title: A Bíróság ítélete (első tanács), 2012. február 9.#Urbán Márton kontra a Vám‑ és Pénzügyőrség Észak‑alföldi Regionális Parancsnoksága.#A Hajdú‑Bihar Megyei Bíróság (Magyarország) által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem.#Közúti közlekedés – A menetíró készülék használatára vonatkozó szabályokkal kapcsolatos jogsértések – A tagállamok arányos szankciók megállapítására irányuló kötelezettsége – Átalányösszegű bírság – A szankció arányossága.#C‑210/10. sz. ügy.

text:
         A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (első tanács)
      2012. február 9. (
            *1
         )
      „Közúti közlekedés — A menetíró készülék használatára vonatkozó szabályokkal kapcsolatos jogsértések — A tagállamok arányos szankciók megállapítására irányuló kötelezettsége — Átalányösszegű bírság — A szankció arányossága”
      A C-210/10. sz. ügyben,
      Az EUMSZ 267. cikk alapján benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában, amelyet a Hajdú-Bihar Megyei Bíróság (Magyarország), a Bírósághoz 2010. május 3-án érkezett, 2009. október 19-i határozatával terjesztett elő az előtte

         Urbán Márton

      és
      a Vám- és Pénzügyőrség Észak-alföldi Regionális Parancsnoksága

      között folyamatban lévő eljárásban,
      A BÍRÓSÁG (első tanács),
      tagjai: A. Tizzano tanácselnök, M. Safjan, M. Ilešič, E. Levits és M. Berger (előadó) bírák,
      főtanácsnok: J. Mazák,
      hivatalvezető: A. Calot Escobar,
      tekintettel az írásbeli szakaszra,
      figyelembe véve a következők által előterjesztett észrevételeket:

               —

               a magyar kormány képviseletében Fehér M. Z., Szíjjártó K. és Koós G., meghatalmazotti minőségben,

               —

               a dán kormány képviseletében V. Pasternak Jørgensen, meghatalmazotti minőségben,

               —

               az osztrák kormány képviseletében E. Riedl, meghatalmazotti minőségben,

               —

               az Európai Bizottság képviseletében N. Yerrell és Talabér-Ritz K., meghatalmazotti minőségben,

         tekintettel a főtanácsnok meghallgatását követően hozott határozatra, miszerint az ügy elbírálására a főtanácsnok indítványa nélkül kerül sor,
      meghozta a következő

         Ítéletet

               1

               Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem a közúti szállításra vonatkozó egyes szociális jogszabályok összehangolásáról, a 3821/85/EGK és a 2135/98/EK tanácsi rendelet módosításáról, valamint a 3820/85/EGK tanácsi rendelet hatályon kívül helyezéséről szóló, 2006. március 15-i 561/2006/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL L 102., 1. o.) 19. cikke (1) és (4) bekezdésének értelmezésére vonatkozik.

               2

               A jelen kérelmet az Urbán M. és a Vám- és Pénzügyőrség Észak-alföldi Regionális Parancsnoksága között az alapügy felperese által vezetett tehergépjármű menetíró készüléke adatrögzítő lapjának használatára vonatkozó rendelkezések megsértése miatt kiszabott bírság tárgyában folyamatban lévő jogvitában terjesztették elő.

         Jogi háttér

         Az uniós jog

               3

               Az 561/2006 rendelettel módosított, a közúti közlekedésben használt menetíró készülékekről szóló, 1985. december 20-i 3821/85/EGK tanácsi rendelet (HL L 370., 8. o.; magyar nyelvű különkiadás 7. fejezet, 1. kötet, 227. o. ; a továbbiakban: 3821/85 rendelet) 13–16. cikke előírja a munkáltatónak és a járművezetőknek a menetíró készülék és az adatrögzítő lapok használatára vonatkozó kötelezettségeit.

               4

               A 3821/85 rendelet 15. cikkének (5) bekezdése értelmében:
               „A jármű személyzetének minden tagja az adatrögzítő lapján a következő adatokat jegyzi be:

                        a)

                        a lap használatbavételének kezdetekor: a családi és utónevét;

                        b)

                        a dátumot és helyet, ahol a lap használatbavétele elkezdődött, és a dátumot és helyet, ahol az ilyen használat véget ért;

                        c)

                        minden egyes jármű rendszámát, amelyre beosztották, mind a lapon rögzített első menet kezdetekor, mind az azt követő, a lap használata alatt bekövetkező járműcsere esetén;

                        d)

                        a kilométer-számláló állását:

                                 —

                                 a lapon rögzített első menet előtt,

                                 —

                                 a lapon rögzített utolsó menet végén,

                                 —

                                 a munkanap folyamán bekövetkező járműcsere esetén (azon a járművön, amelyre előzőleg beosztották, és azon a járművön, amelyre később osztották be);

                        e)

                        az esetleges járműcsere időpontját.”

               5

               A 3821/85 rendelet 15. cikke (7) bekezdésének c) pontja a következőképpen rendelkezik:
               „Az arra felhatalmazott ellenőrzést végző személy az adatrögzítő lapok, az adatrögzítő berendezés vagy a járművezetői kártya által rögzített, kijelzett vagy kinyomtatott adatok elemzésével ellenőrizheti az 561/2006/EK rendeletnek való megfelelést, illetve ha ezek nem állnak rendelkezésre, bármely más olyan dokumentum ellenőrzésével, mely egy előírás be nem tartását bizonyítja, mint például a 16. cikk (2) és (3) bekezdésében megadottak.”

               6

               Az 561/2006 rendelet 19. cikkének (1) és (4) bekezdése a következőt mondja ki:
               „(1)   A tagállamoknak az ezen rendelettel és a 3821/85/EGK rendelettel kapcsolatos jogsértésekre vonatkozó szankciókra vonatkozó szabályokat kell lefektetniük, és meg kell tenniük minden olyan intézkedést, mely azok végrehajtásához szükséges. Az említett szankcióknak hatékonyaknak, arányosnak, visszatartónak és diszkriminációmentesnek kell lenniük. [...]
               […]
               (4)   A tagállamoknak biztosítaniuk kell, hogy arányos, adott esetben pénzügyi szankciókat is tartalmazó szankciórendszer működjön e rendelet vagy a 3821/85/EGK rendelet vállalkozások vagy az ahhoz kapcsolódó feladók, szállítmányozók, utazásszervezők, fővállalkozók, alvállalkozók és járművezető munkaközvetítők általi megszegése esetén.”

               7

               A közúti szállításra vonatkozó egyes szociális jogszabályokkal kapcsolatos 3820/85/EGK és a 3821/85/EGK tanácsi rendelet végrehajtásának minimumfeltételeiről és a 88/599/EGK tanácsi irányelv hatályon kívül helyezéséről szóló, 2006. március 15-i 2006/22/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL L 102., 35. o.) 9. cikkének (1) és (3) bekezdése a következőt írja elő:
               „(1)   A tagállamok létrehoznak egy, a vállalkozásokra vonatkozó kockázatértékelő rendszert, a 3820/85/EGK vagy a 3821/85/EGK rendelettel kapcsolatban az egyes vállalkozások által elkövetett jogsértések száma és súlya alapján. [...]
               […]
               (3)   A 3820/85/EGK és a 3821/85/EGK rendeletekkel kapcsolatos jogsértések kezdeti listáját a III. melléklet tartalmazza.
               A 3820/85/EGK és a 3821/85/EGK rendeletekkel kapcsolatos jogsértések súlyozására vonatkozó iránymutatások nyújtása céljából, a Bizottság, ahol célszerű, a 12. cikk (2) bekezdése rendelkezéseinek megfelelően kiegészítheti a III. mellékletet a súlyukhoz mérten kategóriákra bontott jogsértések általános körére vonatkozó iránymutatások lefektetése céljából.
               […]”

         A nemzeti jog

               8

               A közúti közlekedésről szóló, 1988. évi I. törvény (a továbbiakban: a közúti közlekedésről szóló törvény) 20. §-a (1) és (4) bekezdésének a jogsértés elkövetésekor hatályos szövege (Magyar Közlöny 2006/1. szám) értelmében:
               „(1)   Az e törvényben, valamint külön jogszabályban:
               […]

                        c)

                        a[z] […] 561/2006/EK […] rendeletben és e törvényben a vezetési időre, a megszakításra és pihenőidőre, továbbá a 2001. évi IX. törvénnyel kihirdetett nemzetközi közúti fuvarozást végző járművek személyzetének munkájáról szóló kihirdetett Európai Megállapodásban (AETR) a vezetési időre, a megszakításra és pihenőidőre;

                        d)

                        a […] 3821/85/EGK […] rendeletben és az e törvényben a menetíró készülék és tachográf korong használatára;

                  […]
               vonatkozó rendelkezések megsértői bírságot kötelesek fizetni.
               (4)   Az (1) bekezdésben foglalt rendelkezések megsértőjével szemben 50000 forinttól 800000 forintig terjedő bírság szabható ki. Az egyes rendelkezések megsértése esetén kiszabható bírságok összegét külön jogszabály határozza meg. Amennyiben az (1) bekezdésben foglalt rendelkezés megsértéséért többen is felelőssé tehetők, a meghatározott bírság összegét a felelősök között felelősségük arányában kell megosztani.
               […]”

               9

               A közúti közlekedésről szóló törvény 20. §-ának (4) bekezdésében említett, és az alapügy tényállására alkalmazandó külön jogszabály a közúti árufuvarozáshoz és személyszállításhoz kapcsolódó egyes rendelkezések megsértése esetén kiszabható bírságok összegéről szóló, 2007. március 31-i 57/2007. (III. 31.) Korm. rendelet (Magyar Közlöny 2007/39. szám, a továbbiakban: 57/2007 kormányrendelet).

               10

               Az 57/2007 kormányrendelet 1. §-ának (1) bekezdése szerint:
               „A [közúti közlekedésről szóló] törvény […] 20. §-ának (l) bekezdésében meghatározott rendelkezések megsértőjével szemben a közigazgatási hatósági eljárásban a 2–10. §-ban meghatározott bírság szabható ki.”

               11

               Az 57/2007 kormányrendelet 5. §-ának (1) bekezdése ekként rendelkezik:
               „1.A [közúti közlekedésről szóló] törvény 20. §-a (l) bekezdésének d) pontjához kapcsolódóan a 4. táblázatban meghatározott összegű bírságot köteles fizetni az, aki az abban hivatkozott jogszabályi rendelkezést megsérti.
               Ha az ellenőrző hatóság az 1. pontban meghatározott okmány hiányát állapítja meg, de a hiányzó, az ellenőrzés napján érvényes okmányt az ellenőrző hatóságnak – az ellenőrzés napját követő 8 napon belül – bemutatják, az adott ponthoz tartozó bírság összegének az 50%-át kell kiszabni.”

               12

               Az alapügy tényállásának idején az említett táblázat a következő volt:

                           Sorszám

                           Bírságolással érintett tevékenységek, okmányok

                           Jogszabályi hivatkozás

                           Bírság összege Ft-ban

                           3.

