title: A Bíróság (harmadik tanács) 2009. június 25-i ítélete.#Roda Golf & Beach Resort SL.#Előzetes döntéshozatal iránti kérelem: Juzgado de Primera Instancia e Instrucción nº 5 de San Javier - Spanyolország.#Polgári ügyekben folytatott igazságügyi együttműködés - Előzetes döntéshozatal iránti kérelem - A Bíróság hatásköre - A »jogvita« fogalma - 1348/2000/EK rendelet - Bíróságon kívüli iratok bírósági eljáráson kívül történő kézbesítése - Közjegyzői okirat.#C-14/08. sz. ügy.

text:
      C‑14/08. sz. ügy
      Roda Golf & Beach Resort SL
      (a Juzgado de Primera Instancia e Instrucción nº 5 de San Javier [Spanyolország] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti
         kérelem)

      „Polgári ügyekben folytatott igazságügyi együttműködés – Előzetes döntéshozatal iránti kérelem – A Bíróság hatásköre – A »jogvita« fogalma – 1348/2000/EK rendelet – Bíróságon kívüli iratok bírósági eljáráson kívül történő kézbesítése és közlése – Közjegyzői okirat”
      Az ítélet összefoglalása
      1.        Előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések – A Bíróság hatásköre – A Szerződés harmadik részének IV. címe alapján hozott
            jogi aktus – A tagállamokban a polgári és kereskedelmi ügyekben a bírósági és bíróságon kívüli iratok kézbesítéséről szóló
            1348/2000 rendelet
      (EK 68. cikk)
      2.        Előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések – A Bíróság hatásköre – A Szerződés harmadik részének IV. címe alapján hozott
            jogi aktus – A tagállamokban a polgári és kereskedelmi ügyekben a bírósági és bíróságon kívüli iratok kézbesítéséről szóló
            1348/2000 rendelet
      (EK 68. cikk; 1348/2000 tanácsi rendelet)
      3.        Polgári ügyekben folytatott igazságügyi együttműködés – Bírósági és a bíróságon kívüli iratok kézbesítése és közlése – 1348/2000
            rendelet – Bíróságon kívüli iratok
      (1348/2000 tanácsi rendelet, 16. cikk)
      4.        Polgári ügyekben folytatott igazságügyi együttműködés – Bíróságon kívüli iratok bírósági eljáráson kívül történő kézbesítése
            és közlése – 1348/2000 rendelet – Hatály
      (EK 65. cikk; 1348/2000 tanácsi rendelet, 2. cikk, (1) és (2) bekezdés, és 14. cikk)
      1.        Amikor a Bírósághoz az EK 68. cikk alapján fordulnak előzetes döntéshozatal iránti kérelemmel, akkor az azzal kapcsolatos
         vita eldöntése, hogy van‑e lehetőség az azon határozattal szembeni jogorvoslatra, amelyet a kérdést előterjesztő bíróság fog
         meghozni, nem a Bíróság feladata, hiszen a kérdést előterjesztő bíróság előzetes döntéshozatali kérelmében utalt arra, hogy
         az általa az alapügyben meghozandó határozat a legfelsőbb szintű határozat lesz.

      (vö. 24., 28–29. pont)
      2.        Bár valamely tagállami bíróság hivatalvezetője, akit az 1348/2000 rendelet alkalmazásában vett bírósági vagy bíróságon kívüli
         iratok kézbesítése vagy közlése iránti kérelemmel keresnek meg, úgy is tekinthető, mint közigazgatási hatóságként eljáró személy,
         anélkül hogy jogvita tárgyában kellene döntenie, nem ez a helyzet azon bíróság esetében, amelynek az e hivatalvezető azon
         határozatával szemben előterjesztett keresetről kell döntenie, amellyel a kért kézbesítést vagy közlést megtagadta. Ugyanis
         az ilyen kereset tárgya az említett megtagadó határozat megsemmisítése, amely állítólag sérti a felperes jogát, nevezetesen
         az ahhoz való jogot, hogy bizonyos iratokat az 1348/2000 rendeletben előírt úton kézbesítsenek vagy közöljenek. Következésképpen
         a kérdést előterjesztő bíróságot jogvita tárgyában keresték meg, és ennélfogva az igazságszolgáltatási feladatkörben járt
         el.

      Az a körülmény, hogy a hivatalvezető a kérdést előterjesztő bíróság szervezetrendszerébe tartozik, nem kérdőjelezheti meg
         e következtetést. Ugyanis e körülménynek nincs kihatása a kérdést előterjesztő bíróság alapeljárásban betöltött szerepének
         igazságszolgáltatási jellegére, hiszen ezen eljárás tárgya egy olyan aktus hatályon kívül helyezése, amely állítólagosan sérti
         a felperes jogát.

      (vö. 37–40. pont)
      3.        A tagállamokban a polgári és kereskedelmi ügyekben a bírósági és bíróságon kívüli iratok kézbesítéséről szóló 1348/2000 rendelet
         16. cikke értelmében vett „bíróságon kívüli irat” fogalma közösségi jogi fogalom. Ugyanis az Amszterdami Szerződés által kitűzött
         cél, hogy a szabadságon, a biztonságon és a jog érvényesülésén alapuló térséget hozzon létre, és ezzel új közösségi dimenziót
         teremtsen, valamint annak a szabályozásnak az EU‑Szerződésből az EK‑Szerződésbe való áttétele, amely lehetővé teszi intézkedések
         elfogadását a határokon átnyúló polgári ügyekben folytatott igazságügyi együttműködés területén, tanúsítja a tagállamok azon
         szándékát, hogy a közösségi jogrendben rögzítsék ezeket az intézkedéséket, és kimondják azok autonóm értelmezésének elvét.

      (vö. 48., 50. pont)
      4.        A bírósági eljáráson kívül keletkezett közjegyzői okirat kézbesítése vagy közlése a tagállamokban a polgári és kereskedelmi
         ügyekben a bírósági és bíróságon kívüli iratok kézbesítéséről szóló 1348/2000 rendelet hatálya alá tartozik. E tekintetben,
         mivel a Közösségen belüli kézbesítési és közlési rendszer célja a belső piac megfelelő működése, az EK 65. cikkben és a 1348/2000
         rendeletben foglalt igazságügyi együttműködés nem korlátozódhat kizárólag a bírósági eljárásokra, hanem arra ilyen eljáráson
         kívül is sor kerülhet, amennyiben az együttműködésnek határon átnyúló vonatkozása van, és a belső piac megfelelő működéséhez
         szükséges.

      A bíróságon kívüli iratok fogalmának tág értelmezése nem jár azzal a kockázattal, hogy a nemzeti bíróságok erőforrásai tekintetében
         túlságosan nagy terhet eredményezne, hiszen egyrészt az 1348/2000 rendelet 2. cikkének (1) és (2) bekezdése értelmében a tagállamok
         a kézbesítés céljából áttevő vagy átvevő intézményként kijelölhetnek e bíróságokon kívüli, más intézményeket is, másrészt
         az említett rendelet 14. cikke feljogosítja a tagállamokat arra is, hogy a más tagállamban lakó személyek részére a kézbesítést
         vagy közlést közvetlenül a postán keresztül végezzék. Az említett rendelet 16. cikkének megfelelően a bíróságon kívüli iratok
         kézbesítésére vagy közlésére e két rendelkezést kell alkalmazni.

      (vö. 55–56., 59–61. pont)
A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (harmadik tanács)
      2009. június 25.(*)

      „Polgári ügyekben folytatott igazságügyi együttműködés – Előzetes döntéshozatal iránti kérelem – A Bíróság hatásköre – A »jogvita« fogalma – 1348/2000/EK rendelet – Bíróságon kívüli iratok bírósági eljáráson kívül történő kézbesítése és közlése – Közjegyzői okirat”
      A C‑14/08. sz. ügyben,
      az EK 68. cikk alapján benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában, amelyet a Juzgado de Primera Instancia
         e Instrucción n° 5 de San Javier (Spanyolország) a Bírósághoz 2008. január 14‑án érkezett, 2008. január 3‑i határozatával
         terjesztett elő

      a Roda Golf & Beach Resort SL
      ügyében,
      A BÍRÓSÁG (harmadik tanács),
      tagjai: A. Rosas tanácselnök, J. Klučka, U. Lõhmus, P. Lindh és A. Arabadjiev (előadó) bírák,
      főtanácsnok: D. Ruiz‑Jarabo Colomer,
      hivatalvezető: R. Grass,
      figyelembe véve a következők által előterjesztett észrevételeket:
      –        a Roda Golf & Beach Resort SL képviseletében E. López Ayuso abogada,
      –        a spanyol kormány képviseletében J. López‑Medel Bascones, meghatalmazotti minőségben,
      –        a cseh kormány képviseletében M. Smolek, meghatalmazotti minőségben,
      –        a német kormány képviseletében M. Lumma és J. Kemper, meghatalmazotti minőségben,
      –        a görög kormány képviseletében S. Chala, meghatalmazotti minőségben,
      –        az olasz kormány képviseletében R. Adam, meghatalmazotti minőségben, segítője: W. Ferrante avvocato dello Stato,
      –        a lett kormány képviseletében E. Balode‑Buraka és E. Eihmane, meghatalmazotti minőségben,
      –        a magyar kormány képviseletében Iván G., meghatalmazotti minőségben,
      –        a lengyel kormány képviseletében M. Dowgielewicz, meghatalmazotti minőségben,
      –        a szlovák kormány képviseletében J. Čorba, meghatalmazotti minőségben,
      –        az Európai Közösségek Bizottsága képviseletében V. Joris és F. Jimeno Fernández, meghatalmazotti minőségben,
      a főtanácsnok indítványának a 2009. március 5‑i tárgyaláson történt meghallgatását követően,
      meghozta a következő
      Ítéletet
      1        Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem a tagállamokban a polgári és kereskedelmi ügyekben a bírósági és bíróságon kívüli
         iratok kézbesítéséről szóló, 2000. május 29‑i 1348/2000/EK tanácsi rendelet (HL 160., 37. o.; magyar nyelvű különkiadás 19. fejezet,
         1. kötet, 227. o.) 16. cikkének értelmezésére vonatkozik.

