title: A Bíróság (második tanács) 2005. szeptember 15-i ítélete. # Írország kontra az Európai Közösségek Bizottsága. # Megsemmisítés iránti kereset - Európai Szociális Alap - Közösségi pénzügyi támogatás csökkentése - Nyilvánvaló mérlegelési hiba - Arányosság - Jogbiztonság - Jogos feltevés. # C-199/03. sz. ügy

text:
      C‑199/03. sz. ügy
      Írország
      kontra
      az Európai Közösségek Bizottsága
      „Megsemmisítés iránti kereset – Európai Szociális Alap – A közösségi pénzügyi támogatás csökkentése – Nyilvánvaló mérlegelési hiba – Arányosság – Jogbiztonság – Jogos bizalom”
      A. Tizzano főtanácsnok indítványa, az ismertetés napja: 2005. február 24.
      A Bíróság ítélete (második tanács), 2005. szeptember 15.
      Az ítélet összefoglalása
      1.     Gazdasági és társadalmi kohézió — Szerkezeti beavatkozások — Nemzeti fellépések közösségi finanszírozása — Elvek — Az eredetileg
            nyújtott támogatást szabálytalanságok miatt felfüggesztő, csökkentő vagy visszavonó határozat — Konkrét pénzügyi kihatással
            nem járó szabálytalanságok — Megengedhetőség
      (4253/88 tanácsi rendelet, 24. cikk, (2) bekezdés)
      2.     Eljárás — Keresetlevél — Alaki követelmények — A jogvita tárgyának megjelölése — A felhozott jogalapok rövid ismertetése
      (A Bíróság eljárási szabályzata, 38. cikk, (1) bekezdés, c) pont)
      3.     Gazdasági és társadalmi kohézió — Szerkezeti beavatkozások — Nemzeti fellépések közösségi finanszírozása — A támogatást a
            szabálytalanságok miatt csökkentő bizottsági határozat — Az előző pénzügyi év során méltányosságból megtűrt szabálytalanságok
            — A jogbiztonság és a bizalomvédelem elvének megsértése — Hiány
      1.     A 2082/93 rendelettel módosított, a különböző strukturális alapok tevékenységének egymás között, valamint az Európai Beruházási
         Bankkal és egyéb meglévő pénzügyi eszközök műveleteivel történő összehangolása tekintetében a 2052/88 rendelet végrehajtására
         vonatkozó rendelkezések megállapításáról szóló 4253/88 rendelet 24. cikkének (2) bekezdése értelmében, ha egy közösségi pénzügyi
         támogatásban részesülő projekt vagy intézkedés vizsgálata során bizonyossá válik, hogy szabálytalanság történt, a Bizottság
         e támogatást csökkentheti, felfüggesztheti vagy visszavonhatja.

      E tekintetben még a konkrét pénzügyi kihatással nem járó szabálytalanságok is indokolttá tehetik, hogy a Bizottság pénzügyi
         korrekcióikat alkalmazzon annyiban, amennyiben azok komolyan érinthetik az Unió pénzügyi érdekeit és a közösségi jog tiszteletben
         tartását

      (vö. 27, 31. pont)
      2.     A Bíróság eljárási szabályzata 38. cikke 1. §‑ának c) pontjából és az azzal kapcsolatos ítélkezési gyakorlatból következik,
         hogy a keresetlevélnek meg kell jelölnie a kereset tárgyát, és tartalmaznia kell a jogalapok rövid összefoglalását, illetve
         hogy annak kellően egyértelműnek és pontosnak kell lennie ahhoz, hogy az alperes elő tudja készíteni védekezését, illetve
         a Bíróság gyakorolhassa felülvizsgálati jogkörét. Mindebből következik, hogy a kereset alapjául szolgáló lényeges ténybeli
         és jogi körülményeknek magából a kereset szövegezéséből kell egységes és érthető módon következniük.

      (vö. 50. pont)
      3.     Valamely közösségi pénzügyi támogatás csökkentéséről szóló bizottsági határozatban abból a tényből, hogy a Bizottság nem végezte
         el a korábbi pénzügyi időszakban a bejelentett költségek indokolt korrekcióját, hanem méltányosságból eltűrte a szabálytalanságot,
         az érintett tagállam semmilyen jogot nem szerez arra, hogy a jogbiztonság vagy bizalomvédelem elve alapján a következő pénzügyi
         időszak során elkövetett szabálytalanságok esetén ugyanezt a hozzáállást várhassa el.

      E tekintetben a jogbiztonság elvét – amely azt írja elő, hogy a jogszabályok legyenek egyértelműek és pontosak, és amelynek
         célja a közösségi joggal kapcsolatos helyzetek és jogviszonyok kiszámíthatóságának garantálása – sem sértette az ilyen határozat,
         mivel a tényállás idején hatályos szabályozás alapján a Bizottságnak jogában állt a bizonyított szabálytalanság esetén a pénzügyi
         támogatást csökkenteni.

      (vö. 68–69. pont)
A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (második tanács)
      2005. szeptember 15.(*)

      „Megsemmisítés iránti kereset – Európai Szociális Alap – A közösségi pénzügyi támogatás csökkentése – Nyilvánvaló mérlegelési hiba – Arányosság – Jogbiztonság – Jogos bizalom”
      A C‑199/03. sz. ügyben,
      az EK 230. cikk alapján megsemmisítés iránt 2003. május 13‑án benyújtott kereset tárgyában,
      Írország (képviseli: D. O’Hagan, meghatalmazotti minőségben, segítői: P. Gallagher, SC és P. McGarry, BL, kézbesítési cím: Luxembourg)

      felperesnek
      az Európai Közösségek Bizottsága (képviseli: L. Flynn, meghatalmazotti minőségben, kézbesítési cím: Luxembourg)

      alperes ellen,
      A BÍRÓSÁG (második tanács),
      tagjai: C. W. A. Timmermans tanácselnök, R. Silva de Lapuerta (előadó), R. Schintgen, G. Arestis és J. Klučka bírák,
      főtanácsnok: A. Tizzano,
      hivatalvezető: L. Hewlett főtanácsos,
      tekintettel az írásbeli szakaszra és a 2005. január 13‑i tárgyalásra,
      a főtanácsnok indítványának a 2005. február 24‑i tárgyaláson történt meghallgatását követően,
      meghozta a következő
      Ítéletet
      1       Keresetében Írország az 1994. július 29‑i C (94) 1972, az 1994. november 15‑i C (94) 2613 és az 1994. november 29‑i C (94) 3226
         bizottsági határozattal az Európai Szociális Alapból nyújtott támogatás csökkentésére vonatkozó, 2003. február 27‑i C (2003) 99. sz.
         bizottsági határozat (a továbbiakban: megtámadott határozat) megsemmisítését kéri.

       Jogi háttér
       A 2052/88/EGK rendelet
      2       Az 1993. július 20‑i 2081/93/EGK tanácsi rendelettel módosított (HL L 193., 5. o.), a strukturális alapok feladatáról, hatékonyságáról,
         illetve támogatásaik egymás közötti, valamint az Európai Beruházási Bank és az egyéb meglévő pénzügyi eszközök műveleteivel
         történő összehangolásáról szóló 1988. június 24‑i 2052/88/EGK tanácsi rendelet (HL L 185., 9. o., a továbbiakban: 2052/88
         rendelet) 4. cikkének (1) bekezdése kimondja:

      „A Közösség intézkedése kiegészíti a megfelelő nemzeti intézkedéseket, illetve hozzájárul azokhoz. A szóban forgó intézkedés
         kidolgozása a Bizottság, az érintett tagállam, illetve a tagállam által nemzeti, regionális, helyi vagy egyéb szinten kijelölt
         illetékes hatóságok és szervek – köztük az adott tagállam intézményi szabályozásának és a fennálló gyakorlatnak megfelelően
         kijelölt gazdasági és szociális partnerek – közötti szoros konzultatív kapcsolat keretében történik, amelynek során a felek
         közös cél megvalósítására törekvő partnerek. A konzultatív kapcsolat elnevezése a továbbiakban „partnerség”. A partnerség
         kiterjed az intézkedések előkészítésére, finanszírozására, valamint azok előzetes mérlegelésére és utólagos értékelésére.

      A partnerség az egyes partnerek megfelelő intézményi, jogi és pénzügyi hatásköreinek teljes tiszteletben tartása mellett működik.”
      3       A rendelet 13. cikkének (3) bekezdése kimondja, hogy az 1. célkitűzés keretében nyújtott támogatás hatókörébe tartozó régiókban
         végrehajtott intézkedések esetében a strukturális alapokból származó közösségi részvétel a teljes költség maximum 75%‑a és
         fő szabály szerint a támogatható közkiadások legalább 50%‑a.

       A 4253/88/EGK rendelet
      4       Az 1993. július 20‑i 2082/93/EGK tanácsi rendelettel (HL L 193., 20. o.) módosított, a különböző strukturális alapok tevékenységének
         egymás között, valamint az Európai Beruházási Bankkal és egyéb meglévő pénzügyi eszközök műveleteivel történő összehangolása
         tekintetében a 2052/88/EGK tanácsi rendelet végrehajtására vonatkozó rendelkezések megállapításáról szóló, 1988. december
         19‑i 4253/88/EGK tanácsi rendelet (HL L 374., 1. o., a továbbiakban: 4253/88 rendelet) 9. cikkének (1) bekezdése értelmében
         a strukturális alapok előirányzatai egy adott célkitűzésben támogatásra jogosult területek összességén nem léphetnek a tagállam
         köz-, illetve azzal egyenértékű strukturális kiadásainak helyébe.

      5       E rendelet 17. cikkének (2) bekezdése értelmében az alapok pénzügyi hozzájárulása az adott tevékenységgel (operatív program,
         támogatási rendszer, globális támogatás, projekt, technikai segítségnyújtás vagy tanulmány) kapcsolatos támogatásra jogosult
         összköltség, illetve támogatásra jogosult (nemzeti, regionális vagy helyi és közösségi) köz-, illetve azzal egyenértékű kiadások
         arányában kerül meghatározásra.

      6       Ugyanezen rendelet „Pénzügyi ellenőrzés” című 23. cikke értelmében:
      „Az állami vagy magántámogatók projektjeinek sikere érdekében a tagállamok a projektek megvalósítása során az alábbi intézkedéseket
         teszik:

      –       rendszeresen ellenőrzik, hogy a Közösség által finanszírozott projektek végrehajtása megfelelő módon történik,
      –       megelőzik és megakadályozzák a szabálytalanságokat,
      –       a visszaélésből vagy gondatlanságból származó veszteséget megtérítik. A tagállam másodlagosan felelős a jogtalan kifizetések
         visszafizetéséért, kivéve ha a tagállam és/vagy a közvetítő és/vagy a támogató bizonyítja, hogy a szabálytalanság vagy hanyagság
         nem nekik felróhatóan következett be. […]

      A tagállamok tájékoztatják a Bizottságot az erre vonatkozóan tett intézkedésekről, különösen pedig tájékoztatják a Bizottságot
         a projektek végrehajtásának biztosítására hozott ellenőrzési és igazgatási rendszerek leírásáról. Rendszeresen tájékoztatják
         a Bizottságot a közigazgatási és bírósági eljárások előrehaladásáról.

      A tagállamok a Bizottság rendelkezésére bocsátanak minden, az érintett programokban vagy projektekben előírt intézkedések
         ellenőrzésére vonatkozó megfelelő nemzeti jelentést.

      Jelen rendelet hatálybalépését követően a Bizottság a VIII. címben előírt eljárás alapján megállapítja jelen bekezdés végrehajtásának
         részletes szabályait, amelyet tájékoztatásul megküld az Európai Parlamentnek.

