title: Az Elsőfokú Bíróság (harmadik tanács) 2005. december 8-i ítélete. # Castellblanch, SA kontra Belső Piaci Harmonizációs Hivatal (védjegyek és formatervezési minták) (OHIM). # Közösségi védjegy - Felszólalási eljárás - A »CRISTAL CASTELLBLANCH« szóelemet tartalmazó közösségi ábrás védjegy bejelentése - A CRISTAL korábbi nemzeti szóvédjegy - A korábbi védjegy tényleges használata - Összetéveszthetőség - A 40/94 rendelet 8. cikke (1) bekezdésének b) pontja, 15. cikke (2) bekezdésének a) pontja és 43. cikke (2) és (3) bekezdése. # T-29/04. sz. ügy

text:
      T‑29/04. sz. ügy
      Castellblanch, SA
      kontra
      Belső Piaci Harmonizációs Hivatal (védjegyek és formatervezési minták) (OHIM)
      „Közösségi védjegy – Felszólalási eljárás – A »CRISTAL CASTELLBLANCH« szóelemet magában foglaló közösségi ábrás védjegy bejelentése – A CRISTAL korábbi nemzeti szóvédjegy – A korábbi védjegy tényleges használata – Összetéveszthetőség – A 40/94/EK rendelet 8. cikke (1) bekezdésének b) pontja, 15. cikke (2) bekezdésének a) pontja és 43. cikke (2) és (3) bekezdése”
      Az ítélet összefoglalása
      1.      Közösségi védjegy – Harmadik személyek észrevételei és felszólalás – A felszólalás vizsgálata – A korábbi védjegy használatának
            bizonyítéka – Több megjelölés egyidejű használata
      (40/94 tanácsi rendelet, 15. cikk, (2) bekezdés, a) pont, valamint 43. cikk, (2) és (3) bekezdés)
      2.      Közösségi védjegy – A közösségi védjegy meghatározása és megszerzése – Viszonylagos kizáró okok – Azonos vagy hasonló termékek,
            illetve szolgáltatások vonatkozásában lajstromozott azonos vagy hasonló korábbi védjegy jogosultja általi felszólalás – A
            korábbi védjeggyel való összetéveszthetőség – A „CRISTAL CASTELLBLANCH” szóelemet magában foglaló ábrás védjegy és a „CRISTAL”
            szóvédjegy
      (40/94 tanácsi rendelet, 8. cikk, (1) bekezdés, b) pont)
      1.      Valamely közösségi védjegybejelentéssel szembeni felszólalásban hivatkozott korábbi nemzeti vagy közösségi védjegy tényleges
         használatának igazolása magában foglalja a korábbi védjegy más megjelölésekkel együttesen olyan alakban történő használatának
         igazolását is, amely a lajstromozott alaktól csak a megkülönböztető képességet nem érintő elemekben tér el.

      (vö. 30–34. pont)
      2.      Fennáll a francia átlagfogyasztó és a bor- és vendéglátó-ipari ágazat szakemberei és szakértői részéről az összetévesztés
         veszélye a CRISTAL CASTELLBLANCH szóelemet magában foglaló, a Nizzai Megállapodás szerinti 33. osztályba tartozó „borok és
         habzóborok” áruk vonatkozásában közösségi ábrás védjegyként lajstromozni kívánt megjelölés és a korábban ugyanezen áruosztály
         tekintetében „francia eredetű borok, tudniillik pezsgők, habzóborok; alkoholos italok (a sörök kivételével)” vonatkozásában
         Franciaországban lajstromozott CRISTAL védjegy között, mivel a szóban forgó áruk azonosak, vagy legalábbis jelentős mértékben
         hasonlóak, és a vonatkozó megjelölések hasonlóak, még akkor is, ha a „habzóborok” vonatkozásában lajstromozott védjegy ismertségét
         vagy jó hírnevét nem lehet megállapítani az érintett vásárlóközönség egészére vonatkozóan, csak kizárólag a terület legkvalifikáltabb
         szakértői körében.

      (vö. 46., 67–68. pont)
AZ ELSŐFOKÚ BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (harmadik tanács)
      2005. december 8.(*)

      „Közösségi védjegy – Felszólalási eljárás – A »CRISTAL CASTELLBLANCH« szóelemet magában foglaló közösségi ábrás védjegy bejelentése – A CRISTAL korábbi nemzeti szóvédjegy – A korábbi védjegy tényleges használata – Összetéveszthetőség – A 40/94 rendelet 8. cikke (1) bekezdésének b) pontja, 15. cikke (2) bekezdésének a) pontja és 43. cikke (2) és (3) bekezdése”
      A T‑29/04. sz. ügyben,
      a Castellblanch, SA (székhelye: Sant Sadurni d’Anoia [Spanyolország], képviselik: F. De Visscher, E. Cornu, É. De Gryse és D. Moreau ügyvédek),

      felperesnek,
      a Belső Piaci Harmonizációs Hivatal (védjegyek és formatervezési minták) (OHIM) (képviseli: I. de Medrano Caballero, meghatalmazotti minőségben)

      alperes ellen,
      másik fél az OHIM fellebbezési tanácsa előtti eljárásban, beavatkozó az Elsőfokú Bíróság előtt:
      a Champagne Louis Roederer SA (székhelye:  Reims [Franciaország], képviseli: P. Cousin ügyvéd),

      az OHIM második fellebbezési tanácsának 2003. november 17‑i (R 37/2000‑2. sz. ügy), a Castellblanch, SA és a Champagne Louis
         Roederer SA közötti felszólalás ügyében hozott határozata ellen benyújtott keresete tárgyában,

      AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK ELSŐFOKÚ BÍRÓSÁGA(harmadik tanács),

      tagjai: M. Jaeger elnök,  V. Tiili és Czúcz O. bírák,
      hivatalvezető: K. Andova tanácsos,
      tekintettel az Elsőfokú Bíróság Hivatalához 2004. január 26‑án benyújtott keresetlevélre,
      tekintettel az OHIM Elsőfokú Bíróság Hivatalához 2004. június 4‑én és szeptember 28‑án benyújtott válaszbeadványaira,
      tekintettel a beavatkozónak az Elsőfokú Bíróság Hivatalához 2004. június 1‑jén benyújtott válaszbeadványára,
      a 2005. július 4‑i tárgyalást követően,
      meghozta a következő
      Ítéletet
       A jogvita előzményei
      1        1996. április 1‑jén a Castellblanch, SA a közösségi védjegyről szóló, 1993. december 20‑i 40/94/EK módosított tanácsi rendelet
         (HL 1994., L 11. 1. o., magyar nyelvű különkiadás 17. fejezet, 1. kötet, 146. o.) alapján közösségi védjegybejelentést tett
         a Belső Piaci Harmonizációs Hivatalnál (védjegyek és formatervezési minták) (a továbbiakban: OHIM).

      2        A lajstromoztatni kívánt ábrás megjelölés (a továbbiakban: a CRISTAL CASTELLBLANCH  védjegy) az alábbi volt:

      3        A bejelentést a védjegyekkel ellátható termékek és szolgáltatások nemzetközi osztályozására vonatkozó, felülvizsgált és módosított,
         1957. június 15‑i Nizzai Megállapodás szerinti 33. osztályba tartozó árukkal kapcsolatban tették, az alábbi leírással: „borok
         és habzóborok”.