      2        A kérelmet a Juzgado de Primera Instancia e Instrucción n° 5 de San Javier‑hez (San Javier‑i 5. sz. elsőfokú bírósághoz) a
         Roda Golf & Beach Resort SL (a továbbiakban: Roda Golf) által az említett bíróság hivatalvezetőjével szemben amiatt benyújtott
         kereset alapján indult eljárásban terjesztették elő, hogy az megtagadta egy olyan közjegyzői okirat bírósági eljáráson kívül
         történő továbbítását az Egyesült Királyságban és Írországban letelepedett címzettek részére, amely a Roda Golf és az említett
         címzettekkel külön‑külön megkötött, tizenhat ingatlan adásvételi szerződés előbbi által történő egyoldalú megszüntetésére
         vonatkozó értesítést tartalmazta.

       Jogi háttér
       A közösségi jog és a nemzetközi jog
      3        A 1997. május 26‑i jogi aktussal, az Európai Unióról szóló szerződés K.3. cikke alapján (az Európai Unióról szóló szerződés
         K–K.9. cikk helyébe lépett az EU 29–42. cikk), az Európai Unió Tanácsa kidolgozta az Európai Unió tagállamaiban a polgári
         és kereskedelmi ügyekben a bírósági és bíróságon kívüli iratok kézbesítéséről szóló egyezményt (HL C 261., 1. o.; magyar nyelvű
         különkiadás 19. fejezet, 1. kötet, 55. o.).

      4        Ezen egyezmény nem lépett hatályba. Mivel az 1348/2000 rendelet alapját az egyezmény szövege képezi, az egyezményhez fűzött
         magyarázó jelentésre (HL 1997. C 261., 26. o.) hivatkoztak a rendelet preambulumbekezdéseiben.

      5        Az 1348/2000 rendelet szabályozza a tagállamok között a polgári és kereskedelmi ügyekben a bírósági és bíróságon kívüli iratok
         kézbesítését.

      6        E rendelet (2) preambulumbekezdése a következőképpen szól:

      „A belső piac megfelelő működése szükségessé teszi a bírósági és bíróságon kívüli iratok továbbításának korszerűsítését és
         meggyorsítását a polgári vagy kereskedelmi ügyekben a tagállamok között történő kézbesítés során”.

      7        A rendelet (6) preambulumbekezdése értelmében:

      „A polgári ügyek bírósági eljárásainak hatékonysága és gyorsasága azt jelenti, hogy biztosítani kell a bírósági és bíróságon
         kívüli iratok továbbításának közvetlen és gyors módját a tagállamok által kijelölt helyi testületek [helyesen: helyi szervek]
         között [...]”.

      8        Az 1348/2000 rendelet 2. cikkének (1) bekezdése úgy rendelkezik, hogy „[m]inden tagállam kijelöli azokat a hivatalos személyeket,
         hatóságokat vagy más személyeket – a továbbiakban »áttevő intézmények« –, amelyek hatáskörrel rendelkeznek más tagállamba
         kézbesítendő bírósági és bíróságon kívüli iratok továbbítására”. Az említett rendelet 23. cikkének (1) bekezdése alapján a
         tagállamok megküldik a Bizottságnak az erről szóló tájékoztatást, amely azt a Hivatalos Lapban közzéteszi.

      9        A Spanyol Királyság 23. cikknek megfelelően megküldött tájékoztatása szerint (HL 2001. C 151., 4. o., módosítás: HL 2001. C 202.,
         10. o.) Spanyolországban az áttevő intézmények a különböző Juzgados (egyesbíróból álló helyi bíróságok) és a Tribunales (bírói
         tanácsokból álló magasabb szintű bíróságok) esetében a Secretarios Judiciales (bírósági hivatalvezetők).

      10      A 1348/2000 rendelet „Bíróságon kívüli iratok” című III. fejezetének 16. cikke a következőképpen rendelkezik:

      „Bíróságon kívüli iratokat más tagállamban történő kézbesítés céljából e rendelet rendelkezéseinek megfelelően lehet továbbítani.”
      11      A rendelet 17. cikkének b) pontja gyűjtemény összeállítását írja elő azokról az iratokról, amelyek e rendelet hatálya alatt
         kézbesíthetők.

      12      E gyűjtemény a 2007. július 16‑i 2007/500/EK bizottsági határozattal (HL L 185., 24. o.) módosított, a tagállamokban a polgári
         és kereskedelmi ügyekben a bírósági és bíróságon kívüli iratok kézbesítéséről szóló, 1348/2000 rendelet alapján az átvevő
         intézmények kézikönyvének és a kézbesíthető iratok gyűjteményének elfogadásáról szóló, 2001. szeptember 25‑i 2001/78/EK bizottsági
         határozat (HL L 298., 1. o.; valamint a corrigendumok: HL 2002. L 31., 88. o. és HL 2003. L 60., 3. o.) II. mellékletét képezi.
         E melléklet magában foglalja a tagállamok által az 1348/2000 rendelet 17. cikke b) pontjának megfelelően közölt információkat.
         Spanyolországot illetően többek között az is fel van tüntetve, hogy „ami a bíróságon kívüli, kézbesíthető okiratokat illeti,
         azok olyan nem bírósági okiratok, amelyek a spanyol jog értelmében a kézbesítésre hatáskörrel rendelkező valamely hatóságtól
         származnak”.

      13      Az 1348/2000 rendeletet 2008. november 13‑i hatállyal – annak valamennyi rendelkezésére kiterjedően – felváltotta a tagállamokban
         a polgári és kereskedelmi ügyekben a bírósági és bíróságon kívüli iratok kézbesítéséről („iratkézbesítés”), és az 1348/2000
         rendelet hatályon kívül helyezéséről szóló, 2007. november 13‑i 1393/2007/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL L 324.,
         79. o.).

      14      A bírósági és bíróságon kívüli iratoknak polgári és kereskedelmi ügyekben külföldön történő kézbesítéséről szóló, 1965. november
         15‑i Hágai Egyezmény létrehozta az iratok központi hatóság közreműködésével történő kézbesítését lehetővé tevő közigazgatási
         együttműködés mechanizmusát. Az említett egyezmény 17. cikke a bíróságon kívüli okiratok kézbesítésére vonatkozik.

      15      Az 1348/2000 rendelet 20. cikke (1) bekezdésének megfelelően, az 1965. november 15‑i Hágai Egyezményben foglalt rendelkezésekhez
         képest a rendelet rendelkezései elsőbbséget élveznek.

       A nemzeti jog
      16      A 2000. január 7‑i 1/2000. polgári eljárásjogi törvény (Ley 1/2000, de Enjuiciamiento Civil, BOE 2000. január 8‑i 7. száma,
         575. o., a továbbiakban: LEC), annak 223. és 224. cikkében a polgári bíróságok hivatalvezetőinek határozataira alkalmazandó
         eljárás megállapításakor a következőképpen rendelkezik:

      „223. cikk – Szervezési intézkedések
      (1) A hivatalvezető meghozza a törvény által meghatározott eljárás lefolytatásához szükséges szervezési intézkedéseket.
      (2) A szervezési intézkedés csupán az ügy tárgyának megjelölését, a határozatot hozó hivatalvezető nevét, a dátumot és a hivatalvezető
         aláírását tartalmazza.

      224. cikk – A szervezési intézkedések felülvizsgálata
      (1) Semmis az olyan szervezési intézkedés, amely olyan kérdésben dönt, amelyről a törvény értelmében bírói intézkedéssel,
         végzéssel vagy ítélettel kell dönteni.

      (2) Az előző bekezdésben foglalt eseteken kívül a szervezési intézkedések semmissége azon fél kérelmére is megállapítható,
         akinek az érdekeit az sérti, amennyiben az intézkedés jogi rendelkezést sért, vagy olyan kérdésben dönt, amelyről a jelen
         törvény értelmében bíró által hozott bírói intézkedéssel kell dönteni.

      (3) Az előző bekezdésben foglalt jogorvoslati kérelmet a határozat visszavonása iránti kérelmekre irányadó rendelkezéseknek
         megfelelően kell vizsgálni és elbírálni.”

      17      A határozat visszavonása iránti kérelmeket illetően, amelyekre a LEC 224. cikke utal, a LEC 454. cikke a következőképpen rendelkezik:

      „A visszavonás iránti kérelmet elbíráló végzéssel szembeni jogorvoslat hiánya
      Az olyan eseteket kivéve, amelyek panasz tárgyát képezhetik, a visszavonás iránti kérelmet elbíráló végzés ellen nincs helye
         fellebbezésnek, tekintet nélkül azon lehetőségre, hogy a visszavonás iránti kérelem tárgyát képező kérdés újból felvethető
         a végleges határozat elleni esetleges fellebbezés keretén belül.”

      18      A LEC 455. cikke szerint, a Juzgados de Primera Instancia (elsőfokú bíróságok) közbenső határozatai fellebbezéssel megtámadhatók,
         amennyiben azok „véglegesek”, vagy amennyiben „a törvény kifejezetten így rendelkezik”.

       Az alapügy és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
      19      2007. november 2‑án a Roda Golf, egy spanyol jog szerint bejegyzett társaság a 1348/2000 rendelet alapján kérte a kérdést
         előterjesztő bíróság hivatalvezetőjét, hogy továbbítson Nagy‑Britannia és Észak‑Írország Egyesült Királysága és Írország illetékes
         intézményeinek tizenhat, e két említett tagállamban letelepedett személynek címzett levelet. E levelek tárgya azon ingatlan‑adásvételi
         szerződések egyoldalú megszüntetése volt, amelyeket e társaság és az említett címzettek korábban kötöttek. Tartalmuk semmilyen
         módon nem kapcsolódik valamely folyamatban lévő bírósági eljáráshoz.