      (2)      A tagállamok által a nemzeti törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezések alapján végzett ellenőrzés, valamint az EK 206. cikk
         rendelkezéseinek és az EK 209. cikk c) pontja alapján elvégzett vizsgálat sérelme nélkül a Bizottság tisztviselői és alkalmazottai
         elsősorban szúrópróbaszerűen a helyszínen ellenőrizhetik a strukturális alapokból finanszírozott projekteket, valamint az
         igazgatási és ellenőrzési rendszereket.

      A helyszíni ellenőrzés előtt a Bizottság tájékoztatja arról az érintett tagállamot, amely az ellenőrzéshez szükséges minden
         segítséget megad. A Bizottság előzetes bejelentés nélküli esetleges ellenőrzésére a partnerség jegyében a pénzügyi szabályzat
         rendelkezéseivel összhangban elfogadott egyezmények vonatkoznak. Az ellenőrzésben a tagállam tisztviselői és alkalmazottai
         is részt vehetnek.

      A Bizottság az érintett tagállamot a kifizetési igény rendszerességének helyszíni ellenőrzésére hívhatja fel. Az ellenőrzésben
         a Bizottság tisztviselői és alkalmazottai is részt vehetnek; az érintett tagállam kérése esetén részvételük kötelező.

      A Bizottság gondoskodik arról, hogy az általa végzett ellenőrzéseket összehangoltan végezzék, elkerülve az azonos tárgyban
         és ugyanazon időszakban végzett ismételt ellenőrzéseket. Az érintett tagállam és a Bizottság az elvégzett ellenőrzések eredményére
         vonatkozó valamennyi információt haladéktalanul továbbítja egymásnak.

      (3)      Egy adott projektnek folyósított utolsó kifizetést követő három évig a szervezet és a felelős hatóságok a projekt kiadásaira
         és ellenőrzésére vonatkozó valamennyi igazoló iratot a Bizottság rendelkezésére bocsátják.”

      7       A 4253/88 rendeletnek „A támogatás csökkentése, felfüggesztése és visszavonása” című 24. cikke értelmében:
      „(1) Amennyiben a projekt vagy intézkedés megvalósítása a számára elkülönített pénzügyi támogatást sem részben, sem egészben
         nem igazolja, a Bizottság a partnerség keretében az esetet kivizsgálja, amelynek során különösen felhívja a tagállamot vagy
         a projekt végrehajtásáért felelős, kijelölt hatóságokat észrevételeik meghatározott határidőn belüli megtételére.

      (2) E vizsgálat eredményeképpen a Bizottság az adott projekt vagy intézkedés számára elkülönített támogatást csökkentheti
         vagy felfüggesztheti, amennyiben a vizsgálat során bizonyossá válik, hogy szabálytalanság történt, illetve a projekt vagy
         intézkedés jellegét vagy végrehajtásának feltételeit a Bizottság előzetes jóváhagyása nélkül jelentősen módosították.

      (3) Minden jogtalanul kifizetett és behajtandó összeget a Bizottság részére kell visszafizetni. [...]”
       A jogvita alapjául szolgáló tények
      8       Írországnak az 1. célkitűzésbe tartozó, vagyis az ország egész területét magában foglaló, régióinak nyújtott közösségi strukturális
         támogatások közösségi támogatási rendszerének létrehozásáról szóló, 1994. július 13‑i 94/626/EK határozatban (HL L 250., 12. o.)
         a Bizottság az 1994. január 1‑je és 1999. december 31‑e közötti időszakra jóváhagyta az említett támogatási rendszert.

      9       E határozat alapján a Bizottság elfogadta az 1994. július 29‑i C (94) 1972, az 1994. november 15‑i C (94) 2613 és az 1994.
         november 29‑i C (94) 3226 határozatot, amelyekben az Európai Szociális Alapból (a továbbiakban: ESZA) a turizmusra, ipari
         fejlesztésre és emberi erőforrás-fejlesztésre irányuló operatív programokra (a továbbiakban: operatív programok) 1 897 206 226 euró
         pénzügyi támogatást ítélt meg.

      10     E programok végrehajtásának lebonyolítására Írország a Department of Enterprise, Trade and Employmentet (a továbbiakban: DETE)
         jelölte ki.

      11     A Bizottság szakszolgálatai 2000. november 6‑a és 10‑e, illetve december 4‑e és 6‑a között Dublinban a 4253/88 rendelet 23. cikkének
         (2) bekezdése alapján helyszíni ellenőrzést és vizsgálatot tartottak, amelynek során ellenőrizték az ESZA által 1994 és 1998
         között társfinanszírozott projekteket. E projekteket a National Rehabilitation Board felelőssége mellett a National Training
         and Development Institute (a továbbiakban: NTDI) és a Central Remedial Clinic hajtotta végre. A Bizottság által folyósított
         összegek és az operatív programokban részt vevő kedvezményezettek által igényelt összegek közötti kapcsolat ellenőrzése során
         a Bizottság szakszolgálatai a DETE által megjelölt ellenőrzési nyomvonalat is ellenőrizték.

      12     Az ellenőrzéseket követően a Bizottság vizsgálati jelentést készített, amelyről 2001. február 13‑i levelében tájékoztatta
         az ír hatóságokat is, felszólítva őket arra, hogy tegyék meg észrevételeiket. E jelentés szerint az operatív programok keretében
         benyújtott társfinanszírozási kérelmek az alábbi szabálytalanságokat tartalmazták:

      –       a projektek finanszírozásához nyújtott nemzeti források teljes összegének feltüntetése helyett az NTDI csak a kiadások teljes
         összegének 25%‑át jelölte meg nemzeti finanszírozási forrásként, amely az 1. célkitűzés alapján az ESZA társfinanszírozására
         való jogosultsághoz szükséges legalacsonyabb nemzeti finanszírozási hányad;

      –       a strukturális alapok költségvetési gazdálkodásában az ECU felhasználására vonatkozó szabályokról szóló, 1990. július 2‑i
         1866/90/EGK bizottsági rendelet (HL L 170., 36. o.) 5. cikkének (2) bekezdésében előírt átváltási mechanizmus alkalmazását
         követően a DETE módosította az átváltás során kapott összegeket, mivel a nem társfinanszírozott közkiadások egy részét a társfinanszírozott
         kiadásokhoz utalta át;

      –       a fent hivatkozott szabálytalanságok miatt túlzott közösségi társfinanszírozás történt, amelynek eredményeként megváltoztatták
         az ESZA által társfinanszírozott műveletek ellenőrzési nyomvonalát.

      13     2000. december 20‑i levelében a DETE tájékoztatta a Bizottságot e szabálytalanságokkal kapcsolatos vizsgálatának eredményéről,
         és válaszolt a vizsgálati jelentésben tett megállapításokra.

      14     Mivel a Bizottság szerint a vizsgálatok semmilyen új tényre nem derítettek fényt, a Bizottság 2002. február 28‑án elindította
         a 4253/88 rendelet 24. cikkében előírt eljárást, és felszólította az ír hatóságokat észrevételeik megtételére.

      15     Az ír hatóságok 2002. június 18‑i, 2002. július 25‑i levelükkel kiegészített válaszukban elismerték, hogy az NTDI által benyújtott
         társfinanszírozási kérelmeknek az ESZA gyakorlati előírásainak megfelelően nem adtak helyt. A hatóságok ezzel kapcsolatban
         kijelentették, hogy az NTDI az ellenőrzést követően az 1997‑es és 1998‑as évre vonatkozó helyesbített társfinanszírozási kérelmeket
         nyújtott be, ellentétben az 1994‑től 1996‑ig tartó időszakkal, amely esetén – elsősorban az NTDI informatikai rendszerének
         cseréje során történt adatvesztés miatt – a társfinanszírozási kérelmeket nem lehetett hasonló precizitással helyesbíteni.

      16     A hatóságok azt is elismerik, hogy a társfinanszírozási kérelmek DETE általi kiigazítása nem volt megfelelő. Állításuk szerint
         ugyanakkor a kiigazítások nem vezettek jogtalanul szerzett vagy túlzott közösségi finanszírozáshoz, mivel azt csak akkor vették
         igénybe, amikor a támogatásra jogosult kiadások elérték a kívánt mértéket, illetve amikor az átváltási mechanizmussal kapcsolatos
         tévedés miatt a társfinanszírozási kérelmeket alulértékelték.

      17     Végül – arra hivatkozva, hogy kellő mennyiségű támogatásra jogosult kiadás volt – az ellenőrzési nyomvonal akaratlan megszakítását
         a társfinanszírozási kérelmek helyesbítésével és felülvizsgálatával orvosolták.

      18     Az ír hatóságok észrevételeinek vizsgálatát követően a Bizottság a megtámadott határozatban az operatív programokra eredetileg
         megítélt közösségi pénzügyi támogatások teljes összegét 15 614 261 euróval csökkentette.

       A keresetről
      19     Keresetének alátámasztására Írország négy jogalapra hivatkozik, nevezetesen nyilvánvaló mérlegelési hibára, a Szerződés alkalmazására
         vonatkozó jogszabályok megsértésére, valamint az arányosság, a jogbiztonság és a bizalomvédelem elvének megsértésére.

       A nyilvánvaló mérlegelési hibára alapított, első jogalapról
      20     Első jogalapjában Írország azt állítja, hogy a Bizottság azzal, hogy elutasította a társfinanszírozási kérelmek helyesbítésének
         tudomásulvételét – amelynek célja annak demonstrálása volt, hogy a feltárt szabálytalanságok nem vezettek az ESZA pénzügyi
         támogatását csökkentő, jogtalanul szerzett vagy túlzott közösségi finanszírozáshoz – nyilvánvaló ténybeli és jogi mérlegelési
         hibát követett el. Ezért – mivel a Bizottság által kifogásolt szabálytalanságok tulajdonképpen tisztán technikai jellegű,
         a közösségi költségvetésre hatást nem gyakorló eljárási hibák – a társfinanszírozási kérelmek helyesbítésének Bizottság általi
         elutasítása indokolatlan. Ezen elutasítás indokoltságát az a körülmény is csökkenti, hogy a finanszírozási táblázatokat 1999.
         december 31‑én végleg lezárták.

      21     A Bizottság elsőként arra hivatkozik, hogy Írország nem vitatja, hogy a társfinanszírozási kérelmek szabálytalanok voltak.
      22     Ezt követően a Bizottság állítása szerint a társfinanszírozási kérelmek korrekciója elfogadhatatlan, mivel nem folytatták
         le azok vonatkozásában a rendes minősítési eljárást, illetve azokat a finanszírozási táblázat végleges lezárását követően
         nyújtották be.

      23     A Bizottság egyebekben úgy véli, hogy az 1994 és 1996 közötti időszakra vonatkozó társfinanszírozási kérelmek helyesbítése
         – mivel extrapoláláson alapult és megfelelő igazolásokkal sem támasztották alá – nem felelt meg a 4253/88 rendelet 23. cikkének
         (3) bekezdésében előírt követelménynek.

      24     A Bizottság végül arra hivatkozik, hogy a megtámadott határozat elfogadásához vezető szabálytalanságok lényege nem a kiadások
         elfogadhatósága, hanem e kiadások finanszírozási forrása, illetve hogy azok kihatottak a finanszírozási táblázatokra és az
         alapok programozására.

      25     Az EK 274. cikk értelmében a Bizottság a költségvetést saját felelősségére és az előirányzatok keretein belül hajtja végre
         a hatékony és eredményes pénzgazdálkodás elveinek tiszteletben tartásával, a tagállamok pedig együttműködnek a Bizottsággal
         annak érdekében, hogy biztosítsák a költségvetési előirányzatoknak a hatékony és eredményes pénzgazdálkodás alapelveivel összhangban
         történő felhasználását.

