title: A Bíróság (második tanács) 2006. június 1-i ítélete. # innoventif Limited. # Előzetes döntéshozatal iránti kérelem: Landgericht Berlin - Németország. # Letelepedés szabadsága - EK 43. és 48. cikk - Egy másik tagállamban székhellyel rendelkező korlátolt felelősségű társaság fióktelepe - A cég tevékenységi körének felvétele a nemzeti cégjegyzékbe - A cég tevékenységei köre teljeskörű közzétételének díjára vonatkozó előlegfizetési kötelezettség -ÍÖsszeegyeztetehetőség. # C-453/04. sz. ügy

text:
      C‑453/04. sz. ügy
      innoventif Limited
      által indított eljárás
      (a Landgericht Berlin [Németország] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)
      „Letelepedés szabadsága – EK 43. és EK 48. cikk – Valamely másik tagállamban székhellyel rendelkező korlátolt felelősségű társaság fióktelepe – A cég tevékenységi körének felvétele a nemzeti cégjegyzékbe – A cég tevékenységi köre teljes körű közzétételének díjára vonatkozó előlegfizetési kötelezettség –Összeegyeztethetőség”
      Az ítélet összefoglalása
      Személyek szabad mozgása – Letelepedés szabadsága – Korlátozások
      (EK 43. cikk és EK 48. cikk; 89/666 tanácsi irányelv)
      Nem ellentétes az EK 43. és az EK 48. cikkel az a tagállami szabályozás, amely valamely másik tagállamban székhellyel rendelkező
         korlátolt felelősségű társaság fióktelepének cégjegyzéki bejegyzését a társaság létesítő okiratában foglalt tevékenységi körének
         várható közzétételi díjára vonatkozó előleg megfizetéséhez köti.

      A valamely tagállam jogának hatálya alá tartozó meghatározott társasági formáknak egy másik tagállamban létesített fióktelepeire
         vonatkozó közzétételi követelményeiről szóló 89/666 tizenegyedik irányelvnek megfelelő közzététel tényleges igazgatási költségeit
         tükröző előlegre vonatkozó előírás nem jelentheti a letelepedés szabadságának korlátozását, mivel e szabadság gyakorlását
         nem tiltja, nem zavarja vagy teszi kevésbé vonzóvá. Egyebekben az ilyen szabályozás nem hozhatja a többi tagállam társaságait
         a letelepedés szerinti tagállam társaságaihoz képest ténylegesen vagy jogilag kedvezőtlenebb helyzetbe.

      (vö. 38‑39., 43. pont és a rendelkező rész)
A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (második tanács)
      2006. június 1‑je(*)

      „Letelepedés szabadsága – EK 43. és EK 48. cikk –Valamely másik tagállamban székhellyel rendelkező korlátolt felelősségű társaság fióktelepe – A cég tevékenységi körének felvétele a nemzeti cégjegyzékbe – A cég tevékenységi köre teljes körű közzétételének díjára vonatkozó előlegfizetési kötelezettség –Összeegyeztethetőség”
      A C‑453/04. sz. ügyben,
      az EK 234. cikk alapján benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában, amelyet a Landgericht Berlin (Németország)
         a Bírósághoz 2004. október 28‑án érkezett, 2004. augusztus 31‑i határozatával terjesztett elő az előtte

      az innoventif Limited
      által kezdeményezett eljárásban,
      A BÍRÓSÁG (második tanács),
      tagjai: C. W. A. Timmermans tanácselnök, R. Schintgen, R. Silva de Lapuerta, P. Kūris és L. Bay Larsen (előadó) bírák,
      főtanácsnok: A. Tizzano,
      hivatalvezető: R. Grass,
      tekintettel az írásbeli szakaszra,
      figyelembe véve a következők által előterjesztett észrevételeket:
      –        a német kormány képviseletében C. Schulze‑Bahr, meghatalmazotti minőségben,
      –        a spanyol kormány képviseletében F. Díez Moreno, meghatalmazotti minőségben,
      –        a szlovák kormány képviseletében R. Procházka, meghatalmazotti minőségben,
      –        az Európai Közösségek Bizottsága képviseletében G. Braun, meghatalmazotti minőségben,
      tekintettel a főtanácsnok meghallgatását követően hozott határozatra, miszerint az ügy elbírálására a főtanácsnok indítványa
         nélkül kerül sor,

      meghozta a következő
      Ítéletet
      1        Az előzetes döntéshozatali kérelem tárgya az EK 43. és EK 48. cikk értelmezése.