                           Az adatrögzítő lapok használatára vonatkozó szabályok megsértése

                           3821/85/EGK tanácsi rendelet 13–16. cikk

                           100 000

         Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések

               13

               Urbán M. magyar honosságú tehergépjárművével Magyarországról Romániába közlekedett 2009. március 25-én, amikor a Debreceni Vám- és Pénzügyőri Hivatal járőrei az ártándi határátkelőhelyen közúti ellenőrzés keretében menetíró készülékét és menetíró korongjait is vizsgálták. A menetíró készülék használata körében az ellenőrzés nem tárt fel hiányosságot. Az Urbán M. részéről átadott tizenöt db menetíró korong egyikéről azonban hiányzott az érkezési kilométer feltüntetése.

               14

               Erre tekintettel az elsőfokú vámhatóság 2009. március 25-i határozatában Urbán M.-et az adatrögzítő lapok használatára vonatkozó szabályok megszegése miatt 100000 HUF (az említett időpontban körülbelül 332 eurónak megfelelő) közigazgatási bírság megfizetésére kötelezte.

               15

               Urbán M. e határozattal szemben fellebbezést terjesztett elő, amelyben a kiszabott közigazgatási bírság elengedését vagy csökkentését kérte, hivatkozva arra, hogy a kiszabott bírság összegét az elkövetett mulasztáshoz képest túlzónak tartja, mivel fuvarlevelére rávezette a kilométer-számláló állását.

               16

               Az alapeljárás alperese – másodfokú hatóságként – 2009. május 12-én elutasította az említett fellebbezést, és megállapította, hogy az elsőfokú hatóság helyesen alkalmazta az 57/2007 kormányrendelet 5. §-ának (1) bekezdését és az e rendelkezésben említett 4. táblázat 3. pontját, amely tartalmazza a szóban forgó szabálysértést és a megfelelő bírság összegét, amelytől eltérni a vámhatóságnak nem áll módjában.

               17

               Urbán M. e határozat bírósági felülvizsgálatát kezdeményezte a Hajdú-Bihar Megyei Bíróságnál, a határozat hatályon kívül helyezését kérve. Urbán M. – az elsőfokú határozattal szembeni fellebbezésében előadott érveket megismételve – arra hivatkozott, hogy nem jelent semminemű visszaélést az, ha a menetíró készülék adatrögzítő lapjáról hiányzik az utolsó menet végén a záró kilométerszámláló-állás, amennyiben a fuvarlevélen ennek feltüntetése megtörtént. Az adatrögzítő lapról hiányzó adatot máshonnan pontosan ellenőrizni lehetett volna az említett fuvarlevélen szereplő információk alapján.

               18

               Ilyen körülmények között a Hajdú-Bihar Megyei Bíróság – amelynek kétségei támadtak az 57/2007 kormányrendeletben előírt szankciórendszernek a 3821/85 és az 561/2006 rendeletben szereplő célhoz képest arányos voltára vonatkozóan – az eljárás felfüggesztéséről határozott, és a következő kérdéseket terjesztette a Bíróság elé előzetes döntéshozatalra:

                        „1)

                        A[z 561/2006/EK] rendelet 19. cikk[e] (1) és 19. cikk[e] (4) bekezdésében foglalt arányosság követelményének megfelel-e az olyan szankciórendszer, mely a [3821/85/EGK] rendelet 13–16. cikkében rögzített valamennyi előírás megsértése esetére azonos összegű, 100000 [HUF] összegű bírság kiszabását írja elő kötelező erővel?

                        2)

                        Megfelel-e az arányosság követelményének az a szankciórendszer, amely az elkövetett jogsértés súlyához képest nem differenciál a bírság összegszerűségében?

                        3)

                        Megfelel-e az arányosság követelményének az a szankciórendszer, amely a jogsértők vonatkozásában semmilyen kimentési lehetőséget nem enged?

                        4)

                        Megfelel-e az arányosság követelményének az a szankciórendszer, amely az elkövetők személyi körülményei között nem tesz különbséget?”

         Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekről

         Az első és második kérdésről

               19

               A kérdést előterjesztő bíróság – együttesen vizsgálandó – első és második kérdésével lényegében arra kíván választ kapni, hogy az arányosságnak az 561/2006 rendelet 19. cikke (1) és (4) bekezdésében foglalt követelményét akként kell-e értelmezni, hogy azzal ellentétes az 57/2007 kormányrendelettel bevezetetthez hasonló szankciórendszer, amely a 3821/85 rendelet 13–16. cikke szerinti adatrögzítő lapok használatával kapcsolatos szabályok megsértése esetére – a szabálysértések súlyától függetlenül – átalányösszegű bírság kiszabását írja elő.

               20

               Előzetesen emlékeztetni kell arra, hogy az 561/2006 rendelet (27) preambulumbekezdése értelmében a vezetési és pihenőidővel kapcsolatos szabályok világos és eredményes alkalmazása érdekében ajánlatos egységes rendelkezéseket megállapítani a fuvarozó vállalkozások és a járművezetők felelősségével kapcsolatosan az e rendelettel kapcsolatos jogsértések tekintetében, amely felelősség a tagállamokban büntetőjogi, polgári jogi vagy közigazgatási szankciókat vonhat maga után.

               21

               Az említett rendelet 19. cikkének (1) bekezdése e tekintetben arra kötelezi a tagállamokat, hogy állapítsák meg „az ezen rendelettel és a 3821/85/EGK rendelettel kapcsolatos jogsértésekre vonatkozó szankciók” szabályait, amelyeknek „hatékonyaknak, arányosnak, visszatartónak és diszkriminációmentesnek kell lenniük”.

               22

               Meg kell azonban állapítani, hogy az említett rendelet nem tartalmaz pontosabb szabályokat az említett nemzeti szankciók megállapítására vonatkozóan, és különösen nem határoz meg semmilyen kifejezett szempontot, amely alapján mérlegelni lehetne az ilyen szankciók arányos jellegét.

               23

               Márpedig az állandó ítélkezési gyakorlat értelmében az e szabályozásban bevezetett rendszerben előírt feltételek teljesítésének elmulasztása esetén alkalmazandó szankciókra vonatkozó uniós jogszabályok összehangolásának hiányában a tagállamok hatáskörébe tartozik a számukra megfelelőnek tűnő szankciók megválasztása. E hatáskörüket azonban az uniós jog és e jog általános elveinek tiszteletben tartásával, ennélfogva az arányosság elvére figyelemmel kell gyakorolniuk (lásd többek között a C-262/99. sz. Louloudakis-ügyben 2001. július 12-én hozott ítélet [EBHT 2001., I-5547. o.] 67. pontját, valamint a C-188/09. sz., Profaktor Kulesza, Frankowski, Jóźwiak, Orłowski ügyben 2010. július 29-én hozott ítélet [EBHT 2010., I-7639. o.] 29. pontját).

               24

               A jelen ügyben ily módon az alapügyben szóban forgó nemzeti jogszabályban előírt szankciók nem léphetik túl azt a mértéket, amely alkalmas és szükséges a szóban forgó jogszabály által jogszerűen elérni kívánt cél megvalósításához, így amikor több alkalmas intézkedés közül lehet választani, a legkevésbé hátrányosat kell igénybe venni, és az okozott hátrányok nem lehetnek túlzottak az elérni kívánt célokhoz képest (lásd ebben az értelemben a C-379/08. és C-380/08. sz., ERG és társai egyesített ügyekben 2010. március 9-én hozott ítélet [EBHT 2010., I-2007. o.] 86. pontját).

               25

               Az 3821/85 és az 561/2006 rendelet keretében ezek a célok egyrészt az e rendeletek hatálya alá tartozó járművezetők munkafeltételeinek, valamint általánosságban a közúti biztonság javítása, másrészt pedig a járművezetők vezetési idejével és pihenőidejével, valamint az ezek ellenőrzésével kapcsolatos egységes szabályok megállapítása.

               26

               Ezért az említett rendeletek számos intézkedést – többek között a járművezetők vezetési és pihenőidejével, valamint ezek ellenőrzésével kapcsolatos egységes szabályokat – írnak elő, amelyeknek tiszteletben tartását a tagállamoknak az ugyanezen rendeletekkel kapcsolatos jogsértésekre vonatkozó szankciók rendszerének alkalmazása révén kell biztosítaniuk.

               27

               A jelen ítélet 19. pontjában megismételt első és második kérdésre ezen elvek tükrében kell választ adni.

               28

               A jelen ügyben meg kell jegyezni, hogy a közúti közlekedésről szóló törvény 20. §-ának (4) bekezdése 50000 HUF-tól 800000 HUF-ig terjedő bírsággal szankcionálja azokat, akik megsértik a 3821/85 és az 561/2006 rendelet rendelkezéseit. Azt is pontosítani kell, hogy ez a rendelkezés a bírság összegének a jogsértés jellegének és súlyának alapján történő meghatározására vonatkozó hatáskört az eljáró hatóságokra ruházza.

               29

               Az 57/2007 kormányrendelet 5. §-ának (1) bekezdése azonban 100000 HUF átalányösszegű bírságot hoz létre a 3821/85 rendelet 13–16. cikkében előírt adatrögzítő lapok használatával kapcsolatos rendelkezések valamennyi megsértése tekintetében, anélkül hogy különbséget tenne a szóban forgó különféle jogsértések jellege és súlya között.

               30

               Ily módon – jóllehet úgy tűnhet, hogy az alapügyben szóban forgóhoz hasonló rendszer megfelelő a 3821/85 és az 561/2006 rendeletben szereplő célok eléréséhez – meg kell állapítani, hogy az túllépi az e rendeletekkel jogszerűen elérni kívánt célok megvalósításához szükséges mértéket.

               31

               A 3821/85 rendelet 15. cikkének (5) bekezdéséből következik, hogy a járművezető az adatrögzítő lapon bejegyzi a kilométer-számláló állását „a lapon rögzített utolsó menet végén”.

               32

               E bejegyzés elmulasztását azonban – Magyarország érvelésével ellentétben – enyhe jogsértésnek kell tekinteni.

               33

               Amint azt a Bizottság helyesen megjegyzi, nem bír minden, a 3821/85 és az 561/2006 rendelettel kapcsolatos jogsértés ugyanazzal a súllyal. A járművezetők munkafeltételei, valamint a közúti biztonság tiszteletben tartása hatékony ellenőrzésének megakadályozására alkalmas jogsértések nem sorolhatók azon jogsértésekkel azonos kategóriába, amelyek ugyan a szóban forgó rendeletek rendelkezéseinek megsértését képezik, de nem akadályozzák az uniós jogszabályokban előírt kötelezettségek tiszteletben tartásának ellenőrzését.

               34

               Amint azzal a Bizottság is érvel, e tekintetben a 3821/85 rendelet 15. cikke (7) bekezdésének megsértése – amely rendelkezés azt írja elő, hogy a járművezetőnek „az ellenőrző tisztviselő kérésére bármikor be kell tudnia mutatni a folyó hétre vonatkozó adatrögzítő lapokat és minden esetben annak az előző hétnek az utolsó napjára vonatkozót, amikor vezetett” – súlyosabb jogsértést képez, mint e rendelet 15. cikke (1) bekezdésének megsértése, amelynek értelmében a járművezetők nem használhatnak elszennyeződött vagy sérült adatrögzítő lapokat, és azokat megfelelő módon kell óvniuk.