      26     Ezzel kapcsolatban a Bíróság már kimondta, hogy a nemzeti hatóságok kiadásainak a Mezőgazdasági Orientációs és Garancia Alapból
         nyújtott finanszírozására az a szabály érvényesül, hogy a közösségi költségvetés csak a közösségi szabályozással összhangban
         teljesített kifizetéseket fedezi (a C‑55/91. sz., Olaszország kontra Bizottság ügyben 1993. október 6‑án hozott ítélet [EBHT 1993.,
         I‑4813. o.] 67. pontja). Ez az elv az ESZA által nyújtott pénzügyi támogatásra is alkalmazandó.

      27     A 4253/88 rendelet 24. cikkének (2) bekezdése alapján, ha egy közösségi pénzügyi támogatásban részesülő projekt vagy intézkedés
         vizsgálata során bizonyossá válik, hogy szabálytalanság történt, a Bizottság e támogatást csökkentheti, felfüggesztheti vagy
         visszavonhatja.

      28     Jelen esetben egyértelmű, hogy Írország a 4253/88 rendelet 24. cikkének (1) bekezdésében előírt és a Bíróság előtti eljárás
         során előadott észrevételeiben sem a Bizottság által megállapított szabálytalanságok létét nem cáfolta, sem azok valóságtartalmát
         nem vonta semmilyen formában kétségbe.

      29     Nem fogadhatóak el azok az Írország által előadott észrevételek, amelyek értelmében e szabálytalanságok „technikai” jellegűek,
         és nem sértik a közösségi költségvetést.

      30     A 4253/88 rendelet 24. cikke ugyanis semmilyen mennyiségi vagy minőségi különbséget nem tesz a támogatás csökkentését eredményező
         szabálytalanságok között.

      31     Mint arra a főtanácsnok indítványának 36. pontjában is rámutatott, még a konkrét pénzügyi kihatással nem járó szabálytalanságok
         is komolyan érinthetik az Unió pénzügyi érdekeit és a közösségi jog tiszteletben tartását, ezért indokolttá tehetik, hogy
         a Bizottság pénzügyi korrekcióikat alkalmazzon.

      32     Mindebből következően a Bizottság megalapozottan csökkentette az operatív programoknak eredetileg megítélt közösségi pénzügyi
         támogatást.

      33     A finanszírozási táblázat végleges lezárásával kapcsolatban mind Írországnak az 1. célkitűzésbe tartozó régióinak nyújtott
         – az 1994. január 1‑je és 1999. december 31‑e közötti időszakra vonatkozó – közösségi strukturális támogatások közösségi támogatási
         rendszeréből, mind a C (94) 1972, a C (94) 2613 és a C (94) 3226 határozatból is az következik, hogy 1999. december 31‑ét
         követően sem a finanszírozási táblázatot módosítani, sem pénzügyi kötelezettségvállalást tenni nem lehet.

      34     Következésképpen, ha az Írország által ezen időpontot követően benyújtott, helyesbített társfinanszírozási kérelmek az ESZA
         érintett időszakra vonatkozó kötelezettségvállalásainak új programozásával járnának, a Bizottság e kérelmeket megalapozottan
         nyilváníthatná elfogadhatatlannak.

      35     Mindebből következően az Írország által előadott első jogalap nem megalapozott, tehát el kell utasítani.
       A Szerződés alkalmazására vonatkozó jogszabályok megsértésére alapított, második jogalapról
      36     Második jogalapjában Írország azt állítja, hogy mivel 1997 előtt nem határozta meg a pénzügyi ellenőrzés részletes szabályait,
         illetve az ESZA által 1994 és 1997 között Írországnak nyújtott pénzügyi támogatással kapcsolatos esetben nem alkalmazta visszamenőlegesen
         a 4253/88/EGK tanácsi rendeletnek a strukturális alapok által társfinanszírozott műveletek tagállamok általi pénzügyi ellenőrzése
         tekintetében történő végrehajtása részletes szabályainak megállapításáról szóló, 1997. október 15‑i 2064/97/EK bizottsági
         rendeletet (HL L 290., 1. o.), a Bizottság megsértette a 4253/88 rendelet 23. cikkének (1) bekezdését.

      37     Ez alapján Írország úgy véli, hogy a Bizottság megsértette a 4253/88 rendelet 24. cikkét is. A Bizottság ugyanis nem vizsgálta
         ki megfelelően az ügyet, illetve e vizsgálat során megállapított tények nem minősülnek a pénzügyi támogatás csökkentését indokoló
         súlyos szabálytalanságoknak.

      38     Végül Írország szerint a Bizottság a 2052/88 rendelet 4. cikkének (1) bekezdésében foglalt partnerségi elvet is megsértette.
      39     A Bizottság szerint a pénzügyi ellenőrzés részletes szabályai késedelmes elfogadásának semmi köze nincs a megtámadott határozathoz,
         azonban e jogszabályok elfogadását követő két hónapon belül Írországnak az EK 232. cikk alapján intézményi mulasztás megállapítása
         vagy az EK 230. cikk alapján megsemmisítés iránti keresetet kellett volna indítania.

      40     A Bizottság szerint a 2064/97 rendelet a korábbi könyvvizsgálati és pénzügyi ellenőrzési gyakorlat formalizálására korlátozódik,
         illetve az ellenőrzési nyomvonal bármiféle megszakítása 1997 előtt is ellentétes volt a 2052/88 és a 4253/88 rendelet előírásaival.

      41     A 4253/88 rendelet 24. cikkének megsértésével kapcsolatban a Bizottság szerint Írország csak az első jogalapban előadott kifogások
         megismétlésére szorítkozik. A Bizottság ugyanakkor vitatja, hogy megsértette volna ezt a rendelkezést. Egyrészt az általa
         végzett vizsgálat, illetve az Írországgal folytatott párbeszéd szerinte megfelelő volt. Másrészt a Bizottság úgy véli, hogy
         a feltárt szabálytalanságok különösen súlyosak voltak, amelyek miatt az operatív programoknak nyújtott közösségi pénzügyi
         támogatás csökkentése indokolt volt.

      42     Végül a Bizottság szerint a 2052/88 rendelet 4. cikke (1) bekezdésének megsértésére vonatkozó érv elfogadhatatlan, mivel Írország
         anélkül hivatkozik e cikk megsértésére, hogy kifejtené a jogsértés mibenlétét.

      43     Az Írország által előadott, a 4253/88 rendelet 23. cikke (1) bekezdésének Bizottság általi megsértésére vonatkozó érvelés
         nem fogadható el.

      44     Ezzel kapcsolatban egyrészt azt kell megállapítani, hogy az EK 230. cikk alapján benyújtott, a közösségi pénzügyi támogatás
         csökkentéséről szóló határozat megsemmisítésére irányuló kereset nem a megfelelő eljárás annak vitatására, hogy a 4253/88
         rendelet 23. cikkének (1) bekezdésében előírt pénzügyi ellenőrzés részletes szabályait késedelmesen fogadták el. E célból
         Írország még a 2064/97 rendelet elfogadása előtt az EK 232. cikk alapján intézményi mulasztás megállapítása iránt is megtámadhatta
         volna a Bizottság mulasztását, illetve a rendelet elfogadását követő két hónapon belül akár az EK 230. cikk alapján benyújtott
         megsemmisítés iránti keresetben annak érvényességét is kifogásolhatta volna.

      45     Másrészt, a 2064/97 rendelet állítólagos visszaható hatályú alkalmazását illetően elegendő azt megállapítani, hogy a megtámadott
         határozat nem utal e rendelet egyetlen rendelkezésére sem, hanem a tényállás idején hatályos rendelkezéseken, vagyis elsősorban
         a 2052/88 rendelet 4. cikkének (1) bekezdésén és 13. cikkének (3) bekezdésén, illetve a 4253/88 rendelet 9. cikkének (1) bekezdésén
         és 17. cikkének (2) bekezdésén alapul.

      46     Mindezen felül – mint arra a főtanácsnok indítványának 45. pontjában is rámutatott – a vonatkozó hatályos rendelkezések összessége
         már a 2064/97 rendelet elfogadása előtt is arra kötelezte a strukturális alapokból közösségi pénzügyi támogatásban részesülő
         kedvezményezett tagállamokat, hogy teremtsék meg azokat a garanciákat, amelyek a társfinanszírozott projektek során eszközölt
         tényleges kiadások és e projektekhez kapcsolódó közösségi pénzügyi támogatásokra irányuló kérelmek közötti pontos megfelelés
         ellenőrzéséhez szükségesek. Erre vonatkozóan az említett rendelkezések önmagukban is elegendőek voltak az ír hatóságok által
         elkövetett szabálytalanságok szankcionálására. Különösen a 2064/97 rendelet elfogadásának alapjául szolgáló 4253/88 rendelet
         23. cikke arra kötelezte a tagállamokat, hogy hozzanak meg minden intézkedést, amely annak rendszeres ellenőrzéséhez szükséges,
         hogy a Közösség által finanszírozott intézkedéseket megfelelően hajtották‑e végre, valamint azokat, amelyek a szabálytalanságok
         megelőzéséhez és megakadályozásához, illetve a visszaélésből vagy gondatlanságból származó veszteség megtérítéséhez szükségesek.

      47     Írországnak a 4253/88 rendelet 24. cikkének Bizottság általi megsértésére vonatkozó érvelése sem fogadható el.
      48     Az iratokból ugyanis egyértelműen következik, hogy az említett rendelkezésben előírt eljárást betartották. Miután tehát a
         szakszolgálatok 2000 novemberében és decemberében elvégezték a helyszíni vizsgálatokat, az ír hatóságoknak 2001. február 13‑án
         megküldött vizsgálati jelentésben a Bizottság a vizsgálatok által felderített több szabálytalanságot is kifogásolt. Ezen észrevételek
         alapján a Bizottság 2002. február 28‑án közölte az ír hatóságokkal azt a szándékát, hogy a szabálytalan társfinanszírozási
         kérelmekre hivatkozással csökkenteni kívánja az ESZA pénzügyi támogatását, felszólítva egyben a hatóságokat, hogy a 4253/88
         rendelet 24. cikkének (1) bekezdése értelmében két hónapon belül tegyék meg észrevételeiket.

      49     Írországnak az az érve, hogy a Bizottság által tett megállapítások nem minősülnek olyan súlyos szabálytalanságnak, amely indokolná
         az ESZA pénzügyi támogatásának csökkentését, valójában csak a jelen eljárásban vizsgált első jogalap megismétlése.

      50     Végül a partnerség elvének Írország által hivatkozott megsértésével kapcsolatban emlékeztetni kell arra, hogy a Bíróság eljárási
         szabályzata 38. cikke 1. §‑ának c) pontjából és az azzal kapcsolatos ítélkezési gyakorlatból következik, hogy a keresetlevélnek
         meg kell jelölnie a kereset tárgyát és a tartalmaznia kell a jogalapok rövid összefoglalását, illetve hogy annak kellően egyértelműnek
         és pontosnak kell lennie ahhoz, hogy az alperes elő tudja készíteni védekezését, illetve a Bíróság gyakorolhassa felülvizsgálati
         jogkörét. Mindebből következik, hogy a kereset alapjául szolgáló lényeges ténybeli és jogi körülményeknek magából a kereset
         szövegezéséből kell egységes és érthető módon következniük (a C‑178/00. sz., Olaszország kontra Bizottság ügyben 2003. január
         9‑én hozott ítélet [EBHT 2003., I‑303. o.] 6. pontja és a C‑55/03. sz., Bizottság kontra Spanyolország ügyben 2004. október
         14‑én hozott ítélet [az EBHT-ban nem tették közzé] 23. pontja).

      51     A partnerség elvének Bizottság általi megsértésére vonatkozó, Írország által előadott érvvel azonban nem ez a helyzet. Keresetében
         e tagállam csak az elv megsértésére hivatkozik anélkül, hogy megjelölné azokat a ténybeli és jogi elemeket, amelyek alátámasztanák
         állítását.

