title: A Bíróság (második tanács) 2009. október 15-i ítélete.#Djurgården-Lilla Värtans Miljöskyddsförening kontra Stockholms kommun genom dess marknämnd.#Előzetes döntéshozatal iránti kérelem: Högsta domstolen - Svédország.#85/337/EGK irányelv - A nyilvánosság részvétele a környezettel kapcsolatos döntéshozatali eljárásokban - A környezetre várhatóan jelentős hatást gyakorló projekteket engedélyező határozatokkal szembeni jogorvoslati eljáráshoz való jog.#C-263/08. sz. ügy.

text:
      C‑263/08. sz. ügy
      Djurgården-Lilla Värtans Miljöskyddsförening
      kontra
      Stockholms kommun genom dess marknämnd
      (a Högsta domstolen [Svédország] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)
      „85/337/EGK irányelv – A nyilvánosság részvétele a környezettel kapcsolatos döntéshozatali eljárásokban – A környezetre várhatóan jelentős hatást gyakorló projekteket engedélyező határozatokkal szembeni jogorvoslati eljáráshoz
         való jog”

      Az ítélet összefoglalása
      1.        Környezet – Egyes projektek környezetre gyakorolt hatásainak vizsgálata – 85/337 irányelv – A II. mellékletben felsorolt osztályokba
            tartozó projektek vizsgálat alá vetése – Az irányelv I. mellékletében nem említett, felszín alatti vízkivételi és mesterséges
            víz-visszatáplálási projektek – Fogalom – Az említett víz későbbi felhasználásával nem járó projektek – Bennfoglaltság
      (A 2003/35 irányelvvel módosított 85/337 tanácsi irányelv, II. melléklet, 10. pont, l) alpont)
      2.        Környezet – Egyes projektek környezetre gyakorolt hatásainak vizsgálata – 85/337 irányelv – Engedélyező határozattal szembeni
            jogorvoslathoz való jog – Igazságszolgáltatási hatóság által hozott határozat – Az érintett nyilvánosság részvétele a döntéshozatali
            eljárásban – A jogorvoslathoz való jogra gyakorolt hatás hiánya
      (A 2003/35 irányelvvel módosított 85/337 tanácsi irányelv, 1. cikk, (2) bekezdés, 2. cikk, (2) bekezdés, 6. cikk, (4) bekezdés
            és 10a. cikk)
      3.        Környezet – Egyes projektek környezetre gyakorolt hatásainak vizsgálata – 85/337 irányelv – Engedélyező határozattal szembeni
            jogorvoslathoz való jog – A jogorvoslathoz való jogot legalább 2000 fős tagságú környezetvédelmi egyesületekre korlátozó nemzeti
            szabályozás – Megengedhetetlenség
      (A 2003/35 irányelvvel módosított 85/337 tanácsi irányelv, 1. cikk, (2) bekezdés és 10a. cikk)
      1.        A 2003/35 irányelvvel módosított, az egyes köz- és magánprojektek környezetre gyakorolt hatásainak vizsgálatáról szóló 85/337
         irányelv II. melléklete 10. pontja l) alpontjának rendelkezéseit úgy kell értelmezni, hogy az említett irányelv I. mellékletében
         nem szereplő valamennyi felszín alatti vízkivételi és mesterséges víz-visszatáplálási létesítményre vonatkoznak, függetlenül
         e létesítmények céljától, tehát ide tartoznak az említett víz későbbi felhasználásával nem járó létesítmények is.

      Következésképpen az a projekt, amely elektromos vezetékek elhelyezésére szolgáló alagútba beszivárgó víz elvezetésére, az
         esetleges felszín alatti vízszintcsökkenés ellensúlyozása érdekében a víznek a talajba vagy a kőzetbe való visszajuttatására,
         valamint vízkivételi és víz-visszatáplálási létesítmények építésére és karbantartására vonatkozik, a 85/337 irányelv II. melléklete
         10. pontja l) alpontjának hatálya alá tartozik, függetlenül a felszín alatti víz végső rendeltetésétől, és különösen attól,
         hogy azt a későbbiekben felhasználják‑e.

      (vö. 30–31. pont és a rendelkező rész 1. pontja)
      2.        A 2003/35 irányelvvel módosított, az egyes köz- és magánprojektek környezetre gyakorolt hatásainak vizsgálatáról szóló 85/337
         irányelv 1. cikkének (2) bekezdése és 10a. cikke értelmében vett érintett nyilvánosság tagjainak joguk van megtámadni azt
         a határozatot, amellyel az adott tagállam bírósági szervezetének részét képező valamely szerv projektengedély iránti kérelemről
         döntött, függetlenül attól a szereptől, amelyet az említett szerv előtti eljárásban való részvétellel és véleménynyilvánítással
         a kérelem vizsgálatában játszottak.

      Egyfelől ugyanis a 85/337 irányelv szerinti jogorvoslati eljáráshoz való jog gyakorlása független a határozatot vagy a vitatott
         aktust hozó hatóság közigazgatási vagy igazságszolgáltatási jellegétől. Másfelől az említett irányelv 2. cikkének (2) bekezdésében
         és 6. cikkének (4) bekezdésében szereplő feltételekkel történő részvétel különbözik a bírósági jogorvoslattól, és attól eltérő
         célja van, mivel az ez utóbbi iránti eljárást adott esetben a döntéshozatali eljárás eredményeként meghozott határozattal
         szemben is meg lehet indítani. Ez a részvétel tehát nincs hatással a jogorvoslati eljárás megindításának feltételeire.

      (vö. 38–39. pont és a rendelkező rész 2. pontja)
      3.        A 2003/35 irányelvvel módosított, az egyes köz- és magánprojektek környezetre gyakorolt hatásainak vizsgálatáról szóló 85/337
         irányelv 10a. cikkével ellentétes az a nemzeti jogi rendelkezés, amely az ezen irányelv hatálya alá tartozó műveletekre vonatkozó
         határozatokkal szembeni jogorvoslati eljáráshoz való jogot azokra a környezetvédelmi egyesületekre korlátozza, amelyeknek
         legalább 2000 tagja van.

