A Bíróság 1979. június 12-i ítélete. # Ketelhandel P. van Paassen BV kontra Staatssecretaris van Financiën / Inspecteur der Invoerrechten en Accijnzen ; Minister van Financiën kontra Denkavit Dienstbetoon BV. # Előzetes döntéshozatal iránti kérelmek: Hoge Raad - Hollandia. # # 181/78. és 229/78. sz. egyesített ügyek


title: A Bíróság ítélete (negyedik tanács), 2012. szeptember 27.#Zuckerfabrik Jülich AG és társai kontra Hauptzollamt Aachen British Sugar plc kontra Rural Payments Agency, an Executive Agency of the Department for Environment, Food & Rural Affairs és Tereos – Union de coopératives agricoles à capital variable kontra Directeur général des douanes et droits indirects és Receveur principal des douanes et droits indirects de Gennevilliers.#A Finanzgericht Düsseldorf (Németország), a High Court of Justice (England & Wales), Chancery Division (Egyesült Királyság) és a tribunal de grande instance de Nanterre (Franciaország) által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelmek.#Közös agrárpolitika – Közös piacszervezés – Cukor- és izoglukóz-termelők – A termelési illetékek összegének kiszámítása – Olyan számítás módszer érvényessége, amely a visszatérítés nélkül exportált cukormennyiségek tekintetében fiktív visszatérítési összegeket vesz alapul – A szabályozás visszaható hatálya – Átváltási árfolyam – Kamatfizetés.#C‑113/10., C‑147/10. és C‑234/10. sz. egyesített ügyek.

text:
         A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (negyedik tanács)
      2012. szeptember 27. (
            *1
         )
      „Közös agrárpolitika — Közös piacszervezés — Cukor- és izoglukóz-termelők — A termelési illetékek összegének kiszámítása — Olyan számítás módszer érvényessége, amely a visszatérítés nélkül exportált cukormennyiségek tekintetében fiktív visszatérítési összegeket vesz alapul — A szabályozás visszaható hatálya — Átváltási árfolyam — Kamatfizetés”
      A C-113/10., C-147/10. és C-234/10. sz. egyesített ügyekben,
      az EUMSZ 267. cikk alapján benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelmek tárgyában, amelyeket a Finanzgericht Düsseldorf (Németország) (C-113/10), a High Court of Justice (England & Wales), Chancery Division (Egyesült Királyság) (C-147/10) és a tribunal de grande instance de Nanterre (Franciaország) (C-234/10) a Bírósághoz 2010. február 2-án, 2010. március 12-én és 2010. május 6-án érkezett, 2010. március 2-i és március 29-i, valamint 2010. május 12-i határozatával terjesztett elő,
      a Zuckerfabrik Jülich AG (C-113/10)
      és
      a Hauptzollamt Aachen között,
      a British Sugar plc (C-147/10)
      és
      a Rural Payments Agency, an Executive Agency of the Department for Environment, Food & Rural Affairs

      között,
      valamint
      a Tereos – Union de coopératives agricoles à capital variable (C-234/10)
      és
      a Directeur général des douanes et droits indirects,

      valamint a Receveur principal des douanes et droits indirects de Gennevilliers

      között folyamatban lévő eljárásokban,
      A BÍRÓSÁG (negyedik tanács),
      tagjai: J.-C. Bonichot tanácselnök, A. Prechal, K. Schiemann, L. Bay Larsen (előadó) és C. Toader bírák,
      főtanácsnok: E. Sharpston,
      hivatalvezető: K. Malacek tanácsos,
      tekintettel az írásbeli szakaszra és a 2011. június 30-i tárgyalásra,
      figyelembe véve a következők által előterjesztett észrevételeket:

               —

               a Zuckerfabrik Jülich AG képviseletében H.-J. Prieß és B. Sachs Rechtsanwälte,

               —

               a British Sugar plc képviseletében K. Lasok QC és G. Facenna barrister,

               —

               a Tereos – Union de coopératives agricoles à capital variable képviseletében N. Coutrelis ügyvéd,

               —

               a német kormány képviseletében T. Henze és J. Möller, meghatalmazotti minőségben,

               —

               az Egyesült Királyság Kormánya képviseletében S. Hathaway és H. Walker, meghatalmazotti minőségben,

               —

               a francia kormány képviseletében G. de Bergues és B. Cabouat, meghatalmazotti minőségben,

               —

               a spanyol kormány képviseletében F. Díez Moreno, meghatalmazotti minőségben,

               —

               a litván kormány képviseletében R. Mackevičienė és R. Krasuckaitė, meghatalmazotti minőségben,

               —

               az osztrák kormány képviseletében E. Riedl, meghatalmazotti minőségben,

               —

               az Európai Bizottság képviseletében P. Rossi, B. Schima, D. Bianchi és K. Banks, meghatalmazotti minőségben,

         a főtanácsnok indítványának a 2011. október 27-i tárgyaláson történt meghallgatását követően,
      meghozta a következő

         Ítéletet

               1

               Az előzetes döntéshozatal iránti kérelmek elsődlegesen az 1762/2003/EK, az 1775/2004/EK, az 1686/2005/EK és a 164/2007/EK rendelet helyesbítéséről és a cukorágazatban termelési illetékként fizetendő összegeknek a 2002/2003-as, 2003/2004-es, 2004/2005-ös, 2005/2006-os gazdasági évekre történő megállapításáról szóló, 2009. november 3-i 1193/2009/EK bizottsági rendelet (HL L 321., 1. o.) érvényességére vonatkoznak.

               2

               E kérelmeket a Zuckerfabrik Jülich AG (a továbbiakban: Jülich) és a Hauptzollamt Aachen (Németország), a British Sugar plc (a továbbiakban: British Sugar) és a Rural Payments Agency, an Executive Agency of the Department for Environment, Food & Rural Affairs (a továbbiakban: Rural Payments Agency), valamint a Tereos – Union de coopératives agricoles à capital variable (a továbbiakban: Tereos) és a directeur général des douanes et droits indirects, valamint a receveur principal des douanes et droits indirects de Gennevilliers (Franciaország) között folyamatban lévő jogvitákban terjesztették elő, amelyek tárgya vagy a 2002/2003-tól a 2005/2006-ig terjedő valamennyi gazdasági év, vagy ezek közül egyes gazdasági évek tekintetében fizetett illetékek összege.

         Jogi háttér

               3

               Az Európai Közösségek saját forrásainak rendszeréről szóló, 2000. szeptember 29-i 2000/597/EK, Euratom tanácsi határozat (HL L 253., 42. o.; magyar nyelvű különkiadás 1. fejezet, 3. kötet, 200. o.) 8. cikkének (1) bekezdése előírja, hogy az Európai Közösségek saját forrásait, mint például a cukorágazat piacának közös szervezése keretén belül előírt illetékeket, a tagállamok a nemzeti törvényi, rendeleti vagy közigazgatási rendelkezések alapján szedik be, amelyeket adott esetben a közösségi szabályozás követelményeihez igazítanak.

               4

               Az említett illetékek kapcsán ugyanezt írja elő az Európai Közösségek saját forrásainak rendszeréről szóló, 2007. június 7-i 2007/436/EK, Euratom tanácsi határozat (HL L 163., 17. o.) 8. cikkének (1) bekezdése is, amely határozat a 10. cikkében foglaltak szerint 2007. január 1-jétől hatályon kívül helyezte a 2000/597 határozatot.

               5

               A cukorágazat piacának közös szervezéséről szóló, 2006. február 20-i 318/2006/EK tanácsi rendelettel (HL L 58., 1. o.) hatályon kívül helyezett, a cukorágazat piacának közös szervezéséről szóló, 2001. június 19-i 1260/2001/EK tanácsi rendelet (HL L 178., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 3. fejezet, 33. kötet, 17. o.; a továbbiakban: alaprendelet) szabályozta többek között a cukorágazat termelési illetékeken keresztül megvalósuló önfinanszírozási rendszerét.

               6

               Az alaprendelet (11) preambulumbekezdése szerint a cukorágazat piacának közös szervezése egyrészt azon az elven alapult, hogy a termelőknek teljes körű pénzügyi felelősséget kellett vállalniuk minden gazdasági év során a kvóta alá eső közösségi termelés azon részének elhelyezéséből származó veszteségekért, amely a Közösség belső fogyasztását meghaladó többlet, másrészt pedig az egyes vállalkozásokra kijelölt termelési kvótát tükröző elhelyezés árgaranciáinak differenciálásán.

               7

               Ezen rendelet (13) preambulumbekezdése szerint a termelőknek pénzügyi felelősséget kellett vállalniuk az A és B cukor teljes termelésére kivetett termelési alapilleték – amely azonban fehércukornál az intervenciós ár 2%-ára korlátozódott – és a szóban forgó ár 37,5%-os határértékét meg nem haladó, a B cukor termelésére kivetett B illeték kifizetésével. Mivel e korlátok főszabály szerint nem tették lehetővé azon cél elérését, hogy egyes gazdasági években az ágazat önfinanszírozó legyen, ilyen esetekben kiegészítő illetéket kellett kivetni.

               8

               Az említett rendelet (14) preambulumbekezdésének szövege így szólt:
               „Az egyenlő elbánás érdekében, a kiegészítő illetéket minden egyes vállalkozás esetében a vállalkozás által az adott gazdasági évre kifizetett termelési illeték által létrehozott bevételén [helyesen: bevételen] belüli részesedése alapján kell kiszámítani. Ennélfogva a Közösség egészére nézve együtthatót kell rögzíteni, amely megegyezik – a szóban forgó gazdasági év tekintetében – a teljes jegyzett veszteség és a teljes, az érintett termelési illetékek által létrehozott bevétel közötti aránnyal. Meg kell határozni azokat a feltételeket, amelyek mellett a cukorrépa- és cukornád-értékesítőknek hozzá kell járulniuk az érintett gazdasági évben jelentkező rendkívüli veszteség megszüntetéséhez.”

               9

               Az illetékek kiszámítását illetően az alaprendelet 15. cikke előírta:
               „(1)   Minden egyes gazdasági év vége előtt meg kell állapítani:

                        a)

                        az adott gazdasági évre vonatkozó A és B cukor, A és B izoglukóz, valamint A és B inulinszirup termelésére vonatkozó előrejelzést;

                        b)

                        az adott gazdasági év során a Közösségben történő fogyasztásra értékesített cukor, izoglukóz és inulinszirup mennyiségeire vonatkozó előrejelzést;

                        c)

                        a b) pontban meghatározott mennyiségnek az a) pontban meghatározott mennyiségből történő levonásával kapott exportálható többletet;

                        d)

                        a folyó gazdasági év során az exportkötelezettségek teljesítéséhez szükséges cukor tonnánkénti átlagos veszteségére vagy bevételére vonatkozó becslést.
                        Ez az átlagos veszteség vagy bevétel egyenlő a visszatérítések teljes összege és a szóban forgó exportkötelezettségek tonnában számított teljes mennyisége lefölözéseinek teljes összege közötti különbséggel;

                        e)

                        a c) pontban említett többlet d) pontban említett átlagos veszteséggel vagy bevétellel történő megszorzásával kapott teljes veszteségre vagy bevételre vonatkozó becslést.

                  (2)   A 2005/2006-os gazdasági év vége előtt, a 10. cikk (3), (4), (5) és (6) bekezdésének sérelme nélkül, a 2001/2002-től 2005/2006-ig terjedő gazdasági évekre összesítve kell megállapítani:

                        a)

                        az A és B cukor, A és B izoglukóz, valamint A és B inulinszirup tényleges termelése, és a fogyasztás céljából a Közösségen belül elhelyezett cukor, izoglukóz, valamint inulinszirup tényleges mennyisége alapján megállapított exportálható többletet;

                        b)

                        a cukor tonnánkénti, az összes érintett exportkötelezettségekből fakadó, átlagos veszteségét vagy bevételét, amelyet a fenti (1) bekezdés d) pontjának második albekezdésében ismertetett módszer alkalmazásával számítanak ki;

                        c)

                        az a) pontban említett többlet b) pontban említett átlagos veszteséggel vagy bevétellel történő megszorzásával kapott teljes veszteséget vagy bevételt;

                        d)

                        a felszámított alaptermelési díjak és B díjak végösszegét [helyesen: a felszámított termelési alapilletékek és B illetékek végösszegét].