      2        A kérelmet az innoventif Limited (a továbbiakban: innoventif) által kezdeményezett eljárás keretében nyújtották be, amelyet
         az innoventif Németországban létrehozott fióktelepének a nemzeti cégjegyzékbe való bejegyzési kérelmét – az innoventif alapító
         okiratában szereplő tevékenységi körének várható közzétételi díjára vonatkozó előleg megfizetésének megtagadása miatt – elutasító,
         az Amtsgericht Charlottenburg által hozott határozat ellen indított.

       Jogi háttér
       A közösségi jog
      3        Az egész Közösségre kiterjedő egységes biztosítékok kialakítása érdekében a tagállamok által a társasági tagok és harmadik
         személyek érdekei védelmében a Szerződés 58. cikkének (2) bekezdése szerinti társaságoknak előírt biztosítékok összehangolásáról
         szóló, 1968. március 9‑i 68/151/EGK első tanácsi irányelv (HL L 65., 8. o.; magyar nyelvű különkiadás 17. fejezet, 1. kötet,
         3. o., a továbbiakban: első irányelv) a vagyonegyesítő társaságokra vonatkozik. Mivel az irányelv célja az említett társaságokkal
         kapcsolatban álló harmadik személyek védelme, elsősorban olyan akta létrehozását írja elő, amely bizonyos számú információt
         tartalmaz. Ez az irat kötelező a területileg illetékes cégjegyzékben szereplő valamennyi társaságra.

      4        Az első irányelv 2. cikke (1) bekezdésének a) pontja értelmében:

      „(1)      A tagállamoknak meg kell hozniuk a szükséges intézkedéseket a társaság kötelező adatszolgáltatásának biztosításához, legalább
         a következő okiratokra és adatokra vonatkozóan:

      a)      a létesítő okirat és alapszabály, ha ezt külön okirat tartalmazza.”
      5        Az első irányelv 3. cikkének (2) és (4) bekezdése kimondja:

      „(2)      A 2. cikk szerint szolgáltatott valamennyi okiratot és adatot ebben az aktában kell nyilvántartani, illetve a nyilvántartásba
         be kell jegyezni […]

      […]
      (4)      A (2) bekezdésben említett okiratokkal és adatokkal kapcsolatos adatszolgáltatást a teljes szövegnek vagy egy részének a tagállamban
         erre a célra kijelölt nemzeti hivatalos lapban kell közzétenni, illetve az aktában elhelyezett vagy a cégnyilvántartásba bevezetett
         okirattal történő utalással kell teljesítenie.”

      6        A valamely tagállam jogának hatálya alá tartozó meghatározott jogi formájú társaságoknak egy másik tagállamban létesített
         fióktelepeire vonatkozó bejelentési és közzétételi követelményeiről szóló, 1989. december 21‑i 89/666/EGK tizenegyedik tanácsi
         irányelv (HL L 395., 36. o.; magyar nyelvű különkiadás 17. fejezet, 1. kötet, 100. o.; a továbbiakban: tizenegyedik irányelv)
         a vagyonegyesítő társaságok fióktelepeire vonatkozik.

      7        A tizenegyedik irányelv 1. cikkének (1) bekezdése értelmében:

      „A fióktelepre vonatkozó okiratokat és adatokat, ha a fióktelepet egy tagállamban olyan társaság alapította, amelyre egy másik
         tagállam jogszabályai vonatkoznak, és amelyre az [első] irányelvet kell alkalmazni, a fióktelep helye szerinti tagállam jogszabályai
         alapján az említett irányelv 3. cikkével összhangban […] közzéteszik.”