               35

               Hasonlóképpen azt is meg kell állapítani, hogy az ugyanezen 15. cikkben felsorolt többi kötelezettséghez képest a közúti biztonságra csekély hatással jár – ha egyáltalán hatással van rá – az, ha a járművezető az utolsó menet végén elmulasztja feltüntetni az adatrögzítő lapon a kilométer-számláló állását.

               36

               Ezt a megállapítást megerősíti az, hogy a Bizottság – a 2006/22 irányelv 9. cikkének (3) bekezdése alapján – elfogadta a 2006/22/EK irányelv III. mellékletének módosításáról szóló, 2009. január 30-i 2009/5/EK irányelvet (HL L 29., 45. o.), amely a súlyuk alapján kategóriákra bontott, a 3821/85 és az 561/2006 rendelettel kapcsolatos jogsértések általános körére vonatkozó iránymutatásokat tartalmaz.

               37

               Igaz ugyan, hogy a 3821/85 és az 561/2006 rendelet rendelkezéseivel kapcsolatos különböző jogsértések besorolásának pontosítására csak később, a 2006/22 és a 2009/5 irányelvvel került sor, amelyek emiatt az alapügyben nem alkalmazandók, meg kell állapítani, hogy ez az elgondolás – hallgatólagosan – legalábbis az 561/2006 rendeletből kitűnt. A szankciókat illetően ugyanis a rendelet (26) preambulumbekezdése „a tagállamok által alkalmazható intézkedések általános körére” hivatkozott.

               38

               Ezen túlmenően, az 561/2006 rendelettel kapcsolatos jogsértések és a 3821/85 rendelettel kapcsolatos jogsértések csoportjait megkülönböztető, említett III. melléklet minden egyes kötelezettségtípus tekintetében feltünteti azok jogalapját, a jogsértés típusát és azok súlyosságának fokát. Ez utóbbiakat három csoportra – azaz „nagyon súlyos jogsértésre”, „súlyos jogsértésre” és „enyhébb jogsértésre” – bontják.

               39

               A 3821/85 rendelettel kapcsolatos jogsértéseket illetően az említett melléklet az adatok kitöltésére vonatkozó kötelezettségeket illetően – amelyek jogalapja a 3821/85 rendelet 15. cikkének (5) bekezdése – előírja a következő jogsértést: „Az adatrögzítő lapról hiányzik a kilométer-számláló állása (utolsó menet végén)”. Ez a jogsértés „enyhébb jogsértésnek” minősül.

               40

               Egyebekben annak ellenére, hogy a tagállamoknak kell előírniuk az érkezési kilométerszámláló-állás feltüntetésének elmulasztása esetén alkalmazandó szankciókat, meg kell állapítani, hogy ennek feltüntetése nem elengedhetetlen a vezetési és pihenőidőkre vonatkozó szabályok tiszteletben tartásának ellenőrzéséhez. Ugyanígy, a kilométerszámláló-állás említett feltüntetésének semmilyen elmulasztása nem jelent ugyanakkora fenyegetést a közúti biztonságra nézve, mint az „adatok kitöltése” jogsértés-kategóriában feltüntetett más rendelkezések megsértése.

               41

               Következésképpen az uniós szabályozással elérni kívánt célokhoz képest aránytalannak tűnik az adatrögzítő lapok használatával kapcsolatos szabályok bármely megsértése tekintetében az átalányösszegű bírság anélküli alkalmazása, hogy az említett bírság összegét a jogsértés súlya alapján differenciálnák.

               42

               Ezenfelül meg kell említeni, hogy a magyar jogalkotó 2009. július 29-én elfogadta az – alapeljárásban nem alkalmazandó – 156/2009 kormányrendeletet, amely 2009. augusztus 1-jei hatállyal hatályon kívül helyezte az 57/2007 kormányrendeletet.

               43

               Az e kormányrendelettel bevezetett új szankciórendszer pedig már előírja a bírság összegének a 3821/85 rendelet 13–16. cikkével kapcsolatos jogsértések súlya alapján történő differenciálását. Az alapügyben vizsgálthoz hasonló jogsértéseket illetően az említett kormányrendelet a kiszabandó bírság összegét legfeljebb 30000 HUF-ban állapítja meg, ezeket a jogsértéseket pedig „enyhébb jogsértéseknek” minősíti.

               44

               A fentiekre tekintettel az első és második kérdésre azt a választ kell adni, hogy az arányosságnak az 561/2006 rendelet 19. cikke (1) és (4) bekezdésében foglalt követelményét akként kell értelmezni, hogy azzal ellentétes az 57/2007 kormányrendelettel bevezetetthez hasonló szankciórendszer, amely a 3821/85 rendelet 13–16. cikke szerinti adatrögzítő lapok használatával kapcsolatos szabályok megsértése esetére – a jogsértések súlyától függetlenül – átalányösszegű bírság kiszabását írja elő.

         A harmadik és a negyedik kérdésről

               45

               A kérdést előterjesztő bíróság – együttesen vizsgálandó – harmadik és negyedik kérdésével lényegében arra kíván választ kapni, hogy az arányosságnak az 561/2006 rendelet 19. cikke (1) és (4) bekezdésében szereplő követelményét úgy kell-e értelmezni, hogy azzal ellentétes egyrészt az alapeljárásban szóban forgóhoz hasonló, a jogsértés elkövetőinek objektív felelősségét bevezető szankciórendszer, másrészt pedig az e rendszerben előírt szankció súlyozása.

               46

               Mindjárt az elején emlékeztetni kell arra, hogy az iratokból kitűnik, hogy az 57/2007 kormányrendelet 5. §-a (1) bekezdésének végrehajtásával megbízott nemzeti hatóságok nem rendelkeznek semmilyen lehetőséggel arra, hogy az adott ügy konkrét körülményeire figyelemmel eltérjenek az előírt bírság átalányösszegétől, ekként pedig arra, hogy e bírság összegét a körülményekhez igazítsák.

               47

               Elsősorban, az objektív felelősség bevezetésének az arányosság elvével való összeegyeztethetőségét illetően meg kell állapítani, hogy a Bíróság már kimondta, hogy – többek között a közúti közlekedéssel kapcsolatos szociális területre vonatkozó – valamely rendelet megsértését szankcionáló rendszer önmagában nem összeegyeztethetetlen a közösségi joggal (lásd ebben az értelemben a C-326/88. sz. Hansen-ügyben 1990. július 10-én hozott ítélet [EBHT 1990., I-2911. o.] 14–19. pontját, valamint a C-7/90. sz., Vandevenne és társai ügyben 1991. október 2-án hozott ítélet [EBHT 1991., I-4371. o.] 16. és 17. pontját; egyéb területeket illetően lásd analógia útján a C-177/95. sz., Ebony Maritime és Loten Navigation ügyben 1997. február 27-én hozott ítélet [EBHT 1997., I-1111. o.] 36. pontját).

               48

               A Bíróság szerint ugyanis az elérni kívánt célokhoz képest nem aránytalan az objektív felelősségi rendszer bevezetése, amennyiben ez a rendszer jellegénél fogva alkalmas arra, hogy az érintett személyeket valamely rendelet rendelkezéseinek tiszteletben tartására ösztönözze, és amennyiben az elérni kívánt célok olyan közérdeket képeznek, amely alkalmas arra, hogy igazolja ilyen rendszer bevezetését (lásd ebben az értelemben a fent hivatkozott Hansen-ügyben hozott ítélet 19. pontját).

               49

               Ezen ítélkezési gyakorlat fényében emlékeztetni kell továbbá arra, hogy a 3821/85 rendelet a menetíró készülékkel kapcsolatos kötelezettségek teljesítéséért való felelősséget különösen a járművezetőkre ruházza. E rendeletnek az adatrögzítő lapok használatával kapcsolatos rendelkezései pontosan meghatározzák, hogy a járművezetőknek miként kell rögzíteniük a szükséges adatokat, mint például a kilométer-számláló állását. Ily módon az említett rendelet 15. cikke (5) bekezdése d) pontjának második francia bekezdése értelmében az érkezési kilométert az adatrögzítő lapon kötelezően fel kell tüntetni.

               50

               A magyar jogszabály értelmében e kötelezettség megsértése akkor valósul meg, ha a kilométer-számláló utolsó menet végének megfelelő állását nem tüntetik fel az adatrögzítő lapon. Ahhoz tehát, hogy a járművezető ne kövessen el jogsértést, eleget kell tennie a 3821/85 rendeletben meghatározott követelményeknek.

               51

               Mivel egyrészről az objektív felelősség említett rendszere alkalmas arra, hogy a 3821/85 rendelet rendelkezéseinek tiszteletben tartására ösztönözze a járművezetőket, másrészről pedig mivel a közúti biztonság és a járművezetők szociális feltételeinek javítása közérdeket képez, igazolt lehet az objektív felelősségi rendszer magyar jogszabály általi bevezetése.

               52

               Ennélfogva az alapügyben szóban forgóhoz hasonló, az említett rendelet megsértését szankcionáló objektív felelősségi rendszer előírása önmagában nem összeegyeztethetetlen az uniós joggal.

               53

               Másodsorban, az alapügyben szóban forgó szankciórendszerben előírt bírság mértékét illetően emlékeztetni kell a jelen ítélet 23. és 24. pontjában hivatkozott ítélkezési gyakorlatra, amely szerint a tagállamok hatáskörébe tartozik a számukra megfelelőnek tűnő szankciók megválasztása. A tagállamoknak azonban e hatáskörüket az uniós jog és e jog általános elveinek tiszteletben tartásával, ennélfogva az arányosság elvére figyelemmel kell gyakorolniuk. A szankciók tehát különösen nem léphetnek túl azon, ami a szóban forgó jogszabály által jogszerűen elérni kívánt célok megvalósításához szükséges, és ezenfelül nem lehetnek túlzottak e célokhoz képest.

               54

               Márpedig e tekintetben jelezni kell, hogy az arányosság elve nemcsak a jogsértés tényállási elemeinek meghatározását és a bírságok mértékével kapcsolatos szabályok meghatározását illetően, hanem a bírság kiszabása során figyelembe vehető tényezők megítélése tekintetében is köti a tagállamokat.

               55

               Mindezek pontosítása után meg kell állapítani, hogy nem felel meg a jelen ítélet 23. és 24. pontjában hivatkozott ítélkezési gyakorlatban megkövetelt feltéteknek a 3821/85 és az 561/2006 rendelettel kapcsolatos jogsértések szankcionálásával megbízott nemzeti hatóságok azon kötelezettsége, hogy anélkül szabjanak ki 100000 HUF átalányösszegű bírságot, hogy lehetőségük lenne az adott ügy konkrét körülményeinek figyelembevételére, adott esetben pedig a bírság összegének mérséklésére.

               56

               A magyar szankciórendszer tehát különösen az alapeljárás alapjául szolgálóhoz hasonló ügyben tűnik aránytalannak, amikor az ellenőrzött tizenöt korong közül csupán az egyikről hiányzott valamely bejegyzés, azaz azon nem tüntették fel az érkezési kilométert. Ezen túlmenően, a Bíróság elé terjesztett iratokból kitűnik, hogy a bejegyzés alapügybeli hiánya nem képezhetett visszaélést, mivel az adatrögzítő lapról hiányzó bejegyzés szerepelt a fuvarlevélen.