      4        A védjegybejelentést a Közösségi Védjegyértesítő 1997. november 24‑i 29/1997. számában hirdették meg.

      5        1998. február 23‑án a Champagne Louis Roederer SA a 40/94 rendelet 42. cikke alapján felszólalt e közösségi védjegy lajstromozásával
         szemben. Felszólalása az alábbi CRISTAL lajstromozott védjegyeken alapult:

      –        a Franciaországban az 1 114 613. számon 1979. november 27‑én lajstromozott és 1989. november 13‑án az 1 559 904. számon, valamint
         1991. december 20‑án az 1 713 576. számon megújított védjegy a 33. osztályba tartozó „francia eredetű borok, tudniillik pezsgők,
         habzóborok; alkoholos italok (a sörök kivételével)” vonatkozásában;

      –        az 1980. január 29‑én bejelentett, 451 185. számon lajstromozott nemzetközi védjegy, mely hatályos Ausztriában, a Benelux
         államokban, Olaszországban és Portugáliában a 33. osztályba tartozó „francia eredetű borok, tudniillik pezsgők, habzóborok”
         vonatkozásában;

      –        a Németországban a DD 647 501. számon 1991. április 18‑án lajstromozott védjegy a 33. osztályba tartozó „alkoholos italok
         (a sörök kivételével)” vonatkozásában;

      –        a Nagy-Britanniában az 1988. december 22‑én bejelentett, 1 368 211. számon lajstromozott védjegy a 33. osztályba tartozó „borok
         és pezsgők” vonatkozásában;

      –        az Írországban a 150 404. számon 1992. október 30‑án lajstromozott védjegy a 33. osztályba tartozó „alkoholos italok (a sörök
         kivételével) vonatkozásában”;

      –        a Dániában a VR 06.021 1995. számon 1995. szeptember 15‑én lajstromozott védjegy a 33. osztályba tartozó „pezsgők, habzóborok,
         bor és konyak” vonatkozásában.

      6        A felszólaló felszólalását a Belgiumban, Franciaországban, Nagy-Britanniában és Németországban közismert „pezsgőborok” megjelölésére
         szolgáló védjegyekre is alapozta.

      7        A felszólalás érintette a korábbi CRISTAL védjegyek árujegyzékeiben szereplő valamennyi árut, és a bejelentett védjegy árujegyzékében
         szereplő valamennyi áru ellen irányult. Felszólalása alátámasztására a felszólaló a 40/94 rendelet 8. cikke (1) bekezdésének
         a) és b) pontjában foglalt okokra hivatkozott.

      8        1999. október 26‑i határozatával a felszólalási osztály helyt adott a felszólalásnak. Határozatát kizárólag a korábbi francia
         védjegyre (a továbbiakban: korábbi védjegy) alapozta. Úgy ítélte meg először is, hogy a beavatkozó elegendő bizonyítékot nyújtott
         be a korábbi védjegy tényleges használatára vonatkozólag, másodsorban, tekintettel a szóban forgó áruk azonosságára és az
         ütköző megjelölések hasonlóságára, valamint a korábbi védjegy francia piacon való megkülönböztető képességének jelentős mértékére,
         fennáll az összetévesztés veszélye az érintett vásárlóközönség, vagyis a francia fogyasztó tudatában.

      9        1999. december 22‑én a 40/94 rendelet 57-62. cikkei alapján a felperes fellebbezést nyújtott be az OHIM-nál a felszólalási
         osztály határozatával szemben.

      10      A fellebbezési tanács előtti eljárás folyamán a felperes védjegybejelentését az alábbi árukra korlátozta: „cava típusú spanyol
         habzóborok”.

      11      2003. november 17‑i határozatával (a továbbiakban: megtámadott határozat) a fellebbezési tanács elutasította a fellebbezést.
         Úgy ítélte meg, hogy a korábbi védjegyet ténylegesen és effektíve használták, és azt a következtetést vonta le, hogy a szóban
         forgó áruk között és az ütköző megjelölések között hasonlóság áll fenn, amely a francia vásárlóközönség tudatában összetéveszthetőséghez
         vezethet, ideértve a gondolati képzettársítást (asszociáció).

       A felek kérelmei
      12      A felperes azt kéri, hogy az Elsőfokú Bíróság:

      –        helyezze hatályon kívül a megtámadott határozatot;
      –        az OHIM-ot kötelezze a költségek viselésére.
      13      Az OHIM azt kéri, hogy az Elsőfokú Bíróság:

      –        utasítsa el a keresetet;
      –        a felperest kötelezze a költségek viselésére.
      14      A beavatkozó azt kéri, hogy az Elsőfokú Bíróság:

      –        utasítsa el a keresetet;
      –        a felperest kötelezze a költségek viselésére.
       Az első ízben az Elsőfokú Bíróság előtt benyújtott dokumentumok elfogadhatóságáról
      15      A felperes arra hivatkozik, hogy a beavatkozó válaszbeadványának 23–30. mellékleteit elfogadhatatlanoknak kell nyilvánítani,
         mivel azok első ízben az Elsőfokú Bíróság előtt kerültek benyújtásra.

      16      Meg kell állapítani, hogy a 23–24. sz. mellékletek a nemzeti bíróságok határozatainak másolatai. Noha első ízben az Elsőfokú
         Bíróság előtt kerültek benyújtásra, ezek nem kifejezetten bizonyítékok, hanem a nemzeti ítélkezési gyakorlatra vonatkozó dokumentumok,
         amelyekre a felek az OHIM előtti eljárást követően is jogosultak hivatkozni.

      17      A 25. sz. melléklet egy francia–spanyol kétnyelvű szótár kivonatának másolata. Nem megállapított, hogy ezen dokumentumot az
         OHIM előtt benyújtották‑e. Ugyanakkor ez a dokumentum azt a megtámadott határozatban megállapított tényt tanúsítja, hogy a
         spanyol „cava” szó a francia „champagne” szó megfelelője. Így az a körülmény, hogy a beavatkozó egy szótárra hivatkozik, irreleváns,
         tekintettel arra, hogy az e hivatkozással bizonyított tény a fellebbezési tanács előtti eljárás ténybeli hátteréhez tartozik.

      18      A 26–29. sz. mellékletek az Elsőfokú Bíróság Hivatala és a beavatkozó képviselője közötti jelen eljárásra vonatkozó levelezés
         másolatait tartalmazzák. Ennélfogva a felperes nem hivatkozhat ezek elfogadhatatlanságára.

      19      A 30. sz. melléklet azon láda fotóit tartalmazza, amelyben a CRISTAL védjeggyel megjelölt palackokat forgalmazzák. Az OHIM
         előtti igazgatási eljárás irataiból kiderül, hogy az első ízben az OHIM előtt benyújtott dokumentumok között megtalálhatók
         e láda fotói. Ennélfogva az Elsőfokú Bíróság tekintetbe veheti e mellékletet.

      20      Következésképpen a beavatkozó válaszbeadványa 23–30. sz. mellékleteinek elfogadhatatlanságára vonatkozó állításait el kell
         utasítani.

       Az ügy érdeméről
      21      A felperes keresete alátámasztására két jogalapra hivatkozik. Az első a 40/94 rendelet 15. cikke (2) bekezdésének a) pontja
         és 43. cikke (2) és (3) bekezdésének megsértéséből, valamint a közösségi védjegyről szóló 40/94/EK tanácsi rendelet végrehajtásáról
         szóló, 1995. december 13‑i 2868/95/EK bizottsági rendelet (HL L 303, 1. o., magyar nyelvű különkiadás 17. fejezet, 1. kötet,
         189. o.; a továbbiakban: végrehajtási rendelet) 22. szabálya (2) bekezdésének megsértéséből ered. A második jogalap a 40/94 rendelet
         8. cikke (1) bekezdésének b) pontjából ered.

       Az első, a 40/94  rendelet 15.  cikke (2)  bekezdésének a) pontja és 43. cikke (2) és (3) bekezdésének megsértéséből, valamint
            a végrehajtási rendelet 22. szabálya (2)  bekezdésének megsértéséből eredő jogalapról
       Előzetes észrevételek
      22      Az első jogalap keretén belül a beavatkozó „előzetes észrevételt” nyújtott be a 40/94 rendelet 43. cikke (2) és (3) bekezdésére,
         valamint a végrehajtási rendelet 22. szabálya (1) bekezdésére vonatkozóan, amelyet az OHIM az ezen rendelkezések megsértéséből
         eredő jogalapként értelmezett, amelyet nem tartalmazott a keresetlevél, amint azt az Elsőfokú Bíróság eljárási szabályzata
         134. cikkének (3) bekezdése lehetővé teszi, ám amely elfogadhatatlan azon okból kifolyólag, hogy az OHIM előtt nem került
         benyújtásra.