      8        A tizenegyedik irányelv 2. cikkének (1) bekezdése meghatározza azoknak az okiratoknak és adatoknak a listáját, amelyeket a
         fióktelep szerinti tagállamban közzé kell tenni. E rendelkezés (2) bekezdésének b) pontja alapján a fióktelep szerinti tagállam
         további adatszolgáltatási kötelezettségeket írhat elő, elsősorban a „létesítő okirat és az alapszabály [vonatkozásában], amennyiben
         az – az [első] irányelv 2. cikke (1) bekezdésének a), b) és c) pontja értelmében – külön okirat tárgya”.

      9        A tizenegyedik irányelv 4. cikke kimondja, hogy a fióktelep helye szerinti tagállam az ugyanezen irányelv 2. cikke (2) bekezdésének
         b) pontjában említett dokumentumok esetén az Európai Közösség más hivatalos nyelvének használatát, illetve a közzétett dokumentumok
         hiteles fordítását is előírhatja.

       A nemzeti jog
      10      A nemperes eljárások díjáról szóló 1957. július 26‑i szövetségi törvény (Gesetz über die Kosten in Angelegenheiten der freiwilligen
         Gerichtsbarkeit, BGBl. 1957. I., 861. o., a továbbiakban: KostO) „Előlegek” elnevezésű 8. cikkének (1) és (2) bekezdése kimondja:

      „A kérelemhez kötött adminisztratív eljárások esetén a díjfizetésre kötelezett személy köteles az azt fedező előleget megfizetni.
         […]

      A kérelemhez kötött adminisztratív eljárások végrehajtása az előleg megfizetésétől vagy a biztosíték letételétől függ.”
      11      A KostO „Díjak részletezése, panasz, jogorvoslat” elnevezésű 14. cikke kimondja:

      „(1)      A díjakat az a bíróság állapítja meg, amely előtt az eljárás folyamatban van, illetve amely előtt az ügy legutoljára folyamatban
         volt, akkor is, ha e díjak az eljáró bíróság részéről merültek fel […]

      (2)      A díjakat megállapító bíróság határoz a díjfizetésre kötelezett és az Államkincstár által a díjak elszámolása ellen tett panaszról.
      (3)      A díjfizetésre kötelezett és az Államkincstár jogorvoslattal élhet a panaszról hozott határozat ellen, amennyiben a jogorvoslat
         tárgyának értéke meghaladja a 200 EUR‑t.”

      12      Az 1897. május 10‑i kereskedelmi törvénynek (Handelsgesetzbuch, RGBl. 1897., 219. o.) legutóbb a 2004. december 15‑i törvény
         (BGBl. 2004. I., 3408. o.) 1. cikkével módosított változata (a továbbiakban: HGB) szabályozza a fióktelepek cégjegyzékbe történő
         bejegyzését.

      13      A „Nemzeti területen bejegyzett korlátolt felelősségű társaságok fióktelepei” elnevezésű 13b. cikkének (2) és (3) bekezdése
         kimondja:

      „A fióktelep létrehozását a cégvezetőknek be kell jelenteniük. A társasági szerződés hiteles másolatát […] a bejelentéshez
         csatolni kell.

      A bejegyzés a korlátolt felelősségű társaságokról szóló törvény 10. cikkének (1) és (2) bekezdésében felsorolt adatokat is
         tartalmazza.”

      14      A külföldön bejegyzett korlátolt felelősségű társaságok fióktelepeivel kapcsolatban a HGB 13g. cikkének (2) és (3) bekezdése
         kimondja:

      „A bejelentéshez a társasági szerződés hiteles másolata és – ha e szerződés nem német nyelvű – annak német nyelvű hiteles
         fordítása is csatolandó. […]

      A fióktelep létrehozásáról szóló bejegyzés a korlátolt felelősségű társaságokról szóló törvény 10. cikkének (1) és (2) bekezdésében
         felsorolt adatokat is tartalmazza […]”.