                  Az (1) bekezdés e) pontjában említett teljes veszteségre vagy bevételre vonatkozó becslést a c) és d) pontban említett összegek közötti különbséggel ki kell igazítani.
               [...]
               (8)   Az e cikk alkalmazására vonatkozó részletes szabályok, amelyeket a 42. cikk (2) bekezdésében említett eljárásnak megfelelően kell elfogadni, különösen a következőkre vonatkoznak:

                        —

                        a beszedendő díjak [helyesen: illetékek] összege,

                  [...]”

               10

               A C-5/06. és C-23/06-C-36/06. sz., Zuckerfabrik Jülich és társai egyesített ügyekben 2008. május 8-án hozott ítélet (EBHT 2008., I-3231. o.), valamint a C-175/07–C-184/07. sz. SAFBA egyesített ügyekben 2008. október 6-án hozott végzés (az EBHT-ban nem tették közzé) kihirdetését követően az Európai Bizottság elfogadta az 1193/2009 rendeletet, amellyel helyesbítette a cukorágazatban a 2002/2003-as gazdasági évre a termelési illetékek összegének meghatározásáról szóló, 2003. október 7-i 1762/2003/EK bizottsági rendeletet (HL L 254., 4. o.), a cukorágazatban a 2003/2004-es gazdasági évre a termelési illetékek összegének meghatározásáról szóló, 2004. október 14-i 1775/2004/EK bizottsági rendeletet (HL L 316., 64. o.) és a cukorágazatban a 2004/2005-ös gazdasági évre a termelési illetékek összege, valamint a kiegészítő illeték meghatározásáról szóló, 2005. október 14-i 1686/2005/EK bizottsági rendeletet (HL L 271., 12. o.), amelyeket a Bíróság érvénytelenné nyilvánított, valamint hasonlóképpen helyesbítette a cukorágazatban termelési illetékként fizetendő összegeknek a 2005/2006-os gazdasági évre történő megállapításáról szóló, 2007. február 19-i 164/2007/EK bizottsági rendeletet (HL L 51., 17. o.), amely szintén azon a számítási módszeren alapult, amelyet a Bíróság a 2002/2003-as, a 2003/2004-es és a 2004/2005-ös gazdasági év vonatkozásában érvénytelenített. Így a Bizottság a 2002/2003-tól 2005/2006-ig terjedő gazdasági évekre visszaható hatállyal újból megállapította a cukorágazatban fizetendő termelési illetékeket.

               11

               Az 1193/2009 rendelet (5) és (6) preambulumbekezdésének szövege így szól:

                        „(5)

                        A C-5/06. és C-23/06–C-36/06. sz. egyesített ügyekben hozott ítéletben a Bíróság megállapította, hogy a 2001/2002-es gazdasági évre a cukorágazatban a termelési illetékek, valamint a kiegészítő illeték összegének meghatározásáról szóló, 2002. október 15-i 1837/02/EK bizottsági rendelet [(HL L 278., 13. o.)] vizsgálata nem fedett fel a rendelet érvényességének megkérdőjelezésére alkalmas tényezőket. E gazdasági év tekintetében függetlenül attól, hogy jogosult-e a termék visszatérítésre, a Bizottság a termelési illeték megállapításakor az átlagos veszteséget a feldolgozott termék formájában kivitelre kerülő teljes cukormennyiség alapján számolta.

                        (6)

                        Következésképpen helyénvaló, hogy a Bizottság a termelési illetékeket, illetve amennyiben szükséges, a kiegészítő illeték meghatározására szolgáló együtthatót a 2001/2002-es gazdasági évben használt számítási módszert alkalmazva határozza meg.”

               12

               Az 1193/2009 rendelet 1–4. cikke rögzíti a 2002/2003-tól 2005/2006-ig terjedő gazdasági évekre a cukorágazatban fizetendő termelési illetékek összegét.

               13

               Az 1193/2009 rendelet 3. cikke előírja:
               „Az 1686/2005/EK rendelet 1. és 2. cikke helyébe a következő szöveg lép:
               [...]
               2. cikk
               A 2004/2005-ös gazdasági évre az 1260/2001/EK rendelet 16. cikkének (2) bekezdésében előírt együttható 0,25466 a Cseh Köztársaság, Lettország, Litvánia, Magyarország, Lengyelország, Szlovénia és Szlovákia számára, valamint 0,14911 a többi tagállam számára.”

               14

               AZ 1193/2009 rendelet 6. cikke így rendelkezik:
               „Ez a rendelet az Európai Unió Hivatalos Lapjában való kihirdetését követő napon lép hatályba.
               A 1. cikket 2003. október 8-tól kell alkalmazni.
               A 2. cikket 2004. október 15-től kell alkalmazni.
               A 3. cikket 2005. október 18-tól kell alkalmazni.
               A 4. cikket 2007. február 23-tól kell alkalmazni.”

               15

               Az Európai Unió Törvényszéke a T-4/06. sz., Lengyelország kontra Bizottság ügyben 2011. szeptember 29-én hozott ítéletében (az EBHT-ban nem tették közzé) kimondta:
               „A Törvényszék a […] 1193/2009/EK rendelet 3. cikkével módosított, a […] 1686/2005/EK rendelet 2. cikkét megsemmisíti.”

         Az alapeljárások és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések

         A C-113/10. sz. ügy

               16

               A Jülich cukortermelő vállalkozás.

               17

               A 2003. október 21-i, 2005. október 26-i és 2007. február 21-i határozatában a Hauptzollamt Aachen (aacheni fővámhivatal) felszólította a Jülichet, hogy fizesse meg a 2002/2003-as, 2004/2005-ös és 2005/2006-os gazdasági évekre vonatkozó illetéket. E három gazdasági év tekintetében a Hauptzollamt Aachen három bizottsági rendeletet, mégpedig a 2002/2003-as gazdasági év tekintetében az 1762/2003 rendeletet, a 2004/2005-ös gazdasági év tekintetében az 1686/2005 rendeletet, a 2005/2006-os gazdasági év tekintetében pedig a 164/2007 rendeletet vette alapul.

               18

               Az e gazdasági évekre meghatározott termelési illetékeket vitatva a Jülich panaszt nyújtott be a 2005. október 26-i határozat ellen, és kérte a 2003. október 21-i és a 2007. február 21-i határozatok megváltoztatását. Azzal érvelt, hogy az 1762/2003 rendelet, az 1686/2005 rendelet, valamint a 164/2007 rendelet érvénytelen, mert a Bizottság tévesen állapította meg az illetékek mértékét.

               19

               2009. december 28-i és 29-i határozataival a Hauptzollamt Aachen az 1193/2009 rendelet alapján megállapította a Jülich által fizetendő termelési illetéket a 2002/2003-as, 2004/2005-ös és 2005/2006-os gazdasági évek vonatkozásában.

               20

               A Jülich e határozatokkal szemben keresetet indított a Finanzgericht Düsseldorf előtt, és arra hivatkozott, hogy az 1193/2009 rendelet érvénytelen.

               21

               Mivel a Bizottság az illetékmértékek újraszabályozása során nemcsak az exportkötelezettségek teljes mennyiségét számolta újra, hanem – a visszatérítés nélküli exportok esetében fiktív visszatérítéseket figyelembe véve – a szóban forgó gazdasági évekre vonatkozó visszatérítések teljes összegét is, a kérdést előterjesztő bíróság kételkedik abban, hogy összeegyeztethető a visszaható hatály közösségi jogi tilalmával az olyan újraszabályozás, amely meghaladja a fent hivatkozott Zuckerfabrik Jülich és társai egyesített ügyekben hozott ítéletben előírtakat, és amelyet már lezárult gazdasági évek vonatkozásában kellene alkalmazni.

               22

               A 2010. március 2-i végzésében a Finanzgericht Düsseldorf úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdést terjeszti a Bíróság elé:
               „Érvényes-e az [1193/2009 rendelet]?”

         A C-147/10. sz. ügy

               23

               A cukorágazati termékeket gyártó British Sugar peres úton azt kéri, hogy a Rural Payments Agency kamatokkal együtt fizesse vissza részére azt az összeget, amelyet a 2002/2003-tól 2005/2006-ig terjedő gazdasági évekre vonatkozó cukortermelési illeték címén túlfizetett.

               24

               A British Sugar a fent hivatkozott Zuckerfabrik Jülich és társai egyesített ügyekben hozott ítélet értelmezése alapján kiszámította, hogy a 2002/2003-tól 2005/2006-ig terjedő gazdasági évekre vonatkozó túlfizetés összege kamatok nélkül megközelítőleg 12531000 EUR.

               25

               A Rural Payments Agency azt állítja, hogy immár az 1193/2009 rendelet határozza meg azt a jogi képletet, amely alapján kiszámítható a British Sugar részére visszajáró túlfizetés összege, valamint hogy ez kötelező az érintett felekre és a kérdést előterjesztő bíróságra nézve. Előadja, hogy az említett rendelet alapján a British Sugar részére járó összeg 366590,79 GBP, és kizárólag ez az összeg fizethető ki a részére.

               26

               A British Sugar szerint az 1193/2009 rendelet érvénytelen, mégpedig azért, mert ugyanazon alapvető hibákban szenved, amelyek miatt a Bíróság az 1762/2003/EK, az 1775/2004/EK és az 1686/2005/EK rendeletet érvénytelenné nyilvánította. Azt állítja, hogy az e rendeletben elfogadott számítási módszer, különösen a „tonnánkénti átlagos veszteség” kiszámításának az alaprendelet 15. cikke (1) bekezdésének d) pontjában kifejtett módja, azokon a feltételezett veszteségeken alapul, amelyek az elméletileg rendelkezésre álló, de a valóságban soha ki nem fizetett export-visszatérítésekhez kapcsolódnak. Így az 1193/2009 rendelet mesterségesen növeli az 1260/2001/EK rendelet 15. cikke (1) bekezdésének e) pontjában hivatkozott teljes veszteséget.

               27

               Ezenkívül a British Sugar szerint a Bizottságnak nem volt hatásköre az 1193/2009 rendelet elfogadására az alaprendelet alapján, mégpedig azért, mert ez utóbbi rendelet, amelyet hatályon kívül helyeztek, már nem volt hatályban az új rendelet meghozatalának időpontjában. Szerinte az alaprendeleten alapuló hatáskör hiánya miatt a termelési illetékek meghatározására vonatkozó hatáskör az EUMSZ 43. cikk alapján a Tanácsot illeti.

               28

               Egyébként szerinte az 1193/2009 rendelet azon részében is érvénytelen, amelyben megköveteli, hogy a nem euróban történő kifizetést nem a visszafizetés napján érvényes átváltási árfolyamon, hanem olyan árfolyamon kell teljesíteni, amely abban az időpontban volt érvényben, amikor a túlfizetett illetékeket eredetileg kiszámolták.

               29

               A Rural Payments Agency szerint úgy tűnik, hogy az 1193/2009 rendelet követi az 1837/2002 rendelet szabályozását, amelynek vizsgálata nem tárt fel olyan körülményt, amely e rendelet érvényességét érintené, emiatt úgy lehet tekinteni, hogy az abban rögzített módszert hallgatólagosan jóváhagyta a Bíróság.

               30

               A megfelelő átváltási árfolyam (EUR/GBP) tekintetében szerinte azt az árfolyamot kell elfogadni, amely a cukorágazatban fizetendő eredeti termelési illetékek meghatározásakor volt érvényben.

               31

               Végül a Rural Payments Agency szerint a British Sugar nem kaphat kamatot a neki visszajáró túlfizetett illeték után. Ugyanis a túlfizetések British Sugar részére történő bármely visszafizetését a Közösség sajátforrás-rendszerén alapuló egyenértékű visszafizetésnek kell kísérnie, amelyet a Bizottság teljesít a Rural Payments Agency részére. Amennyiben a saját forrásokra vonatkozó uniós jogszabályokban nincs olyan jogalap, amely lehetővé tenné a tagállamok számára, hogy az ilyen visszafizetéssel kapcsolatos kamatokat visszaigényeljék a Bizottságtól, a Rural Payments Agency úgy véli, hogy ugyanezen elvet kell alkalmazni a British Sugar részére történő bármely visszafizetésre is.

               32

               E körülmények között a High Court of Justice, Chancery Division (England & Wales) úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé:

                        „1)

                        Érvénytelen-e az [1193/2009 rendelet], tekintettel [a fent hivatkozott Zuckerfabrik Jülich és társai egyesített ügyekben hozott ítéletre, illetve a fent hivatkozott SAFBA egyesített ügyekben] hozott végzésre?