      Bár az említett cikk a 85/337 irányelv 1. cikkének (2) bekezdésére tett utalással a nemzeti jogalkotóra hagyja az azzal szemben
         támasztható követelmények meghatározását, hogy a környezetvédelmi tevékenységű nem kormányzati szervezet jogorvoslati eljáráshoz
         való joggal rendelkezzen, a nemzeti szabályok nem járhatnak azzal a veszéllyel, hogy kiüresedik azon közösségi jogi rendelkezések
         tartalma, amelyek szerint azoknak, akik valamely projekt megtámadásában kellő mértékben érdekeltek, illetve akiknek a jogát
         a projekt sérti – beleértve a környezetvédelmi egyesületeket –, lehetőségük kell legyen a hatáskörrel rendelkező bíróságok
         előtti fellépésre.

      (vö. 45., 52. pont és a rendelkező rész 3. pontja)
A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (második tanács)
      2009. október 15.(*)

      „85/337/EGK irányelv – A nyilvánosság részvétele a környezettel kapcsolatos döntéshozatali eljárásokban – A környezetre várhatóan jelentős hatást gyakorló projekteket engedélyező határozatokkal szembeni jogorvoslati eljáráshoz
         való jog”

      A C‑263/08. sz. ügyben,
      az EK 234. cikk alapján benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában, amelyet a Högsta domstolen (Svédország)
         a Bírósághoz 2008. június 19‑én érkezett, 2008. május 29‑i határozatával terjesztett elő az előtte

      a Djurgården‑Lilla Värtans Miljöskyddsförening
      és
      a Stockholms kommun genom dess marknämnd
      között folyamatban lévő eljárásban,
      A BÍRÓSÁG (második tanács),
      tagjai: J.‑C. Bonichot (előadó), a negyedik tanács elnöke, a második tanács elnökeként eljárva, C. Toader, C. W. A. Timmermans,
         K. Schiemann és L. Bay Larsen bírák,

      főtanácsnok: E. Sharpston,
      hivatalvezető: C. Strömholm tanácsos,
      tekintettel az írásbeli szakaszra és a 2009. május 7‑i tárgyalásra,
      figyelembe véve a következők által előterjesztett észrevételeket:
      –        a Djurgården-Lilla Värtans Miljöskyddsförening képviseletében P. Schönning és G. Högberg Björck jur kand,
      –        a svéd kormány képviseletében A. Falk, K. Petkovska, C. Meyer‑Seitz és S. Johannesson, meghatalmazotti minőségben,
      –        az Európai Közösségek Bizottsága képviseletében J.‑B. Laignelot és P. Dejmek, meghatalmazotti minőségben,
      a főtanácsnok indítványának a 2009. július 2‑i tárgyaláson történt meghallgatását követően,
      meghozta a következő
      Ítéletet
      1        Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem a 2003. május 26‑i 2003/35/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvvel (HL L 156.,
         17. o.; magyar nyelvű különkiadás 15. fejezet, 7. kötet, 466. o.) módosított, az egyes köz‑ és magánprojektek környezetre
         gyakorolt hatásainak vizsgálatáról szóló, 1985. június 27‑i 85/337/EGK tanácsi irányelv (HL L 175., 40. o.; magyar nyelvű
         különkiadás 15. fejezet, 1. kötet, 248. o.; a továbbiakban: 85/337 irányelv) rendelkezéseinek értelmezésére vonatkozik.

      2        Ezt a kérelmet a Djurgården‑Lilla Värtans Miljöskyddsförening (Djurgården‑Lilla Värtan‑i környezetvédelmi egyesület, a továbbiakban:
         Miljöskyddsförening) és a Stockholms kommun genom dess marknämnd (Stockholm önkormányzata, a továbbiakban: Stockholms kommun)
         között indult peres eljárás keretében terjesztették elő.

       Jogi háttér
       A közösségi jog
       A 2003/35 irányelv
      3        A 2003/35 irányelv 1. cikke a következőképpen szól:

      „Ezen irányelv célja a (környezeti ügyekben az információhoz való hozzáférésről, a nyilvánosságnak a döntéshozatalban történő
         részvételéről és az igazságszolgáltatáshoz [helyesen: bírósághoz forduláshoz] való jog biztosításáról szóló, a 2005. február
         17‑i 2005/370/EK tanácsi határozattal [HL L 124., 1. o.] jóváhagyott) Århusi Egyezmény alapján fennálló kötelezettségek végrehajtásához
         való hozzájárulás, különösen a következők révén:

      a)      a környezettel kapcsolatos egyes tervek és programok kidolgozására vonatkozóan a nyilvánosság részvételére vonatkozó rendelkezések
         által;

      b)      a nyilvánosság részvételének javítása által és a 85/337/EGK és a 96/61/EK tanácsi irányelv keretein belül az igazságszolgáltatáshoz
         [helyesen: bírósághoz forduláshoz] való jogra vonatkozó rendelkezésekkel.”

       A 85/337 irányelv
      4        A 85/337 irányelv 1. cikkének (2) bekezdése szerint:

      „Jelen irányelv alkalmazásában:
      […]
      »nyilvánosság«:
      egy vagy több természetes vagy jogi személy, valamint a nemzeti jogszabályokkal, illetve gyakorlattal összhangban azok szövetségei,
         szervezetei, illetve csoportjai;

      »érintett nyilvánosság«:
      a 2. cikk (2) bekezdésében említett, a környezettel kapcsolatos döntéshozatali eljárásokban érintett vagy valószínűleg érintett,
         illetve abban érdekelt nyilvánosság; e meghatározás alkalmazásában a környezetvédelmet előmozdító és a nemzeti jog szerinti
         követelményeknek megfelelő nem kormányzati szervezeteket érdekeltnek kell tekinteni”.

      5        A 85/337 irányelv 2. cikke értelmében:

      „(1)      A tagállamok meghoznak minden olyan intézkedést, amely ahhoz szükséges, hogy az engedély megadása előtt többek között a jellegüknél,
         méretüknél vagy elhelyezkedésüknél fogva, a környezetre várhatóan jelentős hatást gyakorló projektek engedélyezése kötelező
         legyen, és esetükben hatásvizsgálatot végezzenek. Ezeket a projekteket a 4. cikk határozza meg.