               57

               Egyfelől ugyanis azt a feltételt illetően, amely szerint a szankció nem léphet túl azon, ami az alapeljárásban szóban forgó jogszabály által jogszerűen elérni kívánt célok megvalósításához szükséges, meg kell állapítani, hogy a hatáskörrel rendelkező nemzeti hatóságok ezeket a célokat kevésbé hátrányos intézkedésekkel is megvalósíthatnák, mivel az elkövetett jogsértés valójában nem veszélyezteti a közúti biztonsággal és a járművezetők munkafeltételeivel kapcsolatban a 3821/85 és az 561/2006 rendeletben előírt célokat.

               58

               Másfelől azt a feltételt illetően, hogy a szankció nem lehet túlzott az említett célokhoz képest, meg kell állapítani, hogy – amint az az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból kitűnik – az említett bírság összege csaknem azonos a magyarországi munkavállalók havi nettó átlagjövedelmével. Következésképpen az alapeljárásban a szankció mértéke az elkövetett jogsértéshez képest aránytalannak tűnik.

               59

               A fentiekre tekintettel a harmadik és a negyedik kérdésre azt a választ kell adni, hogy az arányosságnak az 561/2006 rendelet 19. cikke (1) és (4) bekezdésében előírt követelményét akként kell értelmezni, hogy azzal nem ellentétes az objektív felelősséget bevezető 57/2007 kormányrendeletben előírthoz hasonló szankciórendszer. Azzal azonban ellentétes a szankcióknak az e rendszerben előírt mértéke.

         A költségekről

               60

               Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.

               A fenti indokok alapján a Bíróság (első tanács) a következőképpen határozott:

                           1)

                           Az arányosságnak a közúti szállításra vonatkozó egyes szociális jogszabályok összehangolásáról, a 3821/85/EGK és a 2135/98/EK tanácsi rendelet módosításáról, valamint a 3820/85/EGK tanácsi rendelet hatályon kívül helyezéséről szóló, 2006. március 15-i 561/2006/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet 19. cikke (1) és (4) bekezdésében foglalt követelményét akként kell értelmezni, hogy azzal ellentétes az 57/2007 kormányrendelettel bevezetetthez hasonló szankciórendszer, amely az 561/2006 rendelettel módosított, a közúti közlekedésben használt menetíró készülékekről szóló, 1985. december 20-i 3821/85/EGK tanácsi rendelet 13–16. cikke szerinti adatrögzítő lapok használatával kapcsolatos szabályok megsértése esetére – a jogsértések súlyától függetlenül – átalányösszegű bírság kiszabását írja elő.

                           2)

                           Az arányosságnak az 561/2006 rendelet 19. cikke (1) és (4) bekezdésében előírt követelményét akként kell értelmezni, hogy azzal nem ellentétes az objektív felelősséget bevezető 57/2007 kormányrendeletben előírthoz hasonló szankciórendszer. Azzal azonban ellentétes a szankcióknak az e rendszerben előírt mértéke.

                     Aláírások

            (
            *1
         )	Az eljárás nyelve: magyar.


Az Elsőfokú Bíróság (első tanács) 2002. szeptember 27-i ítélete. # Tideland Signal Ltd kontra az Európai Közösségek Bizottsága. # Megsemmisítés iránti kereset. # T-211/02. sz. ügy


title: A Törvényszék (nyolcadik tanács) 2010. március 25-i ítélete. # Société des produits Nestlé SA kontra Belső Piaci Harmonizációs Hivatal (védjegyek és formatervezési minták) (OHIM). # Közösségi védjegy - Felszólalási eljárás - A Golden Eagle és Golden Eagle Deluxe közösségi ábrás védjegy bejelentése - Bögrét és kávészemeket ábrázoló korábbi nemzetközi és nemzeti ábrás védjegyek - Viszonylagos kizáró ok - A megjelölések hasonlósága - A 40/94/EK rendelet 8. cikke (1) bekezdésének b) pontja (jelenleg a 207/2009/EK rendelet 8. cikke (1) bekezdésének b) pontja). # T-5/08 -ig T-7/08. sz. egyesített ügyek

text:
      T‑5/08–T‑7/08. sz. egyesített ügyek
      Société des produits Nestlé SA
      kontra
      Belső Piaci Harmonizációs Hivatal (védjegyek és formatervezési minták) (OHIM)
      „Közösségi védjegy – Felszólalási eljárás – A Golden Eagle és Golden Eagle Deluxe közösségi ábrás védjegyek bejelentése – Bögrét és kávészemeket ábrázoló, korábbi nemzetközi és nemzeti ábrás védjegyek – Viszonylagos kizáró ok – A megjelölések hasonlósága – A 40/94/EK rendelet 8. cikke (1) bekezdésének b) pontja (jelenleg a 207/2009/EK rendelet 8. cikke (1) bekezdésének b) pontja)”
      Az ítélet összefoglalása
      1.      Közösségi védjegy – A közösségi védjegy meghatározása és megszerzése – Viszonylagos kizáró okok – Azonos vagy hasonló termékek,
            illetve szolgáltatások vonatkozásában lajstromozott azonos vagy hasonló korábbi védjegy jogosultja általi felszólalás – Az
            érintett védjegyek hasonlósága – Értékelési szempontok
      (40/94 tanácsi rendelet, 8. cikk, (1) bekezdés, b) pont)
      2.      Közösségi védjegy – A közösségi védjegy meghatározása és megszerzése – Viszonylagos kizáró okok – Azonos vagy hasonló termékek,
            illetve szolgáltatások vonatkozásában lajstromozott azonos vagy hasonló korábbi védjegy jogosultja általi felszólalás – Az
            érintett védjegyek hasonlósága – Értékelési szempontok
      (40/94 tanácsi rendelet, 8. cikk, (1) bekezdés, b) pont)
      1.      Ha egy összetett védjegy egy összetevő elem és egy másik védjegy egymás mellé helyezése révén jön létre, ez utóbbi védjegy,
         még ha nem is alkotja az összetett megjelölés meghatározó elemét, megőrizheti önálló megkülönböztető pozícióját az összetett
         védjegyben. Ebben az esetben az összetett védjegyet és ezt – az összetett védjegyben azonos módon átvett – védjegyet hasonlóaknak
         lehet tekinteni a közösségi védjegyről szóló 40/94 rendelet 8. cikke (1) bekezdése b) pontjának alkalmazásában.

      Mindazonáltal meg kell állapítani, hogy abban az esetben, ha a korábbi védjegyet a későbbi védjegyben nem azonos módon veszik
         át, lehetséges az is, hogy a szóban forgó megjelölések hasonlóak a korábbi védjegy és a későbbi védjegy azon eleme közötti
         hasonlóság miatt, amely önálló megkülönböztető helyet foglal el.

      (vö. 60. pont)
      2.      Igaz ugyan, hogy már a megjelölések hasonlóságának az értékelése során meg kell vizsgálni valamely összetett védjegy elemének
         a megkülönböztető képességét a megjelölés domináns elemeinek az esetleges meghatározása céljából, az összetéveszthetőség átfogó
         értékelése keretében figyelembe veendő egyik elem a korábbi védjegy megkülönböztető képességének a mértéke a közösségi védjegyről
         szóló 40/94 rendelet 8. cikke (1) bekezdésének b) pontja szerint. A megjelölések hasonlóságának az értékelése során nem kell
         tehát figyelembe venni a korábbi védjegyek megkülönböztető képességének esetlegesen gyenge voltát.

      (vö. 65. pont)
A TÖRVÉNYSZÉK ÍTÉLETE (nyolcadik tanács)
      2010. március 25.(*)

      „Közösségi védjegy – Felszólalási eljárás – A Golden Eagle és Golden Eagle Deluxe közösségi ábrás védjegy bejelentése – Bögrét és kávészemeket ábrázoló korábbi nemzetközi és nemzeti ábrás védjegyek – Viszonylagos kizáró ok – A megjelölések hasonlósága – A 40/94/EK rendelet 8. cikke (1) bekezdésének b) pontja (jelenleg a 207/2009/EK rendelet 8. cikke (1) bekezdésének b) pontja)”
      A T‑5/08–T‑7/08. sz. egyesített ügyekben,
      a Société des produits Nestlé SA (székhelye: Vevey [Svájc], képviseli: A. von Mühlendahl ügyvéd)

      felperesnek
      a Belső Piaci Harmonizációs Hivatal (védjegyek és formatervezési minták) (OHIM) (képviseli: R. Pethke, meghatalmazotti minőségben)

      alperes ellen,
      a másik fél az OHIM fellebbezési tanácsa előtti eljárásban, beavatkozó a Törvényszék előtti eljárásban:
      a Master Beverage Industries Pte Ltd (székhelye: Szingapúr [Szingapúr], képviselik: N. Clarembeaux, D. Vervaet és P. Maeyaert ügyvédek),

      az OHIM második fellebbezési tanácsa által 2007. október 1‑jén a Société des produits Nestlé SA és a Master Beverage Industries
         Pte Ltd közötti felszólalási eljárások ügyében hozott három határozat (R 563/2006‑2., R 568/2006‑2. és R 1312/2006‑2. sz.
         ügy) ellen benyújtott keresetei tárgyában,

      A TÖRVÉNYSZÉK (nyolcadik tanács),
      tagjai: M. E. Martins Ribeiro elnök, S. Papasavvas és A. Dittrich (előadó) bírák,
      hivatalvezető: N. Rosner tanácsos,
      tekintettel a Törvényszék Hivatalához 2008. január 4‑én benyújtott keresetlevelekre,
      tekintettel az OHIM‑nak a Törvényszék Hivatalához 2008. június 27‑án benyújtott válaszbeadványára,
      tekintettel a beavatkozónak a Törvényszék Hivatalához 2008. június 30‑án benyújtott válaszbeadványára,
      tekintettel a T‑5/08., T‑6/08. és T‑7/08. sz. egyesített ügyekre vonatkozó 2008. május 23‑i végzésre,
      a 2009. április 30‑i tárgyalást követően,
      meghozta a következő
      Ítéletet
       A jogvita előzményei
      1        2003. május 7‑én a beavatkozó, a Master Beverage Industries Pte Ltd a közösségi védjegyről szóló, 1993. december 20‑i 40/94/EK
         módosított tanácsi rendelet (HL 1994. L 11., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 17. fejezet, 1. kötet, 146. o.) (jelenleg a
         közösségi védjegyről szóló, 2009. február 26‑i 207/2009/EK tanácsi rendelet [HL L 78., 1. o.]) alapján három közösségi védjegybejelentést
         tett a Belső Piaci Harmonizációs Hivatalnál (védjegyek és formatervezési minták) (OHIM).