                        2)

                        Érvénytelen-e egyébként az [1193/2009 rendelet], tekintettel elfogadásának jogalapjára, nevezetesen [az alaprendeletre]?

                        3)

                        A cukortermelési illetékek 2002/2003-as, 2003/2004-es, 2004/2005-ös és 2005/2006-os gazdasági években történt túlfizetésére tekintettel fizetendő kompenzáció kiszámítása során az alkalmazandó átváltási árfolyam és az átváltási időpont olyan kérdés-e, amelyet az európai uniós jog alapján kell meghatározni? Amennyiben igen, úgy értelmezhető-e akként az [1193/2009 rendelet] 6. cikke, hogy kompenzációt az akkor érvényes átváltási árfolyam alapján kell fizetni, amikor a túlfizetett illetéket eredetileg kiszámították? Amennyiben igen, érvényes-e az [1193/2009 rendelet] 6. cikke?

                        4)

                        A kamatokhoz kapcsolódóan:

                                 [a])

                                 Kizárja-e az [uniós] jog, hogy a felperesével azonos helyzetben lévő személy az érvénytelen bizottsági rendelet következtében túlfizetett összegek után járó kamatot visszakövetelje a termelési illetékek beszedésére hatáskörrel rendelkező nemzeti hatóságtól akkor, ha a termelési illetékek beszedésére hatáskörrel rendelkező nemzeti hatóság számára kizárt a részére visszafizetendő megfelelő összegek után járó kamatok visszakövetelése a Bizottságtól?

                                 [b])

                                 Amennyiben a fenti [4.a. pontban] feltett kérdésre igenlő választ kell adni, a saját forrásokról szóló [uniós] szabályozás [(a 2000/597 határozat és a végrehajtásáról szóló 1150/2000 rendelet)] helyes értelmezése a jelen ügy körülményei között kizárja-e a termelési illetékek beszedésére hatáskörrel rendelkező nemzeti hatóság számára a részére visszafizetendő összegek utáni kamatok Bizottságtól való visszakövetelését?

                                 [c])

                                 Amennyiben a fenti [4.a. pontban] feltett kérdésre nemleges választ kell adni, kizárja-e [az uniós] jog, hogy a nemzeti bíróságok vagy nemzeti hatóságok mérlegelési jogkörükben eljárva ne ítéljenek meg kamatot akkor, ha a felperessel azonos helyzetben lévő személy részére kompenzációt ítélnek meg?”

         A C-234/10. sz. ügy

               33

               A cukortermelő Tereos, mivel úgy vélte, hogy az 1686/2005 rendelet alapján a 2004/2005-ös gazdasági év vonatkozásában túlzott mértékű illetéket fizetett, 2007. május 2-án a receveur principal des douanes et droits indirects de Gennevilliers-hez kérelmet nyújtott be ezen összeg részleges visszafizetése iránt. Kérelmére nem kapott választ, ezért keresetet nyújtott be a tribunal de grande instance de Nanterre-hez arra hivatkozva, hogy az 1686/2005 rendelet érvénytelen, és kérte a 11600782 EUR összegre becsült túlfizetés visszatérítését.

               34

               Az 1193/2009 rendelet elfogadását követően a Tereos többek között arra kérte e bíróságot, hogy ítélethozatal előtt terjesszen előzetes döntéshozatal iránti kérelmet a Bíróság elé azzal kapcsolatban, hogy az alaprendelet 15. cikkére tekintettel érvényes-e az 1193/2009 rendelet, és hogy javára rendelje el 11600782 EUR összeg törvényes kamatokkal együtt történő visszafizetését.

               35

               A kérdést előterjesztő bíróság szerint úgy tűnik, hogy a Bizottság az 1193/2009 rendeletben nem az alaprendelet – Bíróság által a fent hivatkozott Zuckerfabrik Jülich és társai egyesített ügyekben hozott ítéletben értelmezett – 15. cikke szerinti számítási módszer szigorú alkalmazásával számította újra a termelési illetéket, hanem a 2001/2002-es gazdasági év tekintetében már alkalmazott módszert használta, mivel a Bíróság kimondta, hogy az 1837/2002 rendelet vizsgálata nem tárt fel olyan körülményt, amely e rendelet érvényességét érintené.

               36

               Következésképpen a tribunal de grande instance de Nanterre úgy határozott, hogy felfüggeszti az eljárást, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé:

                        „1)

                        Úgy kell-e értelmezni [az alaprendelet] 15. cikke (1) bekezdésének d) pontját, hogy az átlagos veszteség kiszámítása érdekében a cukor minden kivitt kategóriájára vonatkozóan el kell osztani a tényleges költségeket a kivitt mennyiségekkel, függetlenül attól, hogy e mennyiségek után ténylegesen fizettek-e visszatérítést, vagy sem?

                        2)

                        Érvénytelen-e az 1193/2009 rendelet [az alaprendelet] 15. cikkére tekintettel annyiban, amennyiben a cukortermelési illetéket az átlagos veszteségből kiindulva állapítja meg, amely számításának részét képezi a feldolgozott termékekben kivitt cukrot illetően az e termékekre vonatkozó export-visszatérítés egységnyi összege és a teljes kivitt mennyiség szorzata, beleértve a visszatérítésben nem részesülő kivitt mennyiségeket is, de nem értve bele a ténylegesen felmerült költségek és a visszatérítésben részesülő, illetve nem részesülő kivitt mennyiségek teljes összege közötti hányadost?”

         A C-113/10., C-147/10. és C-234/10. sz. ügyek egyesítéséről

               37

               A Bíróság negyedik tanácsának elnöke 2011. április 15-i végzésével a C-113/10., C-147/10. és C-234/10. sz. ügyeket tárgybeli összefüggésük miatt a szóbeli szakasz lefolytatása és az ítélethozatal céljából egyesítette.

         Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekről

         A C-113/10. sz. ügyben előterjesztett egyetlen kérdésről, a C-147/10. sz. ügyben előterjesztett első kérdésről és a C-234/10. sz. ügyben előterjesztett két kérdésről

               38

               E kérdésekkel, amelyeket együttesen kell vizsgálni, a kérdést előterjesztő bíróságok lényegében azt kívánják megtudni, hogy a folyó gazdasági év során az exportkötelezettségek teljesítéséhez szükséges cukor tonnánkénti átlagos veszteségére (a továbbiakban: átlagos veszteség) vonatkozó, az 1193/2009 rendeletben a Bizottság által elfogadott számítási módszer összhangban van-e a Bíróság által a fent hivatkozott Zuckerfabrik Jülich és társai egyesített ügyekben hozott ítéletben és a fent hivatkozott SAFBA egyesített ügyekben hozott végzésben értelmezett alaprendelettel.

               39

               Az 1260/2001 rendelet 15. cikke (1) bekezdésének d) pontja értelmében az átlagos veszteség egyenlő a visszatérítések teljes összege és a folyó gazdasági év során teljesítendő exportkötelezettségek tonnában számított teljes mennyisége lefölözéseinek teljes összege közötti különbséggel. E rendelet 15. cikke (1) bekezdésének e) pontja szerint a teljes veszteségre vonatkozó becslést az exportálható többletnek az átlagos veszteséggel történő megszorzásával kell kiszámítani.

               40

               Nem vitatott, hogy az átlagos veszteségre az 1193/2009 rendelet kidolgozása során alkalmazott számítási módszer két helyen eltér az 1762/2003, az 1775/2004, az 1686/2005 és a 164/2007 rendelet kidolgozása során alkalmazott számítási módszertől.

               41

               Egyrészt az „exportkötelezettségek tonnában számított teljes mennyisége”, amely az alaprendelet 15. cikke (1) bekezdésének d) pontja szerint a nevezője annak a törtnek, amely alapján kiszámolható az átlagos veszteség, ezentúl magában foglalja az összes exportkötelezettséget, beleértve azt is, amely után nem jár export-visszatérítés. Márpedig az átlagos veszteség számítási módjának e változása, amint azt végül is valamennyi, észrevételt benyújtó érdekelt fél elismeri, összhangban van az említett, a Bíróság által a fent hivatkozott Zuckerfabrik Jülich és társai egyesített ügyekben hozott ítéletben értelmezett rendelet 15. cikke (1) bekezdésének d) pontjával.

               42

               Másrészt a feldolgozott termékekben található cukorra vonatkozó „visszatérítések teljes összege”, amely az alaprendelet 15. cikke (1) bekezdésének d) pontja szerint részleges számlálója annak a törtnek, amely alapján kiszámolható az átlagos veszteség, egy három részből álló művelet eredménye. Először is az említett cukorkategóriára vonatkozó összes exportkötelezettséget el kell osztani tizenkettővel, mivel a teljes mennyiség minden egyes tört részét a gazdasági év egy-egy hónapjára kell vonatkoztatni. Másodszor az így kapott számot minden egyes hónap tekintetében meg kell szorozni az adott hónapban az ilyen export után fizethető átlagos visszatérítéssel. Harmadszor pedig e havonkénti szorzatokat össze kell adni, hogy megkapjuk az egész gazdasági évre vonatkozó visszatérítések teljes összegét.

               43

               A Bizottság hangsúlyozza, hogy az átlagos veszteség e számítási módszerét már alkalmazta a múltban, mégpedig az 1837/2002 rendeletben. Szerinte azonban ezt a módszert jóváhagyta a Bíróság a fent hivatkozott Zuckerfabrik Jülich és társai egyesített ügyekben hozott ítéletben, amelyben a Bíróság kimondta, hogy az 1837/2002 rendelet vizsgálata nem tárt fel olyan körülményt, amely e rendelet érvényességét érintené.

               44

               Ez az érvelés nem fogadható el.

               45

               A fent hivatkozott Zuckerfabrik Jülich és társai egyesített ügyekben hozott ítéletben ugyanis a Bíróság az 1837/2002 rendelet érvényességéről csak olyan mértékben foglalt állást, amely szükséges volt ahhoz, hogy az előtte felhozott érvekre is figyelemmel válaszolhasson az elé terjesztett kérdésekre. Pontosabban ezen ítélet 61. és 63. pontjából kitűnik, hogy a Bíróság az exportkötelezettségek tonnában számított teljes mennyiségének kiszámítására a Bizottság által alkalmazott módszerről, és nem pedig az átlagos veszteség számításának valamennyi eleméről hozott döntést. Így tehát, amint a főtanácsnok indítványa 83. pontjában is kifejtette, a Bíróság nem vizsgálta a visszatérítések teljes összegének számítására vonatkozó, az 1193/2009 rendeletben szereplő képletet. Tehát ezt az új kérdést kell megvizsgálni ahhoz, hogy el lehessen dönteni: összhangban van-e ez utóbbi rendelet az alaprendelet 15. cikke (1) bekezdésének d) pontjával.

               46

               E célból emlékeztetni kell arra, hogy az alaprendelet célja, hogy a termelési többletek értékesítési költségeinek önfinanszírozási rendszerét hozza létre, amely arra irányul, hogy méltányosan, de hatékonyan biztosítsa, hogy maguk a termelők állják teljes mértékben e költségeket (a fent hivatkozott Zuckerfabrik Jülich és társai egyesített ügyekben hozott ítélet 44. pontja). Következésképpen az elfogadott számítási módszer nem eredményezheti a gyakorlatban azt, hogy a teljes veszteség a közösségi termelési többletek értékesítéséhez kapcsolódó visszatérítésekből eredő költségeknél eleve magasabb összegben kerüljön meghatározásra (a fent hivatkozott Zuckerfabrik Jülich és társai egyesített ügyekben hozott ítélet 60. pontja).

               47

               Ezenkívül az alaprendelet 15. cikke (1) bekezdésének e) pontjából következik, hogy a teljes veszteség az exportálható többlet és az átlagos veszteség szorzata. Ezért az átlagos veszteség túlértékelése elkerülhetetlenül a teljes veszteség túlértékeléséhez vezet.

               48

               Az a számítási módszer, amelyet a Bizottság a cukorágazatban fizetendő termelési illetékek összegének megállapítására alkalmazott, és amelyet az 1193/2009 rendelet is rögzít, nem veszi figyelembe azon export-visszatérítések összegét, amelyeket azért fizetnek, hogy biztosítsák az exportkötelezettségek alá eső feldolgozott termékekben található cukormennyiségek értékesítését. E módszer lényege, hogy minden ilyen mennyiséghez egy olyan elméleti visszatérítési összeget rendel, amely a Bizottság által bizonyos időközönként meghatározott összegek átlagán alapul, függetlenül attól, hogy az esetleges visszatérítést ténylegesen teljesítették-e, és hogy valós-e annak összege.