      23      A beavatkozó arra hivatkozik, hogy a felperes sohasem kérelmezte a 40/94 rendelet 43. cikke (2) és (3) bekezdése alkalmazásában
         a korábbi védjegy tényleges használatának bizonyítását, valamint hogy az OHIM, a végrehajtási rendelet 22. szabálya (1) bekezdésének
         értelmében sohasem hívta fel őt arra, hogy az ilyen használatra vonatkozó bizonyítékokat az általa megjelölt határidőn belül
         nyújtsa be. Következésképpen, a beavatkozó álláspontja szerint, valamint amint az az Elsőfokú Bíróság T‑183/02. sz. és T‑184/02. sz.,
         El Corte Inglés kontra OHIM – González Cabello és Iberia Líneas Aéreas de España (MUNDICOR) ügyben 2004. március 17‑én hozott
         ítéletéből (EBHT 2004., II‑00965 o.) adódik, nem szükséges megvizsgálni, ellentétben azzal, ahogy a fellebbezési tanács eljárt,
         hogy a beavatkozó által védjegye ismertségének bizonyítása céljából benyújtott dokumentáció tanúsítja-e vagy sem e védjegy
         tényleges használatát. A felperes első jogalapját tehát el kell utasítani.

      24      Meg kell állapítani, hogy mivel a beavatkozó nem vitatja a felszólalásnak helyt adó megtámadott határozat hatályát, és nem
         kéri annak hatályon kívül helyezését vagy megváltoztatását (e tekintetben lásd az Elsőfokú Bíróság T‑160/02 – T‑162/02. sz.,
         Naipes Heraclio Fournier kontra OHIM – France Cartes (kardot ábrázoló kártyalapból álló ábrás védjegy, buzogány lovast ábrázoló
         kártyalapból álló ábrás védjegy és kard királyt ábrázoló kártyalapból álló ábrás védjegy) ügyben 2005. május 11‑én hozott
         ítéletének [EBHT 2005., II‑01643 o.] 17-20. pontját) előzetes észrevételei nem támasztják alá kérelmeit.

      25      Ennélfogva ezen előzetes észrevételeket nem kell megvizsgálni.

       A korábbi védjegy megkülönböztető képességének állítólagos módosulásáról
      26      A felperes úgy véli, hogy a beavatkozó nem bizonyította a korábbi védjegy tényleges használatát, és a megtámadott határozat
         így nem vesz tudomást a 40/94 rendelet 15. cikke (2) bekezdésének a) ponjáról és a 43. cikke (2) és (3) bekezdéséről, valamint
         a végrehajtási rendelet 22. szabályának (2) bekezdéséről. Ugyanis amikor egy védjegy több elemből áll, amely elemek egyike
         vagy amelyek közül néhány megkülönböztetésre alkalmas, vagy amelyek lehetővé tették a védjegy egészének lajstromozását, ezen
         elem módosulása, kihagyása vagy más elemmel történő helyettesítése általános szabályként a védjegy megkülönböztető képességének
         módosulásához vezet. A felperes e tekintetben az OHIM döntési gyakorlatára hivatkozik.

      27      Az OHIM és a beavatkozó vitatják a felperes érveit, és megállapítják, hogy a CRISTAL védjegy használata bizonyítást nyert.

      28      Az Elsőfokú Bíróság emlékeztet arra, amint az a 40/94 rendelet kilencedik preambulumbekezdéséből is következik, hogy a Tanács
         úgy ítélte meg, hogy valamely korábbi védjegyet csak akkor indokolt oltalomban részesíteni, ha azt ténylegesen használták.
         Ezzel a preambulumbekezdéssel összhangban a 40/94 rendelet 43. cikkének (2) és (3) bekezdése előírja, hogy valamely közösségi
         védjegy bejelentője kérheti annak igazolását, hogy a korábbi védjegy tényleges használat tárgyát képezte azon a területen,
         ahol a felszólalás alapjául szolgáló védjegy bejelentésének meghirdetését megelőző öt évben oltalom alatt állt (lásd az Elsőfokú
         Bíróság T‑39/01. sz., Kabushiki Kaisha Fernandes kontra OHIM – Harrison [HIWATT] ügyben 2002. december 12‑én hozott ítéletének
         [EBHT 2002., II‑5233. o.] 34. pontját és a T‑356/02. sz. Vitakraft-Werke Wührmann kontra OHIM – Krafft [VITAKRAFT] ügyben
         2004. október 6‑án hozott ítéletének [EBHT 2004., II‑04335] 25. pontját).

      29      A végrehajtási rendelet 22. cikkének (2) bekezdése értelmében a használat igazolására szolgáló nyilatkozatoknak és bizonyítékoknak
         a korábbi védjegy használatának helyére, idejére, mértékére és jellegére kell irányulniuk.

      30      Továbbá pontosítani kell, hogy a 40/94 rendelet 15. cikke (2) bekezdése a) pontja és 43. cikke (2) és (3) bekezdése együttes
         alkalmazása alapján meg kell állapítani, hogy egy közösségi védjegybejelentéssel szembeni felszólalásban hivatkozott korábbi
         nemzeti vagy közösségi védjegy tényleges használatának igazolása magában foglalja a korábbi védjegy olyan alakban történő
         használatának igazolását is, amely a lajstromozott alaktól csak a megkülönböztető képességet nem érintő elemekben tér el (e
         tekintetben lásd az Elsőfokú Bíróság T‑156/01. sz., Laboratorios RTB kontra OHIM – Giorgio Beverly Hills [GIORGIO AIRE] ügyben
         2003. július 9-én hozott ítéletének [EBHT 2003., II‑2789. o.] 44. pontját.

      31      Jelen ügyben a felperes arra hivatkozik, hogy a beavatkozó által a használat és a jóhírnév bizonyítására benyújtott bizonyítékokból
         következik, hogy a beavatkozó a védjegyet a lajstromozott formától eltérő formában használta. Hiszen a korábbi védjegy olyan
         palackokon kerül feltüntetésre, ahol a „cristal” szón felül megjelenik a főcímkén és nyakcímkén több ízben a „Louis Roederer”
         megnevezés, valamint az „l” és „r” betűkből és néhány kiegészítő ábrás elemből álló szimbólum. A felperes álláspontja szerint
         a „cristal” szó „Louis Roederer” megnevezéssel, az „lr” betűkkel, valamint az ábrás elemekkel történő kombinációja alapjában
         véve határozza meg a korábbi védjegyet, főként a „Louis Roederer” szavak erőteljes megkülönböztető képességéből kifolyólag,
         és nem képezi a korábbi CRISTAL szó tényleges használatát. Ennélfogva a beavatkozó által előterjesztett felszólalás, és következésképpen
         a megtámadott határozat, minden alapot nélkülöz.

      32      Az Elsőfokú Bíróság megállapítja mindenekelőtt, az OHIM nyomán, hogy a felperes nem vitatja a korábbi védjegy használatának
         helyét, időtartamát és mértékét, csakis annak jellegét.

      33      A megtámadott határozatban a fellebbezési tanács megállapította, hogy nincs szabály a közösségi védjegy tárgykörében, amely
         arra kötelezné a felszólalót, hogy a korábbi védjegy elszigetelt, minden egyéb védjegytől független használatát bizonyítsa.
         A fellebbezési tanács álláspontja szerint lehetséges, hogy egy vagy több védjegy kapcsolódó és autonóm használat tárgya legyen,
         a gyártó társaság nevével vagy enélkül, amint az gyakori különösen az autó- és a borágazatban.