      20      Miként az a kérdést előterjesztő bíróság által a Bírósághoz megküldött ügyiratokból kitűnik, és miként arra az alapeljárás
         felperese észrevételeiben hivatkozik, a Roda Golf egy San Javier‑i közjegyzőnél egy – annak közjegyzői jegyzőkönyvében a 111‑es
         számon iktatott – értesítést tartalmazó okiratot mutatott be, és arra kérte ez utóbbit, hogy a hivatalvezető közreműködésével
         továbbítsa ezen okiratot az 1348/2000 rendeletnek megfelelően a Spanyol Királyság által adott tájékoztatás szerint illetékes
         hatóságnak.

      21      A kérdést előterjesztő bíróság hivatalvezetője megtagadta az alapügy tárgyát képező okirat továbbítását, azzal az indokkal,
         hogy annak kézbesítése nem bírósági eljárás keretében történik, és emiatt nem tartozik az 1348/2000 rendelet hatálya alá.

      22      A Roda Golf e határozattal szemben keresetet indított a kérdést előterjesztő bíróság előtt. Többek között arra hivatkozott,
         hogy az 1348/2000 rendelet alkalmazásában a bíróságon kívüli okiratok bírósági eljáráson kívül is kézbesíthetők.

      23      E körülmények alapján a Juzgado de Primera Instancia e Instrucción n° 5 de San Javier úgy döntött, hogy az előtte folyamatban
         lévő eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából az alábbi kérdéseket terjeszti a Bíróság elé:

      „1)      Az […] 1348/2000 tanácsi rendelet hatálya alá tartozik‑e a kizárólag bíróságon kívüli iratok magánszemélyek közötti olyan
         továbbítása, amelyre az Európai Unió bíróságainak anyagi eszközei és személyzete igénybevételével, valamint az európai jogi
         szabályozás alkalmazásával anélkül kerül sor, hogy bármiféle bírósági eljárás indult volna? Vagy ellenkezőleg,

      2)      az 1348/2000 rendelet hatálya kizárólag a folyamatban lévő bírósági eljárások keretében történő tagállamok közötti igazságügyi
         együttműködésre terjed ki [EK 61. cikk, c) pont; EK 67. cikk, (1) bekezdés; és EK 65. cikk, valamint 1348/2000 rendelet, (6) preambulumbekezdés]?”

       A Bíróság hatásköréről
      24      A Bizottság a feltett kérdések tekintetében a Bíróság hatáskörét illetően két kifogást terjesztett elő. Elsőként arra hivatkozik,
         hogy az a határozat, amelyet a kérdést előterjesztő bíróságnak az alapügyben meg kell majd hoznia, olyan végleges ítélet lesz,
         amellyel szemben a LEC 455. cikkének megfelelően fellebbezés terjeszthető elő. Ennélfogva, az előzetes döntéshozatal iránti
         kérelem elfogadhatatlan, mivel az EK 68. cikk szerint kizárólag azok a nemzeti bíróságok fordulhatnak az EK‑Szerződés harmadik
         részének IV. címe alapján előzetes döntéshozatal iránti kérelemmel a Bírósághoz, amelyek határozataival szemben nincs jogorvoslati
         lehetőség.

      25      E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy az EK 68. cikk szerint ha kérdés merül fel az Európai Közösségek intézményei által
         az említett IV. cím alapján hozott jogi aktusainak értelmezésével kapcsolatban valamely olyan nemzeti bíróság előtt folyamatban
         lévő ügyben, amelynek határozatai ellen a nemzeti jog értelmében nincs jogorvoslati lehetőség, ennek a bíróságnak, amennyiben
         úgy ítéli meg, hogy ítélete meghozatalához a kérdésre vonatkozóan döntésre van szükséges, kérnie kell a Bíróságot, hogy hozzon
         ebben a kérdésben döntést.

      26      A jelen eljárásban feltett kérdések az 1348/2000 rendelet értelmezésére irányulnak. A rendeletet a Tanács az EK 61. cikk c) pontja
         és az EK 67. cikk (1) bekezdése alapján fogadta el, amelyek az EK‑Szerződés harmadik részének IV. címében szerepelnek, ezért
         az EK 68. cikket a jelen ügyben alkalmazni kell.

      27      E körülményekre tekintettel, csak az a nemzeti bíróság fordulhat az említett rendelet értelmezését illetően kérdéssel a Bírósághoz,
         amelynek a határozataival szemben a nemzeti jog értelmében nincs jogorvoslati lehetőség.

      28      E tekintetben a főtanácsnok indítványának 41. pontjában megemlíti, hogy a spanyol ítélkezési gyakorlatban bizonyos eltérések
         figyelhetők meg a kérdést előterjesztő bíróság által az alapeljárásban meghozandó olyan határozatokhoz hasonló határozatokkal
         szembeni jogorvoslati lehetőségeket illetően. A Bizottság e tekintetben hivatkozik egyes olyan közbenső nemzeti határozatokra,
         amelyek esetében ez a lehetőség elismert, ugyanakkor nem vitás, hogy létezik nem csupán ezzel ellentétes ítélkezési gyakorlat,
         hanem olyan jogelméleti tan is, amely teljes mértékben tagadja az ilyen eljárásokban a jogorvoslat lehetőségét.

      29      Márpedig e vita eldöntése nem a Bíróság feladata. A jelen ügyben a kérdést előterjesztő bíróság előzetes döntéshozatali kérelmében
         utalt arra, hogy az általa az alapügyben meghozandó határozat a legfelsőbb szintű határozat lesz.

      30      Következésképpen a Bizottság által előterjesztett, a hatáskör hiányára alapított első kifogást el kell utasítani.

      31      Másodszor, a Bizottság úgy véli, hogy a kérdést előterjesztő bíróságot nem peres eljárásban keresték meg, hanem „bírósági
         eljáráson kívüli ügyben”. A Bíróságnak tehát véleménye szerint nincs hatásköre a feltett kérdések megválaszolására, lévén,
         hogy azok olyan esetben merültek fel, amikor a nemzeti bíróság közigazgatási hatáskörben jár el, és nem bírósági feladatkört
         lát el.

      32      A Bíróságnak megküldött ügyiratokból úgy tűnik, hogy az előzetes döntéshozatali kérdések egy olyan visszavonás iránti kérelem
         kapcsán merültek fel, amelyet a hivatalvezető azon határozatával szemben terjesztettek elő, amely megtagadta az alapügy tárgyát
         képező irat továbbítását. E kereset értelmében az eljárásban az egyetlen fél az alapügy felperese.

      33      E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy az EK 234. cikk, amelyet az EK 68. cikk értelmében az EK‑Szerződés harmadik részének
         IV. címére is alkalmazni kell, nem teszi függővé a Bíróságnál történő keresetindítást azon eljárás kontradiktórius jellegétől,
         amelynek során a nemzeti bíróság előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdést fogalmaz meg (lásd a C‑18/93. sz. Corsica
         Ferries ügyben 1994. május 17‑én hozott ítélet [EBHT 1994., I‑1783. o.] 12. pontját).

      34      Az említett EK 234. cikkből mindazonáltal az következik, hogy a Bírósághoz kizárólag olyan nemzeti bíróság fordulhat, amely
         előtt eljárás van folyamatban, és amelyhez igazságszolgáltatási jellegű határozat meghozatalára irányuló eljárás keretében
         való határozathozatal érdekében fordultak (lásd a 138/80. sz. Borker‑ügyben 1980. június 18‑án hozott végzés [EBHT 1980.,
         1975. o.] 4. pontját, a 318/85. sz. Greis Unterweger‑ügyben 1986. március 5‑én hozott ítélet [EBHT 1986., 955. o.] 4. pontját;
         a C‑111/94. sz. Job Centre ügyben 1995. október 19‑én hozott ítélet [EBHT 1996., I‑3361. o.] 9. pontját és a C‑178/99. sz.
         Salzmann‑ügyben 2001. június 14-én hozott ítélet [EBHT 2001., I‑4421. o.] 14. pontját).

      35      Ily módon, ha a kérdést előterjesztő bíróság közigazgatási hatóságként jár el, anélkül hogy valamely jogvita eldöntése érdekében
         fordultak volna hozzá, nem tekinthető úgy, hogy igazságszolgáltatási feladatokat lát el. Ez a helyzet például akkor, amikor
         a bíróság cégbejegyzési kérelemről határoz olyan eljárás keretében, amelynek nem célja a kérelmező jogait állítólagosan sértő
         aktus megsemmisítése (lásd a fent hivatkozott Job Centre ügyben hozott ítélet 11. pontját és a fent hivatkozott Salzmann‑ügyben
         hozott ítélet 15. pontját, valamint a C‑182/00. sz. Lutz‑ügyben 2002. január 15‑én hozott ítélet [EBHT 2002., I‑547. o.] 14. pontját;
         lásd még ebben az értelemben a C‑210/06. sz. Cartesio‑ügyben 2008. december 16‑án hozott ítélet [az EBHT‑ban még nem tették
         közzé] 57. pontját).

      36      Ezzel szemben az a bíróság, amelyhez a cégbíróság első fokú, az ilyen bejegyzés iránti kérelmet elutasító határozatával szemben
         fordulnak a kérelmező jogait állítólagosan sértő határozat megsemmisítésére irányuló fellebbezéssel, jogvita tárgyában jár
         el, és igazságszolgáltatási feladatot végez (lásd a fent hivatkozott Cartesio‑ügyben hozott ítélet 58. pontját). Ebből következően
         ilyen esetben a fellebbviteli bíróságot az EK 234. cikk értelmében vett, a Bírósághoz előzetes döntéshozatal iránti kérdés
         előterjesztésére jogosult bíróságnak kell tekinteni (lásd ilyen esetekre vonatkozóan többek között a C‑300/01. sz. Salzmann‑ügyben
         2003. május 15‑én hozott ítéletet [EBHT 2003., I‑4899. o.], a fent hivatkozott SEVIC Systems ügyben hozott ítéletet, a C‑117/06. sz.,
         Möllendorf és társai ügyben 2007. október 11‑én hozott ítéletet [EBHT 2007., I‑8361. o.], valamint a fent hivatkozott Cartesio‑ügyben
         hozott ítéletet).