      2        A lajstromoztatni kívánt három védjegy az alábbi ábrás megjelölések (a továbbiakban együtt: bejelentett védjegyek) voltak:

      –        a T‑5/08. sz. ügyben (3157005. sz. közösségi védjegy‑bejelentési kérelem) az alább bemutatott világosbarna, sötétbarna, piros,
         sárga, arany, fehér, ezüst és kék színű Golden Eagle megjelölés (a továbbiakban: 1. sz. bejelentett védjegy):

      –        a T‑6/08. sz. ügyben (3156924. sz. közösségi védjegy-bejelentési kérelem) az alább bemutatott sötétbarna, világosbarna, piros,
         arany, fehér és sárga színű Golden Eagle Deluxe megjelölés (a továbbiakban: 2. sz. bejelentett védjegy):

      –        a T‑7/08. sz. ügyben (3157534. sz. közösségi védjegy-bejelentési kérelem) az alább bemutatott sötétbarna, világosbarna, piros,
         arany, fehér és sárga színű Golden Eagle Deluxe megjelölés (a továbbiakban: 3. sz. bejelentett védjegy):

      3        A lajstromozást a védjegyekkel ellátható termékek és szolgáltatások nemzetközi osztályozására vonatkozó, felülvizsgált és
         módosított, 1957. június 15‑i Nizzai Megállapodás szerinti 30. osztályba tartozó árukkal kapcsolatban kérelmezték, az alábbi
         leírással: „Kávé, kávépótló szerek, kávéalapú italok, tejeskávék”.

      4        A lajstromozás iránti kérelmet az 1. sz. bejelentett védjeggyel kapcsolatban a Közösségi Védjegyértesítő 2004. február 2‑i 5/2004. számában, a 2. sz. bejelentett védjeggyel kapcsolatban a Közösségi Védjegyértesítő 2003. november 24‑i 83/2003. számában és a 3. sz. bejelentett védjeggyel kapcsolatban a Közösségi Védjegyértesítő 2003. november 17‑i 82/2003. számában hirdették meg.

      5        2004. április 1‑jén a felperes, a Société des produits Nestlé SA a 40/94 rendelet 42. cikke (jelenleg a 207/2009 rendelet
         41. cikke) alapján felszólalást nyújtott be az 1. sz. bejelentett védjegy lajstromozása ellen. Ezenkívül 2004. február 23‑án
         a 2. sz. bejelentett védjegy és 2004. február 17‑én a 3. sz. bejelentett védjegy lajstromozása ellen nyújtott be felszólalást.

      6        A felszólalásokat különösen a kávészemeken álló piros bögrét ábrázoló korábbi nemzetközi és nemzeti védjegyekre (a továbbiakban:
         korábbi védjegyek) alapították.

      7        Az alább bemutatott, IR 726641. referenciaszámon lajstromozott piros, fekete, barna, fehér, narancs és aranyszínű nemzetközi
         ábrás védjegyről van szó:

      8        E védjegyet 2000. január 18‑án a védjegyek nemzetközi lajstromozásáról szóló, 1891. április 14‑i, felülvizsgált és módosított
         Madridi Megállapodás alapján a Nizzai Megállapodás értelmében vett 30. osztályba tartozó áruk tekintetében az alábbi leírással
         lajstromozták: „Kávé és kávékivonatok, kávékeverékek és kávékivonat‑keverékek, oldódó kávé, koffeinmentes kávé, koffeinmentes
         kávékivonatok”.

      9        A védjegy különösen az Európai Unió következő tagállamaiban áll oltalom alatt: Belgium, Németország, Spanyolország, Franciaország,
         Olaszország, Luxemburg, Hollandia, Ausztria és Portugália.

      10      E megjelölést nemzeti védjegyként a 142377. sz. alatt 2000. május 8‑án Görögországban lajstromozták a Nizzai Megállapodás
         értelmében vett 30. osztályba tartozó áruk és különösen a következő áruk tekintetében: „kávé, kávékivonatok és kávékészítmények,
         kávépótló szerek és kávépótló szerek kivonatai”.

      11      Továbbá az alább fekete‑fehérben bemutatott, az IR 633089. referenciaszámon lajstromozott piros, barna és aranyszínű nemzetközi
         ábrás védjegyről van szó:

      12      E védjegyet 1995. március 9‑én a Madridi Megállapodás alapján a Nizzai Megállapodás értelmében vett 30. osztályba tartozó
         áruk tekintetében az alábbi leírással lajstromozták: „Kávé és kávékivonatok, kávékeverékek és kávékivonat‑keverékek, oldódó
         kávé, koffeinmentes kávé, koffeinmentes kávékivonatok”.

      13      A védjegy különösen az Európai Unió következő tagállamaiban áll oltalom alatt: Belgium, Németország, Spanyolország, Franciaország,
         Olaszország, Luxemburg, Hollandia, Ausztria és Portugália.

      14      Ezenkívül e megjelölést nemzeti védjegyként az Unió számos tagállamában, vagyis Dániában (1995. február 3‑án 976.1995. sz.
         alatt), Görögországban (1999. augusztus 17‑én 122009. sz. alatt) és Finnországban (1995. szeptember 20‑án 140164. sz. alatt)
         lajstromozták ugyanezen áruk tekintetében.

      15      A felszólalásokat a fent említett, korábbi védjegyekkel oltalomban részesített valamennyi árura alapítva nyújtották be, és
         valamennyi, a közösségi védjegybejelentésekben leírt áru ellen irányultak.

      16      A felszólalások alátámasztására a 40/94 rendelet 8. cikke (1) bekezdésének b) pontjában (jelenleg a 207/2009 rendelet 8. cikke
         (1) bekezdésének b) pontja) és a 40/94 rendelet 8. cikkének (5) bekezdésében (jelenleg a 207/2009 rendelet 8. cikkének (5) bekezdése)
         említett indokokra hivatkoztak.

      17      A 2006. február 27‑i (T‑5/08. sz. ügy), a 2006. március 27‑i (T‑6/08. sz. ügy) és a 2006. szeptember 6‑i (T‑7/08. sz. ügy)
         határozatokkal a felszólalási osztály elutasította a felszólalásokat.

      18      2006. április 25‑én (a T‑5/08. és T‑6/08. sz. ügy) és 2006. október 5‑én (T‑7/08. sz. ügy) a felperes fellebbezést nyújtott
         be a felszólalási osztály minden egyes határozata ellen.

      19      A fellebbezési tanács 2007. október 1‑jén három határozattal (a továbbiakban: megtámadott határozatok) elutasította a fellebbezést.
         Lényegében azon a véleményen volt, hogy a felszólalás megalapozatlan volt, mivel a szóban forgó védjegyek nem hasonlóak.

       A felek kérelmei
      20      A felperes azt kéri, hogy a Törvényszék:

      –        helyezze hatályon kívül a megtámadott határozatokat;
      –        állapítsa meg, hogy a bejelentett védjegyek lajstromozása iránti kérelmeket el kell utasítani;
      –        az OHIM‑ot kötelezze a költségek viselésére, beleértve a fellebbezési tanács előtt felmerült költségeket is;
      –        a beavatkozót kötelezze a költségek viselésére, beleértve a fellebbezési tanács előtt felmerült költségeket is.
      21      Az OHIM azt kéri, hogy a Törvényszék:

      –        a kereseteket utasítsa el;
      –        a felperest kötelezze a költségek viselésére.
      22      A beavatkozó azt kéri, hogy a Törvényszék:

      –        tartsa fenn hatályában a megtámadott határozatokat;
      –        rendelje el a bejelentett védjegyek lajstromozását;
      –        a felperest kötelezze a költségek viselésére, beleértve a fellebbezési tanács előtt felmerült költségeket is.
      23      A tárgyaláson a Törvényszék által feltett kérdésre adott válaszként a beavatkozó jelezte, hogy a bejelentett védjegyek lajstromozásának
         az elrendelésére vonatkozó második kereseti kérelme valójában összefonódik az első kereseti kérelmével, amit felvettek a tárgyalási
         jegyzőkönyvbe.

       A jogkérdésről
      24      Keresetének alátámasztásául a felperes két, a 40/94 rendelet 8. cikke (1) bekezdése b) pontjának, illetve 8. cikke (5) bekezdésének
         a megsértésére alapított jogalapra hivatkozik.

      1.     A 40/94 rendelet 8. cikke (1) bekezdése b) pontjának a megsértésére alapított első jogalapról
       A felek érvei
      25      A felperes azzal érvel, hogy a korábbi védjegyek alapján helyt kellett volna adni felszólalásainak (lásd a fenti 7‑14. pontot).
         Hangsúlyozza, hogy ezen ábrás védjegyeket valamennyi, a Nescafé azonnal oldódó kávét tartalmazó, „Classic” néven forgalmazott
         kávés üvegen használja, amelyből az Unióban minden évben 50 000 tonnát ad el több mint egymilliárd euró értékben.

      26      Úgy véli, hogy a fellebbezési tanács tévesen vélte úgy, hogy a szóban forgó védjegyek nem hasonlóak. A korábbi védjegyek a
         következő kilenc elem kombinációjából állnak:

      –        egy bögre;
      –        a bögre piros színű;
      –        a bögre úgy áll, hogy látható a tartalma;
      –        a bögrének füle van;
      –        a bögre belső felülete fehér;
      –        a bögre forró italt tartalmaz;
      –        a bögréből gőz száll fel;
      –        a bögre kávészemeken áll;
      –        a háttér barna és arany‑narancs színű, és a bögrét fénygyűrű veszi körül.
      27      A korábbi védjegyek kilenc elemét teljes egészében tartalmazzák a bejelentett védjegyek. A bejelentett védjegyek és a korábbi
         védjegyek vizuálisan nagyon hasonlítanak egymásra. Ezenkívül egyrészt az 1. sz. bejelentett védjegy alsó része, valamint a
         2. és 3. sz. bejelentett védjegy jobb oldala, és másrészt a korábbi védjegyek fogalmilag azonosak.

      28      A felperes azzal érvel, hogy a Bíróság által a C‑120/04. sz. Medion‑ügyben 2005. október 6‑án hozott ítélettel (EBHT 2005.,
         I‑8551. o.) kialakított ítélkezési gyakorlat szerint, ha egy korábbi védjegyet egy későbbi védjegybe integrálnak, a védjegyek
         hasonlóak, amennyiben a közös elemük önálló megkülönböztető pozíciót foglal el a későbbi összetett védjegyben.

      29      A fellebbezési tanács tévesen vélte úgy, hogy a korábbi védjegyek alig rendelkeznek megkülönböztető képességgel. Ellenkezőleg,
         e védjegyek önmagukban vett erőteljes megkülönböztető képességgel rendelkeznek. Ráadásul jó hírnevük van, függetlenül attól
         a körülménytől, hogy azokat a Nescafé védjeggyel használják‑e, vagy sem.

      30      Az OHIM és a beavatkozó e jogalap elutasítását kérik.

      31      Az OHIM úgy véli, hogy a fellebbezési tanács helyesen volt azon a véleményen, hogy az ütköző védjegyek nem hasonlítanak egymásra.
         A korábbi védjegyek önmagukban véve gyenge megkülönböztető képességgel rendelkeznek, és a felperes által benyújtott bizonyítékok
         nem bizonyítják, hogy azok erőteljes megkülönböztető képességgel vagy jó hírnévvel rendelkeznek. Az OHIM azzal érvel, hogy
         a bejelentett védjegyekben a bögre ábrázolását csupán „a háttér dekoratív elemeként” használják, és az nem foglal el önálló
         megkülönböztető pozíciót. Ráadásul hangsúlyozza, hogy a korábbi védjegyeket nem az eredetihez hűen vették át a bejelentett
         védjegyekben.