      34      Ezt a nézetet osztani kell. Nem arról van szó, hogy a beavatkozó védjegyét a lajstromozottól eltérő formában használják, hanem
         hogy párhuzamosan több megjelölést használnak enélkül, hogy azok a lajstromozott megjelölés megkülönböztető képességét módosítanák.
         Amint azt az OHIM helyesen megállapította a borászati termékek címkézésének tárgyában, bevett kereskedelmi gyakorlat önálló
         védjegyek vagy jelzések, különösen a borászati létesítmény nevének és az áru nevének együttes feltüntetése ugyanazon árun..

      35      Jelen ügyben a CRISTAL védjegy pontosan négy ízben kerül feltüntetésre a beavatkozó által forgalmazott palack nyakán, és kétszer
         a főcímkén, a ® szimbólum kíséretében. A palack nyakán a többi elemtől külön áll. Egyébiránt a ládán, amelyben a CRISTAL védjeggyel
         ellátott palackokat forgalmazzák, a CRISTAL védjegy egyedül jelenik meg. Ugyanígy a beavatkozó által kiállított számlákon
         a „cristal” szó szerepel, a „1990 coffret” kíséretében. Meg kell állapítani tehát, hogy a CRISTAL védjegy azonosítja a beavatkozó
         által forgalmazott árut.

      36      Ami a főcímkén megjelenő „Louis Roederer” megnevezést illeti, ez csupán a gyártó cég nevét jelöli meg, amely közvetlen kapcsolatot
         létesíthet egy vagy több termékcsalád és egy meghatározott vállalkozás között.  Ugyanez a gondolatmenet vonatkozik az „lr”
         betűcsoportra, amely a beavatkozó nevének kezdőbetűit jelöli. Ahogyan azt az OHIM bemutatta, ezen elemek együttes használata
         ugyanazon palackon nem veszélyezteti a CRISTAL védjegy azonosító funkcióját a szóban forgó áruk vonatkozásában.

      37      Ezenfelül az OHIM értékelését, mely szerint egy, a Champagne földrajzi árujelzővel kombinált szóvédjegy pezsgő tekintetében
         történő használatát nem lehet olyan hozzátételnek tekinteni, amely alkalmas a védjegy megkülönböztető képességének módosítására,
         jóvá kell hagyni. A borágazatban ugyanis a fogyasztót gyakorta különösen érdekli az áru pontos földrajzi eredete és a bortermelő
         személye, mivel ezen áruk jóhírneve jórészt ahhoz kötődik, hogy egy bizonyos borászati létesítmény által fémjelzett földrajzi
         régióban állították elő.

      38      Ilyen körülmények között meg kell állapítani, hogy a CRISTAL szóvédjegy egyéb jelzésekkel kombinálva történő használata nem
         bír relevanciával, és a fellebbezési tanács nem sértette meg sem a 40/94 rendelet 15. cikke (2) bekezdésének a) pontját, sem
         43. cikkének (2) és (3) bekezdését, vagy a végrehajtási rendelet 22. szabályának (2) bekezdését.

      39      Következésképpen a felperes első jogalapját el kell utasítani.

       A második, a 40/94 rendelet 8  cikke (1)  bekezdésének b)  pontja megsértéséből eredő jogalapról
      40      A felperes arra hivatkozik, hogy tekintettel arra, hogy sem az áruk, sem a védjegyek nem hasonlóak, továbbá a korábbi védjegy
         megkülönböztető képessége csekély, valamint egyéb releváns tényezőkre is hivatkozik, mint amilyenek a jelen ügyre vonatkozó
         nemzeti határozatok, és az, hogy az ütköző megjelölések párhuzamos fennállása békés, az ütköző megjelölések között nem áll
         fenn az összetévesztés veszélye.

      41      Az OHIM és a beavatkozó úgy vélik, hogy a fellebbezési tanács helyesen értékelte az összetéveszthetőséget.

      42      A 40/94 rendelet 8. cikke (1) bekezdésének b) pontja értelmében a korábbi védjegy jogosultjának felszólalása alapján a korábbi
         védjegy nem részesülhet védjegyoltalomban, ha azt azon a területen, ahol a korábbi védjegy oltalom alatt áll, a fogyasztók
         összetéveszthetik a korábbi védjeggyel való azonossága vagy hasonlósága, valamint az érintett áruk, illetve szolgáltatások
         azonossága vagy hasonlósága miatt; az összetéveszthetőség magában foglalja azt az esetet is, ha a fogyasztók a megjelölést
         gondolati képzettársítás (asszociáció) útján kapcsolhatják a korábbi védjegyhez. Egyébként a 40/94 rendelet 8. cikke (2) bekezdése
         a) pontjának ii) és iii) alpontja értelmében korábbi védjegy valamely tagállamban lajstromozott védjegy, illetve a tagállamra
         kiterjedő hatállyal lajstromozott nemzetközi védjegy, amelynek bejelentési napja korábbi, mint a közösségi védjegybejelentés
         napja.

      43      Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint összetéveszthetőséget okozhat az, ha a közönség azt hiheti, hogy a szóban forgó áruk
         vagy szolgáltatások ugyanattól a vállalakozástól, vagy adott esetben gazdaságilag egymással kapcsolatban álló vállalkozásoktól
         származnak.

      44      Ezen ítélkezési gyakorlat értelmében az összetéveszthetőséget átfogóan kell értékelni az alapján, hogy az érintett vásárlóközönség
         milyen képet alkot a megjelölésről és a szóban forgó árukról vagy szolgáltatásokról, és figyelembe kell venni valamennyi,
         a jelen ügyre jellemző tényezőt, különösen a megjelölések és a megjelölt áruk vagy szolgáltatások hasonlósága közötti kölcsönös
         függőséget (lásd az Elsőfokú Bíróság T‑162/01. sz., Laboratorios RTB kontra OHIM – Giorgio Beverly Hills [GIORGIO BEVERLY
         HILLS] ügyben 2003. július 9‑én hozott ítéletének [EBHT 2003., II‑2821. o.] 31–33. pontját és a hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).

      45      Jelen ügyben a felszólalás alapjául szolgáló védjegyek Franciaországban, Németországban, Nagy-Britanniában, Írországban és
         Dániában lajstromozott nemzeti védjegyek, illetve egy nemzetközi védjegy, amelynek hatálya kiterjed Ausztriára, a Benelux-államokra,
         Olaszországra és Portugáliára. A felszólalási osztály határozata és a megtámadott határozat kizárólag a korábbi francia védjegyen
         alapult, amit a felek nem is vitatnak. Ennélfogva az Elsőfokú Bíróság vizsgálatának a francia területre kell korlátozódnia.

      46      Az érintett vásárlóközönséget azok a francia átlagfogyasztók alkotják, akik feltételezhetően szokásosan tájékozottak, ésszerűen
         figyelmesek és körültekintőek. Ezen vásárlóközönség a bor- és vendéglátóipari ágazat szakembereit és szakértőit is magában
         foglalja.

      –       Az áruk összehasonlításáról
      47      A felperes kiemeli, hogy a beavatkozó által történő használat kizárólag „a francia eredetű borokra, azaz pezsgőkre”, míg a
         bejelentett védjegy az árujegyzék korlátozását követően a „cava típusú spanyol habzóborokra” korlátozódik. Ezen áruk még csak
         nem is hasonlóak, tekintve a földrajzi eredetük, jellemzőik, a pezsgő és a „cava” ára, valamint az érintett vásárlóközönség
         között fennálló különbségeket.

      48      Emlékeztetni kell arra, hogy úgy a felszólalási osztály határozatában, mint a megtámadott határozatban a korábbi védjegy használatát
         bizonyítottnak tekintették a korábbi védjeggyel megjelölt valamennyi áru, tehát nem kizárólag a pezsgő tekintetében.