      (2)      A környezeti hatásvizsgálat elvégezhető a tagállamban meglévő, a projektek engedélyezésére vonatkozó eljárás, vagy ennek hiányában
         más eljárás alkalmazásával, vagy az ennek az irányelvnek való megfelelés céljából kialakítandó eljárásokkal.

      […]
      (3)      A 7. cikk sérelme nélkül, a tagállamok kivételes esetekben egyes projekteket teljesen vagy részben mentesíthetnek az ebben
         az irányelvben meghatározott rendelkezések hatálya alól.

      Ebben az esetben a tagállamok:
      a)      megvizsgálják, hogy egyéb vizsgálati mód megfelelő‑e;
      b)      az érintett nyilvánosság rendelkezésére bocsátják az a) pontban említett egyéb vizsgálati módok során szerzett információkat,
         a mentességről hozott határozatra vonatkozó adatokat, valamint a mentesség engedélyezésének okait;

      […]”
      6        A 85/337 irányelv 4. cikke a következőképpen rendelkezik:

      „(1)      A 2. cikk (3) bekezdésre is figyelemmel az I. mellékletben felsorolt projekteket vizsgálatnak vetik alá az 5–10. cikkel összhangban.
      (2)      A 2. cikk (3) bekezdésre is figyelemmel a II. mellékletben felsorolt projektekre, a tagállamok határozzák meg:
      a)      esetenkénti vizsgálattal,
      vagy
      b)      a tagállamok által megállapított küszöbértékek vagy szempontrendszer alapján,
      hogy a projektet alá kell‑e vetni az 5–10. cikknek megfelelő vizsgálatnak.
      A tagállamok dönthetnek úgy is, hogy az a) és a b) pontnak megfelelő mindkét eljárást alkalmazzák.
      (3)      Amikor a (2) bekezdés alkalmazásában esetenkénti vizsgálatot végeznek, vagy küszöbértékeket, illetve szempontrendszert állapítanak
         meg, figyelembe veszik a III. mellékletben előírt lényeges kiválasztási szempontokat.

      (4)      A tagállamok biztosítják, hogy a hatáskörrel rendelkező hatóság a (2) bekezdés alapján hozott döntését a nyilvánosság számára
         hozzáférhetővé teszi.”

      7        A 85/337 irányelv I. mellékletének 11. pontja azon „felszín alatti vízkivétel[ről és] a felszín alatti vízbe való mesterséges
         víz-visszatáplálási létesítmények[ről rendelkezik], ahol a kivett vagy visszatáplált víz mennyisége legalább [helyesen: évente
         legalább] 10 millió köbméter”.

      8        Az említett irányelv II. melléklete „Infrastrukturális projektek” című 10. pontjának l) alpontjában azon „felszín alatti vízkivételi
         és a felszín alatti vízbe való mesterséges víz-visszatáplálási létesítmények [szerepelnek], amelyeket az I. melléklet nem
         tartalmaz”.

      9        A 85/337 irányelv 6. cikke a következőképpen szól:

      „[…]
      (2)      A nyilvánosságot vagy közzététel, vagy más alkalmas módon, például, ha rendelkezésre áll, elektronikus média útján, tájékoztatják
         a 2. cikk (2) bekezdésében említett, a környezettel kapcsolatos döntéshozatali eljárás kezdetén, de legkésőbb, amint az információ
         ésszerű módon rendelkezésre bocsátható, a következőket illetően:

      a)      az engedély iránti kérelem;
      b)      a tény, hogy a projektet környezeti hatásvizsgálatnak kell alávetni, valamint, adott esetben, hogy a 7. cikket kell alkalmazni;
      c)      a döntéshozatalért, a releváns információk szolgáltatásáért, az észrevételek vagy kérdések fogadásáért felelős hatáskörrel
         rendelkező hatóságok adatai, valamint az észrevételek vagy kérdések továbbítására vonatkozó határidők részletei;

      d)      a lehetséges határozatok jellege vagy, amennyiben készült ilyen, a határozattervezet;
      e)      az 5. cikk alapján összegyűjtött információk hozzáférhetőségére vonatkozó adatok;
      f)      a releváns információk rendelkezésre bocsátása idejének, helyének, valamint módjának a megjelölése;
      g)      a nyilvánosság részvételére vonatkozóan az e cikk (5) bekezdése alapján hozott intézkedések részletei.
      (3)      A tagállamok biztosítják, hogy megfelelő időkereteken belül az érintett nyilvánosság számára rendelkezésre bocsátják a következőket:
      a)      az 5. cikk alapján összegyűjtött összes információ;
      b)      a nemzeti jogszabályokkal összhangban a főbb jelentések és javaslatok, amelyek az érintett nyilvánosságnak az e cikk (2) bekezdésével
         összhangban történő tájékoztatásakor a hatáskörrel rendelkező hatóságnál vagy hatóságoknál fellelhetők;

      c)      a környezeti információkhoz való nyilvános hozzáférésről szóló, 2003. január 28‑i 2003/4/EK európai parlamenti és tanácsi
         irányelv (HL L 41., 26. o.; magyar nyelvű különkiadás 15. fejezet, 7. kötet, 375. o.) rendelkezéseivel összhangban az e cikk
         (2) bekezdésében említett információktól eltérő olyan információ, amely a 8. cikkel összhangban a határozat szempontjából
         lényeges, és amely csak akkor válik hozzáférhetővé, miután az érintett nyilvánosságot e cikk (2) bekezdésével összhangban
         tájékoztatták.

      (4)      Az érintett nyilvánosság számára kellő időben hatékony lehetőséget kell biztosítani a 2. cikk (2) bekezdésében említett, a
         környezettel kapcsolatos döntéshozatali eljárásokban történő részvételre, ebből a célból, jogosultak észrevételeik és véleményük
         kifejezésre juttatására, amikor a hatáskörrel rendelkező hatóság vagy hatóságok számára erre minden lehetőség nyitva áll,
         mielőtt az engedélyezési kérelemről a határozatot meghozzák.

