga rendelkezésben szabályozott feltételeknek a hatáskörrel rendelkező belga bíróságok általi
         alkalmazására szűkíti a kérdést.

      25     A tárgyalás során a Bíróság kérdésére adott válaszában a Bizottság kifejezetten megerősítette, hogy a kereset kizárólag a
         valós piaci körülmények közötti tagállami jog alkalmazására vonatkozik, és nem az említett jogszabályra.

      26     Ebből következik, hogy a Bíróságnak vizsgálnia kell, hogy a tagállami hatóságok, ideértve a közigazgatási szerveket és a bíróságokat,
         a belga törvény 57. cikke (4) bekezdésének alkalmazása során megsértik‑e az EK 49. cikket.

      27     E tekintetben mindenekelőtt meg kell állapítani, hogy az állandó ítélkezési gyakorlatnak megfelelően a kötelezettségszegés
         megállapítása iránti eljárásban a Bizottságot terheli annak bizonyítása, hogy a felrótt kötelezettségszegés fennáll, és a
         Bizottság feladata az e kötelezettségszegés fennállásának vizsgálatához szükséges bizonyítékoknak a Bíróság előtti bemutatása,
         de a Bizottság semmiféle vélelemre nem alapíthatja keresetét. (lásd különösen a 96/81. sz., Bizottság kontra Hollandia ügyben
         1982. május 25‑én hozott ítélet [EBHT 1982., 1791. o.] 6. pontját; a C‑62/89. sz., Bizottság kontra Franciaország ügyben 1990. március
         20‑án hozott ítélet [EBHT 1990., I‑925. o.] 37. pontját; a C‑300/95. sz., Bizottság kontra Egyesült Királyság ügyben 1997. május
         29‑én hozott ítélet [EBHT 1997., I‑2649. o.] 31. pontját és a C‑217/97. sz., Bizottság kontra Németország ügyben 1999. szeptember
         9‑én hozott ítélet [EBHT 1999., I‑5087. o.] 22. pontját).

      28     Amikor valamely tagállami rendelkezés végrehajtásáról van szó, a tagállami kötelezettségszegés bizonyításához – ahogy azt
         a főtanácsnok indítványának 41. és 43. pontjában kiemeli – sajátos bizonyítékok bemutatása szükséges azon bizonyítékokhoz
         képest, amelyeket az olyan tagállami kötelességszegés megállapítása iránti kereset esetén szoktak figyelembe venni, amely
         kizárólag a tagállami rendelkezés tartalmát érinti. Ilyen körülmények között a kötelezettségszegést csak akkor lehet megállapítani,
         ha a nemzeti közigazgatásnak és/vagy a nemzeti bíróságoknak tulajdonított és az érintett tagállamnak felróható gyakorlat kellőképpen
         dokumentálható és körülírható.

      29     Ennek kapcsán fontos megjegyezni, hogy bár a közösségi jog követelményeivel ellentétes közigazgatási gyakorlatban megtestesülő
         állami magatartás is lehet az EK 226. cikk értelmében vett kötelezettségszegés tárgya, ehhez az szükséges, hogy a közigazgatási
         gyakorlat tartós és általános jelleget mutasson (lásd különösen a C‑387/99. sz., Bizottság kontra Németország ügyben 2004. április
         29‑én hozott ítélet [EBHT 2004., I‑3773. o.] 42. pontját és a C‑494/01. sz., Bizottság kontra Írország ügyben 2005. április
         26‑án hozott ítélet [EBHT 2005., I‑3331. o.] 28. pontját).

      30     Tehát meg kell állapítani, hogy a Bizottság nem bizonyította, hogy Belgiumban fennáll a Bíróság ítélkezési gyakorlata által
         megkövetelt jellemzőkkel bíró közigazgatási gyakorlat. Tulajdonképpen a Bizottság kizárólag egy – törzsvásárlói programot
         szervező – vállalkozás panaszára hivatkozik, a szóban forgó törvény 57. cikkének (4) bekezdése szerinti „hasonlóságra” és
         „kizárólagos értékesítőre” vonatkozó feltételek „hátrányos megkülönböztetést előidéző és aránytalan” alkalmazásának további
         bizonyítása nélkül.

      31     Azon kérdés kapcsán, hogy – a bizonyítási teher szempontjából – Belgiumban létezik‑e a olyan ítélkezési gyakorlat, amely azt
         eredményezné, hogy a fent említett törvényt összeegyeztethetetlen az EK 49. cikkel, meg kell állapítani, hogy a Bizottság
         nem idézte azokat a határozatokat, amelyekből következne, hogy a tagállami bíróságok azt feltételezve alkalmazták a „hasonlóság”
         és a „kizárólagos értékesítő” fogalmakat, hogy az elsődleges áruk és/vagy elsődleges szolgáltatások és az ingyenesen vagy
         csökkentett áron kínált áruk és/vagy szolgáltatások általában ugyanabban a értékesítési körben kerülnek forgalmazásra, és/vagy
         ugyanabba az ipari vagy kereskedelmi ágazatba tartoznak.

      32     Következésképpen meg kell állapítani, hogy a Bizottság nem bizonyította, hogy a Belga Királyság nem teljesítette az EK 49. cikkből
         eredő kötelezettségeit, mert a vállalkozások közötti, határon átnyúló szolgáltatásnyújtás során alkalmazott törzsvásárlói
         program előfeltételeként hátrányos megkülönböztetést előidéző és aránytalan módon alkalmazta a „hasonlóságra” és a „kizárólagos
         értékesítőre” vonatkozó feltételeket egyrészről a fogyasztó által szerzett áruk és szolgáltatások tekintetében, másrészről
         egy törzsvásárlói program keretében ingyenesen vagy csökkentett áron hozzáférhető áruk és szolgáltatások tekintetében.

      33     A Bizottság keresetét ezért el kell utasítani.
       A költségekről
      34     Az eljárási szabályzat 69. cikkének 2. §‑a alapján a Bíróság a pervesztes felet kötelezi a költségek viselésére, ha a pernyertes
         fél ezt kérte. Mivel a Bizottság pervesztes lett, a Belga Királyság kérelmének megfelelően kötelezni kell a költségek viselésére.

      A fenti indokok alapján a Bíróság (második tanács) a következőképpen határozott:
      1)      A Bíróság a keresetet elutasítja.
      2)      A Bíróság az Európai Közösségek Bizottságát kötelezi a költségek viselésére.
      Aláírások
      * Az eljárás nyelve: francia.