      32      A beavatkozó továbbá úgy véli, hogy a fellebbezési tanács helyesen jutott arra a következtetésre, hogy az ütköző védjegyek
         nem hasonlítanak egymásra. Azzal érvel, hogy a korábbi védjegyekkel ellentétben a bejelentett védjegyek szóelemeket is tartalmaznak,
         amelyek domináns elemeknek minősülnek. Az 1. sz. bejelentett védjeggyel kapcsolatban a korábbi védjegyekhez képest fennálló
         különbségek még nagyobbak a sas ábrázolása miatt, amely erőteljes megkülönböztető képességgel rendelkezik, és amely az 1. sz.
         bejelentett védjegy domináns ábrás eleme. Figyelembe véve az ivóalkalmatosság és a kávészemek képének az italreklámokban való
         elterjedt használatát, a szóban forgó védjegyek ezen elemeinek ábrázolása közötti különbségeket jelentősnek kell tekinteni.
         A bögre és a kávészemek képe leíró jellegű, és a bejelentett védjegyekben nem foglal el önálló megkülönböztető pozíciót. A
         beavatkozó ezenkívül úgy véli, hogy a szóban forgó védjegyek fogalmi szempontból nem hasonlítanak.

       A Törvényszék álláspontja
       Előzetes észrevételek
      33      A 40/94 rendelet 8. cikke (1) bekezdésének b) pontja szerint a korábbi védjegy jogosultjának felszólalása alapján a megjelölés
         nem részesülhet védjegyoltalomban, ha az a korábbi védjeggyel azonos, és az árujegyzékében szereplő áruk, illetve szolgáltatások
         azonosak a korábbi védjegy árujegyzékében szereplő árukkal, illetve szolgáltatásokkal, és ha azt azon a területen, ahol a
         korábbi védjegy oltalom alatt áll, a fogyasztók összetéveszthetik a korábbi védjeggyel. Az összetéveszthetőség magában foglalja
         a korábbi védjeggyel asszociáció útján való összekapcsolás kockázatát. Továbbá a 40/94 rendelet 8. cikke (2) bekezdése a) pontjának
         ii. és iii. alpontja (jelenleg a 207/2009 rendelet 8. cikke (2) bekezdése a) pontjának ii. és iii. alpontja) alapján korábbi
         védjegy a valamely tagállamban lajstromozott védjegy és a nemzetközi megállapodás alapján a tagállamra kiterjedő hatállyal
         lajstromozott védjegy, amely bejelentésének az időpontja megelőzi a közösségi védjegybejelentés időpontját.

      34      Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint összetéveszthetőséget okozhat az, ha a közönség azt hiheti, hogy a szóban forgó áruk
         vagy szolgáltatások ugyanattól a vállalkozástól, vagy adott esetben gazdaságilag egymással kapcsolatban álló vállalkozásoktól
         származnak. Ugyanezen ítélkezési gyakorlat értelmében az összetéveszthetőséget átfogóan kell értékelni az alapján, hogy az
         érintett vásárlóközönség milyen képet alkot a megjelölésről és a szóban forgó árukról vagy szolgáltatásokról, és figyelembe
         kell venni valamennyi, a jelen ügyre jellemző tényezőt, különösen a megjelölések és a megjelölt áruk vagy szolgáltatások hasonlósága
         közötti kölcsönös függőséget (lásd az Elsőfokú Bíróság T‑162/01. sz., Laboratorios RTB kontra OHIM – Giorgio Beverly Hills
         [GIORGIO BEVERLY HILLS] ügyben 2003. július 9‑én hozott ítéletének [EBHT 2003., II‑2821. o.] 30–33. pontját és az ott hivatkozott
         ítélkezési gyakorlatot).

       Az áruk összehasonlításáról
      35      Meg kell állapítani, hogy a fellebbezési tanács a megtámadott határozatokban helyesen vélte úgy (a T‑5/08. sz. ügyben a megtámadott
         határozat 28. pontja, valamint a T‑6/08. sz. és a T‑7/08. sz. ügyben a megtámadott határozatok 27. pontja), hogy a szóban
         forgó áruk azonosak, amint a fenti 3., 8., 10. és 12. pontból is kiderül.

      36      Mindazonáltal úgy vélte, hogy a szóban forgó védjegyek nem hasonlóak, így a 40/94 rendelet 8. cikke (1) bekezdése b) pontja
         alkalmazásának sine qua non feltétele nem teljesül. Meg kell tehát vizsgálni, hogy a fellebbezési tanács helyesen vélte‑e úgy, hogy a szóban forgó védjegyek
         nem hasonlóak.

       A megjelölések összehasonlításáról
      37      Az összetéveszthetőség átfogó értékelésének – a szóban forgó védjegyek vizuális, hangzásbeli és fogalmi hasonlósága tekintetében –
         az ezek által keltett összbenyomáson kell alapulnia, figyelembe véve különösen azok megkülönböztető és domináns elemeit. A
         védjegyeknek a szóban forgó árukkal és szolgáltatásokkal kapcsolatban az átlagfogyasztó által történő észlelése döntő szerepet
         játszik az összetéveszthetőség átfogó értékelésénél. E tekintetben az átlagfogyasztó rendszerint egészében érzékeli a védjegyet,
         és nem vizsgálja a különböző részleteit (lásd a Bíróság C‑334/05. P. sz., OHIM kontra Shaker ügyben 2007. június 12‑én hozott
         ítéletének [EBHT 2007., I‑4529. o.] 35. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).

      38      Ilyen körülmények között meg kell jegyezni, hogy valamely védjegy megkülönböztető képessége mértékének az értékelése céljából
         a védjegynek az arra vonatkozó többé‑kevésbé jelentős képességét kell átfogóan értékelni, hogy a védjegy-bejelentési kérelemben
         szereplő árukat és szolgáltatásokat valamely meghatározott vállalkozástól származóként azonosítsa be, illetve hogy ily módon
         az árukat és szolgáltatásokat más vállalkozás áruitól és szolgáltatásaitól megkülönböztesse (lásd ebben az értelemben és analógia
         útján a Bíróság C‑342/97. sz. Lloyd Schuhfabrik Meyer ügyben 1999. június 22‑én hozott ítéletének [EBHT 1999., I‑3819. o.]
         22. pontját). Amennyiben valamely összetett védjegy egyik eleme megkülönböztető képességének az értékeléséről van szó, ugyanezen
         kritérium alkalmazandó úgy, hogy a védjegy ezen elemének arra vonatkozó többé‑kevésbé jelentős képességét kell értékelni,
         hogy a védjegy-bejelentési kérelemben szereplő árukat és szolgáltatásokat valamely meghatározott vállalkozástól származóként
         azonosítsa.

      –       A szóban forgó védjegyeknek a megjelölések összehasonlítása keretében figyelembe veendő elemeiről
      39      Két védjegy közötti hasonlóság értékelése nem korlátozódhat az összetett védjegy csupán egyik alkotóelemének figyelembevételére
         és annak valamely másik védjeggyel történő összehasonlítására. Ellenkezőleg: az összehasonlítást a kérdéses védjegyeket megvizsgálva
         kell elvégezni, mindegyiket egészében tekintve, ez azonban nem jelenti azt, hogy az összetett védjegy által az érintett fogyasztókban
         keltett összbenyomás szempontjából bizonyos körülmények esetén ne lehetne domináns a védjegy egy vagy több alkotóeleme (lásd
         a fenti 37. pontban hivatkozott OHIM kontra Shaker ügyben hozott ítélet 41. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).
         Csak abban az esetben értékelhető a hasonlóság egyedül a domináns elem alapján, ha a védjegy összes többi eleme elhanyagolható
         (a Bíróság fenti 37. pontban hivatkozott OHIM kontra Shaker ügyben hozott ítéletének 42. pontja és a C‑193/06. P. sz., Nestlé
         kontra OHIM ügyben 2007. szeptember 20‑án hozott ítéletének [az EBHT‑ban nem tették közzé] 43. pontja). Ez különösen akkor
         lehet így, amikor ez az összetevő önmagában képes meghatározni azt a képet, amelyet az érintett vásárlóközönség fel tud idézni
         a védjegyről, és így a védjegy többi összetevőjének szerepe elhanyagolható a védjegy által keltett összbenyomásban (a fent
         hivatkozott Nestlé kontra OHIM ügyben hozott ítélet 43. pontja).

      40      A jelen ügyben a fellebbezési tanács úgy vélte, hogy a domináns elem a bejelentett védjegyekben a „golden eagle” szóelem a
         2. és 3. sz. bejelentett védjegy esetében, illetve a „golden eagle” szóelem egy sas ábrázolásával együtt az 1. sz. bejelentett
         védjegy esetében. Úgy vélte, hogy a piros bögre és a kávészemek ábrázolása csupán dekoratív elemként tűnik fel a bejelentett
         védjegyekben. A hasonló ábrás elemek fennállása ellenére a szóban forgó védjegyek nem hasonlítanak az ábrás elemek között
         fennálló különbségek és a szóelemek korábbi védjegyekből való hiánya miatt.

      41      Mindenekelőtt meg kell vizsgálni, hogy a fellebbezési tanács által meghatározott elemek a bejelentett védjegyek domináns elemeinek
         minősülnek‑e, és hogy a bejelentett védjegyek többi elemét elhanyagolhatónak kell‑e tekinteni.

      42      Az 1. sz. bejelentett védjeggyel kapcsolatban meg kell állapítani, hogy az lényegében a következő elemekből áll: sas ábrázolása,
         a „golden eagle” szóelem a sas képe alatt, kávészemeken álló, kávét tartalmazó piros bögre a szóelem alatt és a védjegy jobb
         alsó sarkát átszelő piros csík.

      43      Meg kell állapítani, hogy a „golden eagle” szóelem a sas ábrázolásával együtt hangsúlyos helyet foglal el az 1. sz. bejelentett
         védjegyben. Ugyanis, amint a fellebbezési tanács hangsúlyozta, rendszerint a szóelem az, amelyet a fogyasztók az áruk azonosítása
         és vásárlása érdekében használnak. Ráadásul a szóelem mérete nem elhanyagolható. Ezenkívül nagy megkülönböztető képességgel
         rendelkező elemről van szó, mivel az a szóban forgó termékek esetében fantázia jellegű. Az olyan fogyasztó számára, aki nem
         rendelkezik kielégítő angol nyelvismerettel a szóelem jelentésének megértéséhez, ez utóbbi mindazonáltal nagy megkülönböztető
         képességgel rendelkező elem, mivel azt konkrét jelentés nélküli fantáziaelemként fogja észlelni. Hasonlóképpen egy sas ábrázolása
         nagy megkülönböztető képességgel rendelkezik a kávé és a kávéalapú italok megnevezése esetében, mivel egy ilyen ábrázolás
         nem a szóban forgó áruk képét idézi fel.

      44      Ezzel szemben az 1. sz. bejelentett védjegy alsó részén látható, kávészemeken álló piros bögre a szóban forgó áruk esetében
         gyenge megkülönböztető képességgel rendelkezik. Ugyanis egy bögrét és a kávészemeket nem lehet úgy tekinteni, mint amelyek
         kifejezett megkülönböztető képességgel rendelkeznek, mivel a szóban forgó árukat idézik fel (lásd ebben az értelemben a tehénbőrnek
         a tej és tejtermékek esetében történő ábrázolásával kapcsolatban a Törvényszék T‑153/03. sz., Inex kontra OHIM – Wiseman ügyben
         [tehénbőr ábrázolása] 2006. június 13‑án hozott ítéletének [EBHT 2006., II‑1677. o.] 36. pontját). Éppen ellenkezőleg, a fellebbezési
         tanácshoz hasonlóan meg kell állapítani, hogy szokványos elemekről van szó. A kávé vagy a kávéalapú italok forgalmazása során
         ugyanis természetességgel merül fel a bögrében található forró kávé és kávészemek ábrázolásának a gondolata.