      (5)      A nyilvánosság tájékoztatására (például plakátok kihelyezése egy adott körzeten belül, vagy a helyi újságokban történő közzététel
         útján) és az érintett nyilvánossággal folytatott konzultációra (például írásbeli beadványok vagy közvélemény-kutatás révén)
         vonatkozó részletes intézkedéseket a tagállamok határozzák meg.

      (6)      A különböző szakaszokra ésszerű időkereteket kell előírni, amelyek elegendő időt biztosítanak a nyilvánosság tájékoztatására,
         valamint az érintett nyilvánosság felkészülésére és a környezettel kapcsolatos döntéshozatalban történő hatékony részvételére
         e cikk rendelkezéseire is figyelemmel.”

      10      A 85/337 irányelv 10a. cikke a következőképpen szól:

      „A tagállamok biztosítják, hogy vonatkozó nemzeti jogrendszerükkel összhangban az érintett nyilvánosság azon tagjainak, akik:
      a)      kellő mértékben érdekeltek; vagy
      b)      jogsérelemre hivatkoznak, amennyiben a tagállam közigazgatási eljárásjoga ezt előfeltételként írja elő,
      a bíróság vagy a törvény értelmében létrehozott, más független és pártatlan testület előtt felülvizsgálati [helyesen: jogorvoslati]
         eljáráshoz legyen joguk a határozatok, jogi aktusok és mulasztások anyagi vagy eljárási jogszerűségének kifogásolása céljából
         ezen irányelvnek a nyilvánosság részvételére vonatkozó rendelkezéseire is figyelemmel.

      A tagállamok meghatározzák, hogy az eljárás melyik szakaszában kezdeményezhető a határozatok, jogi aktusok és mulasztások
         kifogásolása.

      Hogy mi minősül kellő mértékű érdekeltségnek és jogsérelemnek, azt a tagállamok határozzák meg összhangban azzal a célkitűzéssel,
         amely szerint biztosítják az érintett nyilvánosságnak az igazságszolgáltatáshoz [helyesen: a bírósághoz forduláshoz] való
         széles körű jogát. Ebből a célból az 1. cikk (2) bekezdésében említett követelményeknek megfelelő nem kormányzati szervezetek
         érdekeltségét e cikk a) pontjának az alkalmazásában kellő mértékűnek kell tekinteni. Továbbá e szervezetek jogait e cikk b) pontjának
         az alkalmazásában olyan jogoknak kell tekinteni, amelyek sérülhetnek.

      E cikk rendelkezései nem zárják ki a közigazgatási hatóság előtt folytatott előzetes felülvizsgálati [helyesen: jogorvoslati]
         eljárás lehetőségét, és nem érintik a bírósági felülvizsgálati [helyesen: jogorvoslati] eljárások kezdeményezését megelőzően
         a közigazgatási felülvizsgálati [helyesen: jogorvoslati] eljárások kimerítésének a követelményét, amennyiben a nemzeti jog
         alapján ilyen követelmény fennáll.

      Az eljárásnak igazságosnak, méltányosnak és gyorsnak kell lennie, és nem lehet mértéktelenül drága.
      E cikk rendelkezései hatékonyságának a növelése céljából a tagállamok biztosítják, hogy a közigazgatási és bírósági felülvizsgálati
         [helyesen: jogorvoslati] eljárásokról gyakorlati információk álljanak a nyilvánosság rendelkezésére.”

       A nemzeti jog
      11      A környezetvédelmi törvénykönyv 11. fejezetének 2. és 9. §‑a alapján a felszín alatti víz elvezetése, a felszín alatti vízszint
         növelése érdekében folytatott vízvisszatáplálás, valamint az ilyen célú létesítmények építése engedélyköteles tevékenység.
         A törvénykönyv 9b. §‑a alapján az e speciális területen benyújtott engedély iránti kérelmeket első fokon a bíróságok környezetvédelmi
         tanácsai vizsgálják meg. A környezetvédelmi tanácsok határozatai ellen a fellebbviteli környezetvédelmi tanácshoz lehet fellebbezni;
         ez utóbbi ítéletei ellen az említett törvénykönyv 23. fejezetének 1. és 9. §‑a alapján a Högsta domstolenhez (legfelsőbb bíróság)
         lehet fellebbezni.

      12      A környezeti hatásvizsgálatra vonatkozó rendelkezések a környezetvédelmi törvénykönyv 6. fejezetében szerepelnek. Többek között
         arról rendelkeznek, hogy aki engedélyköteles tevékenységet akar folytatni, annak egyeztetnie kell a felügyeleti hatóságot
         jelentő länsstryrelsennel (prefektus), és azokkal a magánszemélyekkel, akik különösen érintettek lehetnek. Az egyeztetés során
         az említett hatóság dönt arról, hogy a tervezett tevékenység jelentős hatással lehet‑e a környezetre. Igenlő határozat esetén
         az egyeztetést más állami szervekre, valamint a potenciálisan érintett önkormányzatokra, nyilvánosságra és szervezetekre is
         ki kell terjeszteni.

      13      A jogorvoslati eljáráshoz való jogot a környezetvédelmi törvénykönyv 16. fejezetének 12. és 13. §‑a szabályozza. A bírósági
         eljárások felei, valamint bizonyos szervezetek és hatóságok jogorvoslati eljáráshoz való jogáról az említett 16. fejezet 12.
         és azt követő §‑ai rendelkeznek. Az említett 13. § értelmében a nonprofit egyesületek a cikkben meghatározott bizonyos feltételekkel
         jogorvoslati eljárást indíthatnak a környezetvédelmi törvénykönyv alapján engedélyezési, jóváhagyási és mentesítési ügyekben
         hozott ítéletekkel és határozatokkal szemben.

      14      Ugyanezen 13. § alapján az egyesületeknek három feltételt kell teljesíteniük: az alapszabályban meghatározott céljuknak a
         természet vagy a környezet védelmének kell lennie, legalább három éve Svédországban kell működniük, és legalább 2 000 taggal
         kell rendelkezniük.

       Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
      15      Stockholm önkormányzata szerződést kötött egy áramszolgáltató vállalattal az észak‑djurgårdeni Hjorthagen és Fisksjöäng területe
         közötti, mintegy 1 km hosszúságú, kőzetbe vájt, föld feletti magas feszültségű távvezetékeket felváltó vezetékek elhelyezésére
         szolgáló alagút építésére.