      52     Következésképpen a második jogalapnak a partnerség elve megsértésével kapcsolatos része elfogadhatatlan, tehát azt el kell
         utasítani.

      53     A fentiekből következik, hogy az Írország által felhozott második jogalap részben elfogadhatatlan, részben pedig nem megalapozott.
       Az arányosság elvének megsértésére vonatkozó, Írország által előadott harmadik jogalapról
      54     Harmadik jogalapjában Írország azt állítja, hogy az ESZA-támogatás csökkentésére vonatkozó határozat aránytalan. Szerinte
         a Bizottság ugyanis más módon is elérhette volna a kívánt célt. A Bizottságnak figyelembe kellett volna vennie az ír hatóságok
         által előadott magyarázatot és korrekciókat.

      55     Írország másodlagosan úgy véli, hogy a kifogásolt összeg aránytalan.
      56     A Bizottság szerint – tekintettel a jelen esetben feltárt szabálytalanságokra, illetve az EK 274. cikk alapján őt kötelező
         hatékony és eredményes pénzgazdálkodás elvével összhangban – nem volt más választása, mint a közösségi pénzügyi támogatás
         – legalább a szabálytalanság összegének megfelelő mértékű – csökkentése. E körülmények alapján a megtámadott határozat nem
         sérti az arányosság elvét.

      57     Emlékeztetni kell arra, hogy a strukturális alapok esetén a Bizottság visszafizetési kérelmének jogalapja a 4253/88 rendelet
         24. cikkének (2) bekezdése (a C‑500/99. P. sz., Conserve Italia kontra Bizottság ügyben 2002. január 24‑én hozott ítélet [EBHT 2002.,
         I‑867. o.] 88. pontja).

      58     Amikor tehát az ügy vizsgálata során szabálytalanság miatt a pénzügyi támogatás részben indokolatlannak bizonyul, a Bizottság
         e rendelkezés alapján csökkentheti a támogatást.

      59     Jelen esetben egyértelmű, hogy a megtámadott határozatban a Bizottság a vitatott szabálytalanságnak megfelelő összegben csökkentette
         az ESZA pénzügyi támogatását, amelynek kizárólag az volt a célja, hogy a közösségi társfinanszírozásból kizárja a jogellenes
         vagy indokolatlan kiadásokat.

      60     Mindebből következik, hogy az előírt csökkentés megfelel az arányosság elvének.
      61     Az Írország által előadott harmadik jogalap tehát nem megalapozott.
       A bizalomvédelem és a jogbiztonság elvének megsértésére alapított, negyedik jogalapról
      62     Negyedik jogalapjában Írország azt állítja, hogy amikor a szakszolgálatok által végzett helyszíni ellenőrzést követő levélváltás
         során a Bizottság felszólította a társfinanszírozási kérelmek ellenőrzésére és korrekciójára, az benne olyan jogos várakozást
         keltett, hogy e kijavított társfinanszírozási kérelmeket a Bizottság figyelembe fogja venni. Ezt a jogos várakozást erősítette
         az a tény is, hogy – amennyiben támogatásra nem jogosult kiadásokra derült fény – a Bizottság korábbi gyakorlata szerint engedélyezte
         e kérelmek helyesbítését.

      63     Írország ugyanakkor úgy véli, hogy a Bizottság – e várakozásra rácáfolva, megtámadott határozatát a tényállás idején hatályos
         szabályozásban elő nem írt vagy nem egyértelmű szabályokra alapozva – a Bizottság megsértette a jogbiztonság elvét.

      64     A Bizottság szerint – tekintettel a vitatott szabálytalanságokra – az ír hatóságok nem bízhattak jogosan abban, hogy társfinanszírozási
         kérelmüknek helyt adnak. Egyrészt egy támogatás kedvezményezettjének a támogatást folyósítására vonatkozó jogos bizalma egyből
         megszűnik, amint szabálytalanságot követ el. Másrészt semmi nem enged arra következtetni, hogy az ír hatóságokat biztosították
         volna arról, hogy a társfinanszírozási kérelmek nem tartalmaznak szabálytalanságokat, vagy hogy ezek a szabálytalanságok ne
         vezethetnének az ESZA pénzügyi támogatásának csökkentéséhez.

      65     A Bizottság álláspontja szerint a jogbiztonság követelményét is tiszteletben tartották, mivel a megtámadott határozatban csak
         a tényállás idején alkalmazandó szabályozást hajtották végre, amelynek értelmében szabálytalanság feltárása esetén a Bizottság
         követelheti az ESZA szabálytalan kifizetésének megtérítését.

      66     Jelen esetben az semmiképpen nem következik az iratokból, hogy a Bizottság olyan konkrét biztatást adott volna Írországnak,
         amely e tagállamban olyan várakozást keltett, hogy a Bizottság elfogadja kijavított társfinanszírozási kérelmeit, és az észlelt
         szabálytalanságok miatt nem fog a pénzügyi támogatás csökkentéséhez folyamodni.

      67     Mindezek alapján nem tekinthető úgy, hogy a megtámadott határozat elfogadásával a Bizottság megsértette volna a bizalomvédelem
         elvét.

      68     Az állandó ítélkezési gyakorlatból következik, hogy ha a Bizottság nem végezte el a korábbi pénzügyi időszakban az indokolt
         korrekciót, hanem méltányosságból eltűrte a szabálytalanságot, ettől még az érintett tagállam semmilyen jogot nem szerez arra,
         hogy a jogbiztonság vagy bizalomvédelem elve alapján a következő pénzügyi időszak során elkövetett szabálytalanságok esetén
         ugyanezt a hozzáállást várhassa el (a fent hivatkozott Olaszország kontra Bizottság ügyben 1993. október 6‑án hozott ítélet
         67. pontja; a fent hivatkozott Németország kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 12. pontja és a C‑373/99. sz., Görögország
         kontra Bizottság ügyben 2001. december 6‑án hozott ítélet [EBHT 2001., I‑9619. o.] 56. pontja).

      69     Nem állítható tehát, hogy a jogbiztonság elvét – amely azt írja elő, hogy a jogszabályok legyenek egyértelműek és pontosak,
         és amelynek célja a közösségi joggal kapcsolatos helyzetek és jogviszonyok kiszámíthatóságának garantálása (a C‑63/93. sz.,
         Duff és társai ügyben 1996. február 15‑én hozott ítélet [EBHT 1996., I‑569. o.] 20. pontja) – a megtámadott határozat sértette
         volna, mivel a tényállás idején hatályos szabályozás alapján a Bizottságnak jogában állt a bizonyított szabálytalanság esetén
         a pénzügyi támogatást csökkenteni.

      70     Az Írország által felhozott negyedik jogalap tehát nem megalapozott.
      71     A fentiekre tekintettel a keresetet teljes egészében el kell utasítani.
       A költségekről
      72     Az eljárási szabályzat 69. cikkének 2. §‑a alapján a Bíróság a pervesztes felet kötelezi a költségek viselésére, ha a pernyertes
         fél ezt kérte. Írországot, mivel pervesztes lett, a Bizottság kérelmének megfelelően kötelezni kell a költségek viselésére.

      A fenti indokok alapján a Bíróság (második tanács) a következőképpen határozott:
      1)      A Bíróság a keresetet elutasítja.
      2)      A Bíróság Írországot kötelezi a költségek viselésére.
      Aláírások
      * Az eljárás nyelve: angol.


title: A Bíróság ítélete (első tanács), 2015. július 16.#Diageo Brands BV kontra Simiramida-04 EOOD.#A Hoge Raad der Nederlanden (Hollandia) által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem.#Előzetes döntéshozatal iránti kérelem – Polgári ügyekben folytatott igazságügyi együttműködés – 44/2001/EK rendelet – A határozatok elismerése és végrehajtása – Kizáró okok – A megkeresett állam közrendjébe ütközés – Egy másik tagállami bíróságtól származó, az uniós védjegyjoggal ellentétes határozat – 2004/48/EK irányelv – A szellemi tulajdonjogok érvényesítése – Költségek.#C-681/13. sz. ügy.

text:
               Felek
               Az ítélet indoklása
               Rendelkező rész

            Felek
            A C‑681/13. sz. ügyben,
            az EUMSZ 267. cikk alapján benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában, amelyet a Hoge Raad der Nederlanden (Hollandia) a Bírósághoz 2013. december 23‑án érkezett, 2013. december 20‑i határozatával terjesztett elő az előtte
            a Diageo Brands BV
            és
            a Simiramida‑04 EOOD
            között folyamatban lévő eljárásban,
            A BÍRÓSÁG (első tanács),
            tagjai: A. Tizzano tanácselnök, S. Rodin, E. Levits, M. Berger (előadó) és F. Biltgen bírák,
            főtanácsnok: M. Szpunar,
            hivatalvezető: M. Ferreira főtanácsos,
            tekintettel az írásbeli szakaszra és a 2014. december 9‑i tárgyalásra,
            figyelembe véve a következők által előterjesztett észrevételeket:
            – a Diageo Brands BV képviseletében F. Vermeulen, C. Gielen és A. Verschuur advocaten,
            – a Simiramida‑04 EOOD képviseletében S. Todorova Zhelyazkova advocat, valamint M. Gerritsen és A. Gieske advocaten,
            – a német kormány képviseletében T. Henze és J. Kemper, meghatalmazotti minőségben,
            – a lett kormány képviseletében I. Kalniņš és I. Ņesterova, meghatalmazotti minőségben,
            – az Európai Bizottság képviseletében A.‑M. Rouchaud‑Joët és G. Wils, meghatalmazotti minőségben,
            a főtanácsnok indítványának a 2015. március 3‑i tárgyaláson történt meghallgatását követően,
            meghozta a következő
            Ítéletet