               49

               Márpedig a feldolgozott termékekben található cukor jelentős része úgy kerül kivitelre, hogy a fizethető visszatérítéseket soha nem fizetik ki, amint az eljárási iratokból és különösen a mezőgazdasági piacok közös szervezésével foglalkozó irányítóbizottság különböző munkaanyagaiból is kiderül, ezért ez a számítási módszer gyakorlatilag mesterségesen növeli a visszatérítések teljes összegét. Az a szám tehát, amelyet a Bizottság a visszatérítések teljes összegeként fogadott el, nem kapcsolódik közvetlenül azokhoz a költségekhez, amelyek az európai uniós költségvetést a cukortöbbletek értékesítése miatt terhelik.

               50

               Emlékeztetni kell arra, hogy a visszatérítések teljes összege részleges számlálója annak a törtnek, amely alapján kiszámolható az átlagos veszteség. Éppen ezért a számláló ilyen növelése szükségképpen magában foglalja az átlagos veszteség, ennélfogva pedig a teljes veszteség túlértékelését, ami sérti az alaprendelet 15. cikkének (1) bekezdését.

               51

               A Bizottság azt is előadta, hogy azért kényszerül e számítási módszer alkalmazására, hogy meg tudjon felelni a rendeletben foglalt rendszer előrejelző sajátosságának.

               52

               Ez az érvelés azonban nem fogadható el. A jelen ítélet 49. pontjában kifejtett okok miatt ugyanis az az eljárás, amely szerint a havi exportkötelezettségek teljes összegét meg kell szorozni az adott hónapban fizethető átlagos visszatérítés összegével, nem tekinthető olyan eszköznek, amelynek segítségével megbecsülhető azon visszatérítések esetleges összege, amelyeket a feldolgozott termékekben található cukor tekintetében fognak majd fizetni.

               53

               Így a Bizottság által bevezetett rendelkezés, mivel a gyakorlatban azt eredményezi, hogy a teljes veszteség a visszatérítésekből eredő költségek összegénél eleve magasabb összegben kerül meghatározásra, meghaladja az alaprendelet által követett célt, és különösen a közösségi termelési többletek értékesítéséhez kapcsolódó költségek jelen ítélet 46. pontjában hivatkozott méltányos finanszírozását.

               54

               Tekintettel a fentiekre a C-113/10. sz. ügyben előterjesztett egyetlen kérdésre, a C-147/10. sz. ügyben előterjesztett első kérdésre és a C-234/10. sz. ügyben előterjesztett két kérdésre azt a választ kell adni, hogy az 1193/2009 rendelet a 3. cikkében szereplő – az 1686/2005 rendelet 2. cikkének a fent hivatkozott Lengyelország kontra Bizottság ügyben hozott ítéletben a Törvényszék által kihirdetett megsemmisítése folytán – már megsemmisített rendelkezésein kívüli részében érvénytelen.

         A C-147/10. sz. ügyben előterjesztett második kérdésről

               55

               Tekintettel a C-113/10. sz. ügyben előterjesztett egyetlen kérdésre, a C-147/10. sz. ügyben előterjesztett első kérdésre és a C-234/10. sz. ügyben előterjesztett két kérdésre adott válaszra, a C-147/10. sz. ügyben előterjesztett második kérdésre nem szükséges válaszolni.

         A C-147/10. sz. ügyben előterjesztett harmadik kérdésről

               56

               A kérdést előterjesztő bíróság a C-147/10. sz. ügyben előterjesztett harmadik kérdésével lényegében azt kívánja megtudni, hogy a cukorágazatban túlfizetett termelési illetékekre tekintettel fizetendő kompenzáció kiszámítása során alkalmazandó átváltási árfolyam olyan kérdés-e, amelyet az európai uniós jog alapján kell meghatározni, és hogy az 1193/2009 rendelet 6. cikkét úgy kell-e értelmezni, hogy az megköveteli, hogy azt az átváltási árfolyamot alkalmazzák, amely akkor volt érvényben, amikor ezen illetékek összegét eredetileg meghatározták.

               57

               E tekintetben az 1193/2009 rendelet 6. cikkével kapcsolatban, amelynek érvénytelenségét a jelen ítélet 54. pontja mondja ki, mindenképpen le kell szögezni, hogy e cikk csupán e rendelet hatálybalépési időpontját, valamint azokat az időpontokat határozza meg, amelyektől kezdve alkalmazni kell a rendelet 1–4. cikkét, ezért e cikk nem tekinthető olyan rendelkezésnek, amely meghatározza azt az időpontot, amely a cukorágazatban a 2002/2003-as, 2003/2004-es, 2004/2005-ös, 2005/2006-os gazdasági évekre vonatkozó, de túlfizetett termelési illetékekre tekintettel fizetendő kompenzációra alkalmazandó átváltási árfolyam meghatározása során irányadó.

               58

               Továbbá, mivel az említett illetékeket a 2000/597 és a 2007/436 határozat 8. cikkének (1) bekezdése szerint a tagállamok a nemzeti törvényi, rendeleti vagy közigazgatási rendelkezések alapján szedik be, amelyeket adott esetben az uniós szabályozás követelményeihez igazítanak, az Unió javára beszedett összegek visszatérítésére vonatkozó jogviták a nemzeti bíróságok hatáskörébe tartoznak, és nemzeti eljárási és anyagi joguk alapján nekik kell ezekben dönteniük, ha az uniós jog az adott területen másképp nem rendelkezik (a 26/74. sz., Roquette frères kontra Bizottság ügyben 1976. május 21-én hozott ítélet [EBHT 1976., 677. o.] 11. pontja, valamint a 130/79. sz. Express Dairy Foods ügyben 1980. június 12-én hozott ítélet [EBHT 1980., 1887. o.) 11. pontja).

               59

               Úgy tűnik, hogy nincs olyan uniós jogi rendelkezés, amely a cukorágazat vonatkozásában szabályozná a jogosulatlanul beszedett termelési illetékek visszatérítésére alkalmazandó átváltási árfolyamot.

               60

               Márpedig, mivel az uniós jog az adott területen másképp nem rendelkezik, a nemzeti hatóságokra, így különösen a nemzeti bíróságokra hárul az a feladat, hogy az érvénytelennek nyilvánított uniós rendeletek alapján jogosulatlanul beszedett illetékek visszatérítése esetén rendezzék az összes ehhez kacsolódó járulékos kérdést, így például a kamatfizetést, alkalmazva a kamat mértékére és a kamatszámítás kezdő időpontjára vonatkozó nemzeti szabályaikat.

               61

               Uniós szabályozás hiányában az egyes tagállamok belső jogrendjének feladata meghatározni e kamatok fizetésének feltételeit, különösen e kamatok mértékét és számításának módját (egyszerű vagy kamatos kamat). E feltételeknek tiszteletben kell tartaniuk a tényleges érvényesülés és az egyenértékűség elvét, vagyis azok nem lehetnek a belső jog rendelkezésein alapuló hasonló kérelmek feltételeinél kedvezőtlenebbek, és a gyakorlatban nem tehetik lehetetlenné az uniós jogrend által biztosított jogok gyakorlását (a C-591/10. sz., Littlewoods Retail Ltd és társai ügyben 2012. július 19-én hozott ítélet 27. pontja).

               62

               Ugyanez vonatkozik a cukorágazatban túlfizetett termelési illetékek visszatérítésére alkalmazandó átváltási árfolyamra is, amelyet tehát főszabály szerint az érintett tagállam belső jogrendje alapján kell meghatározni.

               63

               Tekintettel a fentiekre a C-147/10. sz. ügyben előterjesztett harmadik kérdésre azt a választ kell adni, hogy erre vonatkozó uniós jogi rendelkezés hiányában az érintett tagállam nemzeti jogára hárul, hogy meghatározza a cukorágazatban túlfizetett termelési illetékekre tekintettel fizetendő kompenzáció kiszámítása során alkalmazandó átváltási árfolyamot.

         A C-147/10. sz. ügyben előterjesztett negyedik kérdésről

               64

               A kérdést előterjesztő bíróság a C-147/10. sz. ügyben előterjesztett negyedik kérdésével lényegében azt kívánja megtudni, hogy ellentétes-e az uniós joggal az érvénytelen rendeletben meghatározott, tartozatlanul fizetett termelési illetékek összege utáni kamatfizetés a cukorágazatban olyan esetben, amikor az érintett tagállam az uniós saját források után nem igényelhet ennek megfelelő kamatot, illetve nemleges válasz esetén: megengedi-e az uniós jog a nemzeti bíróság vagy más nemzeti hatóság számára, hogy a belső jogrendben a számára biztosított mérlegelési jogkör alapján ne ítéljen meg kamatot.

               65

               Abban az esetben, ha valamely tagállam az uniós jog szabályainak megsértésével vetett ki adót, a jogalanyok nemcsak a jogosulatlanul kivetett adó visszatérítésére, hanem az e tagállam részére fizetett vagy az általa ezen adóval közvetlen összefüggésben levont összegek visszatérítésére is jogosultak. Ez magában foglalja az abból eredő veszteségeket is, hogy az adó idő előtti követelése következtében a pénzösszeg nem állt rendelkezésre (lásd a C-397/98. és C-410/98. sz., Metallgesellschaft és társai egyesített ügyekben 2001. március 8-án hozott ítélet [EBHT 2001., I-1727. o.] 87–89. pontját, a C-446/04. sz. Test Claimants in the FII Group Litigation ügyben 2006. december 12-én hozott ítélet [EBHT 2006., I-11753. o] 205. pontját, valamint a fent hivatkozott Littlewoods Retail és társai ügyben hozott ítélet 25. pontját).

               66

               Ezen ítélkezési gyakorlatból az következik, hogy a tagállamokra hárított azon kötelezettség elve, hogy az uniós jog megsértésével kivetett adók összegét kamatokkal kell visszafizetniük, e jogból ered (lásd a fent hivatkozott Littlewoods Retail és társai ügyben hozott ítélet 26. pontját).

               67

               Így attól függetlenül, hogy a tagállam igényelhet-e kamatot az uniós saját források után, amely kérdést a jelen ügyben nem szükséges megválaszolni, azok a jogalanyok, akik a cukorágazatban jogosultak az érvénytelen rendeletben meghatározott, tartozatlanul fizetett termelési illetékek összegének visszatérítésére, jogosultak a járulékos kamatok megtérítésére is.

               68

               Ezért nem fogadható el a nemzeti bíróság mérlegelési jogkörének olyan gyakorlása, amelynek során e bíróság – azzal az indokkal, hogy a tagállam nem igényelhet megfelelő kamatot az uniós saját források után – elutasítja a kamatfizetést azon összegek után, amelyeket e tagállam érvénytelen rendelet alapján szedett be.

               69

               Következésképpen a C-147/10. sz. ügyben előterjesztett negyedik kérdésre azt a választ kell adni, hogy az uniós jog alapján azok a jogalanyok, akik a cukorágazatban jogosultak az érvénytelen rendeletben meghatározott, tartozatlanul fizetett termelési illetékek összegének visszatérítésére, jogosultak a járulékos kamatok megtérítésére is. A nemzeti bíróság a mérlegelési jogkörének gyakorlása során nem utasíthatja el a kamatfizetést azon összegek után, amelyeket a tagállam érvénytelen rendelet alapján szedett be, azzal az indokkal, hogy e tagállam nem igényelhet ennek megfelelő kamatot az uniós saját források után.

         A költségekről

               70

               Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.

               A fenti indokok alapján a Bíróság (negyedik tanács) a következőképpen határozott:

                           1)

                           Az 1762/2003/EK, az 1775/2004/EK, az 1686/2005/EK és a 164/2007/EK rendelet helyesbítéséről és a cukorágazatban termelési illetékként fizetendő összegeknek a 2002/2003-as, 2003/2004-es, 2004/2005-ös, 2005/2006-os gazdasági évekre történő megállapításáról szóló, 2009. november 3-i 1193/2009/EK bizottsági rendelet a 3. cikkében szereplő – a cukorágazatban a 2004/2005-ös gazdasági évre a termelési illetékek összege, valamint a kiegészítő illeték meghatározásáról szóló, 2005. október 14-i 1686/2005/EK bizottsági rendelet 2. cikkének a T-4/06. sz., Lengyelország kontra Bizottság ügyben 2011. szeptember 29-én hozott ítéletben a Törvényszék által kihirdetett megsemmisítése folytán – már megsemmisített rendelkezésein kívüli részében érvénytelen.