      16      E projekt megvalósításához egyfelől biztosítani kellett az elektromos vezetékek elhelyezésére szolgáló alagútba és az ahhoz
         vezető alagútba beszivárgó felszín alatti víz elvezetését, másfelől a szóban forgó területen található bizonyos telkeken a
         víz elvezetésére, illetve a talajba vagy a kőzetbe történő visszajuttatására – amivel ellensúlyozni lehet a felszín alatti
         vízszint esetleges csökkenését – szolgáló létesítményeket kellett építeni.

      17      2004. május 27‑i határozatában a länsstyrelsen i Stockholms län (Stockholm megye prefektusa) a környezetvédelmi törvénykönyv
         6. fejezete szerinti vizsgálat keretében a projektre vonatkozóan elvégzett környezeti hatásvizsgálat alapján megállapította,
         hogy a szóban forgó művelet jelentős hatással lehet a környezetre, különösen a felszín alatti víz tekintetében.

      18      2006. december 13‑i ítéletében a miljödomstolen vid Stockholms tingsrättla (a stockholmi városi bíróság környezetvédelmi tanácsa)
         a környezetvédelmi törvénykönyv 11. fejezete alapján engedélyt adott a Stockholms kommunnak a szóban forgó munkák elvégzésére.

      19      A Miljöskyddsförening fellebbezett e határozat ellen a Miljööverdomstolen du Svea Hovrätthez (a svealandi fellebbviteli bíróság
         fellebbviteli környezetvédelmi tanácsa), amely azonban a fellebbezést elfogadhatatlannak nyilvánította azért, mert a Miljöskyddsförening
         nem teljesítette a környezetvédelmi törvénykönyv 16. fejezetének 13. §‑ában szereplő azon feltételt, amely szerint a környezetvédelmi
         törvénykönyvben szereplő ítéletek és határozatok elleni fellebbezéshez legalább 2 000 fős tagságra van szükség.

      20      A Miljöskyddsförening fellebbezett az elfogadhatatlanságról szóló határozattal szemben a Högsta domstolenhez.

      21      Az ez utóbbi előtti eljárásban felvetődött az a kérdés, hogy a vitatott projekt a 85/337 irányelv II. melléklete 10. pontjának
         l) alpontjában szereplő projektnek minősül‑e, és mint ilyen az irányelv hatálya alá tartozik‑e, mivel az említett irányelv
         svéd nyelvi változata alapján úgy tűnt, hogy ez az alpont a későbbi hasznosítás végett történő felszín alatti vízkivételre
         korlátozódik. Felvetődött továbbá az a kérdés is, hogy az Århusi Egyezmény szerinti bírósági jogorvoslathoz való jog hatálya
         pontosan mire terjed ki, illetve hogy az e tekintetben a svéd törvény által támasztott feltételek nem túlságosan megszorítóak‑e.

      22      Ebből következően a Högsta domstolen úgy határozott, hogy felfüggeszti az előtte folyamatban lévő eljárást, és a következő
         kérdéseket terjeszti előzetes döntéshozatalra a Bíróság elé:

      „1)      Úgy kell‑e értelmezni a 85/337 irányelv II. mellékletének 10. pontját, hogy annak hatálya alá tartozik az olyan projekt, amely
         az elektromos vezetékek elhelyezésére szolgáló alagútba beszivárgó víz elvezetésére és az esetleges felszín alatti vízszintcsökkenés
         ellensúlyozása érdekében a víznek a talajba vagy a kőzetbe való visszajuttatására (visszatáplálására), valamint a víz elvezetésére
         és visszatáplálására szolgáló létesítmények építésére és karbantartására irányul?

      2)      Ha az első kérdésre adandó válasz igenlő: következik‑e a 85/337 irányelv 10a. cikkének azon rendelkezéséből, amely szerint
         meghatározott körülmények között az érintett nyilvánosság tagjainak joguk kell, hogy legyen a bíróság vagy a törvény értelmében
         létrehozott, más független és pártatlan testület előtti felülvizsgálati [helyesen: jogorvoslati] eljáráshoz a határozatok
         anyagi vagy eljárási jogszerűségének kifogásolása céljából, hogy az magában foglalja az érintett nyilvánosság tagjainak azt
         a jogát is, hogy az engedély iránti kérelemről szóló bírósági határozatot akkor is megtámadhatják, ha lehetőségük volt részt
         venni és véleményt nyilvánítani az említett bíróság előtti, az engedély iránti kérelem vizsgálatára irányuló eljárásban?

      3)      Ha az első és a második kérdésre adandó válasz igenlő: úgy kell‑e értelmezni a 85/337 irányelv 1. cikkének (2) bekezdését,
         6. cikkének (4) bekezdését és 10a. cikkét, hogy a tagállamok az említett 6. cikk (4) bekezdésében, illetve 10a. cikkben szereplő
         érintett nyilvánosságra vonatkozóan olyan rendelkezéseket állapíthatnak meg, amelyek alapján a helyi kis környezetvédelmi
         egyesületeknek joguk van részt venni a 6. cikk (4) bekezdésében említett, a környezetre várhatóan jelentős hatást gyakorló
         projektekkel kapcsolatos döntéshozatali eljárásokban a működési helyük szerinti térségben, azonban nem rendelkeznek a 10a. cikkben
         szereplő felülvizsgálati [helyesen: jogorvoslati] eljáráshoz való joggal?”

       Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekről
       Az első kérdésről
      23      Első kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság arra vár választ, hogy az alapeljárás tárgyát képezőhöz hasonló projekteket
         a 85/337 irányelv II. melléklete 10. pontjának l) alpontjában szereplő „felszín alatti vízkivételi és a felszín alatti vízbe
         való mesterséges víz-visszatáplálási létesítmények, amelyeket az I. melléklet nem tartalmaz” fogalomba tartozónak kell‑e tekinteni.

      24      A kérdést előterjesztő bíróság szerint az említett II. melléklet 10. pontja l) alpontjának szövege a svéd nyelvi változat
         alapján értelmezhető úgy is, hogy ez az alpont a későbbi hasznosítás végett történő felszín alatti vízkivételre korlátozódik.