      15      A korlátolt felelősségű társaságokról szóló törvény 10. cikkének (1) bekezdésének (Gesetz betreffend die Gesellschaften mit
         beschränkter Haftung, RGBl. 1892., 477. o.) legutóbb a 2004. december 9‑i törvénnyel módosított változatának (BGBl. 2004.,
         3214. o., a továbbiakban: GmbHG) „A cégjegyzékbe történő bejegyzés” elnevezésű 13. cikke kimondja:

      „A cégjegyzékbe történő bejegyzésben szerepel a társaság elnevezése, székhelye, a vállalkozás célja […] és a társaság képviseletére
         jogosult személyek.”

       Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés
      16      Az innoventifet, amely az angol jog szerint bejegyzett, birminghami (Egyesült Királyság) székhelyű korlátolt felelősségű társaság,
         alapító okiratának „The objects of which the Company is established are” című 3. pontja kimerítően jellemzi. E 3. pont 23,
         (A)‑tól (W)‑ig terjedő bekezdésből áll, amely több oldalt tesz ki.

      17      2004. április 13‑án az innoventif Berlinben fióktelepet hozott létre, amelynek cégjegyzékbe történő bejegyzését kérte az Amtsgericht
         Charlottenburgtól.

      18      2004. április 23‑i határozatával az Amtsgericht Charlottenburg a bejegyzés feltételéül 3000 EUR díjelőleg megfizetését írta
         elő. Ezt az összeget az innoventif alapító okiratában foglalt tevékenységi köre közzétételének várható díja alapján határozta
         meg, mivel álláspontja szerint a 3. pontban foglalt, (A)‑tól (W)‑ig terjedő leírás a cég tevékenységi körére vonatkozik, következésképpen
         azt hiánytalanul fel kell venni a nyilvántartásba.

      19      Az innoventif 2004. május 18‑án – arra az álláspontra helyezkedve, hogy a cég tevékenységi körére egyedül az alapító okirat
         3. pontjának (A) és (B) bekezdése vonatkozik – a KostO 14. cikkének (2) bekezdése alapján keresetet nyújtott be az Amtsgericht
         Charlottenburghoz.

      20      Ez utóbbi elutasította a keresetet, mivel a várható költségekre vonatkozóan az alapügyben szereplőhöz hasonló előleget meg
         kell fizetni, ha valószínű, hogy az eljárási díjak megfizetésére kötelezett nincs tudatában annak, mennyire jelentős összegű
         lesz az általa fizetendő díj.

      21      Az innoventif társaság a KostO 14. cikkének (3) bekezdése alapján a kérdést előterjesztő bírósághoz arra hivatkozva nyújtott
         be fellebbezést, hogy a kért összegre vonatkozó előleg megfizetése ellentétes a tizenegyedik irányelvvel, és sérti a letelepedés
         szabadságának elvét.

      22      A Landgericht Berlin álláspontja szerint annak eldöntése, hogy az innoventif fióktelepének cégjegyzékbe való bejegyzése – a
         nemzeti jogban előírtak szerint – az innoventif tevékenységi körének közzétételi díjára vonatkozó előleg megfizetéséhez köthető‑e,
         az EK 43. és EK 48. cikk értelmezésétől függ.

      23      E körülmények alapján a Landgericht Berlin felfüggesztette eljárását, és az alábbi előzetes döntéshoztali kérdést terjesztette
         a Bíróság elé:

      „Összeegyeztetehető‑e a társaságok – EK 43. és EK 48. cikkben foglalt – letelepedési szabadságával, hogy […] Németországban
         valamely [Egyesült Királyságban] bejegyzett vagyonegyesítő társaság fióktelepének a cégjegyzékbe történő bejegyzése a társaság
         – alapító okiratának vonatkozó rendelkezéseiben foglalt – tevékenységi körének várható közzétételi díjára vonatkozó előleg
         megfizetéséhez kötött?”

       Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésről
       Az elfogadhatóságról
      24      Az Európai Közösségek Bizottsága és a spanyol kormány vitatja az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés elfogadhatóságát.

      25      A Bizottság álláspontja szerint a kérdés azért elfogadhatatlan, mert a kérdést előterjesztő bíróság nem fejtette ki a kérdés
         feltevéséhez vezető indokokat.

      26      Ezzel kapcsolatban emlékeztetni kell arra, hogy a Bíróság hangsúlyozta annak fontosságát, hogy a nemzeti bíróságnak meg kell
         jelölnie azon okokat, amelyek arra indították, hogy felvesse a közösségi jog értelmezését, és amelyek alapján szükségesnek
         tartotta a Bíróság elé terjeszteni a kérdéseit. A Bíróság szerint továbbá elengedhetetlen, hogy a nemzeti bíróság minimális
         magyarázatot adjon az értelmezni kért közösségi rendelkezések kiválasztásának okaira, és e rendelkezések és az alapügyben
         alkalmazandó nemzeti jogszabály közötti kapcsolatra (lásd különösen a C‑190/02. sz. Viacom-ügyben 2002. október 8‑án hozott
         ítélet [EBHT 2002., I‑8287. o.] 16. pontját és a C‑453/03., C‑11/04., C‑12/04. és C‑194/04. sz., ABNA és társai egyesített
         ügyekben 2005. december 6‑án hozott ítélet [EBHT 2005., I‑10 423. o.] 46. pontját).

      27      Az alapügyben azonban a kérdést előterjesztő bíróság egyrészt meghatározta a feltett kérdés alapjául szolgáló ténybeli és
         jogi hátteret, másrészt összetetten, de kellő részletességgel fejtette ki azt az okot, ami őt az előzetes döntéshozatali kérdés
         felvetésére indította, és amellyel kapcsolatban kétségei vannak azt illetően, hogy a nemzeti jog azon előírása, amelynek értelmében
         valamely másik tagállamban székhellyel rendelkező és fióktelepének a nemzeti cégjegyzékbe történő bejegyzését kérelmező társaság
         tevékenységi körének várható közzétételi díjára vonatkozóan előleget kell megfizetni, amely akadályozhatja a Szerződésben
         e társaságnak biztosított letelepedési szabadságot.

      28      A spanyol kormány szerint az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés elfogadhatatlan, mivel nemzeti jogszabály értelmezésére
         irányul.

      29      Ezzel kapcsolatban ki kell emelni, hogy a Bíróság hatásköre kizárólag a közösségi jogi rendelkezések vizsgálatára terjed ki
         (lásd a C‑307/95. sz., Max Mara ügyben 1995. december 21‑én hozott végzés [EBHT 1995., I‑5083. o.] 5. pontját). A nemzeti
         bíróság feladata mérlegelni a nemzeti rendelkezések terjedelmét és alkalmazásának módját (lásd a C‑45/94. sz., Ayuntamiento
         de Ceuta ügyben 1995. december 7‑én hozott ítélet [EBHT 1995., I‑4385. o.] 26. pontját).

      30      Az alapügyben – bár a kérdést előterjesztő bíróság a kizárólagos hatáskörrel bír egyrészt annak eldöntésében, hogy elő lehet‑e
         írni a KostO 8. cikkében foglalthoz hasonló díjra vonatkozó előleg megfizetését, másrészt adott esetben az említett előleg
         öszegének kiszámításában és a fizetés elmaradása esetén a bejegyzési kérelem elutasításában is kizárólagos hatáskörrel bír –
         annak eldöntése, hogy az említett előleg megfizetésére vonatkozó előírás akadályozhatja‑e a szolgáltatásnyújtás szabadságát,
         a Bíróság hatáskörébe tartozik.