                           2)

                           Erre vonatkozó uniós jogi rendelkezés hiányában az érintett tagállam nemzeti jogára hárul, hogy meghatározza a cukorágazatban túlfizetett termelési illetékekre tekintettel fizetendő kompenzáció kiszámítása során alkalmazandó átváltási árfolyamot.

                           3)

                           Az uniós jog alapján azok a jogalanyok, akik a cukorágazatban jogosultak az érvénytelen rendeletben meghatározott, tartozatlanul fizetett termelési illetékek összegének visszatérítésére, jogosultak a járulékos kamatok megtérítésére is. A nemzeti bíróság a mérlegelési jogkörének gyakorlása során nem utasíthatja el a kamatfizetést azon összegek után, amelyeket a tagállam érvénytelen rendelet alapján szedett be, azzal az indokkal, hogy e tagállam nem igényelhet ennek megfelelő kamatot az európai uniós saját források után.

                     Aláírások

            (
            *1
         )	Az eljárás nyelvei: német, angol és francia


title: A Bíróság (hatodik tanács) 2004. július 15-i ítélete. # Betriebsrat der Firma ADS Anker GmbH kontra ADS Anker GmbH. # Előzetes döntéshozatal iránti kérelem: Arbeitsgericht Bielefeld - Németország. # Szociális politika - 94/45/EK irányelv 4. és 11. cikke - Európai Üzemi Tanács - A közösségi szintű vállalkozások munkavállalóinak tájékoztatása és a velük való konzultáció - A központi irányítás azon kötelezettsége, hogy a munkavállalók képviselőinek bizonyos információkat szolgáltasson. # C-349/01. sz. ügy

text:
      C-349/01. sz. ügy
      Betriebsrat der Firma ADS Anker GmbH
      kontra
      ADS Anker GmbH
      (az Arbeitsgericht Bielefeld [Németország] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)
      „Szociális politika – 94/45/EK irányelv 4. és 11. cikke – Európai Üzemi Tanács – A közösségi szintű vállalkozások munkavállalóinak tájékoztatása és a velük való konzultáció – A központi irányítás azon kötelezettsége, hogy a munkavállalók képviselőinek bizonyos információkat szolgáltasson”
      Az ítélet összefoglalása
      Szociálpolitika – A közösségi szintű vállalkozások munkavállalóinak tájékoztatása és a velük való konzultáció – 94/45 irányelv
            – Európai Üzemi Tanács létrehozására irányuló tárgyalások megkezdéséhez nélkülözhetetlen információk – A csoporthoz tartozó,
            ezen információkkal nem rendelkező vállalkozáshoz intézett kérelem – A csoport központi irányításának vagy az irányelv 4. cikkének
            (2) bekezdése értelmében feltételezett központi irányításának az említett információk szolgáltatására irányuló kötelezettsége
      (94/45 tanácsi irányelv, 4. cikk, (1) bekezdés és (2) bekezdés, második albekezdés, valamint 11. cikk)
      Az Európai Üzemi Tanács létrehozásáról vagy a közösségi szintű vállalkozások és vállalkozáscsoportok munkavállalóinak tájékoztatását
         és a velük folytatott konzultációt szolgáló eljárás kialakításáról szóló, 94/45 irányelv 4. cikkének (1) bekezdését és 11. cikkét
         akként kell értelmezni, hogy a tagállamok kötelesek a területükön letelepedett, és az irányelv 2. cikke (1) bekezdésének e)
         pontja és 3. cikkének (1) bekezdése szerinti közösségi szintű vállalkozáscsoport központi irányításának, vagy 4. cikke (2)
         bekezdésének második albekezdése szerinti feltételezett központi irányításának előírni az ugyanazon csoport tagjaként más
         tagállamban letelepedett vállalkozás részére, ez utóbbitól saját munkavállalóinak képviselői által kért, információk szolgáltatását,
         amennyiben ezen információk nincsenek e másik vállalkozás birtokában, és amennyiben az információk nélkülözhetetlenek az Európai
         Üzemi Tanács létrehozására irányuló tárgyalások megkezdéséhez.

      (vö. 67. pont és rendelkező rész)
A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (hatodik tanács)
      2004. július 15.(*)

      „Szociális politika – 94/45/EK irányelv 4. és 11. cikke – Európai Üzemi Tanács – A közösségi szintű vállalkozások munkavállalóinak tájékoztatása és a velük való konzultáció – A központi irányítás azon kötelezettsége, hogy a munkavállalók képviselőinek bizonyos információkat szolgáltasson”
      A C-349/01. sz. ügyben,
      a Bírósághoz az Arbeitsgericht Bielefeld (Németország) által az EK 234. cikk alapján benyújtott, az e bíróság előtt
      a Betriebsrat der Firma ADS Anker GmbH
      és
      az ADS Anker GmbH
      között folyamatban lévő eljárásban, az Európai Üzemi Tanács létrehozásáról vagy a közösségi szintű vállalkozások és vállalkozáscsoportok
         munkavállalóinak tájékoztatását és a velük folytatott konzultációt szolgáló eljárás kialakításáról szóló, 1994. szeptember
         22-i 94/45/EK tanácsi irányelv (HL L 254., 64. o.; magyar nyelvű különkiadás 5. fejezet, 2. kötet, 232. o.) 4. és 11. cikke
         értelmezésére vonatkozó előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában,

      A BÍRÓSÁG (hatodik tanács),
      tagjai: V. Skouris, a hatodik tanács elnökeként eljárva, C. Gulmann, J.‑P. Puissochet, F. Macken (előadó) és N. Colneric bírák,
      főtanácsnok: A. Tizzano,
      hivatalvezető: H. A. Rühl főtanácsos,
      figyelembe véve a következők által előterjesztett írásbeli észrevételeket:
      –        ·a Betriebsrat der Firma ADS Anker GmbH képviseletében I. Seefried Rechtsanwältin,

      –        ·az ADS Anker GmbH képviseletében U. Simdorn Rechtsanwalt,

      –        ·a német kormány, képviseli W.‑D. Plessing, meghatalmazotti minőségben,
      –        ·az Európai Közösségek Bizottsága képviseletében J. Sack és H. Kreppel, meghatalmazotti minőségben,
      tekintettel a tárgyalásra készített jelentésre,
      a Betriebsrat der Firma ADS Anker GmbH, az ADS Anker GmbH, valamint a Bizottság szóbeli észrevételeinek a 2002. december 5‑i
         tárgyaláson történt meghallgatását követően,

      meghozta a következő
      Ítéletet
      1        A 2001. július 24-i végzésével, amely ugyanezen év szeptember 17-én érkezett a Bíróságra, az Arbeitsgericht Bielefeld – az
         EK 234. cikke alapján – előzetes döntéshozatal céljából két, az Európai Üzemi Tanács létrehozásáról, vagy a közösségi szintű
         vállalkozások és vállalkozáscsoportok munkavállalóinak tájékoztatását és a velük folytatott konzultációt szolgáló eljárás
         kialakításáról szóló, 1994. szeptember 22-i 94/45/EK tanácsi irányelv (HL L 254., 64. o.; magyar nyelvű különkiadás 5. fejezet,
         2. kötet, 232. o., a továbbiakban: irányelv) értelmezésére vonatkozó kérdést terjesztett a Bíróság elé.

      2        E kérdések a Betriebsrat der ADS Anker GmbH (az ADS Anker GmbH társaság üzemi tanácsa, a továbbiakban: üzemi tanács) és az
         ADS Anker GmbH társaság (a továbbiakban: ADS Anker) közötti jogvitában merültek fel, melynek tárgya az volt, hogy ez utóbbi
         elutasította az üzemi tanácsnak az Európai Üzemi Tanács létrehozása céljából benyújtott, meghatározott információk szolgáltatására
         vonatkozó kérelmét.

       Jogszabályi háttér
       Közösségi szabályozás
      3        Az irányelv tizenegyedik preambulumbekezdése szerint:

      „megfelelő rendelkezéseket kell bevezetni annak biztosítására, hogy a közösségi szintű vállalkozások munkavállalói megfelelő
         tájékoztatást kapjanak és konzultáljanak velük, amikor az őket érintő döntés nem abban a tagállamban születik, amelyben őket
         foglalkoztatják”.

      4        Az irányelv tizenkettedik preambulumbekezdéséből következik, hogy „a két vagy több tagállamban működő vállalkozásokban vagy
         vállalkozáscsoportokban foglalkoztatott munkavállalók megfelelő tájékoztatásának és a velük való konzultációnak a biztosításához
         szükséges megszervezni az Európai Üzemi Tanácsokat, illetve kidolgozni más, a munkavállalók nemzetek feletti tájékoztatását
         és a velük való nemzetek feletti konzultációt megfelelően biztosító eljárásokat”.

      5        Az irányelv tizenharmadik preambulumbekezdése a következőképpen szól:

      „[…] meg kell határozni az ellenőrző vállalkozás fogalmát, mely kizárólag erre az irányelvre vonatkozik, és előre nem határozza
         meg sem a csoport, sem az ellenőrzés fogalmát, ha azokat esetlegesen a jövőben megszövegezésre kerülő tervezetekben alkalmazzák”.

      6        Az irányelv tizennegyedik preambulumbekezdése értelmében:

      „az ilyen vállalkozások vagy vállalkozáscsoportok munkavállalóinak tájékoztatását és a velük folytatott konzultációt szolgáló
         mechanizmusoknak át kell fogniuk az összes üzemet vagy –  az esettől függően – a csoportnak a tagállamokban található üzemeit,
         akár a tagállamok területén belül, akár azon kívül helyezkedik el a vállalkozásnak vagy a csoporton belül az ellenőrző vállalkozásnak
         a központi irányítása”.

      7        Az irányelv 1. cikkének (1) és (2) bekezdése szerint:

      „(1) Ezen irányelv célja, hogy erősítse a közösségi szintű vállalkozások és közösségi szintű vállalkozáscsoportok munkavállalóinak
         a tájékoztatáshoz és a konzultációhoz való jogát.

      (2) Ennek érdekében, illetve a munkavállalóknak az ezen irányelvben megállapított módozatokat, feltételeket és célokat kielégítő
         tájékoztatása és a velük való konzultáció céljából valamennyi közösségi szintű vállalkozásban és valamennyi közösségi szintű
         vállalkozáscsoportban az 5. cikk (1) bekezdése értelmében benyújtott kérelem alapján létre kell hozni az Európai Üzemi Tanácsot,
         vagy ki kell alakítani a munkavállalók tájékoztatását és a velük folytatott konzultációt szolgáló eljárást.”

      8        Az irányelv 2. cikke (1) bekezdésének a)–e) pontja úgy rendelkezik, hogy:

      „(1) Ezen irányelv alkalmazásában:
      a) közösségi szintű vállalkozás: a tagállamokban működő, legalább 1 000 munkavállalót foglalkoztató vállalkozás, illetve legalább
         két tagállamban működő, mindegyikben legalább 150 munkavállalót foglalkoztató vállalkozás;

      b) vállalkozáscsoport: az ellenőrző vállalkozás és az ellenőrzése alatt álló vállalkozások;
      c) közösségi szintű vállalkozáscsoport: olyan vállalkozáscsoport, amely:
      –        a tagállamokban legalább 1 000 munkavállalót foglalkoztat,
      –        különböző tagállamokban legalább két vállalkozáscsoporttal rendelkezik
      és
      –        egy tagállamban legalább 150 munkavállalót foglalkoztató, legalább egy vállalkozáscsoporttal, és legalább egy további, egy
         másik tagállamban működő, legalább 150 munkavállalót foglalkoztató vállalkozáscsoporttal rendelkezik;

      d) a munkavállalók képviselői: a nemzeti jogszabályokban és/vagy gyakorlatban meghatározott munkavállalói képviselők;
      e) a központi irányítás: a közösségi szintű vállalkozás központi irányítása, illetve közösségi szintű vállalkozáscsoport esetében,
         az ellenőrzést gyakorló vállalkozás központi irányítása”.

      9        Az irányelv 3. cikkének (1) és (2) bekezdése a következőképpen rendelkezik:

      „(1) Ezen irányelv alkalmazásában »az ellenőrző vállalkozás« olyan vállalkozást jelent, amely a tulajdonviszonyokból, a pénzügyi
         részesedésből, illetve az irányítás szabályaiból eredően döntő befolyást gyakorol egy másik vállalkozásra (»ellenőrzött vállalkozás«).