      25      Az állandó ítélkezési gyakorlatból az következik, hogy a közösségi jogi rendelkezések egységes alkalmazásának és ennélfogva
         egységes értelmezésének szükségessége kizárja azt, hogy a rendelkezés valamely nyelvi változatának szövegét kétség esetén
         elszigetelten vizsgálják, ellenkezőleg, azt követeli meg, hogy a más hivatalos nyelveken elfogadott változatok fényében értelmezzék
         és alkalmazzák azt (a C‑174/05. sz., Zuid‑Hollandse Milieufederatie és Natuur en Milieu ügyben 2006. március 9‑én hozott ítélet
         [EBHT 2006., I‑2443. o.] 20. pontja, valamint a C‑311/06. Consiglio Nazionale degli Ingegneri ügyben 2009. január 29‑én hozott
         ítélet [az EBHT‑ban még nem tették közzé] 53. pontja).

      26      Ezenfelül az ilyen értelmezés szükségessége megköveteli, hogy az egyes nyelvi változatai közötti eltérés esetén a szóban forgó
         rendelkezést azon szabályozás általános rendszerére és céljára tekintettel értelmezzék, amelynek az a részét képezi (lásd
         ebben az értelemben a C‑449/93. sz. Rockfon‑ügyben 1995. december 7‑én hozott ítélet [EBHT 1995., I‑4291. o.] 28. pontját).

      27      Ami a 85/337 irányelv II. melléklete 10. pontjának l) alpontját illeti, a különböző nyelvi változatok – és különösen a német,
         az angol, a spanyol, a finn, a francia, az olasz, a holland, a lengyel és a portugál nyelvi változat – vizsgálatából az következik,
         hogy ez a rendelkezés azokra a felszín alatti vízkivételi és víz-visszatáplálási létesítményekre vonatkozik, amelyek nem szerepelnek
         az említett irányelv I. mellékletében, függetlenül az e műveleteket szükségessé tevő céloktól, és különösen az így kivett
         vagy a talajba visszajuttatott víz későbbi felhasználásától.

      28      Ezenkívül az irányelv I. mellékletének 11. pontja szintén nem tartalmaz ilyen szempontokat azon felszín alatti vízkivételi
         és víz-visszatáplálási létesítmények tekintetében, amelyek esetében a kivett vagy visszatáplált víz mennyisége évente legalább
         10 millió köbméter.

      29      Végül az állandó ítélkezési gyakorlatból az is következik, hogy a 85/337 irányelv alkalmazási köre kiterjedt, és célkitűzései
         széles körűek (lásd a C‑2/07. sz., Abraham és társai ügyben 2008. február 28‑án hozott ítélet [EBHT 2008., I‑1197. o.] 32. pontját,
         valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).

      30      Következésképpen a 85/337 irányelv II. melléklete 10. pontja l) alpontjának rendelkezéseit úgy kell értelmezni, hogy az említett
         irányelv I. mellékletében nem szereplő valamennyi felszín alatti vízkivételi és mesterséges víz-visszatáplálási létesítményre
         vonatkoznak, függetlenül e létesítmények céljától, tehát ide tartoznak az említett víz későbbi felhasználásával nem járó létesítmények
         is.

      31      Mindezekre figyelemmel azt kell válaszolni az első kérdésre, hogy az alapeljárás tárgyát képező projekthez hasonló projektek,
         amelyek elektromos vezetékek elhelyezésére szolgáló alagútba beszivárgó víz elvezetésére, az esetleges felszín alatti vízszintcsökkenés
         ellensúlyozása érdekében a víznek a talajba vagy a kőzetbe való visszajuttatására, valamint vízkivételi és víz-visszatáplálási
         létesítmények építésére és karbantartására vonatkoznak, a 85/337 irányelv II. melléklete 10. pontja l) alpontjának hatálya
         alá tartoznak, függetlenül a felszín alatti víz végső rendeltetésétől, és különösen attól, hogy azt a későbbiekben felhasználják‑e.

       A második kérdésről
      32      Második kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra vár választ, hogy a 85/337 irányelv 10a. cikkből következik‑e,
         hogy az érintett nyilvánosság tagjainak akkor is lehetőségük kell, hogy legyen megtámadni az adott tagállam bírósági szervezetének
         részét képező szerv azon határozatát, amelyben egy projektengedély iránti kérelemről döntött, ha az említett szerv előtti
         eljárásban való részvétellel és véleménynyilvánítással lehetőségük volt részt venni az említett kérelem vizsgálatában.

      33      A 85/337 irányelv 10a. cikke – figyelembe véve az Århusi Egyezmény végrehajtására irányuló 2003/35 irányelvvel bevezetett
         módosításokat – arról rendelkezik, hogy az érintett nyilvánosság tagjai, bizonyos feltételek teljesítése esetén bíróság vagy
         más független testület előtt megtámadhatják az irányelv hatálya alá tartozó határozatokat, jogi aktusokat és mulasztásokat
         anyagi vagy eljárási jogszerűségük kifogásolása céljából.

      34      Ennek megfelelően, a rendelkezés szó szerinti értelmezése alapján, rendelkezniük kell ezzel a joggal az érintett nyilvánosság
         azon tagjainak, akik kellő mértékben érdekeltek, vagy – amennyiben a nemzeti szabályozás ezt megköveteli – arra hivatkoznak,
         hogy a 85/337 irányelv szerinti valamely művelet jogaikat sérti.

      35      Az irányelv szövegéből az is kitűnik, hogy a jogorvoslati eljárásra jogosult érintett nyilvánossággal szemben az irányelvnek
         a 10a. cikkével együttesen értelmezett 1. cikke (2) bekezdésében támasztott követelményeket minden olyan nem kormányzati szervezet
         teljesíti, amely környezetvédelmi tevékenységet folytat, és megfelel a belső jogban esetlegesen meghatározott feltételeknek.

      36      Ezenfelül a 85/337 irányelv 6. cikkének (4) bekezdése különösen annak garantálását írja elő, hogy az érintett nyilvánosság
         hatékonyan részt vehessen a környezettel kapcsolatos döntéshozatali eljárásokban a környezetre várhatóan jelentős hatást gyakorló
         projektek tekintetében.