      49      Következésképpen a bejelentett védjegy árujegyzékében szereplő „cava típusú spanyol habzóborokat” kell összehasonlítani a
         korábbi védjegyet hordozó alábbi árukkal: „francia eredetű borok, főként pezsgők és habzóborok, alkoholos italok (a sörök
         kivételével)”.

      50      Az érintett áruk hasonlóságának értékelésénél figyelembe kell venni az áruk vagy szolgáltatások kapcsolatát jellemző összes
         releváns tényezőt. E tényezők magukban foglalják különösen az áruk természetét, rendeltetését, használatát, valamint versengő
         vagy kiegészítő voltukat (ennek megfelelően lásd a Bíróság C‑39/97. sz. Canon-ügyben 1998. szeptember 29‑én hozott ítéletének
         [EBHT 1998., I‑5507. o.] 23. pontját).

      51      Ezenkívül amennyiben a védjegybejelentéssel érintett áruk a korábbi védjeggyel érintett áruk körébe tartoznak, úgy ezeket
         az árukat azonosnak kell tekinteni (lásd az Elsőfokú Bíróság T‑104/01. sz., Oberhauser kontra OHIM – Petit Liberto [Fifties]
         ügyben 2002. október 23‑án hozott ítéletének [EBHT 2002., II‑4359. o.] 32. és 33. pontját).

      52      Meg kell állapítani, hogy a „francia eredetű borok, tudniillik pezsgők, habzóborok; alkoholos italok (a sörök kivételével)”,
         valamint a „cava típusú spanyol habzóborok” azonos jellegűek, hiszen azonos használatra szánják és ugyanazon körülmények között
         fogyasztják azokat, például ünnepek alkalmával, és azonos létesítményekben vagy azonos üzletközpont-láncolatokban árusítják
         őket, vagyis versengő jelleget mutatnak. Ugyan a felperes bejelentett árujegyzékében szereplő áruk a spanyol eredetű borokra
         korlátozódnak, ez nem elegendő az áruk hasonlóságának kizárásához az összetéveszthetőség értékelésének keretén belül. Hiszen
         akkor is fennállhat az összetévesztés veszélye a vásárlóközönség részéről, ha a szóban forgó áruk gyártási helye eltérő (ennek
         megfelelően lásd a fent hivatkozott Canon-ítélet 29. és 30. pontját). Továbbá emlékeztetni kell arra, hogy a korábbi védjeggyel
         megjelölt áruk nemcsak francia eredetű borok, hanem általában habzóborok, amelyek tehát akár Spanyolországban is készülhettek.
         Így a habzóborok magukban foglalják a „cava típusú spanyol habzóborokat”, ennélfogva ezen áruk azonosak.

      53      Még ha kizárólag a pezsgőt kellene is tekintetbe venni a korábbi védjegy szempontjából, az érintett áruk hasonlóak. E tekintetben
         a felperesnek a CRISTAL védjeggyel ellátott pezsgő és az általa forgalmazott „cava” közötti árkülönbségre vonatkozó érve nem
         megalapozott. Nem a CRISTAL védjeggyel ellátott pezsgőt mint egyedi terméket, hanem általában a pezsgőket kell összehasonlítani
         a védjegybejelentés árujegyzékében szereplő árukkal. Meg kell állapítani, hogy vannak olyan pezsgők, amelyek ára nem tér el
         jelentős mértékben a jó minőségű „cava” árától. Ezen túl, amint az fentebb megállapítást nyert, a gyártási hely eltérése,
         feltéve, hogy a francia fogyasztó tudja, hogy „cavát” kizárólag Spanyolországban lehet előállítani, nem bír jelentőséggel.
         Nem kizárt ugyanis, hogy ugyanaz a vállalkozás „cavát” és pezsgőt is előállít, noha különböző helyeken.

      54      Következésképpen a jogvita tárgyát képező áruk azonosak, vagy legalábbis jelentős mértékben hasonlóak.

      –       A megjelölések összehasonlításáról
      55      Amint az az állandó ítélkezési gyakorlatból következik, az összetéveszthetőség átfogó mérlegelésénél az ütköző megjelölések
         vizuális, hangzásbeli és fogalmi hasonlóságát illetően a megjelölések által keltett együttes benyomást kell alapul venni,
         különösen a megkülönböztető és domináns jegyeik figyelembe vételével (lásd az Elsőfokú Bíróság T‑292/01. sz., Phillips-Van
         Heusen kontra OHIM – Pash Textilvertrieb und Einzelhandel [BASS] ügyben 2003. október 14‑én hozott ítéletének 47. pontját
         [EBHT 2003., II‑04335 o.], valamint a fent hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).

      56      A felperes úgy véli, hogy a megjelölések összehasonlítását a korábbi védjegy használt formája és nem lajstromozott formája
         tekintetbevételével kell elvégezni.

      57      A felperes elgondolása nem hagyható jóvá. Amint azt a fellebbezési tanács helyesen megállapította, az összehasonlítást a megjelölések
         lajstromozott vagy a védjegybejelentésben szereplő formája között kell elvégezni, függetlenül attól, hogy azokat egyéb védjegyektől
         vagy jelzésektől elszigetelten vagy azokkal együttesen használják. Következésképpen az összehasonlítandó megjelölések az alábbiak:

               CRISTAL

               korábbi védjegy

               bejelentett védjegy

      58      A fellebbezési tanács az alábbiakat állapította meg, amivel megismétli a felszólalási osztály megállapítását:

      „A [felszólalási osztály] határozat[a] azt jelezte, hogy noha az ütköző megjelölésk között fennállnak bizonyos egybeesések,
         a védjegyek vizuális szempontból nem tekinthetők hasonlóaknak. Ugyanakkor a két megjelölés között fennálló hangzásbeli különbségek
         pedig nem elegendőek ahhoz, hogy azokat különbözőeknek lehessen tekinteni, amiből az következik, hogy hangzásbeli szempontból
         hasonlóaknak kell őket tekinteni. Végül, a felszólalási osztály úgy ítélte meg, hogy a megjelölések fogalmi szempontból hasonlóak,
         és megerősítette, hogy a „cristal” szó utalhat az ütköző megjelölésekkel megjelölt árukra, de semmiképpen sem alkalmas azok
         leírására.

      59      Ami a megjelölések vizuális szinten történő összehasonlítását illeti, meg kell jegyezni, hogy a korábbi védjegy kizárólag
         a „cristal” szóelemből áll, míg a bejelentett védjegy ábrás védjegy, amelyet egy kastély rajza, valamint a „cristal” és „castellblanch”
         szavak alkotnak, amelyek mindegyike egy szaggatott vonallal rajzolt ovális táblában található. A „castellblanch” szó vastag,
         és a „cristal” szónál nagyobb betűkkel van szedve. Következésképpen, amint arra a felperes helyesen hivatkozik, a fogyasztó
         figyelmét elsőként a „castellblanch” szó kelti fel,  mivel a védjegy ábrás elemei egyértelműen másodlagos jellegűek. Mindenesetre,
         tekintettel a „cristal” szó bejelentett védjegyen belül elfoglalt központi helyzetére és arra a tényre, hogy a korábbi védjegy
         teljes egészében a bejelentett védjegy részét képezi, az ütköző megjelölések között fennáll bizonyos vizuális hasonlóság.