      37      Ezen ítélkezési gyakorlat alkalmazható a jelen ügyre is. Bár a hivatalvezető, akit az 1348/2000 rendelet alkalmazásában vett
         bírósági vagy bíróságon kívüli iratok kézbesítése iránti kérelemmel keresnek meg, úgy is tekinthető, mint közigazgatási hatóságként
         eljáró személy, anélkül hogy jogvita tárgyában kellene döntenie, nem ez a helyzet azon bíróság esetében, amelynek az e hivatalvezető
         azon határozatával szemben előterjesztett keresetről kell döntenie, amely a kért kézbesítést megtagadta.

      38      Ugyanis az ilyen kereset tárgya az említett megtagadó határozat megsemmisítése, amely állítólag sérti a felperes jogát, nevezetesen
         az ahhoz való jogot, hogy bizonyos iratokat az 1348/2000 rendeletben előírt úton kézbesítsenek.

      39      Következésképpen a kérdést előterjesztő bíróságot jogvita tárgyában keresték meg, és ennélfogva az bírósági feladatkörben
         járt el.

      40      Az a körülmény, hogy a hivatalvezető a kérdést előterjesztő bíróság szervezetrendszerébe tartozik, nem kérdőjelezheti meg
         e következtetést. Ugyanis e körülménynek nincs kihatása a kérdést előterjesztő bíróság alapeljárásban betöltött szerepének
         igazságszolgáltatási jellegére, hiszen ezen eljárás tárgya egy olyan aktus hatályon kívül helyezése, amely állítólagosan sérti
         a felperes jogát.

      41      Ebből következően a Bizottság által előterjesztett második hatásköri kifogást is el kell utasítani.

      42      A Bíróság ennélfogva hatáskörrel rendelkezik a feltett kérdések megválaszolására.

       Az előzetes döntéshozatalra előterjeszett kérdésekről
      43      Két kérdésével, amelyeket célszerű együttesen vizsgálni, a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra szeretne választ kapni,
         hogy a bírósági eljáráson kívül keletkezett, bíróságon kívüli iratok kézbesítése, amennyiben azokat magánszemélyek között
         kell továbbítani, az említett rendelet hatálya alá tartozik‑e.

       Előzetes észrevétel
      44      Elsőként azt kell eldönteni, hogy az 1348/2000 rendelet 16. cikke értelmében vett „bíróságon kívüli irat” fogalma közösségi
         jogi vagy – épp ellenkezőleg – nemzeti jogi fogalom‑e.

      45      A spanyol, a cseh, a német, a görög, a lett, a magyar és a lengyel kormány úgy véli, hogy a bíróságon kívüli irat fogalmának
         a tartalmát az egyes tagállamok jogának függvényében kell meghatározni. Az említett tagállami kormányok arra hivatkoznak,
         hogy az 1348/2000 rendelet a tagállamokra hagyja azt a feladatot, hogy eldöntsék, hogy a bíróságon kívüli iratok kézbesíthetők‑e,
         és ha igen, akkor melyek. E tekintetben az említett rendelet 17. cikke b) pontjára utalnak, amely ez utóbbi végrehajtásának
         módjaként előírja a kézbesíthető iratok gyűjteményének felállítását, hangsúlyozva, hogy e gyűjtemény tartalmazza az ilyen
         iratok felsorolását, amelyek tartalma tagállamonként változik.

      46      Emlékeztetni kell arra, hogy a 1348/2000 rendelet célja a polgári és kereskedelmi ügyekben keletkezett bírósági és bíróságon
         kívüli iratok tagállamok közötti, kézbesítés céljából történő továbbításának fejlesztése és gyorsabbá tétele. E rendelet ugyanakkor
         nem határozza meg pontosan és egységesen a bíróságon kívüli irat fogalmát.

      47      E rendelet, 17. cikke b) pontjának értelmében, a Bizottságra hagyja azt a feladatot, hogy a tagállamokkal egyetértésben felállítsa
         azt a gyűjteményt, amely tartalmazza a kézbesíthető iratokat. E gyűjtemény bevezető részében kimondja, hogy a tagállamok által
         ekként közölt információk csupán iránymutató jellegűek. Tartalmuk ugyanakkor azt mutatja, hogy a tagállamok, a Bizottság felügyelete
         mellett, konkrét módon meghatározták azokat az iratokat, amelyek véleményük szerint az említett rendelet alkalmazásában kézbesíthetők.
         Az említett gyűjtemény megléte ellenére bizonyos, hogy az 1348/2000 rendelet 16. cikke értelmében vett bíróságon kívüli irat
         fogalmát közösségi jogi fogalomnak kell tekinteni.

      48      Ugyanis az Amszterdami Szerződés által kitűzött cél, hogy a szabadságon, a biztonságon és a jog érvényesülésén alapuló térséget
         hozzon létre, és ezzel új közösségi dimenziót teremtsen, valamint annak a szabályozásnak az EU‑Szerződésből az EK‑Szerződésbe
         való áttétele, amely lehetővé teszi intézkedések elfogadását a határokon átnyúló polgári ügyekben folytatott igazságügyi együttműködés
         területén, tanúsítja a tagállamok azon szándékát, hogy a közösségi jogrendben rögzítsék ezeket az intézkedéséket, és kimondják
         azok autonóm értelmezésének elvét (a C‑443/03. sz. Leffler‑ügyben 2005. november 8‑án hozott ítélet [EBHT 2005., I‑9611. o.]
         45. pontja).

      49      Másfelől, a rendeleti forma választása a Bizottság által eredetileg javasolt irányelvi forma helyett (HL 1999. C 247., 11. o.)
         ugyancsak jelzi azt, hogy a közösségi jogalkotó mekkora jelentőséget tulajdonított a 1348/2000 rendelet rendelkezései közvetlen
         alkalmazhatóságának és egységes alkalmazásának (a fent hivatkozott Leffler‑ügyben hozott ítélet 46. pontja).

      50      Ebből következően az 1348/2000 rendelet 16. cikke értelmében vett „bíróságon kívüli irat” fogalma közösségi jogi fogalom.

       Az 1348/2000 rendelet hatályáról
      51      Azon kérdést illetően, hogy bírósági eljáráson kívül keletkezett, bíróságon kívüli iratok kézbesítése az 1348/2000 rendelet
         hatálya alá tartozik‑e, a spanyol és a szlovák kormány arra hivatkozik, hogy ahhoz, hogy valamely iratot bíróságon kívüli
         iratnak lehessen minősíteni, annak közvetlen kapcsolatban kell lennie vagy valamely folyamatban lévő bírósági eljárással,
         vagy az ilyen eljárás megindításával.

      52      A Roda Golf, a német, a görög, az olasz, a lett, a magyar és a lengyel kormány, valamint a Bizottság ezzel ellentétes véleményen
         van.

      53      E tekintetben kiemelendő, hogy az 1348/2000 rendelet jogi alapja az EK 61. cikk c) pontja. E rendelkezés – a szabadságon,
         a biztonságon és a jog érvényesülésén alapuló térség fokozatos létrehozása céljából – lehetővé teszi az EK 65. cikkben említett
         intézkedések meghozatalát. E határokon átnyúló vonatkozású polgári ügyekben folytatott igazságügyi együttműködés területére
         tartozó intézkedések célja, az említett 65. cikknek megfelelően, többek között a bírósági és a bíróságon kívüli iratok határokon
         átnyúló kézbesítési rendszerének javítása és egyszerűsítése, a belső piac megfelelő működéséhez szükséges mértékben.

      54      Hasonlóképpen, a 1348/2000 rendelet (2) preambulumbekezdése is kimondja, hogy a belső piac megfelelő működése szükségessé
         teszi a bírósági és bíróságon kívüli iratok továbbításának korszerűsítését és meggyorsítását a polgári és kereskedelmi ügyekben
         a tagállamok között történő kézbesítés során.

      55      Az EK 65. cikk és az 1348/2000 rendelet tehát arra irányul, hogy létrehozzon egy Közösségen belüli kézbesítési rendszert,
         amelynek célja a belső piac megfelelő működése.

      56      E célra figyelemmel az e cikkben és e rendeletben foglalt igazságügyi együttműködés nem korlátozódhat kizárólag a bírósági
         eljárásokra. Ezen együttműködésre ugyanis mind bírósági eljáráson belül, mind azon kívül sor kerülhet, amennyiben az együttműködésnek
         határon átnyúló vonatkozása van, és a belső piac megfelelő működéséhez szükséges.

      57      Ellentétben a spanyol, a lengyel és a szlovák kormány által állítottakkal, az a tény, hogy az 1348/2000 rendelet (6) preambulumbekezdése
         nem említi a bírósági eljárások hatékonyságát és gyorsaságát, még nem elegendő ahhoz, hogy ennek alapján kivonjuk e rendelet
         hatálya alól minden olyan iratot, amely nem bírósági eljáráson belül keletkezett. E preambulumbekezdés ugyanis mindössze az
         említett rendelet fő célkitűzésének egyik következményére utal. A bíróságon kívüli iratoknak a bírósági eljárásoknál való
         említése az említett preambulumbekezdésben ezért úgy értendő, hogy az ilyen irat kézbesítése bírósági eljárás keretében kérhető.

      58      Egyébiránt, a kérdést előterjesztő bíróság hivatalvezetőjéhez annak kézbesítése céljából eljuttatott, az alapügy tárgyát képező
         iratot közjegyző készítette, miként az a jelen ítélet 20. pontjából kiderül, és mint ilyen, az 1348/2000 rendelet 16. cikke
         értelmében vett bíróságon kívüli iratnak minősül.