      45      Mindazonáltal a kávészemeken álló piros bögréből álló elem nem tekinthető teljesen elhanyagolhatónak az 1. sz. bejelentett
         védjegy által keltett összbenyomásban. Bár ezen elem a szóelemhez és a sast ábrázoló ábrás elemhez képest sokkal kevésbé alkalmas
         a szóban forgó áruk kereskedelmi származásának beazonosítására, az 1. sz. bejelentett védjegynek körülbelül a felét foglalja
         el, és nem teljesen elhanyagolható az e megjelöléssel keltett összbenyomásban.

      46      A 2. és 3. bejelentett védjegyekkel kapcsolatban meg kell állapítani, hogy azok lényegében a megjelölések bal oldalán található
         „golden eagle deluxe” szóelemből, a jobb oldalon található, kávét tartalmazó bögréből és az alsó részen látható kávészemekből
         állnak. E védjegyekben a „goldan eagle” szóelemet kell hangsúlyosnak tekinteni. Ugyanis a fent megállapítottaknak megfelelő
         e szókombinációnak fantáziajellege van az érintett árukkal kapcsolatban, amelyet vagy értenek, vagy nem. Ezenkívül a fogyasztó
         hajlamos az ábrás elem helyett a szóelemre hagyatkozni az áruk azonosítása vagy vásárlása során. Ráadásul a 2. és 3. sz. bejelentett
         védjegyek ábrás eleme gyenge megkülönböztető képességgel rendelkezik. Mindazonáltal nem tekinthető teljesen elhanyagolhatónak.
         Ezen ábrás védjegyeket ugyanis nem lehet a szóelemeikre leegyszerűsíteni. Nagy betűkkel van ugyan írva, de a szóelem az említett
         védjegyeknek csak egy részét foglalja el.

      47      Mivel a bögréből és kávészemekből álló elemet nem lehet a bejelentett védjegyek által keltett összbenyomásban teljesen elhanyagolhatónak
         tekinteni, a szóban forgó megjelölések közötti összehasonlítás nem korlátozódhat e védjegyek hangsúlyos elemeire.

      48      A korábbi védjegyekkel kapcsolatban sincs olyan elem, amely e megjelölésekben olyan domináns helyet foglal el, hogy a többi
         elem az általuk keltett összbenyomásban elhanyagolható lenne.

      49      A fentiekből következik, hogy a szóban forgó megjelölések közötti összehasonlítást az általuk keltett összbenyomásra kell
         alapítani, és az nem korlátozódhat azok bizonyos elemeire.

      –       A vizuális hasonlóságról
      50      A jelen ügyben mindenekelőtt elemezni kell egyrészt a bejelentett védjegyeknek a bögre és a kávészemek ábrázolásából álló
         része, és másrészt a korábbi védjegyek közötti hasonlóságot, az egészükben vett bejelentett védjegyeknek a korábbi védjegyekkel
         való ezt követő összehasonlítása érdekében. E tekintetben meg kell jegyezni, hogy semmi sem szól az ellen, hogy a szóban forgó
         védjegyek közötti hasonlóságot először valamely összetett védjegy eleme tekintetében vizsgálják, majd ezt követően e hasonlóságot
         átfogóan értékeljék.

      51      Az 1. sz. bejelentett védjeggyel kapcsolatban meg kell jegyezni, hogy e védjegy alsó részében és a korábbi védjegyekben közös
         a kávészemeken álló, fehér belsejű piros bögre ábrázolása. Ezenkívül e védjegyek mindegyikében a bögre füle a jobb oldalon
         helyezkedik el, a bögre forró itallal (látszólag kávéval) van megtöltve, és a bögréből gőz száll fel. E védjegyek hátterének
         a színe továbbá hasonló annyiban, amennyiben az 1. sz. bejelentett védjegy háttere narancsszínű, és amennyiben az IR 726641. referenciaszámon
         lajstromozott korábbi védjegyben szereplő bögrét körülvevő fénygyűrű szintén narancsszínű. Az 1. sz. bejelentett védjegyben
         szintén felismerhető egy, a bögrét körülvevő fénygyűrű, bár ennek a körvonalai kevésbé élesek, mint az IR 726641. referenciaszámon
         lajstromozott korábbi védjegyben.

      52      Ami az 1. sz. bejelentett védjegy alsó része és a korábbi védjegyek közötti különbségeket illeti, a következőket kell megjegyezni.
         A legkiemelkedőbb különbség a szóban forgó védjegyek között az, hogy a korábbi védjegyekben a piros bögrét kívül arany csík
         díszíti, amely nem látható az 1. sz. bejelentett védjegyben. Ezenkívül a korábbi védjegyekben a bögrében található kávé színe
         nagyon sötét, majdhogynem fekete, míg az 1. sz. bejelentett védjegyben annak színe világosbarna. Ráadásul a korábbi védjegyekkel
         ellentétben egy piros csík szeli át az 1. sz. bejelentett védjegy alsó részét.

      53      A 2. és 3. sz. bejelentett védjegyekkel kapcsolatban meg kell jegyezni, hogy azokban és a korábbi védjegyekben közös a kávészemeken
         álló, fehér belsejű piros bögre ábrázolása. Ezenkívül e védjegyek mindegyikén a bögre forró itallal (látszólag kávéval) van
         megtöltve, és abból gőz száll fel. Hasonlóság áll fenn e védjegyek hátterét illetően is, mivel a 2. és 3. sz. bejelentett
         védjegy háttere az IR 726641. referenciaszámon lajstromozott korábbi védjegyéhez hasonlóan részben narancs és részben barna
         színű.

      54      Azonban a korábbi védjegyekkel ellentétben a 2. és 3. sz. bejelentett védjegyeken a piros bögrét nem díszíti kívül arany csík.
         Ezenkívül meg kell állapítani, hogy különbségek vannak a 2. és 3. sz. bejelentett védjegyek és a korábbi védjegyek között
         a látószöget és a bögre látható részét illetően. A korábbi védjegyekben ugyanis a bögre füle a jobb oldalon, míg a 2. és 3. sz.
         bejelentett védjegyekben az a baloldalon található. Ráadásul a korábbi védjegyekben a bögre majdnem teljes egészében látható,
         és annak csak egy nagyon kicsi részét takarják a kávészemek, amelyeken elhelyezkedik. Ezzel szemben a 2. és 3. sz. bejelentett
         védjegyeken csak a bögre felső része látható, a kép olyan, mintha a füle felénél el lenne vágva.

      55      Ezenkívül a 2. és 3. sz. bejelentett védjegyek négyszög alakúak, amelynek a hossza nagyobb, mint a magassága. A bögre nem
         középen, hanem a védjegyek jobb oldalán helyezkedik el. Ezzel szemben az IR 633089. referenciaszámon lajstromozott korábbi
         védjegy négyzet alakú, az IR 726641. referenciaszámon lajstromozott korábbi védjegy pedig álló téglalap alakú. Az IR 726641. referenciaszámon
         lajstromozott korábbi védjegyben a bögre középen helyezkedik el, és a kép nagy részét elfoglalja. A kávészemekkel fedett és
         a háttér által elfoglalt terület viszonylag kicsi. Ezzel szemben a 2. és 3. sz. bejelentett védjegyeken a piros bögre a jobb
         oldalon helyezkedik el, és messze nem foglalja el a kép jelentős részét. Az IR 633089. referenciaszámon lajstromozott korábbi
         védjegyen a bögre a kávészemek közepén helyezkedik el. A kávészemek által fedett rész körülbelül e védjegy magasságának egynegyed
         részéig tart. Ezzel szemben a 2. és 3. sz. bejelentett védjegyeken a kávészemek a terület sokkal jelentősebb részét foglalják
         el.

      56      A fénygyűrűvel kapcsolatban, amelyet a felperes a korábbi védjegyek kilenc eleme közül az egyiknek tart (lásd a fenti 26. pontot),
         a Törvényszék úgy véli, hogy a 2. és 3. sz. bejelentett védjegyek nem keltik azt a benyomást, hogy a bögrét fénygyűrű veszi
         körül. E védjegyek által keltett benyomás inkább az, hogy a megjelölés bal oldalán a háttér barna, illetve hogy a megjelölések
         jobb oldalán és közepén a háttér narancsszínű.

      57      A 3. sz. bejelentett védjeggyel kapcsolatban ezenkívül meg kell jegyezni, hogy a bögrében található kávé világosbarna, míg
         a korábbi védjegyeken a kávé nagyon sötét, majdhogynem fekete.

      58      A fentiekből következik, hogy a korábbi védjegyeket és a bejelentett védjegyeknek a piros bögre és a kávészemek ábrázolásából
         álló elemét hasonlónak kell tekinteni.

      59      A szóban forgó védjegyek által keltett összbenyomással kapcsolatban mindenekelőtt meg kell jegyezni, hogy a bejelentett védjegyeknek
         a piros bögre és a kávészemek ábrázolásából álló eleme csekély megkülönböztető képességgel rendelkezik, és hogy az 1. sz.
         bejelentett védjegynek a szó‑ és a sas ábrázolásából álló ábrás eleme erőteljes megkülönböztető képességgel rendelkezik.

      60      Ezenkívül meg kell jegyezni, hogy az ítélkezési gyakorlat értelmében, ha egy összetett védjegy egy összetevő elem és egy másik
         védjegy egymás mellé helyezése révén jön létre, ez utóbbi védjegy, még ha nem is alkotja az összetett megjelölés meghatározó
         elemét, megőrizheti önálló megkülönböztető pozícióját az összetett védjegyben. Ebben az esetben az összetett védjegyet és
         ezt a védjegyet hasonlóaknak lehet tekinteni (lásd ebben az értelemben a fenti 28. pontban hivatkozott Medion‑ügyben hozott
         ítélet 30. és 37. pontját). Meg kell jegyezni, hogy a fenti 28. pontban hivatkozott Medion‑ügyben hozott ítélet olyan helyzetre
         vonatkozott, amelyben a korábbi védjegyet a későbbi védjegyben azonos módon vették át. Mindazonáltal meg kell állapítani,
         hogy abban az esetben, ha a korábbi védjegyet a későbbi védjegyben nem azonos módon veszik át, lehetséges az is, hogy a szóban
         forgó megjelölések hasonlóak a korábbi védjegy és a későbbi védjegy azon eleme közötti hasonlóság miatt, amely önálló megkülönböztető
         helyet foglal el.

      61      A jelen ügyben az 1. sz. bejelentett védjeggyel kapcsolatban meg kell jegyezni, hogy mivel a kávészemeken álló piros bögre
         ábrázolásából álló elem nem tekinthető teljesen elhanyagolhatónak az e megjelölés által keltett összbenyomásban, és tekintettel
         az ezen elem és a korábbi védjegyek közötti hasonlóságra, e védjegyet és a korábbi védjegyeket nem lehet teljesen különbözőknek
         tekinteni. Azonban, mivel a kávészemeken álló piros bögre ábrázolásából álló elemet nem azonos módon vették át az 1. sz. bejelentett
         védjegyben, és mivel az 1. sz. bejelentett védjegy ezen eleme csekély megkülönböztető képességgel rendelkezik, míg a szóelem
         és a sas ábrázolásából álló ábrás elem erőteljes megkülönböztető képességgel rendelkeznek, az e védjegy és a korábbi védjegyek
         közötti vizuális hasonlóságot csekélynek kell tekinteni.