      (2) Döntő befolyásolást akkor képes – fenntartva az ellenkező helyzet bizonyításának lehetőségét  – valamely vállalkozás egy
         másik tekintetében közvetve vagy közvetlenül kifejteni, ha:

      a) birtokolja a szóban forgó vállalkozás jegyzett tőkéjének a többségét;
      vagy
      b) ellenőrzi a vállalkozás kibocsátott részvénytőkéjéhez tartozó szavazatoknak a többségét;
      vagy
      c) kinevezheti a szóban forgó vállalkozás igazgatási, irányító és felügyelő testületei tagjainak több mint a felét.”
      10      Az irányelv 3. cikkének (6) bekezdése szerint „[a]nnak meghatározásához, hogy egy vállalkozás »ellenőrző vállalkozásnak« minősül-e,
         annak a tagállamnak a jogszabályait kell alkalmazni, amelynek joga a vállalkozásra nézve irányadó”.

      11      Az irányelv 4. cikkének (1)–(3) bekezdése értelmében:

      „(1) Valamely közösségi szintű vállalkozásban és valamely közösségi szintű vállalkozáscsoportban a központi irányítás felelős
         az 1. cikk (2) bekezdésének rendelkezései értelmében vett Európai Üzemi Tanács vagy a tájékoztatást és a konzultációt szolgáló
         eljárás létrehozásához szükséges feltételek és eszközök biztosításáért.

      (2) Ha a központi irányítás nem tagállamban működik, a központi irányítás egy tagállamban található –  szükség esetén kinevezendő
          – képviselője viseli az (1) bekezdésben említett felelősséget.

      Ilyen képviselő hiányában a legnagyobb számú munkavállalót foglalkoztató tagállami vállalkozás vagy vállalkozáscsoport vezetésére
         hárul az (1) bekezdésben említett felelősség.

      (3) Ezen irányelv alkalmazásában a képviselőt, illetve a képviselőket, vagy ilyen képviselők hiányában a (2) bekezdés második
         albekezdésében említett vállalatvezetést kell a központi irányításnak tekinteni.”

      12      Az irányelv 5. cikkének (1) és (2) bekezdése szerint:

      „(1) Az 1. cikk (1) bekezdésében megfogalmazott cél elérése érdekében, a központi irányítás saját maga, vagy a legalább két
         különböző tagállamban működő, minimálisan két vállalkozás vagy üzem által foglalkoztatott, legalább 100 munkavállaló vagy
         képviselőik írásos kérésére, tárgyalásokat kezdeményez az Európai Üzemi Tanács vagy a tájékoztatást és a konzultációt szolgáló
         eljárás kialakítása céljából.

      (2) Ennek érdekében […] különleges tárgyaló testületet kell létrehozni”.
      13      Az irányelv 6. cikkének (1) bekezdése értelmében „[a] központi irányításnak és a különleges tárgyaló testületnek az együttműködés
         szellemében kell tárgyalnia a célból, hogy megállapodásra jussanak a munkavállalók tájékoztatásának és a velük folytatott
         konzultációnak a megvalósítására vonatkozó részletes megoldásokban, az 1. cikk (1) bekezdésének megfelelően”.

      14      Az irányelv 11. cikkének (1)–(3) bekezdése úgy rendelkezik, hogy:

      „(1) Minden egyes tagállam biztosítja, hogy a területén található közösségi szintű vállalkozások üzemeinek vezetői és a közösségi
         szintű vállalkozáscsoportok vállalkozásainak vezető tisztviselői és munkavállalóinak képviselői, vagy – az adott esettől függően –
         a munkavállalók betartják az irányelvben megállapított kötelezettségeiket, függetlenül attól, hogy a központi irányítás az
         adott tagállam területén működik-e.

      (2) A tagállamok biztosítják, hogy a vállalkozások a 2. cikk (1) bekezdésének a) és c) albekezdésében említett munkavállalói
         létszámadatot tegyék hozzáférhetővé az irányelv alkalmazásában érintett felek kérésére.

      (3) A tagállamok meghozzák a megfelelő intézkedéseket az irányelv be nem tartásának eseteire, továbbá különösen gondoskodnak
         arról, hogy megfelelő közigazgatási, illetve bírósági eljárás álljon rendelkezésre, az ezen irányelvből származó kötelezettségek
         betartatása érdekében.”

      15      Az irányelv 14. cikkének (1) bekezdése szerint a tagállamok hatályba léptetik azokat a törvényi, rendeleti, és közigazgatási
         rendelkezéseket, amelyek szükségesek ahhoz, hogy ennek az irányelvnek 1996. szeptember 22-e előtt megfeleljenek, vagy biztosítják,
         hogy legkésőbb eddig az időpontig a munkáltatók és a munkavállalók megállapodás útján bevezessék azokat a szükséges rendelkezéseket,
         amelyek lehetővé teszik, hogy az ezen irányelvben előírt eredményeket mindenkor biztosítani tudják. Erről haladéktalanul tájékoztatják
         a Bizottságot.

       Nemzeti szabályozás
      16      Az irányelvet az 1996. október 28-i Gesetz über Europäische Betriebsräte (az Európai Üzemi Tanácsokról szóló törvény), (BGBl.
         1996 I, 1548. o., a továbbiakban: EBRG) ültetette át a német jogba.

      17      Az EBRG 2. cikke (1) bekezdésének értelmében, a törvény hatálya kiterjed a közösségi szintű, német területen székhellyel rendelkező
         vállalkozásokra és közösségi szintű vállalkozáscsoportokra, amennyiben az ellenőrző vállalkozás székhelye német területen
         található.

      18      Az EBRG 2. cikkének (2) bekezdése értelmében:

      „Amennyiben a központi irányítás nem egy tagállamban található, de a tagállamokban található vállalkozások vagy üzemek vonatkozásában
         létezik megbízott helyi irányítás, jelen törvény a megbízott helyi irányítás német területen való letelepedésétől alkalmazandó.
         Megbízott helyi irányítás hiányában jelen törvény annyiban alkalmazandó, amennyiben a központi irányítás egy üzemet vagy egy
         vállalkozást német területen való képviseletére kinevez. Ilyen képviselő hiányában, jelen törvény akkor alkalmazandó, amennyiben
         a vállalkozás többi üzemével vagy a csoportnak a tagállamokban jelen lévő többi vállalkozásával összevetve, a legnagyobb számú
         munkavállalót foglalkoztató üzem vagy vállalkozás német területen helyezkedik el. Az említett szervezetek minősülnek a központi
         irányításnak.”

      19      Az EBRG 3. cikkének (2) bekezdése az irányelv 2. cikke (1) bekezdésének c) pontjával megegyező módon határozza meg a „közösségi
         szintű vállalkozáscsoport” fogalmát.

      20      Az EBRG 5. cikke, amelyet az irányelv 11. cikkének átültetése céljából fogadtak el, a következőképpen rendelkezik:

      „(1)      A központi irányítás köteles a munkavállalók képviselőinek – kérelmükre – átadni a munkavállalók átlagos számára, a tagállamok,
         vállalkozások és üzemek szerinti megoszlására, valamint a társaság vagy társaságcsoport szerkezetére vonatkozó információkat.

      (2)      Az üzemi tanács vagy a vállalkozás központi üzemi tanácsa az (1) bekezdésben biztosított jogot az üzem vagy a vállalkozás
         helyi irányításával szemben érvényesítheti; a helyi irányítás köteles a kért tájékoztatáshoz szükséges információkat a központi
         irányítástól beszerezni.”

      21      Az EBRG 6. cikke az irányelv 3. cikkével megegyező módon határozza meg az „ellenőrző vállalkozás” fogalmát.

       Az alapjogvita és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
      22      Az előzetes döntéshozatalra utaló végzésből kitűnik, hogy az ADS Anker, amely németországi székhelyű vállalkozás, egy – az
         irányelv 2. cikke (1) bekezdésének c) pontja szerinti – közösségi szintű vállalkozáscsoporthoz tartozik (a továbbiakban: Anker-csoport).

      23      A hollandiai székhelyű Anker BV társaság birtokolja az ADS Anker, valamint az Anker-csoporthoz tartozó többi – Svédországban,
         Norvégiában, Dániában, Finnországban, az Egyesült Királyságban, Hollandiában, Ausztriában, Franciaországban, Belgiumban és
         Magyarországon letelepedett – vállalkozás valamennyi részvényét. Az Anker BV anyavállalatának, az Anker Systems GmbH-nak székhelye
         a tagállamok területén kívül, Svájcban található.

      24      Az előzetes döntéshozatalra utaló végzés szerint, az Egyesült Királyságban székhellyel rendelkező RIVA vállalkozás az Anker-csoportnak
         – az irányelv 4. cikke (2) bekezdésének második albekezdése szerinti – azon tagvállalkozása, amely egy tagállamban a legnagyobb
         számú munkavállalót foglalkoztatja. Az Anker BV e mintegy 1 000 alkalmazottat foglalkoztató társaságot 1999 végén szerezte
         meg.

      25      A kérdést előterjesztő bíróság szerint, a csoport központi irányítását vagy az irányelv 4. cikke (2) bekezdésének második
         albekezdése és (3) bekezdése szerinti feltételezett központi irányításnak tekinthető RIVA vállalkozás, vagy az irányelv 2. cikke
         (1) bekezdésének e) pontja és 3. cikkének (1) bekezdése szerinti ellenőrző vállalkozásnak a központi irányítását ellátó Anker
         BV gyakorolja.

      26      Az Anker-csoporton belül sem Európai Üzemi Tanács létrehozására, sem a munkavállalók tájékoztatását és a velük folytatott
         konzultációt szolgáló eljárás megszervezésére nem került sor.

      27      Az EBRG 5. cikkének (2) bekezdése alapján az ADS Ankerhez üzemi tanácsa azzal a kérelemmel fordult, hogy tájékoztassa őt az
         ugyanezen cikk (1) bekezdésében meghatározott információkról, a munkavállalók képviseleti szerveinek elnevezéséről, valamint
         e szervek azon képviselőinek nevéről, akik a vállalkozások vagy az azoktól függő vállalkozások munkavállalói nevében az Európai
         Üzemi Tanács megszervezésében részt vehetnek.

      28      Az ADS Anker válaszában úgy nyilatkozott, hogy nem áll módjában a kérelem teljesítése, mivel mind a közvetlen anyavállalat,
         az Anker BV, mind az Anker Systems GmbH-csoport anyavállalata megtagadták a kért információk szolgáltatását. Ezen túlmenően,
         álláspontja szerint, az EBRG nem ír elő a csoport többi – más tagállamokban letelepedett – vállalkozásával szemben fennálló
         tájékoztatáshoz való jogot.

      29      A tájékoztatás iránti kérelem elutasítása ellen az üzemi tanács az Arbeitsgericht Bielefeldhez fordult.

      30      Ez utóbbi megállapítása szerint, a munkáltató feladata nem merülhet ki abban, hogy jelzi az üzemi tanácsnak, hogy a kívánt
         információkat a cégjegyzékekből vagy egyéb forrásokból maga is megszerezheti. A központi irányítás egyértelműen felelős az
         Európai Üzemi Tanács megalakításához vagy a munkavállalók tájékoztatását és a velük folytatott konzultációt szolgáló eljárás
         létrehozásához szükséges feltételek megteremtéséért.

      31      A kérdést előterjesztő bíróság az ADS Anker azon érvére is utal, miszerint ez utóbbi nem képes a kért tájékoztatást megadni,
         mivel az Anker BV társaság, az anyavállalathoz, az Anker Systems GmbH-hoz hasonlóan, megtagadja a munkavállalók tájékoztatásához
         szükséges információk szolgáltatását.

      32      Az Arbeitsgericht Bielefeld megállapítja, hogy mivel az EBRG nemzeti jogszabály, hatálya a német területre korlátozódik, és
         a csoport nem Németországban letelepedett tagvállalkozásaira nem ró olyan kötelezettséget, hogy bizonyos információkat szolgáltassanak
         a német területen letelepedett vállalkozásoknak.

      33      Ugyanakkor a kérdést előterjesztő bíróság szerint nem tartható a munkáltató azon érve, miszerint nem áll módjában a munkavállalók
         által kért információt megadni, amennyiben az említett munkáltató – a más tagállamokban az irányelv átültetésére elfogadott
         szabályozás alapján – kényszerítheti a más tagállamban letelepedett központi irányítást, hogy a csoport német területen letelepedett
         tagvállalkozásainak szolgáltassa a szükséges információkat .