            Az ítélet indoklása
            1. Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem a polgári és kereskedelmi ügyekben a joghatóságról, valamint a határozatok elismeréséről és végrehajtásáról szóló, 2000. december 22‑i 44/2001/EK tanácsi rendelet (HL 2001. L 12., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 19. fejezet, 4. kötet, 42. o.; helyesbítések: HL 2006. L 242., 6. o., HL 2011. L 124., 47. o.) 34. cikke 1. pontjának, valamint a szellemi tulajdonjogok érvényesítéséről szóló, 2004. április 29‑i 2004/48/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL L 157., 45. o.; magyar nyelvű különkiadás 17. fejezet, 2. kötet, 32. o.) 14. cikkének értelmezésére vonatkozik.
            2. Ezt a kérelmet a Diageo Brands BV (a továbbiakban: Diageo Brands) és a Simiramida‑04 EOOD (a továbbiakban: Simiramida) között folyamatban lévő jogvita keretében terjesztették elő, amelynek tárgya az ez utóbbi által benyújtott, azon kár megtérítése iránti kérelem, amely őt a neki címzett áruknak a Diageo Brands kérelmére foganatosított lefoglalása miatt érte.
            Jogi háttér
            A 44/2001 rendelet
            3. A 44/2001 rendelet (16) preambulumbekezdése értelmében „[a]z igazságszolgáltatás iránt a[z] [Európai Unióban] táplált kölcsönös bizalom azt indokolja, hogy a tagállamokban hozott határozatokat – a vitás eseteket kivéve – automatikusan, bármilyen külön eljárás nélkül elismerjék.”
            4. A 44/2001 rendelet „Elismerés és végrehajtás” című III. fejezete három szakaszra oszlik. Az „Elismerés” című 1. szakasz tartalmazza többek között e rendelet 33., 34. és 36. cikkét.
            5. A 44/2001 rendelet 33. cikke (1) bekezdésének a szövege a következő:
            „Valamely tagállamban hozott határozatot más tagállamban külön eljárás nélkül elismerik.”
            6. E rendelet 34. cikke szerint:
            „A határozat nem ismerhető el, amennyiben:
            1. az ilyen elismerés nyilvánvalóan ellentétes annak a tagállamnak a közrendjével, ahol az elismerést kérik;
            [...]”
            7. Az említett rendelet 36. cikke előírja:
            „A külföldi határozat érdemben semmilyen körülmények között sem vizsgálható felül.”
            A 89/104/EGK irányelv
            8. Az Európai Gazdasági Térségről szóló, 1992. május 2‑i megállapodással (HL 1994. L 1., 3. o.; magyar nyelvű különkiadás 11. fejezet, 52. kötet, 3. o.) módosított, a védjegyekre vonatkozó tagállami jogszabályok közelítéséről szóló, 1988. december 21‑i 89/104/EGK első tanácsi irányelvet (HL 1989. L 40., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 17. fejezet, 1. kötet, 92. o., a továbbiakban: 89/104 irányelv) hatályon kívül helyezte a védjegyekre vonatkozó tagállami jogszabályok közelítéséről szóló, 2008. október 22‑i 2008/95/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (kodifikált változat) (HL L 299., 25. o.). Mindazonáltal a tényállás időpontjára tekintettel az alapeljárásra továbbra is a 89/104 irányelv alkalmazandó.
            9. Ezen irányelv 5. cikke a következőképpen rendelkezett:
            „(1) A védjegyoltalom a jogosult számára kizárólagos jogokat biztosít. A kizárólagos jogok alapján a jogosult bárkivel szemben felléphet, aki engedélye nélkül gazdasági tevékenység körében használ
            a) a védjeggyel azonos megjelölést olyan árukkal, illetve szolgáltatásokkal kapcsolatban, amelyek azonosak a védjegy árujegyzékében szereplő árukkal, illetve szolgáltatásokkal;
            [...]
            (3) Az (1) és (2) bekezdésben szabályozott feltételek megvalósulása esetén tilos különösen
            a) a megjelölés elhelyezése az árun vagy csomagolásán;
            b) a megjelölést hordozó áru eladásra való felkínálása, forgalomba hozatala, valamint forgalomba hozatal céljából történő raktáron tartása, illetve szolgáltatás felajánlása vagy annak nyújtása a megjelölés alatt;
            c) a megjelölést hordozó áruk behozatala vagy kivitele;
            [...]”
            10. A 89/104 irányelvnek „A védjegyoltalom kimerülése” című 7. cikke (1) bekezdésében kimondta:
            „A védjegyoltalom alapján a jogosult nem tilthatja meg a védjegy használatát olyan árukkal kapcsolatban, amelyeket ő hozott forgalomba, vagy amelyeket kifejezett hozzájárulásával hoztak forgalomba [az Európai Gazdasági Közösség] valamely szerződő felének területén.”
            A 2004/48 irányelv
            11. A 2004/48 irányelv (10) preambulumbekezdése megjelöli, hogy az irányelv célja a tagállami jogszabályok egymáshoz való közelítése „egy magas, egyenértékű és egységes védelmi szint belső piacon belüli biztosítása érdekében”.
            12. Ugyanezen irányelv (22) preambulumbekezdése pontosítja, hogy azon intézkedések közül, amelyeket a tagállamoknak biztosítaniuk kell, „[s]zintén elengedhetetlen az olyan ideiglenes intézkedések biztosítása, amelyek a jogsértések azonnal [helyesen: azonnali] megszüntetését szolgálják az ügyre vonatkozó érdemi döntés bevárása nélkül, [...] biztosítva [...] azon garanciákat, amelyek szükségesek a megalapozatlan kérelemből adódóan az alperes oldalán felmerült költségek és okozott kár fedezésére.”
            13. A 2004/48 irányelv 1. cikke értelmében az irányelv „azokról az intézkedésekről, eljárásokról és jogorvoslatokról szól, amelyek a szellemi tulajdonjogok érvényesítésének biztosításához szükségesek”, azzal, hogy ugyanezen rendelkezés szerint a „szellemi tulajdonjogok” kifejezés magában foglalja az „iparjogvédelmi jogokat”.
            14. Ezen irányelv 2. cikkének (1) bekezdése rámutat arra, hogy az irányelvben foglalt intézkedéseket, eljárásokat és jogorvoslatokat „a közösségi jogban és/vagy az érintett tagállam nemzeti jogában foglalt bármely szellemi tulajdonjog megsértése esetén” alkalmazni kell.
            15. Az említett irányelv 3. cikke (2) bekezdésének megfelelően azoknak a szellemi tulajdonjogok érvényesítésének biztosításához szükséges intézkedéseknek, eljárásoknak és jogorvoslatoknak, amelyekről a tagállamoknak rendelkezniük kell, „hatásosnak, arányosnak és elrettentőnek [helyesen: visszatartó hatásúnak] kell lenniük, és úgy kell őket alkalmazni, hogy a jogszerű kereskedelemnek ne állítsanak korlátokat, és hogy az azokkal való visszaélés esetére biztosítékok rendelkezésre álljanak.”
            16. Ennek érdekében a 2004/48 irányelv 7. cikkének (1) bekezdése azt írja elő a tagállamok számára, hogy biztosítsák, hogy az illetékes bíróságok bizonyos feltételek mellett „azonnali és hatékony ideiglenes intézkedéseket rendelhessenek el a feltételezett jogsértésre vonatkozó releváns bizonyítékok biztosítása érdekében”. Ugyanezen rendelkezés pontosítja, hogy ezek az intézkedések magukban foglalhatják „a jogsértő áruk [...] fizikai lefoglalását”. Ezen irányelv 9. cikke (1) bekezdésének b) pontja szerint a tagállamoknak biztosítaniuk kell, hogy a bíróságok a felperes kérelmére „elrendelhessék a szellemi tulajdonjogot feltehetően sértő áruk lefoglalását vagy kiadását”. Az említett irányelv 7. cikkének (4) bekezdése, valamint 9. cikkének (7) bekezdése azt írja elő, hogy „amennyiben a továbbiakban megállapítják, hogy nem történt szellemi tulajdonjogi jogsértés vagy annak veszélye nem állt fenn”, a bíróságok „az alperes kérelmére elrendelik, hogy a felperes nyújtson megfelelő kártérítést az alperes számára az ilyen intézkedések által okozott károkért”.
            17. A költségeket illetően ugyanezen irányelv 14. cikke a következőképpen rendelkezik:
            „A tagállamok biztosítják, hogy a nyertes fél oldalán felmerülő ésszerű és arányos költségeket [helyesen: ésszerű és arányos igazságszolgáltatási költségeket, valamint egyéb költségeket] főszabályként a vesztes fél viselje, ha méltányossági okok ennek nem mondanak ellent.”
            Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
            18. Az amszterdami (Hollandia) székhelyű Diageo Brands a „Johnny Walker” védjegy jogosultja. Bulgáriában e védjeggyel ellátott whiskyt forgalmaz egy kizárólagos helyi importőrön keresztül.
            19. A várnai (Bulgária) székhelyű Simiramida alkoholos italokat forgalmaz.
            20. 2007. december 31‑én egy, a Simiramidának címzett, 12 096 üveg „Johnny Walker” whiskyt tartalmazó konténer érkezett Grúziából Várna kikötőjébe.
            21. A Diageo Brands úgy ítélte meg, hogy az ezen üvegekből álló rakománynak Bulgáriába az engedélye nélkül történő behozatala bitorlást valósít meg azon védjegy tekintetében, amelynek jogosultja, ezért kérte, és a 2008. március 12‑i végzéssel meg is kapta a Sofiyski gradski sad (szófiai elsőfokú bíróság, Bulgária) engedélyét annak a lefoglaltatására.
            22. A Simiramida fellebbezésének eredményeként a Sofiyski apelativen sad (szófiai fellebbviteli bíróság) 2008. május 9‑én hatályon kívül helyezte e végzést.
            23. 2008. december 30‑i és 2009. március 24‑i határozatával a Varhoven kasatsionen sad (bolgár legfelsőbb bíróság) alaki okokból elutasította a Diageo Brands által előterjesztett felülvizsgálati kérelmet.
            24. Az üvegekbe palackozott whiskyből álló rakománynak a Diageo Brands kérelmére foganatosított lefoglalását 2009. április 9‑én megszüntették.
            25. A Diageo Brands által a Simiramidával szemben az azon védjegy bitorlása miatt indított érdemi eljárásban, amelynek a jogosultja, a Sofiyski gradski sad 2010. január 11‑i határozatával elutasította a Diageo Brands kérelmeit. E bíróság úgy ítélte meg, hogy a Varhoven kasatsionen sad által 2009. június 15‑én hozott értelmező határozatból kitűnt, hogy az érintett védjegy jogosultjának a hozzájárulásával az Európai Gazdasági Térségen (EGT) kívül forgalomba hozott termékek Bulgáriába történő behozatala nem jelenti a védjegy által biztosított jogok megsértését. A Sofiyski gradski sad úgy vélte, hogy a bolgár eljárásjog alapján kötve van ezen értelmező határozathoz.
            26. A Diageo Brands nem nyújtott be fellebbezést a Sofiyski gradski sad 2010. január 11‑i határozatával szemben, amely így jogerőre emelkedett.
            27. Az alapeljárásban a Simiramida azt kéri a holland bíróságoktól, hogy kötelezzék a Diageo Brandset az ez utóbbi társaság kérelmére foganatosított lefoglalás miatt őt állítólagosan ért kár után több mint 10 millió euróra becsült összegű kártérítés megfizetésére. A Simiramida a keresetét a Sofiyski gradski sad 2010. január 11‑i határozatára alapítja, amennyiben az megállapította e lefoglalás jogellenességét. Védekezésként a Diageo Brands előadja, hogy e határozat nem ismerhető el Hollandiában, mivel az a 44/2001 rendelet 34. cikkének 1. pontja értelmében nyilvánvalóan ellentétes a holland közrenddel. A Sofiyski gradski sad nyilvánvalóan tévesen alkalmazta az Európai Unió jogát a Varhoven kasatsionen sad 2009. június 15‑i azon értelmező határozatára támaszkodva, amely érdemi hibában szenved, és amelyet ráadásul ez utóbbi bíróság az EUMSZ 267. cikk alapján előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés előterjesztésére irányuló kötelezettségét megsértve hozott meg.
            28. 2011. március 2‑i határozatával a rechtbank Amsterdam (amszterdami elsőfokú bíróság) helyt adott a Diageo Brands érvelésének, és elutasította a Simiramida keresetét.
            29. A Simiramida által benyújtott fellebbezés alapján a Gerechtshof te Amsterdam (amszterdami fellebbviteli bíróság) 2012. június 5‑i határozatával megváltoztatta a rechtbank Amsterdam határozatát, és úgy döntött, hogy a Sofiyski gradski sad 2010. január 11‑i határozatát el kell ismerni Hollandiában, a kártérítési keresetet azonban nem bírálta el.
            30. Ilyen feltételek mellett a Hoge Raad der Nederlanden (holland legfelsőbb bíróság) – amely előtt a Diageo Brands a Gerechtshof te Amsterdam határozatával szemben felülvizsgálati kérelmet nyújtott be – úgy határozott, hogy felfüggeszti az eljárást, és a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé előzetes döntéshozatalra:
            „1) Úgy kell‑e értelmezni a 44/2001 rendelet 34. cikkének 1. pontját, hogy ezen elutasítási indok arra az esetre is kiterjed, amikor a származási tagállam bíróságának határozata nyilvánvalóan ellentétes az uniós joggal, és ezt az említett bíróság felismerte?
            2 a) Úgy kell‑e értelmezni a 44/2001 rendelet 34. cikkének 1. pontját, hogy az ezen elutasítási indokra való sikeres hivatkozást kizárja az a körülmény, hogy az ezen elutasítási indokra hivatkozó fél a határozat származási államában elmulasztotta jogorvoslati lehetőségeinek igénybevételét?
            2 b) A 2. a) kérdésre adandó igenlő válasz esetén: megváltozik‑e ez akkor, ha a jogorvoslati lehetőségek igénybevétele a határozat származási államában értelmetlen volt, mert feltételezendő, hogy az nem vezetett volna más határozat meghozatalára?
            3) Úgy kell‑e értelmezni a 2004/48 irányelv 14. cikkét, hogy e rendelkezés hatálya a felek kártérítési követelés tárgyában folyamatban lévő jogvita keretében valamely tagállamban felmerülő költségeire is kiterjed, ha a követelés és az azzal szembeni védekezés az alperesnek a lefoglalás és az általa védjegyjogának érvényesítése céljából egy másik tagállamban kiadott közlemények miatti felelősségével kapcsolatos, és ezzel összefüggésben felmerül az utóbbi tagállam bírósága határozatának az elsőként említett tagállamban történő elismerésére vonatkozó kérdés?”
            Az eljárás szóbeli szakaszának újbóli megnyitása iránti kérelemről
            31. Azt követően, hogy a Bíróság – miután a főtanácsnok ismertette indítványát – 2015. március 3‑án lezárta az eljárás szóbeli szakaszát, a Diageo Brands a Bíróság Hivatalához 2015. március 20‑án benyújtott 2015. március 6‑i levelében kérte az eljárás e szóbeli szakaszának az újbóli megnyitását.