      60      Ami a hangzásbeli összehasonlítást illeti, noha az ütköző védjegyek eltérőek a szavak, betűk, szótagok, magánhangzók és mássalhangzók
         számának tekintetében,, meg kell állapítani, amint arra a felperes hivatkozik, hogy hangzásbeli hasonlóság áll fenn e védjegyek
         között, mivel a korábbi védjegy teljes egészében részét képezi a bejelentett védjegynek. Ezen túl a két szóban forgó védjegy
         közös eleme megegyezik a bejelentett védjegy első elemével, amely hangzásban is az első elem. Az önálló „castellblanch” szó
         hozzátétele nem teszi kétségessé ezt a hasonlóságot. Hiszen, mivel a „cristal” szó rövid és feltűnő, nem kizárható, hogy szóbeli
         megrendelések esetén a fogyasztó csak ezt az első szót ejti ki. A „cristal” szó tehát hangzásbeli szempontból a bejelentett
         védjegy domináns eleme. Továbbá ez az elem azonos a korábbi védjegy egyetlen elemével. Ennélfogva az ütköző megjelölések között
         fennáll a hangzásbeli hasonlóság.

      61      A fogalmi szinten történő összehasonlításról szólva meg kell állapítani, hogy a megjelölések között hasonlóság áll fenn. Ugyanis
         a két megjelölés tartalmazza a „cristal” szót, amely egyértelmű fogalmi jelentéssel bír az érintett vásárlóközönség számára:
         az átláthatóság és tisztaság képzetét kelti. Ugyanakkor a „castellblanch” szónak nincs nyilvánvaló jelentése az érintett vásárlóközönség
         számára. Ilyen körülmények között a „castellblanch” szót nem lehet fogalmi szinten a bejelentett védjegy domináns elemének
         tekinteni. E tekintetben nem releváns a felperes azon érve, mely szerint a „cristal” szó a szóban forgó áruk jellemzőit leíró
         vagy legalábbis azokat felidéző elem, ami másodlagos jelleget kölcsönöz neki a bejelentett védjegyben. Ez a körülmény ugyanis
         nem módosítja a bejelentett védjegy fogalmi tartalmát. Ezen túl nem kizárt, hogy egy felidéző elemet a vásárlóközönség domináns
         elemként érzékeljen, amennyiben a megjelölés többi eleme még kevésbé jellegzetes annál (lásd az Elsőfokú Bíróság T‑288/03. sz.,
         TeleTech Holdings kontra OHIM – Teletech International [TELETECH GLOBAL VENTURES] ügyben 2005. május 25‑én hozott ítéletének
         [EBHT 2005., II‑01767. o.] 86. pontját).

      62      Ennélfogva meg kell állapítani, hogy az ütköző védjegyek a hasonlóság lényeges elemeivel rendelkeznek. Azt kell még átfogó
         módon értékelni, hogy fennáll-e köztük az összetévesztés veszélye.

      –       Az összetéveszthetőségről
      63      A felperes úgy véli, hogy a korábbi védjegy csupán csekély megkülönböztető képességgel bír, mivel a „cristal” szó a szóban
         forgó árukat írja le, illetve idézi fel, továbbá a használat révén nem tett szert megkülönböztető képességre, és a piacon
         létezik számos, a „cristal” szót tartalmazó és a 33. osztályba tartozó áruk vonatkozásában lajstromozott védjegy.

      64      A megtámadott határozatban a fellebbezési tanács elutasította azt az érvet, mely szerint a „cristal” szó a szóban forgó árukat
         leíró jelzés, és megállapította, hogy felidéző jelzésről van szó, amely a borok kristályos jellegére utal, ám amely semmiképpen
         sem írja le az árut. Továbbá a fellebbezési tanács úgy ítélte meg, mégpedig egy 1999‑es, Franciaországban, az Egyesült Királyságban
         és Olaszországban a Gallup France közvéleménykutató intézet által végzett, ismertségre vonatkozó felmérésből (a továbbiakban:
         Gallup-felmérés) kiindulva, hogy a CRISTAL védjegy jelentős megkülönböztető képessége bizonyítást nyert a francia piacon.

      65      A Gallup-felmérésből az derül ki, hogy a CRISTAL védjegy szinte a Dom Pérignon védjegyével azonos ismertségnek örvend úgy
         Franciaországban, mint Olaszországban és az Egyesült Királyságban.

      66      Meg kell állapítani, hogy a Gallup-felmérés 1999 februárjában „a Franciaországban, Olaszországban és az Egyesült-Királyságban
         presztizsnek örvendő cuvé pezsgők ismertségét” vizsgálta. A „kontextus, célok és módszerek” alcímű részből kiderül, hogy a
         beavatkozó képviselői a CRISTAL védjeggyel ellátott pezsgő ismertségét kívánták tanulmányozni „a szállodák, éttermek és vezető
         borászok körében”, és az „információkat a szállodák és éttermek pincéinek pincemestereitől vagy borszakértőktől, valamint
         a vezető borászoktól” szerezték be. A vizsgált országok mindegyikében 100 interjút készítettek.

      67      Meg kell állapítani, hogy ez a felmérés a CRISTAL védjegy ismertségét kizárólag az érintett vásárlóközönség egy része vonatkozásában
         bizonyítja. Hiszen ez a felmérés a CRISTAL védjegy ismertségét nem az átlagfogyasztók, hanem a szakavatott fogyasztók, mégpedig
         a terület legkvalifikáltabb szakértői körében vizsgálta. Ezen túl a beavatkozó által benyújtott többi dokumentum is csak egy
         szakavatott vsárlóközönség körében való ismertséget bizonyít, borászati szakfolyóiratok kivonatairól lévén szó. E dokumentumokból
         kiindulva nem lehet megállapítani, hogy a CRISTAL védjegy jóhírnévnek örvend-e a francia átlagfogyasztók körében.

      68      Ugyanakkor, noha a korábbi védjegy ismertségét vagy jóhírnevét nem lehet megállapítani az érintett vásárlóközönség egészére
         vonatkozóan, fennáll az összetévesztés veszélye az ütköző védjegyek között, ideértve a gondolati képzettársítás (asszociáció)
         esetét, tekintve, hogy a szóban forgó áruk azonosak vagy legalábbis jelentős mértékben hasonlóak, és a vonatkozó megjelölések
         hasonlóak. Ugyancsak nem bír relevanciával az, hogy a korábbi védjegy rendelkezik‑e vagy sem jelentős, benne rejlő megkülönböztető
         képességgel.

      69      Az összetéveszthetőség értékelése során ugyanis a korábbi védjegy megkülönböztető képességét figyelembe kell venni (lásd ennek
         megfelelően a [fent hivatkozott] Canon-ítélet 24. pontját), ez csupán egyetlen elem az értékeléshez tekintetbe vett tényezők
         között. Így egy csekély megkülönböztető képességgel rendelkező korábbi védjegy esetén is fennállhat az összetévesztés veszélye,
         mégpedig az érintett megjelölések, valamint a termékek és a szolgáltatások következtében (e tekintetben lásd az Elsőfokú Bíróság
         T‑112/03. sz., L'Oréal kontra OHIM – Revlon [FLEXI AIR] ügyben 2005. március 16‑án hozott ítéletének [EBHT 2005.,II‑00949. o.]
         61. pontját).

      70      Mindenesetre a „cristal” szó egyáltalán nem leíró jellegű a szóban forgó áruk tekintetében, inkább felidézőnek lehet tekinteni.
         Ennélfogva meg kell állapítani, hogy a CRISTAL védjegy megkülönböztető képessége átlagos, ám nem csekély, amint azt a felperes
         állítja.

      71      A felperes azon érvével kapcsolatban, mely szerint léteznek más, a „cristal” szót tartalmazó, és a 33. osztályba tartozó áruk
         vonatkozásában lajstromozott védjegyek, ami a korábbi védjegy csekély megkülönböztető képességét, valamint a szóban forgó
         védjegyek békés párhuzamos létezését bizonyítaná, meg kell állapítani, hogy nem bizonyos, hogy e védjegyek a jogvita tárgyát
         képező árukkal és különösen a habzóborokkal kapcsolatban fejtik ki hatásukat, vagy felelnek meg a használatnak.