      59      Ami a spanyol és a lengyel kormány által kifejtett azon aggodalmakat illeti, miszerint a bíróságon kívüli iratok fogalmának
         tág értelmezése a nemzeti bíróságok erőforrásai tekintetében túlságosan nagy terhet eredményezne, hangsúlyozni kell, hogy
         az 1348/2000 rendeletből eredő kézbesítési kötelezettségek nem feltétlenül a nemzeti bíróságokat terhelik. Ugyanis az áttevő
         és átvevő intézmények – amelyek az említett rendelet 2. cikkének (1) és (2) bekezdése értelmében „hivatalos személyek, hatóságok
         vagy más személyek” is lehetnek – kijelölése a tagállamok hatáskörébe tartozik. Ebből következően ez utóbbiak a bírósági és
         a bíróságon kívüli iratok kézbesítése céljából áttevő vagy átvevő intézményként kijelölhetnek a nemzeti bíróságokon kívüli,
         más intézményeket is.

      60      Másrészt, az áttevő intézmények és az átvevő intézmények közvetítésével történő kézbesítés nem az egyedüli útja az 1348/2000
         rendelet által előírt kézbesítésnek. Így a rendelet 14. cikke feljogosítja a tagállamokat, hogy a más tagállamban lakó személyek
         részére a kézbesítést közvetlenül a postán keresztül végezzék. A tagállamok többsége ugyanis elfogadja a kézbesítés e módját
         is. Másfelől, az említett rendelet, 15. cikkének megfelelően, nem képezi akadályát az átvevő tagállam hivatalos személyei,
         tisztviselői vagy más illetékes személyei útján történő közvetlen kézbesítésnek. Az említett rendelet 16. cikkének megfelelően
         a bíróságon kívüli iratok kézbesítésére e két rendelkezést kell alkalmazni.

      61      Következésképpen az előterjesztett kérdésekre azt a választ kell adni, hogy az olyan közjegyzői okirat bírósági eljáráson
         kívüli kézbesítése, mint az alapeljárás tárgyát képező, az 1348/2000 rendelet hatálya alá tartozik.

       A költségekről
      62      Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás
         egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült
         költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.

      A fenti indokok alapján a Bíróság (harmadik tanács) a következőképpen határozott:
      Az olyan közjegyzői okirat bírósági eljáráson kívüli kézbesítése, mint az alapeljárás tárgyát képező, a bírósági és bíróságon
            kívüli iratok kézbesítéséről szóló, 2000. május 29‑i 1348/2000/EK tanácsi rendelet hatálya alá tartozik.
      Aláírások
      * Az eljárás nyelve: spanyol.


A Bíróság március 18.-i ítélete: 1997. # Diego Calì & Figli Srl kontra Servizi ecologici porto di Genova SpA (SEPG). # Előzetes döntéshozatal iránti kérelem: Tribunale di Genova - Olaszország. # Erőfölénnnyel való visszaélés. # C-343/95. sz. ügy


title: Az Elsőfokú Bíróság (második tanács) 2007. március 6-i ítélete. # Golf USA, Inc. kontra Belső Piaci Harmonizációs Hivatal (védjegyek és formatervezési minták) (OHIM). # Közösségi védjegy - A GOLF USA közösségi szóvédjegy bejelentése - Feltétlen kizáró okok - Leíró jelleg - Megkülönböztető képesség hiánya. # T-230/05. sz. ügy

text:
      Az Elsőfokú Bíróság (második tanács) 2007. március 6‑i ítélete – Golf USA kontra OHIM (GOLF USA)
      (T‑230/05. sz. ügy)
      „Közösségi védjegy – A GOLF USA közösségi szóvédjegy bejelentése – Feltétlen kizáró okok – Leíró jelleg – Megkülönböztető képesség hiánya”
      Közösségi védjegy – A közösségi védjegy meghatározása és megszerzése – Feltétlen kizáró okok – Kizárólag olyan jelekből vagy adatokból álló védjegyek, amelyek valamely áru jellemzőinek leírására szolgálhatnak – Megkülönböztetésre nem alkalmas megjelölések (40/94 tanácsi rendelet, 7. cikk, (1) bekezdés, c) pont) (vö. 32–33., 45., 49–50. pont)
      Tárgy

         Az OHIM második fellebbezési tanácsának (az R 823/2004‑2. sz. ügyben) 2005. április 25‑én hozott azon határozata ellen benyújtott
                  kereset, amely elutasította a GOLF USA szóvédjegy lajstromozása iránti kérelmet.

            Az ügy adatai

               A közösségi védjegy bejelentője:

               Golf USA, Inc.

               Az érintett közösségi védjegy:

               a GOLF USA szóvédjegy a 25., 28. és 35. osztályba tartozó áruk és szolgáltatások tekintetében – 3073715. sz. védjegybejelentés

               Az elbíráló határozata:

               a lajstromozás megtagadása

               A fellebbezési tanács határozata:

               a fellebbezés elutasítása

      Rendelkező rész

                  Az Elsőfokú Bíróság a keresetet elutasítja.

                  Az Elsőfokú Bíróság a felperest kötelezi a költségek viselésére.


title: A Közszolgálati Törvényszék (első tanács) 2009. július 7-i ítélete. # Marjorie Danielle Bernard kontra Európai Rendőrségi Hivatal (Europol). # Közszolgálat. # F-54/08. sz. ügy

text:
      A KÖZSZOLGÁLATI TÖRVÉNYSZÉK ÍTÉLETE
      (első tanács)
      2009. július 7.
      F‑54/08. sz. ügy
      Marjorie Danielle Bernard
      kontra
      Európai Rendőrségi Hivatal (Europol)
      „Közszolgálat – Az Europol személyi állománya – A szolgálati jogviszony megszűnése – A szerződés meghosszabbításának elmaradása – Nyilvánvaló értékelési hiba – Pervezető intézkedés – Okafogyottság”
      Tárgy: Az Európai Unióról szóló szerződés K.3. cikke alapján kötött, az Európai Rendőrségi Hivatal létrehozásáról szóló egyezmény
         (Europol egyezmény) 40. cikkének (3) bekezdése és az Europol személyzeti szabályzata 93. cikkének (1) bekezdése alapján benyújtott
         kereset, amelyben M. D. Bernard az Europol igazgatójának 2007. július 31‑i, a felperes szerződésének 2008. május 31‑től való
         meghosszabbítását megtagadó határozatának és az Europol igazgatójának 2008. február 29‑i, a fent említett 2007. július 31‑i
         határozattal szemben a felperes által előterjesztett panaszt elutasító határozatának a megsemmisítését, valamint a próbaidőt
         lezáró 2004. február 25‑i jelentésnek a közlését kéri, és végül az Europol kötelezését a költségek viselésére.

      Határozat: A próbaidőt lezáró 2004. február 25‑i jelentés közléséről már nem szükséges határozni. A Közszolgálati Törvényszék az Europol
         igazgatójának 2007. július 31‑i, a felperes szerződésének 2008. május 31‑től való meghosszabbítását megtagadó határozatát
         megsemmisíti. A Közszolgálati Törvényszék az Europolt kötelezi a költségek viselésére.

      Összefoglaló
      Tisztviselők – Ideiglenes alkalmazottak – Felvétel – Határozott idejű szerződés meghosszabbítása – Az adminisztráció mérlegelési
            jogköre – Az Europol alkalmazottai
      (Az Europol személyzeti szabályzata, 6. cikk)
      Főszabály szerint az adminisztráció széles mérlegelési jogkörrel rendelkezik a határozott időre szóló ideiglenes alkalmazotti
         szerződések meghosszabbításával kapcsolatban, és a közösségi bírósági felülvizsgálatnak a nyilvánvaló mérlegelési hiba vagy
         a hatáskörrel való visszaélés megvalósulásának vizsgálatára kell szorítkoznia.

      Mindazonáltal attól kezdve, hogy az adminisztráció belső iránymutatásban sajátos rendszert dolgozott ki a szerződések meghosszabbításának
         átláthatóságának biztosítása céljából, e rendszer elfogadását úgy kell tekinteni, mint az intézmény mérlegelési jogkörének
         önkorlátozását, amely az eredeti – a határozott időre szóló szerződések bizonytalanságával jellemezhető – rendszert az egy
         meghatározott csoportba tartozó szerződések jelentős része meghosszabbításának elve alapján működő rendszerré alakította át.
         Ugyanis a közösségi intézmény valamely határozata, amelyet a teljes személyi állománnyal közöltek, és amely pontosítja a szerződések
         meghosszabbításának vagy meg nem hosszabbításának szempontjait és az arra vonatkozó eljárást, belső iránymutatásnak minősül,
         amelyet olyan magatartási szabálynak kell tekinteni, amelytől az intézmény magára nézve írt elő, és amelytől indokolás nélkül
         nem térhet el, az egyenlő bánásmód elvének sérelme nélkül.

      Mivel az Europol belső iránymutatással olyan sajátos rendszert hozott létre, amely elvként mondja ki a szerződések meghosszabbítását,
         bizonyos feltételek mellett, melyek között szerepel az alkalmazott szakmai teljesítménye, amit az éves értékelő jelentés alapján
         értékelnek, és amelynek legalább kielégítőnek kell lennie, így nyilvánvaló értékelési hibában szenved az alkalmazott szerződését
         szakmai alkalmatlanság miatt megtagadó határozat, ha ugyanakkor az alkalmazott az értékelő jelentéseiben összességében kielégítő
         értékelést kapott.

      (lásd a 46–48., 50., 51. és 53. pontot)
      Hivatkozás:
      az Elsőfokú Bíróság T‑258/03. sz., Mausolf kontra Europol ügyben 2005. március 1‑jén hozott ítéletének (EBHT‑KSZ 2005., I‑A‑45. o.
         és II‑189. o.) 23., 25., 26., 47–49. pontja.