            32. E kérelem alátámasztása érdekében a Diageo Brands először is arra hivatkozik, hogy a főtanácsnok indítványának 27. és azt követő pontjaiban kétségbe vonta azoknak az előfeltevéseknek a helytállóságát, amelyekre a Hoge Raad der Nederlanden az előzetes döntéshozatalra utaló határozatát alapította, nevezetesen hogy egyrészt a Varhoven kasatsionen sad 2009. június 15‑i értelmező határozatából – amelyet a 2012. április 26‑i második határozat megerősített –, valamint a Sofiyski gradski sad határozatából az uniós jog valamely alapvető elvének a nyilvánvaló és tudatos megsértése következik, másrészt hogy a Varhoven kasatsionen előtt rendelkezésre álló jogorvoslat kihasználásának a Diageo Brands számára nem volt értelme. A Diageo Brands szerint abban az esetben, ha a Bíróság úgy ítéli meg, hogy ezen előfeltevések helytállósága még képezheti a felek közötti vita tárgyát, e vitának meg kellene felelnie az emberi jogok és az alapvető szabadságok védelméről szóló, 1950. november 4‑én Rómában aláírt európai egyezmény 6. cikkében, valamint az Európai Unió Alapjogi Chartája 47. cikkében megfogalmazott kontradiktórius eljárás alapelvével kapcsolatos követelményeknek.
            33. Másodszor a Diageo Brands arra hivatkozik, hogy nem volt lehetősége arra, hogy az Európai Bizottság által a tárgyaláson bemutatott bizonyos iratokkal kapcsolatban észrevételeket tegyen.
            34. E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy eljárási szabályzatának 83. cikke alapján a Bíróság a főtanácsnok meghallgatását követően az eljárás során bármikor elrendelheti az eljárás szóbeli szakaszának újbóli megnyitását, különösen, ha úgy ítéli meg, hogy az ügy körülményei nincsenek kellően feltárva, vagy ha a fél e szakasz befejezését követően a Bíróság határozatára nézve döntő jelentőségű új tényt hoz fel, illetve ha az ügyet olyan érv alapján kellene eldönteni, amelyet a felek, illetve az Európai Unió Bírósága alapokmányának 23. cikke szerinti érdekeltek nem vitattak meg (lásd: Bizottság kontra Parker Hannifin Manufacturing és Parker‑Hannifin ítélet, C‑434/13 P, EU:C:2014:2456, 27. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
            35. A jelen ügyben a Bíróság a főtanácsnok meghallgatását követően úgy ítéli meg, hogy kellő információval rendelkezik ahhoz, hogy határozatot hozzon, továbbá hogy a jelen ügyet nem olyan érvek alapján kell eldönteni, amelyeket a felek nem vitattak meg. A kérdést előterjesztő bíróság érvelésének előfeltevéseit – amelyekre a Diageo Brands hivatkozik – ugyanis felidézték, és azok a tárgyaláson kontradiktórius vita tárgyát képezték.
            36. A Bizottság által a tárgyaláson bemutatott iratokat illetően meg kell állapítani, hogy azokat nem vették nyilvántartásba, és azok nem képezik az ügyiratok részét.
            37. Egyébiránt emlékeztetni kell arra, hogy az EUMSZ 252. cikk második bekezdése értelmében a főtanácsnok feladata, hogy teljesen pártatlanul és függetlenül eljárva, nyilvános tárgyaláson indokolással ellátott indítványt terjesszen elő azokban az ügyekben, amelyek esetében a Bíróság alapokmánya szerint a főtanácsnok részvételére van szükség. Mindazonáltal a Bíróságot nem köti sem a főtanácsnok indítványa, sem pedig az annak alapjául szolgáló indokolás (lásd: Bizottság kontra Parker Hannifin Manufacturing és Parker‑Hannifin ítélet, C‑434/13 P, EU:C:2014:2456, 29. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
            38. Következésképpen az eljárás szóbeli szakaszának újbóli megnyitása iránti kérelmet el kell utasítani.
            Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekről
            Az első és a második kérdésről
            39. E két együttesen vizsgálandó kérdéssel a kérdést előterjesztő bíróság lényegében azt kívánja megtudni, hogy az a körülmény, hogy a tagállam bíróságának a határozata nyilvánvalóan ellentétes az uniós joggal, és azt az eljárási garanciák megsértésével hozták, az elismerés 44/2001 rendelet 34. cikkének 1. pontja szerinti megtagadási okának minősül‑e. A kérdést előterjesztő bíróság azt is meg kívánja tudni, hogy ilyen összefüggésben a megkeresett tagállam bíróságának figyelembe kell‑e vennie azt, hogy az ezen elismerést kifogásoló személy nem élt a származási állam jogszabályai által előírt jogorvoslati lehetőségekkel.
            Előzetes észrevételek
            40. Elöljáróban emlékeztetni kell arra, hogy a tagállamok közötti kölcsönös bizalom elve, amely alapvető jelentőségű az uniós jogban, különösen a szabadságon, a biztonságon és a jog érvényesülésén alapuló térség tekintetében ezen államok mindegyikétől megköveteli, hogy – kivételes körülményektől eltekintve – úgy tekintse, hogy az összes többi tagállam tiszteletben tartja az uniós jogot, és különösen az uniós jog által elismert alapvető jogokat (lásd ebben az értelemben: 2/13 vélemény, EU:C:2014:2454, 191. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat). Amint az a 44/2001 rendelet (16) preambulumbekezdéséből kitűnik, a rendelet által előírt elismerési és végrehajtási szabályok pontosan az igazságszolgáltatás iránt az Unióban táplált kölcsönös bizalmon alapulnak. Az ilyen kölcsönös bizalom különösen azt követeli meg, hogy az egyik tagállamban hozott bírósági határozatokat egy másik tagállamban automatikusan elismerjék (lásd: flyLAL‑Lithuanian Airlines ítélet, C‑302/13, EU:C:2014:2319, 45. pont).
            41. Ebben a rendszerben a 44/2001 rendelet 34. cikkét – amely kifejti azokat az okokat, amelyek alapján valamely határozat elismerése kifogásolható – szigorúan kell értelmezni, minthogy akadályt képez az említett rendelet egyik alapvető célkitűzésének megvalósítása előtt. Ami közelebbről a rendelet 34. cikke 1. pontjában szereplő közrendi záradék alkalmazását illeti, arra csak kivételes esetekben van lehetőség (lásd: Apostolides‑ítélet, C‑420/07, EU:C:2009:271, 55. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
            42. A Bíróság állandó ítélkezési gyakorlatának megfelelően, bár a tagállamok a 44/2001 rendelet 34. cikkének 1. pontjában foglalt fenntartás értelmében főszabály szerint továbbra is saját nemzeti szempontjaiknak megfelelően szabadon határozhatják meg közrendi követelményeiket, e fogalom korlátai e rendelet értelmezéséhez kapcsolódnak. Ennélfogva ugyan nem a Bíróság feladata, hogy meghatározza valamely tagállam közrendjének a tartalmát, az már rá hárul, hogy ellenőrizze azokat a korlátokat, amelyek között a tagállam bírósága e fogalom alkalmazásához folyamodhat annak érdekében, hogy ne ismerjen el valamely, más tagállam bíróságától származó határozatot (lásd: flyLAL‑Lithuanian Airlines ítélet, C‑302/13, EU:C:2014:2319, 47. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
            43. E tekintetben meg kell állapítani, hogy a valamely más tagállamban hozott határozatok érdemi felülvizsgálatának megtiltásával a 44/2001 rendelet 36. cikke megtiltja a megkeresett állam bíróságának, hogy megtagadja e határozat elismerését pusztán azon az alapon, hogy eltérés van a származási állam bírósága által alkalmazott jogszabály, és azon jogszabály között, amelyet a megkeresett állam bírósága alkalmazott volna abban az esetben, ha a jogvita előtte folyt volna. Ugyanígy, a megkeresett állam bírósága nem vizsgálhatja felül a származási állam bírósága által kifejtett jogi vagy ténybeli megállapítások helytállóságát (lásd: flyLAL‑Lithuanian Airlines ítélet, C‑302/13, EU:C:2014:2319, 48. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
            44. A 44/2001 rendelet 34. cikkének 1. pontjában szereplő közrendi záradék alkalmazása tehát csak abban az esetben képzelhető el, ha a valamely más tagállamban hozott határozat elismerése annyira elfogadhatatlan mértékben ellentétes lenne a megkeresett állam jogrendjével, hogy az valamely alapvető elv sérelmét jelentené. A valamely más tagállamban hozott határozatok érdemi felülvizsgálatára vonatkozó tilalom tiszteletben tartása érdekében e sérelemnek a megkeresett állam jogrendjében lényegi jelentőségűnek tekinthető jogszabály vagy e jogrendben alapvetőnek elismert jog nyilvánvaló megsértését kell képeznie (lásd: flyLAL‑Lithuanian Airlines ítélet, C‑302/13, EU:C:2014:2319, 49. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
            45. E megfontolások tükrében kell megvizsgálni azt, hogy a kérdést előterjesztő bíróság által megjelölt információk alapján bizonyítható‑e, hogy a Sofiyski gradski sad 2010. január 11‑i határozatának elismerése a 44/2001 rendelet 34. cikkének 1. pontja értelmében a holland jogrend nyilvánvaló megsértését képezi.
            46. Ezek az információk valamely anyagi jogi szabály e határozatban történő megsértésére, valamint az eljárási garanciáknak az említett határozathoz vezető eljárásban történő megsértésére vonatkoznak.
            A 89/104 irányelv 5. cikkében szereplő anyagi jogi szabály megsértéséről
            47. Az alapügyben a kérdést előterjesztő bíróság abból az előfeltevésből indul ki, hogy a Sofiyski gradski sad 2010. január 11‑i határozatában annak a megállapításával, hogy az érintett védjegy jogosultjának hozzájárulásával az EGT‑n kívül forgalomba hozott termékek Bulgáriába történő behozatala nem jelenti a védjegy által biztosított jogok megsértését, nyilvánvalóan tévesen alkalmazta a 89/104 irányelv 5. cikkének (3) bekezdését.
            48. E tekintetben mindenekelőtt meg kell állapítani, hogy az a körülmény, hogy a származási állam bírósága által elkövetett nyilvánvaló hiba – ahogy az alapügy esetében is – uniós jogszabályt, nem pedig belső jogszabályt érint, nem módosítja a 44/2001 rendelet 34. cikkének 1. pontja értelmében vett közrendi záradék alkalmazásával kapcsolatos feltételeket. A nemzeti bíróságnak ugyanis ugyanolyan hatékonyan kell biztosítania a nemzeti jogrend által biztosított jogok védelmét, mint az uniós jogrend által biztosítottakét (lásd ebben az értelemben: Renault‑ítélet, C‑38/98, EU:C:2000:225, 32. pont).
            49. Ezt követően emlékeztetni kell arra, hogy a megkeresett állam bírósága – anélkül, hogy ezzel kétségbe vonná a 44/2001 rendelet célját – nem tagadhatja meg egy valamely másik tagállamból származó határozat elismerését pusztán azzal az indokkal, hogy úgy ítéli meg, hogy e határozatban tévesen alkalmazták a nemzeti vagy az uniós jogot. Ugyanakkor meg kell jegyezni, hogy ilyen esetekben az egyes tagállamok által működtetett jogorvoslati rendszer, amelyet kiegészít az EUMSZ 267. cikkben foglalt előzetes döntéshozatali eljárás, a jogalanyok számára megfelelő garanciát nyújt (lásd ebben az értelemben: Apostolides‑ítélet, C‑420/07, EU:C:2009:271, 60. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
            50. Ezért a közrendi záradék csak akkor alkalmazható, amikor az említett téves jogalkalmazásból eredően az érintett határozatnak a megkeresett államban való elismerése olyan jogszabály nyilvánvaló megsértésével járna, amely az uniós jogrendben – és így az említett tagállam jogrendjében – lényegi jelentőségű.
            51. Márpedig, amint azt a főtanácsnok indítványának 52. pontjában megállapította, az alapügyben szóban forgó anyagi jogi rendelkezés – nevezetesen a 89/104 irányelv 5. cikkének (3) bekezdése – minimális harmonizációt előíró, a tagállami eltérő védjegyszabályozások részleges közelítését célzó irányelvbe illeszkedik. Ugyan az ezen irányelv 5. cikke által a védjegyjogosult számára biztosított jogok érvényesítése, valamint az említett irányelv 7. cikkében előírt, a védjegyoltalom kimerülésével kapcsolatos szabályok megfelelő alkalmazása közvetlenül kihat a belső piac működésére, ebből nem vonható le az a következtetés, hogy az e rendelkezések végrehajtásában vétett hiba annyira elfogadhatatlan mértékben ellentétes lenne az uniós jogrenddel, hogy az valamely alapvető elvének a sérelmét jelentené.
            52. Éppen ellenkezőleg azt kell megállapítani, hogy pusztán az a körülmény, hogy a Sofiyski gradski sad által 2010. január 11‑én hozott határozat – a megkeresett állam bírósága szerint – a védjegyjogosult jogait szabályozó – a 89/104 irányelv által előírt – rendelkezéseknek az alapügy körülményeire való alkalmazását illetően hibás, nem igazolhatja e határozat elismerésének a megkeresett államban történő megtagadását, amennyiben e hiba nem olyan jogszabály megsértését képezi, amely az uniós jogrendben – és így a megkeresett állam jogrendjében – lényegi jelentőségű.
            Az eljárási garanciák megsértéséről
            53. A jelen ügyben a kérdést előterjesztő bíróság hangsúlyozza, hogy véleménye szerint a Sofiyski gradski sad által elkövetett hiba a Varhoven kasatsionen sad által 2009. június 15‑én hozott értelmező határozatból ered, amelyben ez utóbbi bíróság a 89/104 irányelv 5. cikke (3) bekezdésének nyilvánvalóan téves – ugyanakkor az alsóbb szintű bíróságok számára kötelező erejű – értelmezést adott. A kérdést előterjesztő bíróság hozzáteszi, hogy a Varhoven kasatsionen sad előtt minden valószínűség szerint ismert lehetett ezen értelmezés nyilvánvalóan téves jellege, ugyanis e bíróság több tagja is kifejezte különvélemény formájában az említett értelmezéssel kapcsolatos egyet nem értését.
            54. E tekintetben meg kell jegyezni, hogy annak a puszta ténye, hogy a Bulgáriában hatályban lévő eljárási szabályoknak megfelelően a Varhoven kasatsionen sad több tagja is a többség véleményétől eltérő véleményt fogalmazott meg a szóban forgó értelmező határozatban, nem tekinthető e többségnek az uniós jog megsértésére irányuló szándéka bizonyítékául, hanem azt azon vita tükröződéseként kell felfogni, amelyhez valamely összetett jogi kérdés vizsgálata legitim módon vezethetett.
            55. Meg kell egyébiránt állapítani, hogy a Bizottság a Bírósághoz előterjesztett írásbeli észrevételekben rámutatott arra, hogy az általa a Bolgár Köztársasággal szemben indított kötelezettségszegés megállapítása iránti eljárás keretében megvizsgálta a Varhoven kasatsionen sad által 2009. június 15‑én, valamint 2012. április 26‑án hozott értelmező határozatoknak az uniós joggal való összeegyeztethetőségét. A Bizottság hozzátette, hogy e vizsgálat végén megállapította, hogy e két határozat összeegyeztethető az uniós joggal, és megszüntette a kötelezettségszegés megállapítása iránti ezen eljárást.
            56. Az ezen megítélésbeli eltérések – amelyekről a Bíróságnak a jelen ügy összefüggésében nem feladata dönteni – legalábbis azt mutatják, hogy nem róható fel a Varhoven kasatsionen sadnak, hogy nyilvánvalóan megsértett valamely uniós jogi rendelkezést, és az alsóbb szintű bíróságokat is erre kötelezte.