      72      Ezen felül még ha is nem teljességgel kizárt, hogy egyes esetekben a korábbi védjegyek párhuzamos fennállása a piacon esetleg
         csökkenti a két ütköző védjegy között fennálló, az OHIM fórumai által megállapított összetévesztés veszélyét, egy ilyen körülményt
         csakis akkor lehet tekintetbe venni, ha a közösségi védjegy bejelentője legalább a viszonylagos kizáró okokat érintő OHIM
         előtti eljárás folyamán kellően bizonyította, hogy az említett párhuzamos létezés azon nyugszik, hogy az érintett vásárlóközönség
         tudatában nem áll fenn az összetévesztés veszélye a felszólaló korábbi védjegye és a hivatkozott korábbi védjegyek között,
         és azzal a feltétellel, hogy a szóban forgó korábbi védjegyek és az ütköző védjegyek azonosak (lásd az Elsőfokú Bíróság T‑31/03. sz.,
         Grupo Sada kontra OHIM – Sadia (GRUPO SADA) ügyben 2005. május 11‑én hozott ítéletének [az EBHT-ban még nem tették közzé]
         86. pontját).

      73      Jelen ügyben meg kell állapítani, hogy a közigazgatási eljárás folyamán a felperes nem nyújtott be más bizonyítékot, mint
         a hivatkozott egyes lajstromozott védjegyek fényképeinek másolatát, illetve védjegyokiratokat azon állításának alátámasztása
         végett, miszerint ezen lajstromozott védjegyek párhuzamosan léteztek a piacon a beavatkozó korábbi védjegyével. Meg kell állapítani,
         hogy a szóban forgó korábbi védjegyek nem azonosak az ütköző védjegyekkel. Ezen felül ezen információk nem elegendőek annak
         bizonyítására, hogy az ütköző védjegyek közötti összetéveszthetőség mértéke csökkent, vagy egyenesen megszűnt (l. a BUDMEN-ítélet
         [hivatkozás a 24. pontban] 67. pontját).

      74      A CRISTAL korábbi szóvédjegy és a felperes CRISTAL CASTELLBLANCH nemzeti védjegye állítólagos békés párhuzamos fennállása
         kapcsolatban elegendő azt megállapítani, hogy a felperes azt sem bizonyította, hogy a fenti párhuzamos fennállás az összetéveszthetőség
         hiányán alapul. Ellenkezőleg: az ügy irataiból az derül ki, hogy a felperes és a beavatkozó védjegyei számos vita tárgyát
         képezték már, ami éppen azt bizonyítja, hogy ez a párhuzamos fennállás korántsem békés.

      75      A felek által hivatkozott különböző nemzeti határozatokkal kapcsolatban elegendő azt megállapítani, hogy a közösségi védjegyek
         rendje szabályok együtteséből álló autonóm és sajátos célokat követő rendszer, alkalmazása független a nemzeti rendszerektől
         (lásd az Elsőfokú Bíróság T‑32/00. sz., Messe München kontra OHIM [electronica] ügyben 2000. december 5‑én hozott ítéletének
         [EBHT 2000., II‑3829. o.] 47. pontját).

      76      Ilyen körülmények között a felperes második jogalapját el kell utasítani.

      77      Következésképpen a keresetet teljes egészében el kell utasítani.

       A költségekről
      78      Az Elsőfokú Bíróság eljárási szabályzata 87. cikkének 2.§ ‑a alapján az Elsőfokú Bíróság a pervesztes felet kötelezi a költségek
         viselésére, ha a pernyertes fél ezt kérte. Mivel a felperes pervesztes lett, az OHIM-nál és a beavatkozónál felmerült költségek
         viselésére kell kötelezni azok kérelmeinek megfelelően.

      A fenti indokok alapján,
      AZ ELSŐFOKÚ BÍRÓSÁG (harmadik tanács)
      a következőképpen határozott:
      1)      Az Elsőfokú Bíróság a keresetet elutasítja.
      2)      Az Elsőfokú Bíróság a felperest kötelezi a költségek viselésére.

               Jaeger

                Tiili

                Czúcz

         Kihirdetve Luxembourgban, a 2005. december 8‑i nyilvános ülésen.

               E. Coulon

                      M. Jaeger

               hivatalvezető

                     elnök

         * Az eljárás nyelve: angol.


title: A Közszolgálati Törvényszék (első tanács) 2007. május 22-i ítélete. # Adelaida López Teruel kontra Belső Piaci Harmonizációs Hivatal (védjegyek és formatervezési minták) (OHIM). # Tisztviselők - Jogosulatlan távolmaradás. # F-99/06. sz. ügy

text:
      A KÖZSZOLGÁLATI TÖRVÉNYSZÉK ÍTÉLETE
      (első tanács)
      2007. május 22.
      F‑99/06. sz. ügy
      Adelaida López Teruel
      kontra
      Belső Piaci Harmonizációs Hivatal (védjegyek és formatervezési minták) (OHIM)
      „Tisztviselők – Betegszabadság – Jogosulatlan távolmaradás – Felülvéleményezési eljárás – A független orvos kijelölésének határideje”
      Tárgy: Az EK 236. cikk és az EA 152. cikk alapján benyújtott kereset, amelyben A. López Teruel az OHIM 2005. október 20‑i azon határozatának
         megsemmisítését kéri, amelyben jelzi, hogy távolmaradása 2005. április 7. óta igazolatlan, és kötelezi őt a munkahelyére történő
         haladéktalan visszatérésre.

      Határozat: A Közszolgálati Törvényszék az OHIM 2005. október 20‑i határozatát megsemmisíti annyiban, amennyiben a felperes 2005. február
         8. és 20., illetőleg 2005. április 7. és augusztus 20. közötti távolmaradását igazolatlannak tekinti. A Közszolgálati Törvényszék
         a keresetet ezt meghaladó részében elutasítja. Az OHIM a saját költségein felül viseli a felperes részéről felmerült költségek
         felét.

      Összefoglaló
      1.      Tisztviselők – Betegszabadság – Orvosi vizsgálat
      (Személyzeti szabályzat, 59. cikk, (1) bekezdés, hatodik albekezdés)
      2.      Tisztviselők – Betegszabadság – Orvosi vizsgálat
      (Személyzeti szabályzat, 59. cikk, (1) bekezdés, ötödik–hetedik albekezdés)
      3.      Tisztviselők – Betegszabadság – Orvosi vizsgálat
      (Személyzeti szabályzat, 59. cikk, (1) bekezdés, hetedik albekezdés)
      4.      Tisztviselők – Elvek – A gondos ügyintézés elve
      (Az Európai Unió Alapjogi Chartája, 41. cikk)
      1.      A személyzeti szabályzat 59. cikke (1) bekezdésének hatodik albekezdésében szereplő ötnapos határidő, amelynek letelte után
         az adminisztráció – a tisztviselő orvosa és az intézmény orvosszakértője közötti megegyezés hiányában – egyoldalúan kijelölheti
         a betegszabadság esetén elvégzendő vizsgálat megállapításainak felülvéleményezésére hivatott független orvost, akkortól kezd
         el telni, amikor a tisztviselőt képviselő orvos és az adminisztráció által kijelölt orvos első ízben kapcsolatba lép, ami
         azonban nem jelenti azt, hogy e kapcsolatfelvételt kizárólag az utóbbi kezdeményezheti. Figyelembe véve ugyanis azt a tényt,
         hogy e rendelkezés szövege nem teszi lehetővé az e határidőre vonatkozóan a jogalkotó által meghatározni kívánt kezdő időpont
         bizonyossággal történő megállapítását, a rendelkezés céljára kell hagyatkozni, vagyis arra, hogy lehetővé tegye a tisztviselő
         védelemhez való jogát a felülvéleményezési eljárás során garantáló megállapodást, miközben biztosítja ezen eljárás gyors lefolytatását;
         a határidő kezdete tehát nem függhet a két fél közül csak az egyik kezdeményezésétől.