      37      Az a tény, hogy a vezetékalagút ásására és a felszín alatti vízkivételre irányuló, az alapeljárás tárgyát képezőhöz hasonló
         projektre vonatkozó engedélyt, amely a 85/337 irányelv 10a. cikke értelmében vett határozatnak minősül, olyan bíróság adta
         ki, amely ennek keretében közigazgatási jellegű hatáskört gyakorolt, nem lehet akadálya annak, hogy a jelen ítélet 35. pontjában
         idézett feltételeknek megfelelő egyesület a nemzeti jogban meghatározott módon gyakorolhassa az említett határozattal szembeni
         jogorvoslati eljáráshoz való jogát.

      38      Egyfelől ugyanis a 85/337 irányelv szerinti jogorvoslati eljáráshoz való jog gyakorlása független a határozatot vagy a vitatott
         aktust hozó hatóság közigazgatási vagy bírósági jellegétől. Másfelől a környezetvédelmi ügyekkel összefüggő döntéshozatali
         eljárásokban való, a 85/337 irányelv 2. cikkének (2) bekezdésében és 6. cikkének (4) bekezdésében szereplő feltételekkel történő
         részvétel különbözik a bírósági jogorvoslattól, és attól eltérő célja van, mivel az ez utóbbi iránti eljárást adott esetben
         a döntéshozatali eljárás eredményeként meghozott határozattal szemben is meg lehet indítani. Ez a részvétel tehát nincs hatással
         a jogorvoslati eljárás megindításának feltételeire.

      39      Következésképpen a második kérdésre azt kell válaszolni, hogy a 85/337 irányelv 1. cikkének (2) bekezdése és 10a. cikke értelmében
         vett érintett nyilvánosság tagjainak joguk kell, hogy legyen megtámadni azt a határozatot, amellyel az adott tagállam bírósági
         szervezetének részét képező valamely szerv projektengedély iránti kérelemről döntött, függetlenül attól a szereptől, amelyet
         az említett szerv előtti eljárásban való részvétellel és véleménynyilvánítással a kérelem vizsgálatában játszottak.

       A harmadik kérdésről
      40      Harmadik kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra vár választ, hogy a 85/337 irányelv 6. cikke (4) bekezdésének
         és 10a. cikkének végrehajtása keretében a tagállamok megállapíthatnak‑e olyan rendelkezéseket, amelyek alapján a helyi kis
         környezetvédelmi egyesületeknek joguk van részt venni az irányelv 2. cikkének (2) bekezdésében említett döntéshozatali eljárásokban,
         azonban nem rendelkeznek az ezen eljárásokban hozott határozatokkal szembeni jogorvoslati eljáráshoz való joggal.

      41      Az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból, az ügynek a Bíróság elé terjesztett irataiból, valamint a nyilvános tárgyaláson
         elhangzott vitából az derül ki, hogy e kérdésre különösen a vonatkozó nemzeti szabályozás azon rendelkezése ad okot, amely
         szerint kizárólag a legalább 2 000 tagot számláló egyesületek támadhatják meg a környezetvédelmi ügyekben hozott határozatokat.

      42      A 85/337 irányelvből az következik, hogy az különbséget tesz egyfelől a hatálya alá tartozó műveletek egyikében általános
         értelemben érintett nyilvánosság, másfelől az ezen érintett nyilvánosságba tartozó, azon természetes vagy jogi személyek csoportja
         között, akik számára a szóban forgó művelettel kapcsolatos különleges helyzetük miatt, az irányelv 10a. cikke alapján biztosítani
         kell a projektet engedélyező határozat vitatásához való jogot.

      43      Az említett irányelv a nemzeti szabályozásra hagyja azon feltételek meghatározását, amelyeket a kereset elfogadhatóságával
         szemben lehet támasztani. Ilyen feltétel lehet a fellépésben való „kellő mértékű érdekeltség” vagy a „jogsérelem” aszerint,
         hogy a nemzeti szabályozásban hagyományosan e két fogalom közül melyik szerepel.

      44      A környezetvédelmi tevékenységű nem kormányzati szervezeteket illetően a 85/337 irányelvnek a 10a. cikkével együttesen értelmezett
         1. cikke (2) bekezdése előírja, hogy e szervezetek közül azokat, amelyek megfelelnek a „nemzeti jog szerinti követelményeknek”,
         adott esetben „kellő mértékben érdekeltnek” vagy olyan joggal rendelkezőnek kell tekinteni, amelyet az irányelv hatálya alá
         tartozó valamely művelet sérthet.

      45      Bár az irányelv 10a. cikke az 1. cikk (2) bekezdésére tett utalással a nemzeti jogalkotóra hagyja az azzal szemben támasztható
         követelmények meghatározását, hogy a környezetvédelmi tevékenységű nem kormányzati szervezetet a fent említett körülmények
         között jogorvoslati eljáráshoz való joggal rendelkező egyesületnek lehessen tekinteni, az ennek során kialakított nemzeti
         szabályoknak egyfelől „széles körben biztosítaniuk kell a bírósághoz fordulás jogát”, másfelől garantálniuk kell a 85/337
         irányelv bírósági jogorvoslathoz való jogra vonatkozó rendelkezéseinek hatékony érvényesülését. Következésképpen ezek a nemzeti
         szabályok nem járhatnak azzal a veszéllyel, hogy kiüresedik azon közösségi jogi rendelkezések tartalma, amelyek szerint azoknak,
         akik valamely projekt megtámadásában kellő mértékben érdekeltek, illetve akik jogát a projekt sérti – beleértve a környezetvédelmi
         egyesületeket –, lehetőségük kell legyen a hatáskörrel rendelkező bíróságok előtti fellépésre.

      46      Ebből a szempontból a nemzeti törvény előírhatja, hogy a 85/337 irányelv hatálya alá tartozó projekteket bírósági úton megtámadni
         kívánó egyesület a természet és a környezet védelmével összefüggő társadalmi céllal rendelkezzen.