            57. Amint azt a kérdést előterjesztő bíróság jelzi, a Diageo Brands még arra hivatkozik, hogy a bolgár bíróságok megsértették a nemzeti bíróságok és a Bíróság közötti együttműködés elvét, amely véleménye szerint az előzetes döntéshozatali eljárás alkalmazásának a kötelezettségét jelenti, és amely a tagállamok közötti lojális együttműködés EUSZ 4. cikk (3) bekezdésében foglalt elvének a sajátos kifejeződése.
            58. E tekintetben először is meg kell állapítani, hogy a Sofiyski gradski sad – amely az elismerni kért határozatot hozta – olyan elsőfokú bíróság, amelynek a határozatai ellen a belső jog szerint van jogorvoslati lehetőség. Következésképpen az EUMSZ 267. cikk második bekezdésének megfelelően e bíróságnak lehetősége, de nem kötelezettsége van arra, hogy a Bíróságtól előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés elbírálását kérje.
            59. Ezt követően emlékeztetni kell arra, hogy az EUMSZ 267. cikkel bevezetett rendszer annak érdekében, hogy biztosítsa az uniós jog egységes értelmezését a tagállamokban, közvetlen együttműködést hoz létre a Bíróság és a nemzeti bíróságok között egy, a felek kezdeményezésétől független eljárás keretében. Ezért az előzetes döntéshozatal iránti kérelem a bíróságok közötti párbeszéden alapul, amelynek kezdeményezése teljes mértékben a nemzeti bíróságnak az említett kérelem helytállóságára és szükségességére vonatkozó mérlegelésétől függ (Kelly‑ítélet, C‑104/10, EU:C:2011:506, 62. és 63. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
            60. Ebből az következik, hogy még feltételezve is azt, hogy a Sofiyski gradski sad előtt felmerült a 89/104 irányelv 5. cikke (3) bekezdése értelmezésének a kérdése, e bíróság nem volt köteles az ezzel kapcsolatos kérdéssel a Bírósághoz fordulni.
            61. Ebben az összefüggésben meg kell jegyezni, hogy a Bírósággal közölt információk szerint a Sofiyski gradski sad 2010. január 11‑i határozata ellen lehetett fellebbezést benyújtani, e fellebbezést pedig adott esetben a Varhoven kasatsionen sad előtti felülvizsgálati eljárás követhette volna.
            62. Márpedig az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból kitűnik, hogy a Diageo Brands az említett határozattal szemben nem élt azokkal a jogorvoslati lehetőségekkel, amelyeket számára a nemzeti jog kínált. A Diageo Brands tartózkodását azzal in dokolja, hogy a jogorvoslati lehetőségek e kihasználásának nem volt értelme, mivel az nem vezetett volna a felsőbb bíróságok eltérő tartalmú határozatához, amely állítás a kérdést előterjesztő bíróság szerint nem irreleváns.
            63. E tekintetben meg kell állapítani, hogy – amint az a jelen ítélet 40. pontjában felidézésre került – a 44/2001 rendelet által előírt elismerési és végrehajtási szabályok az igazságszolgáltatás iránt az Unióban táplált kölcsönös bizalmon alapulnak. Ez a tagállamok által egymás jogrendszerei és igazságszolgáltatási szervei iránt tanúsított kölcsönös bizalom teszi lehetővé annak a megállapítását, hogy a nemzeti jog vagy az uniós jog téves alkalmazása esetén az egyes tagállamok által működtetett jogorvoslati rendszer, amelyet kiegészít az EUMSZ 267. cikkben foglalt előzetes döntéshozatali eljárás, a jogalanyok számára megfelelő garanciát nyújt (lásd: a jelen ítélet 49. pontja).
            64. Ebből az következik, hogy a 44/2001 rendeletet úgy kell értelmezni, hogy az azon az alapvető elgondoláson alapul, hogy a jogalanyoknak főszabály szerint ki kell használniuk a származási tagállam joga által biztosított minden jogorvoslati lehetőséget. Amint azt a főtanácsnok indítványának 64. pontjában megállapította – kivéve azokat a rendkívüli körülményeket, amelyek túlságosan nehézzé vagy lehetetlenné teszik a jogorvoslati lehetőségek kihasználását a származási tagállamban – a jogalanyoknak e tagállamban ki kell használniuk minden rendelkezésre álló jogorvoslati lehetőséget annak érdekében, hogy megelőzzék a közrend megsértését. Ez a szabály annál is inkább igazolt, amennyiben a közrend állítólagos megsértése – ahogy az alapeljárásban is – az uniós jog állítólagos megsértéséből következik.
            65. A Diageo Brands által az alapügyben felhozott azzal kapcsolatos körülményeket illetően, hogy igazolja a részére nyitva álló jogorvoslati lehetőségek igénybevételétől való tartózkodását, meg kell először is állapítani, hogy az ügyiratokból kitűnik, hogy nem zárható ki, hogy a Sofiyski gradski sad 2010. január 11‑i határozatában tévesen alkalmazta a Varhoven kasatsionen sad által 2009. június 15‑én elfogadott értelmező határozatot. Márpedig, ha a Diageo Brands e határozattal szemben fellebbezett volna, az ilyen hibát – feltételezve, hogy azt elkövették – a fellebbviteli bíróság ki tudta volna javítani. Mindenesetre ez utóbbi bíróságnak lehetősége lett volna a Varhoven kasatsionen sad által végzett jogi értékelés megalapozottságával kapcsolatos kétség esetén arra, hogy az ezen értékelés által érintett uniós jog értelmezésével összefüggő kérdéssel a Bírósághoz forduljon (lásd ebben az értelemben: Elchinov‑ítélet, C‑173/09, EU:C:2010:581, 27. pont).
            66. Másodszor, amennyiben ezt követően felülvizsgálati kérelmet nyújtottak volna be a Varhoven kasatsionen sadhoz, utóbbi – amely az EUMSZ 267. cikk harmadik bekezdése értelmében vett olyan nemzeti bíróság, amelynek határozatai ellen a belső jog értelmében nincs jogorvoslati lehetőség – főszabály szerint köteles lett volna a Bírósághoz fordulni, amennyiben a 89/104 irányelv értelmezésével kapcsolatos kétség merült volna fel (lásd ebben az értelemben: Köbler‑ítélet, C‑224/01, EU:C:2003:513, 35. pont). E kötelezettség teljesítésének az e bíróság részéről történő indokolatlan elmulasztása a Bíróság ítélkezési gyakorlata által e tekintetben meghatározott szabályoknak megfelelően a Bolgár Köztársaság felelőssége megállapításának a következményével járt volna (Köbler‑ítélet, C‑224/01, EU:C:2003:513, 50. és 59. pont).
            67. Ilyen feltételek mellett nem tűnik úgy, hogy a bolgár bíróságok nyilvánvalóan megsértették a nemzeti bíróságok és a Bíróság közötti együttműködés elvét, valamint hogy a Diageo Brandset megfosztották attól a védelemtől, amelyet az e tagállam által működtetett jogorvoslati rendszer az EUMSZ 267. cikkben foglalt előzetes döntéshozatali eljárással kiegészülve biztosít.
            68. Az előző megfontolások összességére tekintettel az első és a második kérdésre azt a választ kell adni, hogy a 44/2001 rendelet 34. cikkének 1. pontját úgy kell értelmezni, hogy az a körülmény, hogy a valamely tagállamban hozott határozat ellentétes az uniós joggal, nem igazolja azt, hogy e határozatot ne ismerjék el a másik tagállamban azzal az indokkal, hogy az sérti ez utóbbi állam közrendjét, amennyiben a hivatkozott téves jogalkalmazás nem jelenti az uniós jogrendben, és így a megkeresett tagállam jogrendjében valamely lényegi jelentőségűnek tekintett jogszabály vagy e jogrendekben valamely alapvetőnek elismert jog nyilvánvaló megsértését. Nem jelenti azt az olyan hiba, amely a 89/104 irányelv 5. cikke (3) bekezdéséhez hasonló rendelkezés alkalmazását érinti.
            A megkeresett állam bíróságának, amikor megvizsgálja, hogy adott esetben fennáll‑e ezen állam közrendjének a nyilvánvaló megsértése, figyelembe kell vennie azt, hogy – kivéve azokat a rendkívüli körülményeket, amelyek túlságosan nehézzé vagy lehetetlenné teszik a jogorvoslati lehetőségek kihasználását a származási tagállamban – a jogalanyoknak e tagállamban ki kell használniuk minden rendelkezésre álló jogorvoslati lehetőséget annak érdekében, hogy megelőzzék az ilyen jogsértést.
            A harmadik kérdésről
            69. E kérdéssel a kérdést előterjesztő bíróság lényegében azt kívánja megtudni, hogy a 2004/48 irányelv 14. cikkét – amely szerint a nyertes fél oldalán felmerülő költségeket főszabályként a vesztes fél viseli – úgy kell‑e értelmezni, hogy az alkalmazandó azokra a költségekre, amelyek a felek részéről a valamely tagállamban indított, a szellemi tulajdonjog megsértésének a megelőzése érdekében a másik tagállamban foganatosított lefoglalással okozott kár megtérítése iránti kereset keretében merültek fel, amikor e kártérítési kereset keretében az e másik tagállamban hozott azon határozat elismerésének a kérdése merül fel, amely megállapítja az említett lefoglalás indokolatlan jellegét.
            70. E kérdés megválaszolásához azt kell meghatározni, hogy az alapeljárás a 2004/48 irányelv hatálya alá tartozik‑e.
            71. Amint arra a 2004/48 irányelv (10) preambulumbekezdése rámutat, az irányelv célja a szellemi tulajdonjogok érvényesítésével kapcsolatos eszközöket illetően a tagállami jogszabályok egymáshoz való közelítése a szellemi tulajdon magas, egyenértékű és egységes védelmi szintjének a belső piacon belüli biztosítása érdekében.
            72. E tekintetben és 1. cikkének megfelelően a 2004/48 irányelv azokról az intézkedésekről, eljárásokról és jogorvoslatokról szól, amelyek a szellemi tulajdonjogok érvényesítésének biztosításához szükségesek. Ezen irányelv 2. cikkének (1) bekezdése pontosítja, hogy ezeket az intézkedéseket, eljárásokat és jogorvoslatokat e jogoknak az uniós jogban és/vagy az érintett tagállam nemzeti jogában foglalt bármely megsértése esetén alkalmazni kell.
            73. A Bíróság kimondta, hogy a 2004/48 irányelv rendelkezései nem a szellemi tulajdonjogok valamennyi vonatkozásának, csupán azoknak a szabályozására irányulnak, amelyek egyrészről e jogok tiszteletben tartásával, másrészről azok megsértésével kapcsolatosak, az arra szolgáló hatékony jogorvoslati eljárások meglétének előírásával, hogy valamennyi fennálló szellemi tulajdonjogi jogsértést meg lehessen előzni, azok megszűnjenek, vagy orvoslásra kerüljenek (lásd: ACI Adam BV és társai ítélet, C‑435/12, EU:C:2014:254, 61. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
            74. A 2004/48 irányelv által előírt intézkedésekből, eljárásokból és jogorvoslatokból kitűnik, hogy a szellemi tulajdonjogok védelmének a biztosítására szolgáló jogorvoslati eljárásokat az azokhoz szorosan kapcsolódó kártérítési keresetek egészítik ki. Ezért miközben ezen irányelv 7. cikkének (1) bekezdése, valamint 9. cikkének (1) bekezdése olyan ideiglenes és óvintézkedéseket ír elő, amelyek célja különösen a szellemi tulajdonjogot fenyegető sérelem megakadályozása, és amelyek magukban foglalják többek között az ilyen jogot feltehetően sértő áruk lefoglalását, az említett irányelv 7. cikkének (4) bekezdése, valamint 9. cikkének (7) bekezdése olyan intézkedéseket ír elő, amelyek lehetővé teszik az alperes számára azt, hogy kártérítést kérjen, amennyiben a továbbiakban megállapítják, hogy nem történt szellemi tulajdonjogi jogsértés, vagy annak veszélye nem állt fenn. Amint ugyanezen irányelv (22) preambulumbekezdéséből kitűnik, a kártérítéssel kapcsolatos ezen intézkedések olyan garanciát jelentenek, amelyet a jogalkotó az általa előírt azonnali és hatékony ideiglenes intézkedések ellensúlyozására ítélt szükségesnek.
            75. A jelen esetben az alapügyben szóban forgó eljárás – amelynek tárgya a szellemi tulajdonjogot fenyegető sérelem megakadályozása érdekében valamely tagállam igazságügyi hatóságai által előbb elrendelt, majd ugyanezen hatóságok által azzal az indokkal megszüntetett lefoglalással okozott kár megtérítése volt, hogy a jogsértés fennállása nem került bizonyításra – a szellemi tulajdonjog jogosultja által az azonnali joghatást kiváltó azon intézkedés elrendelése érdekében előterjesztett kereset velejárója, amely lehetővé tette számára az érdemi határozat bevárása nélkül joga bármely esetleges megsértésének a megakadályozását. Az ilyen kártérítési kereset a 2004/48 irányelv által az alperes javára előírt garanciáknak felel meg, és az olyan ideiglenes intézkedés elfogadását ellensúlyozza, amely érdekeire hatással volt.
            76. Ebből az következik, hogy az alapügyben szóban forgóhoz hasonló eljárást úgy kell tekinteni, hogy az a 2004/48 irányelv hatálya alá tartozik.
            77. Ami a 2004/48 irányelv 14. cikkét illeti, a Bíróság már kimondta, hogy e rendelkezés célja a szellemi tulajdonjogok védelmi szintjének megerősítése, és annak meg kell akadályoznia, hogy a sérelmet szenvedő felet visszatartsák attól, hogy a jogai védelme érdekében bírósági eljárást kezdeményezzen (lásd: Realchemie Nederland ítélet, C‑406/09, EU:C:2011:668, 48. pont).
            78. Tekintettel e célkitűzésre, valamint a 2004/48 irányelv 14. cikkének széles és általános megfogalmazására – amely „nyertes félre” és „vesztes félre” utal anélkül, hogy pontosítással szolgálna, vagy korlátozná azokat az eljárástípusokat, amelyekre az általa meghatározott szabályt alkalmazni kell –, meg kell állapítani, hogy e rendelkezés alkalmazandó az ezen irányelv hatálya alá tartozó valamennyi eljárás keretében felmerült költségekre.
            79. E tekintetben nincs jelentősége annak a körülménynek, hogy az alapeljárásban a szóban forgó lefoglalás indokolt vagy indokolatlan jellegének a megítélése a másik tagállamban hozott határozat elismerésének vagy elismerése megtagadásának a kérdését veti fel. Az ilyen kérdés ugyanis járulékos jellegű, és nem módosítja a jogvita tárgyát.
            80. Az előző megfontolások összességére tekintettel a harmadik kérdésre azt a választ kell adni, hogy a 2004/48 irányelv 14. cikkét úgy kell értelmezni, hogy az alkalmazandó azokra a költségekre, amelyek a felek részéről a valamely tagállamban indított, a szellemi tulajdonjog megsértésének a megelőzése érdekében a másik tagállamban foganatosított lefoglalással okozott kár megtérítése iránti kereset keretében merültek fel, amikor e kártérítési kereset keretében az e másik tagállamban hozott azon határozat elismerésének a kérdése merül fel, amely megállapítja e lefoglalás indokolatlan jellegét.
            A költségekről
            81. Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.