      E határidő nem fakultatív jellegű, hanem mindkét fél számára kötelező, mivel annak letelte nemcsak lehetőséget biztosít az
         adminisztráció számára a felülvéleményezéssel megbízott orvosnak a független orvosok listájáról való kiválasztására, hanem
         erre vonatkozó kötelezettséget is jelent. E határidő azonban nem is imperatív.

      Mivel a felülvéleményezési eljárás a tisztviselő kezdeményezésére indul, ez utóbbi az adminisztrációnak a független orvost
         kijelölő határozata vitatása céljából nem hivatkozhat arra, hogy az az orvos, akit a képviseletével megbízott, nem tudott
         az említett határidő imperatív jellegéről. Bár az igaz, hogy a gyakorlatban hasznos lehet az intézményen kívüli orvos figyelmét
         felhívni a független orvos személyében való megállapodás céljából rendelkezésre álló határidő rövidségére, az intézmény semmilyen
         kötelezettségét nem mulasztja el teljesíteni, ha ezt nem teszi meg, mivel a tisztviselő orvosát – onnantól kezdve, hogy elfogadja
         a tisztviselőnek a személyzeti szabályzat szerinti felülvéleményezési eljárásban való képviseletére szóló megbízást – úgy
         kell tekinteni, hogy egyúttal tudomásul vette az ezen eljárásra vonatkozó kereteket és határidőket.

      (lásd a 44., 46., 47., 50–52., 54. és 97. pontot)
      Hivatkozás:
      a Bíróság 4/67. sz., Collignon kontra Bizottság ügyben 1967. december 12‑én hozott ítélete (EBHT 1967., 469., 479. o.);
      az Elsőfokú Bíróság T‑197/98. sz., Rudolph kontra Bizottság ügyben 2000. március 23‑án hozott ítéletének (EBHT‑KSZ 2000.,
         I‑A‑55. o. és II‑241. o.) 41. pontja.

      2.      Ha a független orvos véleménye megerősíti az intézmény által a tisztviselő betegszabadság esetén szervezett orvosi vizsgálat
         megállapításait, a tisztviselőnek az említett vizsgálat napját megelőző távolmaradása nem tekinthető igazolatlannak, még akkor
         sem, ha e véleményben az orvos úgy ítéli meg, hogy a távolmaradás azt megelőző időponttól kezdve igazolatlan. Ugyanis, bár
         az igaz, hogy a személyzeti szabályzat 59. cikke (1) bekezdésének hetedik albekezdése alapján a független orvos véleménye
         teljes egészében kötelező erejű, e jelleget pontosítja az említett albekezdés két utolsó mondata, amelyek értelmében a távolmaradást
         az említett vizsgálat napjától tekintik igazolatlannak.

      Mindazonáltal, minthogy az orvosi felülvéleményezési eljárás megindítására és lefolytatására nyitva álló nagyon rövid határidők
         indoka annak garantálása, hogy az eljárásra az intézmény által szervezett orvosi vizsgálatot követően a lehető leghamarabb
         sor kerüljön, valamint figyelembe véve a személyzeti szabályzat 59. cikke (1) bekezdésének ötödik és hetedik albekezdése által
         az adminisztrációra és a tisztviselőre rótt gondossági kötelezettséget, ha az adminisztráció nem közli a tisztviselővel ésszerű
         időn belül az orvosi vizsgálat megállapításait, a tisztviselő távolmaradása csak a közlés időpontjától kezdődően tekinthető
         igazolatlannak, mivel az az időtartam, amely alatt a tisztviselő a közlésre várt, nem tekinthető igazolatlan távolmaradási
         időnek.

      (lásd a 61–63. és 65–67. pontot)
      3.      A betegszabadság esetén elvégzendő orvosi vizsgálat során a független orvos által kialakított véleményében tett, szoros értelemben
         vett orvosi megállapítások – csakúgy, mint az orvosi és a rokkantsági bizottság által tett megállapítások – akkor tekintendők
         véglegesnek, ha szabályszerűen alakították ki őket. A közösségi bíróságnak, amely nem vizsgálhatja felül az említett orvosi
         megállapításokat, csak annak vizsgálatára van hatásköre, hogy egyfelől az orvosi vélemény tartalmaz‑e olyan indokolást, amely
         lehetővé teszi a benne foglalt következtetések alapjául szolgáló megállapítások értékelését, másfelől e véleményben közérthető
         kapcsolat áll‑e fenn a benne foglalt orvosi megállapítások és a levont következtetések között.

      (lásd a 74–76. pontot)
      Hivatkozás:
      a Bíróság 277/84. sz., Jänsch kontra Bizottság ügyben 1987. december 10‑én hozott ítéletének (EBHT 1987., 4923. o.) 15. pontja;
      az Elsőfokú Bíróság T‑165/89. sz., Plug kontra Bizottság ügyben 1992. február 27‑én hozott ítéletének (EBHT 1992., II‑367. o.)
         75. pontja; T‑27/98. sz., Nardone kontra Bizottság ügyben 1999. december 15‑én hozott ítéletének (EBHT‑KSZ 1999., I‑A‑267. o.
         és II‑1293. o.) 30. pontja; T‑84/98. sz., C kontra Tanács ügyben 2000. június 16‑án hozott ítéletének (EBHT‑KSZ 2000., I‑A‑113. o.
         és II‑497. o.) 43. pontja, valamint T‑191/01. sz., Hecq kontra Bizottság ügyben 2004. május 12‑én hozott ítéletének (EBHT‑KSZ 2004.,
         I‑A‑147. o. és II‑659. o.) 62. pontja;

      a Közszolgálati Törvényszék F‑39/05. sz., Beau kontra Bizottság ügyben 2006. június 28‑án hozott ítéletének (EBHT‑KSZ 2006.,
         I‑A‑1‑51. o. és II‑A‑1‑175. o.) 35. pontja.

      4.      A tisztviselő helyzetére vonatkozó döntés alkalmával az adminisztráció a gondos ügyintézés elve alapján köteles minden olyan
         tényezőt figyelembe venni, amely meghatározó lehet a döntése szempontjából, így tehát nemcsak a szolgálati érdekre, hanem
         az érintett tisztviselő érdekére is tekintettel kell lennie. A gondos ügyintézés elve azonban – kivéve, ha olyan meghatározott
         jogot nevesít, mint a mindenki joga ahhoz, hogy ügyét részrehajlás nélkül, tisztességes módon és ésszerű határidőn belül intézzék –
         önmagában nem biztosítja a magánszemélyeknek az Európai Unió Alapjogi Chartája 41. cikkének értelmében vett meghallgatáshoz
         való jogot és az iratokba történő betekintéshez való jogot, illetve nem jelenti az igazgatási szervek e cikk értelmében vett
         azon kötelezettségét, hogy határozataikat indokolják.

      (lásd a 92. pontot)
      Hivatkozás:
      az Elsőfokú Bíróság T‑196/99. sz., Area Cova és társai kontra Tanács és Bizottság ügyben 2001. december 6‑án hozott ítéletének
         (EBHT 2001., II‑3597. o.) 43. pontja, T‑11/03. sz., Afari kontra EKB ügyben 2004. március 16‑án hozott ítéletének (EBHT‑KSZ 2004.,
         I‑A‑65. o. és II‑267. o.) 42. pontja és T‑193/04. sz., Tillack kontra Bizottság ügyben 2006. október 4‑én hozott (EBHT 2006.,
         II-3995. o.) 127. pontja.


A Bíróság (hatodik tanács) április 23.-i ítélete: 1991. # Rigsadvokaten kontra Nicolai Christian Ryborg. # Előzetes döntéshozatal iránti kérelem: Højesteret - Dánia. # 83/182. irányelv. # C-297/89. sz. ügy