A Bíróság (első tanács) 1965. július 8-i ítélete. # Stefan Krawczynski kontra az Euratom Bizottsága. # 83-63. sz. ügy


A Közszolgálati Törvényszék (második tanács) 2013. február 28-i ítélete. # Dimitrios Pachtitis kontra Európai Bizottság. # Közszolgálat - Nyílt versenyvizsga. # F-51/11. sz. ügy


title: A Bíróság ítélete (negyedik tanács), 2016. április 7.#Marchon Germany GmbH kontra Yvonne Karaszkiewicz.#A Bundesgerichtshof (Németország) által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem.#Előzetes döntéshozatal – Önálló vállalkozóként működő kereskedelmi ügynökök – 86/653/EGK irányelv – A 17. cikk (2) bekezdése – Ügyfélkör miatti kártalanítás – A nyújtás feltételei – Új vevők szerzése – Az »új vevők« fogalma – A megbízó azon vevői, akik először vásárolnak olyan termékeket, amelyek értékesítésével a kereskedelmi ügynököt megbízták.#C-315/14. sz. ügy.

text:
         A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (negyedik tanács)
      2016. április 7. (
            *1
         )
      „Előzetes döntéshozatal — Önálló vállalkozóként működő kereskedelmi ügynökök — 86/653/EGK irányelv — A 17. cikk (2) bekezdése — Ügyfélkör miatti kártalanítás — A nyújtás feltételei — Új vevők szerzése — Az »új vevők« fogalma — A megbízó azon vevői, akik először vásárolnak olyan termékeket, amelyek értékesítésével a kereskedelmi ügynököt megbízták”
      A C‑315/14. sz. ügyben,
      az EUMSZ 267. cikk alapján benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában, amelyet a Bundesgerichtshof (szövetségi legfelsőbb bíróság, Németország) a Bírósághoz 2014. július 2‑án érkezett, 2014. május 14‑i határozatával terjesztett elő az előtte
      a Marchon Germany GmbH

      és

         Yvonne Karaszkiewicz között folyamatban lévő eljárásban,
      A BÍRÓSÁG (negyedik tanács),
      tagjai: L. Bay Larsen, a harmadik tanács elnöke, a negyedik tanács elnökeként eljárva, J. Malenovský, M. Safjan, A. Prechal és K. Jürimäe (előadó) bírák,
      főtanácsnok: M. Szpunar,
      hivatalvezető: C. Strömholm tanácsos,
      tekintettel az írásbeli szakaszra és a 2015. június 4‑i tárgyalásra,
      figyelembe véve a következők által előterjesztett észrevételeket:

               —

               a Marchon Germany GmbH képviseletében C. Stempfle, C. Nitsche, A. Zafar és A. Herbertz Rechtsanwälte,

               —

               Y. Karaszkiewicz képviseletében par G. Heinicke Rechtsanwalt,

               —

               a német kormány képviseletében T. Henze, B. Beutler, J. Kemper és J. Mentgen, meghatalmazotti minőségben,

               —

               a cseh kormány képviseletében M. Smolek, J. Vláčil és T. Müller, meghatalmazotti minőségben,

               —

               az Európai Bizottság képviseletében K. P. Wojcik és E. Montaguti, meghatalmazotti minőségben,

         a főtanácsnok indítványának a 2015. szeptember 10‑i tárgyaláson történt meghallgatását követően,
      meghozta a következő

         Ítéletet

               1

               Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem a tagállamok önálló vállalkozóként működő kereskedelmi ügynökökre vonatkozó jogszabályainak összehangolásáról szóló, 1986. december 18‑i 86/653/EGK tanácsi irányelv (HL L 382., 17. o.; magyar nyelvű különkiadás 6. fejezet, 1. kötet, 177. o.) 17. cikke (2) bekezdése a) pontjának értelmezésére vonatkozik.

               2

               Ezt a kérelmet a Marchon Germany GmbH (a továbbiakban: Marchon) és Y. Karaszkiewicz között a kereskedelmi ügynöki szerződés megszüntetését követően Y. Karaszkiewicz által a Marchontól követelt, ügyfélkör miatti kártalanítás tárgyában folyamatban lévő eljárásban terjesztették elő.

         Jogi háttér

         Az uniós jog

               3

               A 86/653 irányelv második és a harmadik preambulumbekezdése a következőképpen szól:
               „mivel a kereskedelmi képviseletre vonatkozó nemzeti jogszabályok eltérései alapvetően befolyásolják a versenyfeltételeket, és e tevékenység folytatását a[z Európai Unión] belül, valamint mind a kereskedelmi ügynököket a megbízóikkal szemben megillető védelemre, mind a kereskedelmi ügyletek biztonságára nézve hátrányosak; továbbá mivel ezen eltérések alapvetően gátolják a kereskedelmi képviseleti szerződések létrejöttét és működését, amennyiben az ügynök és a megbízó különböző tagállamokban telepedett le;
               mivel a tagállamok közötti áruforgalmat az egységes piaci feltételekhez hasonló feltételek mellett célszerű folytatni és ez szükségessé teszi a tagállamok jogrendszereinek közelítését a közös piac megfelelő működéséhez szükséges mértékig; mivel ebben a megközelítésben a nemzetközi magánjogi szabályok – a kereskedelmi képviseletre vonatkozóan – nem oldják fel a fent említett ellentmondásokat, még egységes szabályok megalkotása esetén sem, éppen ezért szükséges a javasolt harmonizáció, ezen szabályok létezése ellenére.”

               4

               Ezen irányelv 1. cikkének (1) és (2) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
               „(1)   Ezen irányelv által előírt harmonizációs intézkedéseket a tagállamoknak a kereskedelmi ügynökök és megbízóik közötti viszonyokat szabályozó törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezéseire kell alkalmazni.
               (2)   Ezen irányelv alkalmazásában »kereskedelmi ügynök« az önálló vállalkozóként működő közvetítő, aki folyamatos felhatalmazással rendelkezik arra, hogy más javára (a továbbiakban: »megbízó«) áruk eladására vagy vételére tárgyalásokat folytasson, vagy arra, hogy a megbízó javára és annak nevében ilyen ügyletekre tárgyalásokat folytasson, és azokat megkösse.”

               5

               Az említett irányelv 3. cikkének szövege a következő:
               „(1)   Tevékenységének kifejtése során a kereskedelmi ügynök köteles gondoskodni a megbízó érdekeinek érvényesítéséről, valamint megfelelő gondossággal és jóhiszeműen eljárni.
               (2)   A kereskedelmi ügynök köteles különösen:

                        a)

                        megfelelő erőfeszítéseket tenni a tárgyalások folytatására, – és adott esetben – megkötni az ügyletet, amellyel megbízták;

                  […]”

               6

               Ugyanezen irányelv 17. cikkének (1) és (2) bekezdése értelmében:
               „(1)   A tagállamok kötelesek megtenni a szükséges intézkedéseket annak biztosítása érdekében, hogy a kereskedelmi ügynök az ügynöki szerződés megszűnése után a (2) bekezdés rendelkezéseivel összhangban kártalanítást kapjon, vagy a (3) bekezdés rendelkezéseivel összhangban kárát megtérítsék.

                        a)

                        A kereskedelmi ügynök akkor és olyan mértékben jogosult kártalanításra, ha:

                                 —

                                 a megbízónak új vevőket szerzett, vagy a már meglévő vevőkkel az üzlet nagyságrendjét jelentős mértékben növelte és a megbízó az e vevőkkel folytatott üzletből továbbra is jelentős haszonra tesz szert,
                                 és

                                 —

                                 ezen kártalanítás kifizetése, figyelembe véve az eset összes körülményeit, méltányos, különös tekintettel arra a jutalékra, amelytől a kereskedelmi ügynök az ilyen vevőkkel kötött üzletekkel kapcsolatban esett el [helyesen: kötött ügyletekkel kapcsolatban elesik]. […]

                        b)

                        A kártalanítás mértéke nem haladhatja meg a kereskedelmi ügynök által a megelőző öt évben elért átlagos évi díjazásának alapulvételével [helyesen: évi díjazás alapulvételével] számított egyévi kártalanításnak megfelelő összeget, ha pedig a szerződés időtartama öt évnél rövidebb, a kártalanítás összegét ezen időszak átlaga alapján kell kiszámítani.

                  […]”

         A német jog

               7

               A Handelsgesetzbuch (kereskedelmi törvénykönyv) 89b. §‑ának (1) bekezdése szerint:
               „Az ügynöki szerződés megszűnését követően a kereskedelmi ügynök a megbízótól akkor és olyan mértékben jogosult méltányos kártalanítást követelni, ha:

                        1.

                        a megbízónak a kereskedelmi ügynök által szerzett vevőkkel kötött ügyletekből az ügynöki szerződés megszűnését követően is jelentős haszna származik, és

                        2.

                        ezen kártalanítás kifizetése, figyelembe véve az eset összes körülményeit, méltányos, különös tekintettel arra a jutalékra, amelytől a kereskedelmi ügynök az ilyen vevőkkel kötött ügyletekkel kapcsolatban elesik.

                  Új vevő szerzésével esik egy tekintet alá, ha a kereskedelmi ügynök valamely vevővel az üzlet nagyságrendjét olyan jelentős mértékben növelte, hogy az gazdasági szempontból új vevő megszerzésével egyenértékű.”

         Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés

               8

               A Marchon a szemüvegkeretek nagykereskedelmére kiterjedő tevékenysége keretében különböző kollekciók és márkák szemüvegkeret‑modelljeit értékesíti látszerészeknek.

               9

               E szemüvegkeretek értékesítésének biztosítása érdekében a Marchon több kereskedelmi ügynök szolgáltatásait veszi igénybe. Nem a teljes termékválasztékának, hanem csak meghatározott márkák szemüvegkereteinek értékesítésére vonatkozó tárgyalások folytatását bízza a kereskedelmi ügynökeire. Az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból kitűnik, hogy ugyanazon földrajzi terület vonatkozásában az egyes kereskedelmi ügynökök versenyben állnak azokkal a kereskedelmi ügynökökkel, akiket a Marchon más márkájú szemüvegkeretek értékesítésével bízott meg.