            Rendelkező rész
            A fenti indokok alapján a Bíróság (első tanács) a következőképpen határozott:
            1) A polgári és kereskedelmi ügyekben a joghatóságról, valamint a határozatok elismeréséről és végrehajtásáról szóló, 2000. december 22‑i 44/2001/EK tanácsi rendelet 34. cikkének 1. pontját úgy kell értelmezni, hogy az a körülmény, hogy a valamely tagállamban hozott határozat ellentétes az uniós joggal, nem igazolja azt, hogy e határozatot ne ismerjék el a másik tagállamban azzal az indokkal, hogy az sérti ezen állam közrendjét, amennyiben a hivatkozott téves jogalkalmazás nem jelenti az uniós jogrendben, és így a megkeresett tagállam jogrendjében valamely lényegi jelentőségűnek tekintett jogszabály vagy e jogrendekben valamely alapvetőnek elismert jog nyilvánvaló megsértését. Nem jelenti azt az olyan hiba, amely az Európai Gazdasági Térségről szóló, 1992. május 2‑i megállapodással módosított, a védjegyekre vonatkozó tagállami jogszabályok közelítéséről szóló, 1988. december 21‑i 89/104/EGK tanácsi irányelv 5. cikkének (3) bekezdéséhez hasonló rendelkezés alkalmazását érinti.
            A megkeresett állam bíróságának, amikor megvizsgálja, hogy adott esetben fennáll‑e ezen állam közrendjének a nyilvánvaló megsértése, figyelembe kell vennie azt, hogy – kivéve azokat a rendkívüli körülményeket, amelyek túlságosan nehézzé vagy lehetetlenné teszik a jogorvoslati lehetőségek kihasználását a származási tagállamban – a jogalanyoknak e tagállamban ki kell használniuk minden rendelkezésre álló jogorvoslati lehetőséget annak érdekében, hogy megelőzzék az ilyen jogsértést.
            2) A szellemi tulajdonjogok érvényesítéséről szóló, 2004. április 29‑i 2004/48/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv 14. cikkét úgy kell értelmezni, hogy az alkalmazandó azokra a költségekre, amelyek a felek részéről a valamely tagállamban indított, a szellemi tulajdonjog megsértésének a megelőzése érdekében a másik tagállamban foganatosított lefoglalással okozott kár megtérítése iránti kereset keretében merültek fel, amikor az ezen kereset keretében az e másik tagállamban hozott azon határozat elismerésének a kérdése merül fel, amely megállapítja e lefoglalás indokolatlan jellegét.