      34      Ugyanakkor megállapítja, hogy az irányelv nem tartalmaz kifejezett rendelkezéseket egy ilyen, a csoport tagvállalkozását a
         más tagállamban letelepedett központi irányítással szemben megillető horizontális tájékoztatáshoz való joggal kapcsolatosan.

      35      Tekintettel arra, hogy az előtte folyamatban lévő jogvita eldöntése az irányelv értelmezésétől függ, az Arbeitsgericht Bielefeld
         úgy határozott, hogy felfüggeszti az eljárást, és a következő előzetes döntéshozatalra irányuló kérdéseket terjeszti a Bíróság
         elé:

      „1.)      A 94/45 irányelv […] és különösen annak 4. és 11. cikke olyan kötelezettséget ró-e egy az Egyesült Királyságban székhellyel
         rendelkező, az irányelv 4. cikke (2) bekezdésének második albekezdése és (3) bekezdése szerinti központi irányításnak minősülő
         […] vállalkozásra vagy egy Hollandiában letelepedett, az ellenőrző vállalkozásnak az irányelv 2. cikke (1) bekezdésének e) pontja
         és 3. cikkének (1) bekezdése szerinti központi irányításának minősülő vállalkozásra, hogy egy […] Németországban letelepedett,
         ugyanazon vállalkozáscsoporthoz tartozó más vállalkozásnak megadja a csoporthoz tartozó társaságokra és üzemekre, azok jogi
         formájára, képviseleti szerkezetére, munkavállalóik átlagos létszámára, valamint a különböző tagállamok és vállalkozások közötti
         megoszlásukra vonatkozó információkat?

      2.)      Amennyiben a Bíróság az első kérdésre igenlő választ adna: a tájékoztatási kötelezettség kiterjed-e a munkavállalók képviseleti
         szerveinek elnevezésére, valamint e szervek azon képviselőinek nevére, akik a vállalkozások vagy az azoktól függő vállalkozások
         munkavállalói nevében az Európai Üzemi Tanács megszervezésében részt vehetnek?”.

       Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekről
       A Bírósághoz benyújtott észrevételek
      36      Az elsőként felmerülő kérdéssel kapcsolatban, miszerint az irányelv alapján fennáll-e a központi irányítást vagy a feltételezett
         központi irányítást terhelő azon kötelezettség, hogy – az Európai Üzemi Tanács létrehozására tekintettel – a csoport más tagvállalkozására
         vonatkozó bizonyos információkat szolgáltasson, az üzemi tanács, a német kormány és a Bizottság emlékeztetnek arra, hogy az
         irányelv 4. cikke alapján a közösségi szintű vállalkozásokban és vállalkozáscsoportokban a központi irányítás felelős az Európai
         Üzemi Tanács létrehozásához szükséges feltételek és eszközök biztosításáért. Szerintük az irányelv hatékony érvényesüléséhez
         elengedhetetlen, hogy egy vállalkozás vagy vállalkozáscsoport központi irányítása köteles legyen megadni a munkavállalók képviselőinek
         azon információkat, amelyek alapján ez utóbbiak eldönthetik, hogy létre kell-e hozni Európai Üzemi Tanácsot a kérdéses vállalkozásnál
         vagy vállalkozáscsoportnál, és hogy adott esetben a különleges tárgyaló testület létrehozható-e.

      37      Az üzemi tanács szerint az, hogy a központi irányítás az EBRG 5. cikkének (2) bekezdése alapján akkor is köteles az említett
         információkat közölni, ha nem az EBRG hatálya alá tartozó területen, hanem egy másik tagállamban található, nem csupán az
         irányelvből, hanem az Európai Üzemi Tanács megteremtésével elérni kívánt célkitűzésből, vagyis a munkavállalók nemzetek feletti
         tájékoztatásából és a velük való nemzetek feletti konzultációból is következik. Amennyiben az EBRG 5. cikke (2) bekezdésének
         hatálya német területre korlátozódna, a munkavállalók képviselői számára olyannyira megnehezülne az Európai Üzemi Tanácsok
         megszervezése céljából történő információszerzés, hogy az irányelv célkitűzése csak nehezen – időveszteség, felesleges eljárások
         és költségek árán – lenne megvalósítható.

      38      A Bizottságnak az irányelv 4. cikke által a központi irányításra rótt kötelezettséggel kapcsolatos álláspontja szerint, bármely
         tagállamról is legyen szó, nincs jelentősége annak, hogy a csoport munkavállalói ezen központi irányítással szemben közvetlenül
         vagy egy – a csoporthoz tartozó – vállalkozás közvetítésével gyakorolják az információszerzéshez fűződő alanyi jogukat, ahogy
         ez Németország esetében történt.

      39      Az ADS Anker álláspontja szerint az irányelv – még ha annak az Európai Üzemi Tanács létrehozásának lehetővé tétele is a célkitűzése –
         nem eredményezheti egy társaság arra történő kötelezését, hogy ellenőrző társasága ellen keresetet nyújtson be.

      40      Amennyiben az ellenőrzött társaság üzemi tanácsa azért nem képes ezen társaságtól az irányelv 5. cikkének (1) bekezdése szerinti
         kérelem benyújtásához szükséges információkat megszerezni, mert ezek nem állnak a társaság rendelkezésére, tájékoztatáshoz
         való jogát – az irányelvet a nemzeti jogba átültető rendelkezések alkalmazásával – a csoporton belüli ellenőrző társasággal
         szemben kellene érvényesítenie.

      41      A másodikként felmerülő, azon információk jellegével kapcsolatban, amelyeket a központi irányítás vagy a feltételezett központi
         irányítás az irányelvben szereplő tájékoztatási kötelezettség alapján köteles szolgáltatni, az üzemi tanács és a német kormány
         egyaránt azon az állásponton van, hogy azt – az irányelv értelmezésére és célkitűzésére figyelemmel – tágan kell értelmezni.

      42      Az üzemi tanács szerint a tájékoztatáshoz való jog azon információkra terjed ki, amelyek annak eldöntéséhez szükségesek, hogy
         indokolt-e a vállalkozásnál vagy a vállalkozáscsoportnál Európai Üzemi Tanács létrehozása. A munkavállalók képviselői számára
         azon információkhoz is hozzáférést kell biztosítani, amelyek az Európai Üzemi Tanács létrehozásához és az ehhez szükséges
         különleges tárgyaló testület megalakítására irányuló kérelem – az irányelv 5. cikkével összhangban történő – benyújtásához
         szükségesek. Az a tény, hogy az Európai Üzemi Tanács létrehozására irányuló kérelmet a különleges tárgyaló bizottság felállításához
         legalább két különböző tagállam munkavállalóinak vagy képviselőiknek kell benyújtaniuk, magában foglalja, hogy ismerniük kell
         a többi munkavállalói képviseleti szervet és azok tagjait.

      43      Az ADS Anker álláspontja ezzel szemben az, hogy az Európai Üzemi Tanács megszervezésére irányuló tárgyalási folyamat – az
         irányelv 5. cikkének (1) bekezdésével összhangban történő – megindításához a munkavállalói képviseleti szervek és azok tagjainak
         megnevezése nem nélkülözhetetlen.

      44      A C-62/99. sz. Bofrost-ügyben 2001. március 29-én hozott ítélet (EBHT 2001., I‑2579. o.) alapján a Bizottság azon az állásponton
         van, hogy amennyiben az információ iránti kérelmet elbíráló bíróság meglátása szerint, azon munkavállalói képviseleti szervek
         és képviselőik, akik – a vállalkozás vagy az attól függő vállalkozások munkavállalói nevében – az Európai Üzemi Tanács létrehozásában
         részt vehetnek, és akiknek megnevezése nélkülözhetetlen információkat képez az ilyen tanács megszervezésére irányuló tárgyalások
         vagy a munkavállalókkal való nemzetek feletti tájékoztatási és konzultációs eljárás megkezdéséhez, abban az esetben a csoport
         vállalkozásainak kötelessége, hogy a belső munkavállalói képviseleti szerveknek a rendelkezésükre álló vagy általuk hozzáférhető
         adatokat – kérelmükre – megadják.

       A Bíróság válasza
      45      Az irányelv tizenegyedik preambulumbekezdése, valamint 1. cikkének (2) bekezdése szerint az irányelv célja annak biztosítása,
         hogy a közösségi szintű vállalkozások vagy a közösségi szintű vállalkozáscsoportok által foglalkoztatott munkavállalók megfelelő
         tájékoztatást kapjanak, és konzultáljanak velük, amikor az őket érintő döntések nem abban a tagállamban születnek, amelyben
         őket foglalkoztatják.

      46      Az irányelv – ahogyan az általános, belső logikájából következik – a munkavállalók nemzetek feletti tájékoztatását és a velük
         való nemzetek feletti konzultációt, lényegében, a központi irányítás és a munkavállalók képviselői közötti tárgyalások rendszerének
         előírásával biztosítja (a hivatkozott Bofrost-ítélet 29. pontja és a C-440/00. sz. Kühne & Nagel-ügyben 2004. január 13-án
         hozott ítélet [az EBHT-ban még nem tették közzé] 40. pontja).

      47      E tekintetben, az Európai Üzemi Tanács vagy a munkavállalók tájékoztatását és a velük folytatott konzultációt szolgáló eljárást
         valamennyi közösségi szintű vállalkozásnál és közösségi szintű vállalkozáscsoportnál megszervezték, amennyiben az irányelv
         5. cikkének (1) bekezdése szerinti eljárásban erre irányuló kérelmet nyújtottak be.

      48      Az irányelv ez utóbbi rendelkezése értelmében, a közösségi szintű vállalkozáscsoport esetében a központi irányítás saját maga
         vagy a legalább két különböző tagállamban működő, minimálisan két vállalkozás vagy üzem által foglalkoztatott, legalább 100
         munkavállaló, illetve képviselőik írásos kérésére tárgyalásokat kezdeményez az Európai Üzemi Tanács kialakítása céljából.

      49      A különleges tárgyaló testületnek, mint az irányelv 5. cikkének (2) bekezdése alapján létrehozott munkavállalói képviseleti
         szervnek, valamint – ugyanezen irányelv 6. cikkének (1) bekezdése alapján – a központi irányításnak az együttműködés szellemében
         kell tárgyalnia a célból, hogy megállapodásra jussanak az Európai Üzemi Tanács létrehozására vonatkozó részletes megoldásokban.

      50      A Bíróság már rámutatott arra, hogy az irányelv hatékony érvényesüléséhez elengedhetetlen annak biztosítása, hogy az érintett
         munkavállalók hozzáférjenek azon információkhoz, amelyek lehetővé teszik számukra annak eldöntését, hogy jogukban áll-e a
         központi irányítás és a munkavállalók képviselői közötti tárgyalások megkezdését követelni; e tájékoztatáshoz való jog a vállalkozás
         vagy a közösségi szintű vállalkozáscsoport létezésének megállapításához szükséges előfeltétel, mely utóbbi pedig az Európai
         Üzemi Tanács vagy a munkavállalók nemzetek feletti tájékoztatási és a velük való nemzetek feletti konzultációs eljárás létrehozásának
         előfeltétele (a hivatkozott Bofrost-ítélet 32. és 33. pontja és a hivatkozott Kühne & Nagel ítélet 46. pontja).

      51      A tanács megszervezését illetően, az irányelv 4. cikkének (1) bekezdése alapján a központi irányítás felelős a tanács létrehozásához
         szükséges feltételek és eszközök biztosításáért. E felelősség magában foglalja az Európai Üzemi Tanács létrehozására irányuló
         tárgyalások megkezdéséhez nélkülözhetetlen információk munkavállalók képviselői részére történő szolgáltatásának kötelezettségét
         (lásd a hivatkozott Kühne & Nagel-ítélet 49. és 51. pontját).

      52      A központi irányítás az ellenőrző vállalkozás központi irányítása, tehát azon vállalkozásé, amely az irányelv 3. cikkének
         (1) bekezdése és (2) cikke szerint döntő befolyást gyakorol a csoport valamennyi ellenőrzött vállalkozására. Ezen vállalkozás
         az, amelynek – döntő befolyásánál fogva – módjában áll a csoport többi tagvállalkozásától azt kérni és őket arra kötelezni,
         hogy az említett tárgyalások megkezdéséhez nélkülözhetetlen információkat, az említett képviselők tájékoztatása végett, neki
         adják meg (lásd, e tekintetben, a hivatkozott Kühne & Nagel-ítélet 52. és 54. pontját is).