               10

               Y. Karaszkiewiczet, aki 2008 szeptemberétől 2009 júniusáig tevékenykedett a Marchon kereskedelmi ügynökeként, a Marchon a C. K. és F. márkájú szemüvegkeretek értékesítésével bízta meg. Ennek érdekében olyan látszerészeket tartalmazó vevőlistát bocsátott a rendelkezésére, akikkel az egyéb márkájú szemüvegkereteket illetően már üzleti kapcsolatban állt. Y. Karaszkiewicz túlnyomórészt ezekkel a látszerészekkel folytatott tárgyalásokat a megbízása szerinti szemüvegkeretek eladásával kapcsolatban.

               11

               Y. Karaszkiewicz a szerződésének megszűnését követően a kereskedelmi törvénykönyv 89b.§‑a alapján ügyfélkör miatti kártalanítást követelt a Marchontól. Ezzel kapcsolatban különösen azzal érvelt, hogy azok a látszerészek, akik az ő fellépésének köszönhetően először vásároltak C. K. vagy F. márkájú szemüvegkereteket, bár már szerepeltek a társaság által rendelkezésére bocsátott vevőlistán, e rendelkezés értelmében „új vevőknek” tekintendők.

               12

               A Landgericht München I (müncheni I. számú területi bíróság, Németország) helyt adott Y. Karaszkiewicz kérelmének, mindazonáltal méltányossági alapon felére csökkentette az érdekelt fél által követelt kártalanítás összegét. Ez a bíróság ugyanis arra az álláspontra helyezkedett, hogy Y. Karaszkiewicz tárgyalásait megkönnyítette az, hogy állítólagosan a Marchon számára megnyert új vevők már ismerték ezt a társaságot.

               13

               A Marchon e határozattal szemben fellebbezést nyújtott be az Oberlandesgericht Münchenhez (müncheni tartományi legfelsőbb bíróság, Németország). Mivel ez utóbbi bíróság az említett határozatot helybenhagyta, a Marchon felülvizsgálati kérelmet terjesztett a Bundesgerichtshof (szövetségi legfelsőbb bíróság) elé.

               14

               A kérdést előterjesztő bíróság álláspontja szerint a felülvizsgálati kérelem kimenetele a 86/653 irányelv 17. cikke (2) bekezdése a) pontjának értelmezésétől, és különösen az arra adott választól függ, hogy olyan körülmények között, mint amelyek az alapügyben felmerültek, úgy kell‑e tekinteni, hogy a kereskedelmi ügynök e rendelkezés értelmében vett új vevőket szerzett.

               15

               E bíróság szerint az említett rendelkezés értelmében vett „új vevők” fogalma azokra a személyekre korlátozódhat, akik az érintett kereskedelmi ügynök fellépése előtt semmiféle üzleti kapcsolatban nem álltak a megbízóval. Mindazonáltal az említett bíróság szerint felmerül a kérdés, hogy nem fogadható‑e el az említett rendelkezés tágabb értelmezése akkor, ha a megbízó értékesítési szerkezetére tekintettel a kereskedelmi ügynök csupán a termékei egy részének értékesítését látja el. Ugyanis a 86/653 irányelv szellemére és céljára, és különösen azon célra tekintettel, hogy a kereskedelmi ügynököt védje a megbízóval fennálló kapcsolataiban, ezen irányelv 17. cikke (2) bekezdésének a) pontja értelmében vett új vevőknek tekinthetők azok a személyek, akik – a köztük és a megbízó között más termékek vonatkozásában létrejött ügyletek ellenére – mindaddig a megbízótól nem vásároltak egyetlen olyan terméket sem, amelynek értékesítésével a kereskedelmi ügynököt bízták meg.

               16

               E körülmények között a Bundesgerichtshof (szövetségi legfelsőbb bíróság) úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdést terjeszti a Bíróság elé:
               „Úgy kell‑e értelmezni a [86/653 irányelv] 17. cikke (2) bekezdése a) pontjának első francia bekezdését, hogy azzal ellentétes az olyan nemzeti szabályozás alkalmazása, amelynek értelmében »új vevők« lehetnek a kereskedelmi ügynök által szerzett olyan vevők is, akik ugyan már üzleti kapcsolatban állnak a megbízóval az általa értékesített termékválasztékban szereplő termékek miatt, azonban nem olyan termékekkel összefüggésben, amelyek kizárólagos közvetítésével a megbízó megbízta a kereskedelmi ügynököt?”

         Az eljárás szóbeli szakaszának újbóli megnyitására irányuló kérelemről

               17

               A Bíróság Hivatalához 2015. november 18‑án érkezett beadványával a Marchon azt kérte, hogy a Bíróság rendelje el az eljárás szóbeli szakaszának újbóli megnyitását.

               18

               Ez a társaság lényegében azzal érvel, hogy a főtanácsnok által az indítványában használt bizonyos fogalmakat, mégpedig a „termék”, az „új termékkategória” és a „márka” fogalmakat a felek nem vitatták meg.

               19

               E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy a Bíróság az eljárási szabályzatának 83. cikke alapján a főtanácsnok meghallgatását követően az eljárás során bármikor elrendelheti az eljárás szóbeli szakaszának újbóli megnyitását, különösen ha úgy ítéli meg, hogy az ügy körülményei nincsenek kellően feltárva, vagy ha a fél e szakasz befejezését követően a Bíróság határozatára nézve döntő jelentőségű új tényt hoz fel, valamint ha az ügyet olyan érv alapján kellene eldönteni, amelyet a felek, illetve az Európai Unió Bírósága alapokmányának 23. cikke szerinti érdekeltek nem vitattak meg.

               20

               A jelen ügyben a Bíróság a főtanácsnok meghallgatását követően úgy ítéli meg, hogy minden olyan információval rendelkezik, amely szükséges a kérdést előterjesztő bíróság által feltett kérdés megválaszolásához, illetve hogy az ügyet nem a határozatára nézve döntő jelentőségű új tény vagy olyan érv alapján kell eldönteni, amelyet előtte ne vitattak volna meg.

               21

               Különösen a főtanácsnok által az indítványában használt „termék”, „új termékkategória” és „márka” fogalmakat illetően meg kell jegyezni, hogy a feleknek bőven volt alkalmuk arra, hogy az írásbeli észrevételeikben és a tárgyaláson ezeket a fogalmakat megvitassák.

               22

               E körülmények között el kell utasítani a Marchonnak a szóbeli szakasz újbóli megnyitására irányuló kérelmét.

         Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésről

               23

               A kérdést előterjesztő bíróság által feltett kérdés vizsgálata előtt emlékeztetni kell arra, hogy amint az 86/653 irányelv 1. cikkéből kitűnik, az irányelv a tagállamoknak a kereskedelmi ügynökök és megbízóik közötti viszonyokat szabályozó törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezéseit, és különösen a 13–20. cikkben foglalt, az ügynöki szerződés megkötését és megszűnését szabályozó rendelkezéseket harmonizálja.

               24

               Az ügynöki szerződés megszűnése tekintetében ezen irányelv 17. cikke arra kötelezi a tagállamokat, hogy a kereskedelmi ügynökök kártérítésére vonatkozóan olyan mechanizmust hozzanak létre, amely lehetővé teszi a tagállamok számára, hogy két megoldás között válasszanak: az e cikk (2) bekezdésében megállapított kritériumok alapján meghatározott kártalanítás, azaz az ügyfélkör miatti kártalanítási rendszer, vagy a károknak az ugyanezen cikk (3) bekezdésében meghatározott kritériumok alapján történő megtérítése, azaz a kártérítési rendszer között (Quenon K.‑ítélet, C‑338/14, EU:C:2015:795, 24. pont).

               25

               Nem vitatott, hogy a Németországi Szövetségi Köztársaság az ügyfélkör miatti kártalanítási rendszer mellett döntött.

               26

               Pontosan ebben az összefüggésben vár választ a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra, hogy a 86/653 irányelv 17. cikke (2) bekezdése a) pontjának első francia bekezdését úgy kell‑e értelmezni, hogy e rendelkezés értelmében vett új vevőknek tekinthetők a kereskedelmi ügynök által azon termékeknek megnyert vevők, amelyek értékesítésére a megbízó felhatalmazta, még akkor is, ha ezek a vevők más termékek vonatkozásában már üzleti kapcsolatban álltak a megbízóval.

               27

               A 86/653 irányelv 17. cikke (2) bekezdése a) pontjának első francia bekezdése értelmében a kereskedelmi ügynök akkor és olyan mértékben jogosult kártalanításra, ha a megbízónak új vevőket szerzett, vagy a már meglévő vevőkkel az üzlet nagyságrendjét jelentős mértékben növelte és a megbízó az e vevőkkel folytatott üzletből továbbra is jelentős haszonra tesz szert. E kártalanítás kifizetésének az eset összes körülményeit figyelembe véve méltányosnak kell lenni, különös tekintettel arra a jutalékra, amelytől a kereskedelmi ügynök az ilyen vevőkkel kötött ügyletekkel kapcsolatban elesik.

               28

               Maguk az e rendelkezésben szereplő kifejezések, amelyek különbséget tesznek az új vevők és a már meglévő vevők közt, valóban azt sugallhatják, hogy új vevőknek csakis azok tekinthetők, akikkel a megbízó a kereskedelmi ügynök fellépése előtt és általában véve semmiféle üzleti kapcsolatban nem állt. Ezek a kifejezések azonban önmagukban nem teszik lehetővé annak bizonyossággal való megállapítását, hogy valamely vevő „új” vagy „már meglévő” jellege a megbízó teljes termékválasztékára tekintettel, vagy bizonyos konkrét termékekre tekintettel értékelendő.

               29

               Ennélfogva a 86/653 irányelv 17. cikkének (2) bekezdését azt figyelembe véve kell értelmezni, hogy ez a rendelkezés mely összefüggésbe illeszkedik, és az irányelv milyen célokat követ (lásd analógia útján: Csonka és társai ítélet, C‑409/11, EU:C:2013:512, 23. pont; Vnuk‑ítélet, C‑162/13, EU:C:2014:2146, 42. pont).