      62      A 2. és 3. sz. bejelentett védjegyekkel kapcsolatban szintén meg kell jegyezni, hogy mivel a piros bögre és a kávészemek ábrázolásából
         álló elem nem tekinthető teljesen elhanyagolhatónak az e megjelölés által keltett összbenyomásban, és tekintettel az ezen
         elem és a korábbi védjegyek közötti hasonlóságra, e védjegyet és a korábbi védjegyeket nem lehet teljesen különbözőknek tekinteni.

      63      Azonban hangsúlyozni kell azt is, hogy a korábbi védjegyek, valamint a 2. és 3. sz. bejelentett védjegyeknek a piros bögre
         és a kávészemek ábrázolásából álló eleme közötti, az 54–57. pontban említett különbségek nem elhanyagolhatók. Mivel a 2. és
         3. sz. bejelentett védjegyek ezen eleme csekély, míg azok szóeleme erőteljes megkülönböztető képességgel rendelkezik, e bejelentett
         védjegyek és a korábbi védjegyek közötti vizuális hasonlóságot csekélynek kell tekinteni.

      64      A fellebbezési tanács azon megállapításával kapcsolatban, miszerint a piros bögre és a kávészemek bejelentett védjegyekben
         és azoknak a korábbi védjegyekben történő ábrázolása közötti különbségeknek a korábbi védjegyek gyenge megkülönböztető képessége
         miatt nagy jelentőségük van (az egyes megtámadott határozatok 26. pontja), a következőket kell megjegyezni.

      65      A korábbi védjegy megkülönböztető képessége egyike az összetéveszthetőség értékelése során közrejátszó számos elemnek (a Törvényszék
         T‑112/03. sz., L’Oréal kontra OHIM – Revlon [FLEXI AIR] ügyben 2005. március 16‑án hozott ítéletének [EBHT 2005., II‑949. o.]
         61. pontja és T‑134/06. sz., Xentral kontra OHIM – Pages jaunes [PAGESJAUNES.COM] ügyben 2007. december 13‑án hozott ítéletének
         [EBHT 2007., II‑5213. o.] 70. pontja; lásd továbbá ebben az értelemben és analógia útján a Bíróság C‑39/97. sz. Canon‑ügyben
         1998. szeptember 29‑én hozott ítéletének [EBHT 1998., I‑5507. o.] 24. pontját). Ebben az összefüggésben hangsúlyozni kell,
         hogy különbséget kell tenni a korábbi védjegy megkülönböztető képességére alapított és az ilyen védjegynek nyújtott oltalomhoz
         kapcsolódó tényező és azon megkülönböztető képesség között, amellyel az összetett védjegy eleme rendelkezik, amely e védjegynek
         ahhoz a képességéhez kapcsolódik, hogy az e védjegy által keltett összbenyomást dominálja (a Bíróság C‑235/05. P. sz., L’Oréal
         kontra OHIM ügyben 2006. április 27‑én hozott ítéletének [az EBHT‑ban nem tették közzé] 43. pontja). Igaz ugyan, hogy már
         a megjelölések hasonlóságának az értékelése során már meg kell vizsgálni valamely összetett védjegy elemének a megkülönböztető
         képességét a megjelölés domináns elemeinek az esetleges meghatározása céljából, az összetéveszthetőség átfogó értékelése keretében
         figyelembe veendő egyik elem a korábbi védjegy megkülönböztető képességének a mértéke. A megjelölések hasonlóságának az értékelése
         során nem kell tehát figyelembe venni a korábbi védjegyek megkülönböztető képességének esetlegesen gyenge voltát.

      –       A fonetikai hasonlóságról
      66      A felperes azzal érvel, hogy a fellebbezési tanács a szóban forgó megjelöléseket fonetikai szempontból nem hasonlította össze.
         Úgy véli, hogy e tekintetben nincs jelentősége annak, hogy a bejelentett védjegyek szóelemet tartalmaznak, mivel azok magukban
         foglalnak egy, kávészemeken álló piros bögrét tartalmazó önálló megkülönböztető elemet.

      67      E tekintetben elegendő megállapítani azt, hogy a szóban forgó védjegyek közötti fonetikai összehasonlítás felesleges, mivel
         a korábbi védjegyek nem tartalmaznak semmiféle szóelemet. Azért nem lehet a szóban forgó védjegyek fonetikai hasonlóságának
         fennállásával érvelni, mert a fogyasztó a szóban forgó védjegyek leírására a „piros bögre” vagy a „kávészemek” kifejezéseket
         használja. A bejelentett védjegyekre való utalás céljából ugyanis a közönség azok szóelemeit idézi, és nem azok ábrás elemeit
         írja le.

      –       A fogalmi hasonlóságról
      68      A felperes felrója a fellebbezési tanácsnak, hogy az a szóban forgó védjegyeket fogalmi szempontból nem hasonlította össze.
         E tekintetben azzal érvel, hogy egyrészt az 1. sz. bejelentett védjegy alsó része és a 2. és 3. sz. bejelentett védjegyek
         jobb oldala, és másrészt a korábbi védjegyek fogalmilag azonosak.

      69      Az OHIM úgy véli, hogy a szóban forgó védjegyek közötti fogalmi különbség nyilvánvaló, mivel a korábbi védjegyek nem tartalmazzák
         a bejelentett védjegyekben szereplő aranyszínű sas jellegzetes képét.

      70      E tekintetben meg kell állapítani, hogy a megtámadott határozatokban a fellebbezési tanács valóban nem nyilatkozott kifejezetten
         a szóban forgó megjelölések fogalmi hasonlóságáról. Meg kell azt is jegyezni, hogy az 1. sz. bejelentett védjegy alsó része
         és a 2. és 3. sz. bejelentett védjegyek jobb oldala kávéval töltött piros bögréből és kávészemekből áll, pontosan úgy, mint
         a korábbi védjegyek.

      71      Ezenkívül emlékeztetni kell arra, hogy a bejelentett védjegyek kávészemeken álló piros bögrének az ábrázolását tartalmazó
         eleme gyenge megkülönböztető képességgel rendelkezik, mivel az a szóban forgó árukat idézi fel.

      72      Meg kell állapítani, hogy a sas képe a szóban forgó árukat illetően erőteljes megkülönböztető képességgel rendelkezik, mivel
         semmiféle kapcsolatban nincs azokkal (lásd a fenti 43. pontot). Meg kell azonban jegyezni, hogy valamely fogyasztó, aki nem
         rendelkezik kielégítő angol nyelvismerettel az „eagle” szó jelentésének a megértéséhez, nem észlelheti a 2. és 3. sz. bejelentett
         védjegyekben a sas képére tett utalást.

      73      A jelen ügyben tehát fogalmi szempontból nem zárható ki a szóban forgó védjegyek között minden hasonlóság.

      74      A fentiekből következik tehát, hogy a fellebbezési tanács a megtámadott határozatokban (a T‑5/08. sz. ügyben a megtámadott
         határozat 28. pontja, illetve a T‑6/08. és a T‑7/08. sz. ügyben a megtámadott határozat 27. pontja) tévesen vélte úgy, hogy
         a szóban forgó védjegyek különbözőek voltak. Mivel vizuális és fogalmi szempontból hasonlóság áll fenn, még ha gyenge is,
         a fellebbezési tanácsnak értékelnie kellett volna az ütköző védjegyek összetéveszthetőségét.

      75      A fentiekből következik, hogy helyt kell adni az első jogalapnak, és ezen az alapon a megtámadott határozatot hatályon kívül
         kell helyezni, anélkül hogy meg kellene vizsgálni a második jogalapot.

      2.     A megtámadott határozatok megváltoztatására irányuló kérelemről
      76      A felperes kérelemének arra irányuló második részével kapcsolatban, hogy a Törvényszék határozzon úgy, hogy a bejelentett
         védjegyek lajstromozása iránti kérelmeket el kell utasítani, a következőket kell megjegyezni.

      77      Hangsúlyozni kell, hogy a megtámadott határozat megváltoztatásának a Törvényszék számára a 40/94 rendelet 63. cikkének (3) bekezdése
         (jelenleg a 207/2009 rendelet 65. cikkének (3) bekezdése) alapján nyitva álló lehetősége főszabály szerint olyan helyzetekre
         korlátozódik, amikor a per állása megengedi ezt, ami azt jelenti, hogy a Törvényszék az előtte benyújtott bizonyítékokra alapozva
         meghozhatja azt a határozatot, amelyet a fellebbezési tanács a jelen esetben alkalmazandó rendelkezések alapján köteles lett
         volna meghozni (a Törvényszék T‑334/01. sz., MFE Marienfelde kontra OHIM – Vétoquinol [HIPOVITON] ügyben 2004. július 8‑án
         hozott ítéletének [EBHT 2004., II‑2787. o.] 63. pontja). A jelen ügyben a határozat megváltoztatását a per állása nem engedi
         meg, mivel a fellebbezési tanács a megtámadott határozatokban nem értékelte átfogóan az összetéveszthetőséget.

      78      Következésképpen a felperesnek a megtámadott határozatok megváltoztatására irányuló kérelmét el kell utasítni.

       A költségekről
      79      Az eljárási szabályzat 87. cikkének 2. §‑a alapján a Törvényszék a pervesztes felet kötelezi a költségek viselésére, ha a
         pernyertes fél ezt kérte. Továbbá ugyanezen cikk alapján több pervesztes fél esetén a Törvényszék határoz a költségek megosztásáról.

      80      Mivel a jelen ügyben az OHIM és a beavatkozó pervesztes lett, a felperes kérelmének megfelelően őket ez utóbbi költségeinek
         viselésére kell kötelezni.

      A fenti indokok alapján
      A TÖRVÉNYSZÉK (nyolcadik tanács)
      a következőképpen határozott:
      1)      A Törvényszék hatályon kívül helyezi a Belső Piaci Harmonizációs Hivatal (védjegyek és formatervezési minták) (OHIM) második
            fellebbezési tanácsa által 2007. október 1‑jén (az R 563/2006‑2., R 568/2006‑2. és R 1312/2006‑2. sz. ügyben) hozott határozatokat.
      2)      A Törvényszék a kereseteket ezt meghaladó részükben elutasítja.
      3)      A Törvényszék az OHIM‑ot és a Master Beverage Industries Pte Ltd‑t kötelezi a saját költségeiken kívül a Société des produits
            Nestlé SA költségeinek a viselésére.

               Martins Ribeiro

               Papasavvas

               Dittrich

         Kihirdetve Luxembourgban, a 2010. március 25‑i nyilvános ülésen.
      Aláírások
      * Az eljárás nyelve: angol.


A Közszolgálati Törvényszék (harmadik tanács) 2011. szeptember 28-i ítélete. # AZ kontra Európai Bizottság. # Közszolgálat - Előléptetés. # F-26/10. sz. ügy