      53      Egyébként az irányelv, a munkavállalók említett információkhoz való hozzáférési jogára vonatkozó célkitűzés biztosításáért,
         azt is előírja, hogy amennyiben a központi irányítás a tagállamok területén kívül található, a központi irányítást az irányelv
         4. cikkének (1) bekezdése alapján terhelő felelősség – az irányelv 4. cikke (2) bekezdésének első és második albekezdése alapján
         – vagy a központi irányításnak egy tagállamban lévő képviselőjére, vagy – ilyen képviselő hiányában – a csoportnak egy tagállamban
         a legnagyobb számú munkavállalót foglalkoztató üzemének vagy vállalkozásának központi irányítására, vagyis a feltételezett
         központi irányításra hárul.

      54      A csoport tagállamokban található többi tagvállalkozása köteles – az irányelv hatékony érvényesülésének biztosítása végett
         – a feltételezett központi irányítást az irányelv 4. cikkének (1) bekezdésében szereplő főkötelezettsége teljesítésében segíteni.
         A nélkülözhetetlen információknak az említett feltételezett központi irányítástól való megszerzésének jogával szükségképpen
         együtt jár a csoport többi tagvállalkozása irányítását terhelő azon kötelezettség, hogy az említett rendelkezésükre álló vagy
         számukra hozzáférhető információkat a feltételezett központi irányításnak megadják (a hivatkozott Kühne & Nagel-ítélet 59. pontja).

      55      Jelen esetben az a lényegi kérdés, vajon a központi irányítás vagy a feltételezett központi irányítás az irányelv alapján
         akkor is köteles-e az Európai Üzemi Tanács létrehozására irányuló tárgyalások megkezdéséhez nélkülözhetetlen információkat
         a csoport egy ellenőrzött vállalkozásának megadni, amennyiben a szóban forgó tájékoztatás iránti kérelmet az említett ellenőrzött
         vállalkozás munkavállalóinak képviselői nyújtották be, és vajon egy ilyen vállalkozásnak – az irányelv szerint –joga van-e
         követelni, hogy az információkat adják át neki.

      56      Mind az irányelv célkitűzéséből, mind belső logikájából az következik, hogy az irányelv 4. cikkének (1) bekezdése alapján
         a központi irányítást vagy a feltételezett központi irányítást terhelő kötelezettségeket úgy kell értelmezni, hogy azok magukba
         foglalják mind az Európai Üzemi Tanács létrehozására irányuló tárgyalások megkezdéséhez nélkülözhetetlen információk – közvetlenül
         a munkavállalók képviselők felé történő – szolgáltatásának kötelezettségét, mind az említett információk munkavállalók képviselői
         felé – a csoporthoz tartozó vállalkozásuk közvetítésével – történő szolgáltatására vonatkozó kötelezettséget, amennyiben az
         említett képviselők a tájékoztatást először e vállalkozástól kérték.

      57      A központi irányítást vagy a feltételezett központi irányítást az irányelv 4. cikkének (1) bekezdése alapján terhelő kötelezettség
         minden más értelmezése meggyengítené az irányelvnek a – Bíróság által a hivatkozott – Bofrost- és Kühne & Nagel ítéletben
         kimondott hatékony érvényesülését.

      58      Az irányelv ugyanis a csoport valamennyi tagvállalkozására kötelezettségeket ró az Európai Üzemi Tanácsok megszervezésének
         megkönnyítése érdekében (lásd, e tekintetben, a hivatkozott Bofrost-ítélet 31. és 35. pontját). Ahogy a Bíróság már rámutatott,
         az irányelv céljából az következik, hogy az általa meghatározott kötelezettségeket úgy teljesítsék, hogy az érintett munkavállalók
         hozzáférhessenek azon információkhoz, amelyek annak eldöntéséhez szükségesek, hogy megilleti-e őket a tárgyalások megkezdésének
         követeléséhez való jog, vagy sem (a hivatkozott Bofrost-ítélet 38. pontja).

      59      Az irányelv 4. cikkének (1) bekezdésében szereplő kötelezettség olyan megszorító értelmezése, miszerint a rendelkezés kizárólag
         azon helyzetekre alkalmazandó, amikor a munkavállalók képviselői tájékoztatás iránti kérelmüket közvetlenül a központi irányításnál
         vagy a feltételezett központi irányításnál terjesztik elő, indokolatlanul korlátozná az említett rendelkezés, sőt az irányelv
         hatályát és alkalmazhatóságát, valamint akadályozhatná a munkavállalókat az irányelvben biztosított jogaik gyakorlásában.

      60      Ennélfogva az irányelv 4. cikkének (1) bekezdése kimondja, mind az Európai Üzemi Tanács létrehozásával kapcsolatos információk
         munkavállalók képviselői részére való, közvetlen szolgáltatásának kötelezettségét, mind az említett információk a munkavállalók
         képviselőitől erre irányuló kérelmet kapott – a csoporthoz tartozó – vállalkozás közvetítésével történő szolgáltatásának kötelezettségét.

      61      Ezen túlmenően, az irányelv 14. cikkének (1) bekezdése alapján a tagállamok bevezetik azokat a szükséges rendelkezéseket,
         amelyek lehetővé teszik, hogy az irányelvben előírt eredményeket mindenkor biztosítani tudják. Az irányelv 11. cikkének (3) bekezdésével
         összhangban, a tagállamok, az irányelv be nem tartása esetére, meghozzák a megfelelő intézkedéseket, továbbá külön gondoskodnak
         arról, hogy az irányelvből származó kötelezettségek betartatása érdekében megfelelő közigazgatási, illetve bírósági eljárás
         álljon rendelkezésre. Az irányelvből következően, a tagállamok kötelesek megtenni minden olyan szükséges intézkedést, amely
         biztosítja az említett irányelv 4. cikkének (1) és (11) bekezdéséből fakadó kötelezettségek maradéktalan teljesítését (lásd,
         e tekintetben, a hivatkozott Kühne & Nagel ítélet 61. pontját).

      62      Azon információk jellegével kapcsolatban, amelyeket a központi irányítás vagy a feltételezett központi irányítás – tájékoztatási
         kötelezettsége alapján – szolgáltatni köteles, először is emlékeztetni kell arra, hogy az irányelv 11. cikkének (2) bekezdése
         kifejezetten megemlíti a tagállamok annak biztosítására irányuló kötelezettségét, hogy a vállalkozások az irányelv 2. cikke
         (1) bekezdésének a) és c) pontjában említett munkavállalói létszámadatot az irányelv alkalmazásában érintett felek kérésére
         hozzáférhetővé tegyék.

      63      Ezen túlmenően, a csoport tagállamokban található többi tagvállalkozásának irányítása köteles a rendelkezésére álló, vagy
         számukra hozzáférhető, az Európai Üzemi Tanács létrehozására irányuló tárgyalások megkezdéséhez nélkülözhetetlen információkat
         a feltételezett központi irányításnak megadni (a hivatkozott Kühne & Nagel ítélet 64. és 69. pontja).

      64      Végül, ahogy az a jelen ítélet 58. pontjából kitűnik, az irányelv céljából következik, hogy az általa meghatározott kötelezettségeket
         úgy teljesítsék, hogy az érintett munkavállalók vagy képviselőik hozzáférhessenek azon információkhoz, amelyek ahhoz szükségesek,
         hogy eldönthessék, megilleti-e őket a tárgyalások megkezdésének követeléséhez való jog, vagy sem, illetve hogy adott esetben
         megfelelően megfogalmazhassák az erre irányuló kérelmet (a hivatkozott Bofrost-ítélet 38. pontja).

      65      Ebből következik, hogy követelni lehet a csoport társaságaira és üzemeire, jogi formájukra, képviseleti szerkezetükre, átlagos
         munkavállalói létszámára, valamint a különböző tagállamok közötti megoszlásukra vonatkozó információkat, amennyiben azok az
         Európai Üzemi Tanács létrehozása irányuló – az irányelv 5. cikkének (1) bekezdésében szereplő – tárgyalások megkezdéséhez
         nélkülözhetetlenek (lásd, e tekintetben, a hivatkozott Kühne & Nagel ítélet 70. pontját). Ugyanez áll azon munkavállalói képviseleti
         szervek és képviselőik megnevezésére vonatkozó információk tekintetében, amelyek a vállalkozás és a tőle függő vállalkozások
         munkavállalói nevében az Európai Üzemi Tanács létrehozásában részt vehetnek.

      66      A nemzeti bíróságokra tartozik – a rendelkezésükre álló valamennyi adat alapján – annak eldöntése, hogy a kért információk
         nélkülözhetetlenek-e az irányelv 5. cikkének (1) bekezdésében szereplő tárgyalások megkezdéséhez.

      67      A fentiekre tekintettel, a feltett kérdésekre azt a választ kell adni, hogy az irányelv 4. cikkének (1) bekezdését és 11. cikkét
         akként kell értelmezni, hogy a tagállamok kötelesek a területükön letelepedett és az irányelv 2. cikke (1) bekezdésének e) pontja
         és 3. cikkének (1) bekezdése szerinti közösségi szintű vállalkozáscsoport központi irányításának, vagy 4. cikke (2) bekezdésének
         második albekezdése szerinti feltételezett központi irányításának minősülő vállalkozás számára előírni az ugyanazon csoport
         tagjaként más tagállamban letelepedett vállalkozás részére, ez utóbbitól saját munkavállalóinak képviselői által kért, információk
         szolgáltatását, amennyiben ezen információk nincsenek ez utóbbi vállalkozás birtokában, és amennyiben az információk nélkülözhetetlenek
         az Európai Üzemi Tanács létrehozására irányuló tárgyalások megkezdéséhez.

       A költségekről
      68      A Bíróságnál észrevételt előterjesztő német kormány, valamint a Bizottság részéről felmerült költségek nem téríthetők meg.
         Mivel ez az eljárás az alapeljárásban résztvevő felek számára a nemzeti bíróság előtt folyamatban lévő eljárás egy szakaszát
         képezi, ez utóbbi bíróság dönt a költségekről.

      A fenti indokok alapján,
      A BÍRÓSÁG (hatodik tanács),
      az Arbeitsgericht Bielefeld 2001. július 24-i végzésében előterjesztett kérdésekre a következő választ adja:
      Az Európai Üzemi Tanács létrehozásáról vagy a közösségi szintű vállalkozások és vállalkozáscsoportok munkavállalóinak tájékoztatását
            és a velük folytatott konzultációt szolgáló eljárás kialakításáról szóló, 1994. szeptember 22-i 94/45/EK tanácsi irányelv
            4. cikkének (1) bekezdését és 11. cikkét akként kell értelmezni, hogy a tagállamok kötelesek a területükön letelepedett, és
            az irányelv 2. cikke (1) bekezdésének e) pontja és 3. cikkének (1) bekezdése szerinti közösségi szintű vállalkozáscsoport
            központi irányításának, vagy 4. cikke (2) bekezdésének második albekezdése szerinti feltételezett központi irányításának minősülő
            vállalkozás számára előírni az ugyanazon csoport tagjaként más tagállamban letelepedett vállalkozás munkavállalóinak képviselői
            részére, ez utóbbitól saját munkavállalói által kért, információk szolgáltatását, amennyiben ezen információk nincsenek ez
            utóbbi vállalkozás birtokában, és amennyiben az információk nélkülözhetetlenek az Európai Üzemi Tanács létrehozására irányuló
            tárgyalások megkezdéséhez.

               Skouris

                Gulmann

                Puissochet

               Macken

                Colneric

         Kihirdetve Luxembourgban, a 2004. július 15-i nyilvános ülésen.

               R. Grass

                      V. Skouris

               hivatalvezető

                     elnök

         * Az eljárás nyelve: német.


A Törvényszék ítélete (harmadik tanács), 2015. december 16.#Svéd Királyság kontra Európai Bizottság.#528/2012/EU rendelet – Biocid termékek – Intézményi mulasztás megállapítása iránti kereset – Az endokrin rendszert károsító tulajdonságok tudományos kritériumainak meghatározása – A felhatalmazáson alapuló jogi aktusok meghozatalának Bizottság általi elmulasztása – Eljárási kötelezettség.#T-521/14. sz. ügy.