      31      Mindebből következően az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés elfogadható.

       A jogalapról
      32      Kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra keres választ, hogy az EK 43. és EK 48. cikkel ellentétes‑e az a
         nemzeti szabályozás, amely másik tagállamban székhellyel rendelkező korlátolt felelősségű társaság fióktelepének cégjegyzékbe
         történő bejegyzését – e társaság alapító okiratában foglalt tevékenységi körének közzételi díjára vonatkozó – előleg megfizetéséhez
         köti.

      33      Elsőként meg kell állapítani, hogy az a követelmény, hogy a másik tagállamban székhellyel rendelkező, a fióktelepüket e tagállam
         cégjegyzékébe bejegyezni kívánó korlátolt felelősségű társaságoknak a fióktelep szerinti tagállamban előírják tevékenységi
         körük teljes körű közzétételét, megfelel a tizenegyedik irányelvnek.

      34      A tizenegyedik irányelv 2. cikke (2) bekezdésének b) pontja kifejezetten felhatalmazza a tagállamokat, hogy a külföldi társaság
         fióktelepének a cégjegyzékbe történő bejegyzése során előírják az alapító okiratok és – amennyiben az külön okirat tárgya –
         alapszabályok közzétételét.

      35      A HGB – a GmbHG 10. cikkének (1) bekezdésével összhangban értelmezett – 13b. cikkének (3) bekezdése és 13g. cikkének (3) bekezdése,
         amely a nemzeti és külföldi székhelyű társaságokra ugyanúgy alkalmazandó, csak a fióktelepüknek cégjegyzékbe való bejegyzését
         kérelmező korlátolt felelősségű társaságok tevékenységi körének közzétételét írja elő, és nem azt, amit az irányelv lehetővé
         tesz, nevezetesen e társaságok alapító okiratának teljes körű közzétételét.

      36      Mindezen felül az első irányelv 3. cikkéből következően amelyre – a tizenegyedik irányelv 1. cikke (1) bekezdésének megfelelően –
         a fióktelepek esetén utalni kell, amennyiben az említett 3. cikkben előírtak egyike értelmében az adatszolgáltatás körébe
         tartozó okiratok és adatok közzététel tárgyát képezik.

      37      Másodsorban annak eldöntésével kapcsolatban, hogy megfelel‑e az EK 43. és EK 48. cikknek az, hogy a díjra vonatkozó előleg
         összege a cég tevékenységi körének teljes körű közzétéle alapján kerül kiszámításra, azt kell megvizsgálni, hogy e követelmény
         akadályozza‑e a letelepedés szabadságát azáltal, hogy valamely másik tagállam szabályozásának megfelelően létrejött társaság
         fióktelepét a letelepedés szerinti állam – a közzététel várható költségeire vonatkozó díj előlegének megfizetésével kapcsolatos –
         szabályozásának betartására kényszeríti.

      38      Ezzel kapcsolatban meg kell állapítani, hogy a tizenegyedik irányelvnek megfelelő közzététel tényleges adminisztratív költségeit
         tükröző előlegre vonatkozó előírás nem jelentheti a letelepedés szabadságának korlátozását, mivel e szabadság gyakorlását
         nem tiltja, nem zavarja vagy teszi kevésbé vonzóvá.

      39      Egyebekben az olyan szabályozás, amely – az alapügyben szereplőhöz hasonló körülmények esetén – előleg fizetését írja elő,
         valószínűleg nem hozza a többi tagállam társaságait a letelepedés szerinti tagállam társaságaihoz képest ténylegesen vagy
         jogilag kedvezőtlenebb helyzetbe (lásd e tekintetben a C‑70/95. sz., Sodemare és társai ügyben 1997. június 17‑én hozott ítélet
         [EBHT 1997., I‑3395. o.] 33. pontját).

      40      Mindebből következően az említetthez hasonló, a várható közzététel díjának előlegére vonatkozó követelmény a másik tagállamban
         székhellyel rendelkező korlátolt felelősségű társaságokat nem akadályozza tevékenységük – más tagállamban az ott található
         fióktelepen keresztül történő – gyakorlásában.