               30

               Először is az az összefüggés, amelybe ez a rendelkezés illeszkedik, amint a jelen ítélet 23. pontja felidézi, az ügynöki szerződésre alkalmazandó szabályokat harmonizáló intézkedések egyikének minősül. Ezzel kapcsolatban a 86/653 irányelv 1. cikkének (2) bekezdéséből kitűnik, hogy egy ilyen szerződés keretében kereskedelmi ügynök az, aki önálló vállalkozóként működő közvetítőként folyamatos felhatalmazással rendelkezik arra, hogy a megbízó javára áruk eladására vagy vételére tárgyalásokat folytasson, vagy arra, hogy a megbízó javára és annak nevében ilyen ügyletekre tárgyalásokat folytasson, és azokat megkösse.

               31

               Egyébiránt ezen irányelv 3. cikkének (1) és (2) bekezdéséből az következik, hogy az említett szerződés keretében a kereskedelmi ügynök köteles gondoskodni a megbízó érdekeinek érvényesítéséről, különösen megfelelő erőfeszítéseket tenni a tárgyalások folytatására, és – adott esetben – megkötni az ügyletet, amellyel megbízták.

               32

               Amint azt a német kormány az írásbeli észrevételeiben lényegében kiemelte, a kereskedelmi ügynök tevékenységének célja tehát a megbízóval kötött szerződés feltételeitől, és különösen a feleknek azon termékekre vonatkozó megállapodásától függ, amelyeket a megbízó ezen ügynök közvetítésével eladni vagy vásárolni szándékozik.

               33

               Másodszor emlékeztetni kell arra, hogy a 86/653 irányelv által kitűzött cél az, hogy a kereskedelmi ügynököt védje a megbízóval fennálló kapcsolataiban (lásd ebben az értelemben: Honyvem Informazioni Commerciali ítélet, C‑465/04, EU:C:2006:199, 19. pont; Quenon K.‑ítélet, C‑338/14,EU:C:2015:795, 23. pont). A Bíróság már kimondta, hogy ezen irányelv 17. cikke e tekintetben döntő jelentőségű (lásd ebben az értelemben: Unamar‑ítélet, C‑184/12, EU:C:2013:663, 39. pont). Ennélfogva ezen cikk (2) bekezdésének kifejezéseit oly módon kell értelmezni, amely hozzájárul a kereskedelmi ügynök e védelméhez, és amely így teljes mértékben figyelembe veszi a rábízott ügyletek lebonyolításával szerzett érdemeit. Az e rendelkezés értelmében vett „új vevők” fogalma tehát nem értelmezhető megszorítóan.

               34

               A fenti tények alapján meg kell állapítani, hogy azon termékek vonatkozásában, amelyek eladására vagy vételére irányuló tárgyalások lefolytatásával, és adott esetben azok megkötésével a megbízó a kereskedelmi ügynököt megbízta, kell értékelni azt, hogy valamely vevő a 86/653 irányelv 17. cikkének (2) bekezdése értelmében vett újnak vagy már meglévőnek tekintendő.

               35

               Így egy olyan helyzetben, mint amelyről az alapügyben szó van, amelyben az ügynöki szerződés feltételei szerint a kereskedelmi ügynököt nem a megbízó teljes termékválasztékának, hanem csak egy szegmensének értékesítésére vonatkozó tárgyalások lefolytatásával bízták meg, az a körülmény, hogy egy személy más termékek viszonylatában már üzleti kapcsolatban állt ezzel a megbízóval, nem zárja ki, hogy az e kereskedelmi ügynök által megnyert új vevőnek lehessen tekinteni, ha az ügynöknek az erőfeszítéseinek köszönhetően azon termékek vonatkozásában sikerült üzleti kapcsolatot létrehoznia e személy és az említett megbízó között, amelyek értékesítésével megbízták.

               36

               A Marchon azonban azzal érvel, hogy a jelen esetben az Y. Karaszkiewicz által hivatkozott vevők az érdekelt által értékesített termékek vonatkozásában nem tekinthetők a 86/653 irányelv 17. cikkének (2) bekezdése értelmében vett új vevőknek. Ezek a vevők ugyanis már üzleti kapcsolatban álltak a Marchonnal az ahhoz hasonló, csupán eltérő márkájú szemüvegkeretek vonatkozásában, mint amelyek értékesítésére irányuló tárgyalások lefolytatásával ezt a kereskedelmi ügynököt megbízta.

               37

               E tekintetben csupán az, hogy egy olyan helyzetben, mint amelyről az alapügyben szó van, a kereskedelmi ügynök által a megbízónak szerzett vevők a megbízótól már vásároltak a jellegüknél fogva azon termékekkel összehasonlítható termékeket, mint amelyek értékesítésére vonatkozó tárgyalásokat a kereskedelmi ügynök e vevőkkel folytatott, nem elegendő annak megállapításához, hogy ez utóbbi termékek az említett vevőkkel már fennálló üzleti kapcsolat keretei közé illeszkednek.

               38

               Ilyen körülmények között, tekintettel a kereskedelmi ügynök értékesítésre irányuló, a jelen ítélet 30. és 31. pontjában ismertetett tárgyalási tevékenységére, meg kell vizsgálni, hogy a szóban forgó termékek értékesítéséhez szükség volt‑e arra, hogy az érintett kereskedelmi ügynök egy konkrét üzleti kapcsolat létrehozása érdekében a tárgyalás során erőfeszítéseket tegyen, és sajátos értékesítési stratégiát alkalmazzon, különösen mivel ezek a termékek a megbízó termékválasztékának egy másik szegmensébe tartoznak.

               39

               E tekintetben az, ahogyan azt a főtanácsnok az indítványának 52. pontjában megjegyezte, hogy a megbízó egy kereskedelmi ügynökre bízza az új termékek értékesítését olyan vevők számára, akikkel már valamiféle üzleti kapcsolatban áll, arra utalhat, hogy ezek a termékek a termékválaszték más részébe tartoznak, mint azok a termékek, amelyeket e vevők korábban megvásároltak, és hogy az említett új termékeknek ez utóbbi vevők számára történő értékesítéséhez a kereskedelmi ügynöknek egy külön üzleti kapcsolatot kell létrehoznia; ennek vizsgálata a kérdést előterjesztő bíróság feladata.

               40

               Ezt az elemzést alátámasztja, hogy a termékértékesítés a márkák szerint általában eltérő módon történik. E tekintetben a Bíróság már megállapította, hogy a márka gyakran – az áruk és szolgáltatások származásának jelzésén kívül – a kereskedelmi stratégia olyan eszköze, amelyet különösen hirdetési célból vagy a fogyasztói hűség kialakítását célzó jóhírnév megszerzése érdekében használnak (Interflora és Interflora British Unit ítélet, C‑323/09, EU:C:2011:604, 39. pont).

               41

               Így azok a körülmények, mint amelyekről az alapügyben szó van, amelyek között – amint az az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból kitűnik – a megbízó termékkínálata a különböző márkák szerint szegmensekre oszlik, és minden egyes kereskedelmi ügynök csak egy márka vagy bizonyos márkák értékesítésére irányuló tárgyalások lefolytatására kap megbízást, arra utalnak – amit azonban a kérdést előterjesztő bíróságnak kell vizsgálnia –, hogy az ügynököknek minden egyes vevővel a rájuk bízott márkára vonatkozó, sajátos üzleti kapcsolatot kell létrehozniuk.

               42

               Végül a Marchon azon érvét illetően, amely szerint a kereskedelmi ügynök számára megkönnyíti az új termékek értékesítését, hogy a megbízó már üzleti kapcsolatban áll a vevőkkel, ezt az állítást, amennyiben beigazolódik, a nemzeti bíróság teljes mértékben figyelembe veheti a kártalanítás 86/653 irányelv 17. cikke (2) bekezdésének második francia bekezdése értelmében vett méltányosságának megállapítására irányuló vizsgálat keretében (lásd analógia útján: Volvo Car Germany ítélet, C‑203/09, EU:C:2010:647, 44. pont).

               43

               A fentiekre tekintettel az előterjesztett kérdésre azt a választ kell adni, hogy a 86/653 irányelv 17. cikke (2) bekezdésének első francia bekezdését úgy kell értelmezni, hogy az e rendelkezés értelmében vett új vevőknek tekinthetők a kereskedelmi ügynök által azon termékeknek megnyert vevők, amelyek értékesítésére a megbízó felhatalmazta, még akkor is, ha ezek a vevők más termékek vonatkozásában már üzleti kapcsolatban álltak a megbízóval, amennyiben az előbbi termékek értékesítéséhez a kereskedelmi ügynöknek egy külön üzleti kapcsolatot kell létrehoznia; ennek vizsgálata a kérdést előterjesztő bíróság feladata.

         A költségekről

               44

               Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.

               A fenti indokok alapján a Bíróság (negyedik tanács) a következőképpen határozott:

                     A tagállamok önálló vállalkozóként működő kereskedelmi ügynökökre vonatkozó jogszabályainak összehangolásáról szóló, 1986. december 18‑i 86/653/EGK tanácsi irányelv 17. cikke (2) bekezdése a) pontjának első francia bekezdését úgy kell értelmezni, hogy az e rendelkezés értelmében vett új vevőknek tekinthetők a kereskedelmi ügynök által azon termékeknek megnyert vevők, amelyek értékesítésére a megbízó felhatalmazta, még akkor is, ha ezek a vevők más termékek vonatkozásában már üzleti kapcsolatban álltak a megbízóval, amennyiben az előbbi termékek értékesítéséhez a kereskedelmi ügynöknek egy külön üzleti kapcsolatot kell létrehoznia; ennek vizsgálata a kérdést előterjesztő bíróság feladata.

                     Aláírások

            (
            *1
         )	* Az eljárás nyelve: német.