      47      Ezenkívül az sem zárható ki, hogy a környezetvédelmi egyesületek minimális taglétszámára vonatkozó feltétel relevánsnak bizonyulhat
         az egyesület tényleges létezéséről és működéséről való meggyőződés szempontjából. A nemzeti törvény azonban nem határozhat
         meg olyan magas minimális taglétszámot, amely ellentétes a 85/337 irányelv céljaival, különösen a hatálya alá tartozó műveletek
         bírósági felülvizsgálatának megkönnyítésével.

      48      E tekintetben meg kell állapítani, hogy bár a 85/337 irányelvben az szerepel, hogy az érintett nyilvánosság azon tagjainak,
         amelyek valamely művelet megtámadásában kellő mértékben érdekeltek, illetve amelyek jogait a művelet sértheti, lehetőségük
         kell, hogy legyen a projektet engedélyező határozat megtámadására, az irányelv egyáltalán nem teszi lehetővé a jogorvoslat
         lehetőségének abból az okból történő korlátozását, hogy az érintettek már kifejthették álláspontjukat a döntéshozatali eljárásban
         való, az irányelv 6. cikkének (4) bekezdése szerinti részvétel során.

      49      Ennek következtében a Svéd Királyság által felhozott azon körülmény, hogy a nemzeti szabályok a folyamat elején széles körben
         biztosítják az adott műveletre vonatkozó döntés előkészítésében való részvétel lehetőségét, semmiképpen nem igazolhatja azt,
         hogy a meghozott határozattal szembeni bírósági jogorvoslat lehetőségét csak korlátozó feltételekkel biztosítják.

      50      Ezenfelül a 85/337 irányelv nem kizárólagosan a regionális vagy nemzeti jelentőségű műveletekre vonatkozik, hanem a kisebb
         jelentőségűekre is, amelyekkel a helyi egyesületek hatékonyabban tudnak foglalkozni. Márpedig, amint azt a főtanácsnok is
         megállapítja az indítványa 78. pontjában, a svéd szabályozás szóban forgó rendelkezése lényegében olyan jellegű, hogy megfosztja
         a helyi egyesületeket a bírósági jogorvoslat bármilyen lehetőségétől.

      51      Igaz, a svéd kormány, amely elismeri, hogy jelenleg mindössze két olyan egyesület van, amelynek legalább 2 000 tagja van,
         és így megfelel a környezetvédelmi törvénykönyv 16. fejezetének 13. §‑ában szereplő feltételnek, azzal érvel, hogy a helyi
         egyesületek e két egyesület valamelyikéhez fordulhatnak, és kérhetik tőlük a jogorvoslati eljárás megindítását. Önmagában
         ez a lehetőség azonban nem felel meg a 85/337 irányelv követelményeinek, mivel egyfelől lehetséges, hogy ezek a felkért egyesületek
         nem olyan mértékben érdekeltek a kisebb jelentőségű műveletekkel való foglalkozásban, másfelől fennáll a veszélye, hogy nagy
         számban kapnak ilyen értelmű felkérést, amelyek közül szükségszerűen válogatniuk kellene olyan ismérvek alapján, amelyeket
         senki nem ellenőrizne. Végül ez a rendszer jellegéből adódóan a környezetvédelmi ügyekkel kapcsolatos jogorvoslati kérelmek
         szűréséhez vezetne, ami közvetlenül sérti az említett irányelv szellemét, amely irányelv célja – amint arról a jelen ítélet
         33. pontjában már volt szó – az Århusi Egyezmény végrehajtásának biztosítása.

      52      Következésképpen a harmadik kérdésre azt kell válaszolni, hogy a 85/337 irányelv 10a. cikkével ellentétes az a nemzeti jogi
         rendelkezés, amely az irányelv hatálya alá tartozó műveletekre vonatkozó határozatokkal szembeni jogorvoslati eljáráshoz való
         jogot azokra a környezetvédelmi egyesületekre korlátozza, amelyeknek legalább 2 000 tagja van.

       A költségekről
      53      Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás
         egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült
         költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.

      A fenti indokok alapján a Bíróság (második tanács) a következőképpen határozott:
      1)      Az alapeljárás tárgyát képező projekthez hasonló projektek, amelyek elektromos vezetékek elhelyezésére szolgáló alagútba beszivárgó
            víz elvezetésére, az esetleges felszín alatti vízszintcsökkenés ellensúlyozása érdekében a víznek a talajba vagy a kőzetbe
            való visszajuttatására, valamint vízkivételi és víz-visszatáplálási létesítmények építésére és karbantartására vonatkoznak,
            a 2003. május 26‑i 2003/35/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvvel módosított, az egyes köz‑ és magánprojektek környezetre
            gyakorolt hatásainak vizsgálatáról szóló, 1985. június 27‑i 85/337/EGK tanácsi irányelv II. melléklete 10. pontja l) alpontjának
            hatálya alá tartoznak, függetlenül a felszín alatti víz végső rendeltetésétől, és különösen attól, hogy azt a későbbiekben
            felhasználják‑e.
      2)      A 2003/35 irányelvvel módosított 85/337 irányelv 1. cikkének (2) bekezdése és 10a. cikke értelmében vett érintett nyilvánosság
            tagjainak joguk van megtámadni azt a határozatot, amellyel az adott tagállam bírósági szervezetének részét képező valamely
            szerv projektengedély iránti kérelemről döntött, függetlenül attól a szereptől, amelyet az említett szerv előtti eljárásban
            való részvétellel és véleménynyilvánítással a kérelem vizsgálatában játszottak.
      3)      A 2003/35 irányelvvel módosított 85/337 irányelv 10a. cikkével ellentétes az a nemzeti jogi rendelkezés, amely az e módosított
            irányelv hatálya alá tartozó műveletekre vonatkozó határozatokkal szembeni jogorvoslati eljáráshoz való jogot azokra a környezetvédelmi
            egyesületekre korlátozza, amelyeknek legalább 2 000 tagja van.
      Aláírások
      * Az eljárás nyelve: svéd.


A Bíróság (második tanács) 1971. június 24-i ítélete. # Willem Vinck kontra az Európai Közösségek Bizottsága. # 53-70. sz. ügy