      41      A nemzeti bíróság feladata tehát, hogy a cég tevékenységi körét felsoroló szöveg hossza alapján megbizonyosodjon arról, hogy
         az előírt előleg összege megfelel‑e az adott hivatalos lapban történő közzététel várható költségeinek. Ennek során e bíróság
         a fióktelep bejegyzését kérelmező társaság alapító okiratában foglalt tevékenységi kör alapján jár el.

      42      Ezzel kapcsolatban ki kell fejteni, hogy a nemzeti bíróság nem köteles megvizsgálni, hogy a fióktelep bejegyzését kérő társaság
         székhelye szerinti tagállam joga alapján a cég tevékenységi körét e társaság alapító okiratának a „cég tevékenységi köre”
         című részében foglalt rendelkezések összessége, vagy azoknak akár csak egy része alapján is teljes körűen meg lehet‑e határozni.

      43      Mindebből következően a feltett kérdésre azt a választ kell adni, hogy nem ellentétes az EK 43. és EK 48. cikkel az a tagállami
         szabályozás, amely a másik tagállamban székhellyel rendelkező korlátolt felelősségű társaság fióktelepének cégjegyzékbe való
         bejegyzését a társaság alapító okiratában foglalt tevékenységi körének előre látható közzétételi díjára vonatkozó előleg megfizetéséhez
         köti.

       A költségekről
      44      Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás
         egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült
         költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.

      A fenti indokok alapján a Bíróság (második tanács) a következőképpen határozott:
      Nem ellentétes az EK 43. és EK 48. cikkel az a tagállami szabályozás, amely valamely másik tagállamban székhellyel rendelkező
            korlátolt felelősségű társaság fióktelepének cégjegyzéki bejegyzését a társaság létesítő okiratában foglalt tevékenységi körének
            várható közzétételi díjára vonatkozó előleg megfizetéséhez köti.
      Aláírások
      *Az eljárás nyelve: német.


A Bíróság (második tanács) 1974. július 11-i ítélete. # Franz Becker kontra az Európai Közösségek Bizottsága. # 10-74. sz. ügy


A Bíróság október 1.-i ítélete: 1991. # Az Európai Közösségek Bizottsága kontra Francia Köztársaság. # Kötelezettségszegés. # C-64/90. sz. ügy


title: A Bíróság (első tanács) 2011. július 28-i ítélete. # Orifarm A/S és társai (C-400/09) és Paranova Danmark A/S és Paranova Pack A/S (C-207/10) kontra Merck Sharp & Dohme Corp. és Merck Sharp & Dohme BV és Merck Sharp & Dohme. # Előzetes döntéshozatal iránti kérelmek: Højesteret - Dánia. # Védjegyek - 89/104/EGK irányelv - A 7. cikk (2) bekezdése - Gyógyszerkészítmények - Párhuzamos import - A védjeggyel ellátott áru újracsomagolása - A forgalombahozatali engedély azon jogosultjának nevét újracsomagolóként feltüntető csomagolás, amelynek az utasításai szerint az árut újracsomagolták - Független vállalkozás által ténylegesen végzett újracsomagolás. # C-400/09. és C-207/10. sz. egyesített ügyek

text:
      C‑400/09. és C‑207/10. sz. egyesített ügyek
      Orifarm A/S és társai
      kontra
      Merck Sharp & Dohme Corp., korábban Merck & Co. Inc., és társai
      (a Højesteret [Dánia] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelmek)
      „Védjegyek – 89/104/EGK irányelv – A 7. cikk (2) bekezdése – Gyógyszerkészítmények – Párhuzamos import – A védjeggyel ellátott áru újracsomagolása – A forgalombahozatali engedély azon jogosultjának nevét újracsomagolóként feltüntető csomagolás, amelynek az utasításai szerint
         az árut újracsomagolták – Ténylegesen egy független vállalkozás által végzett újracsomagolás”

      Az ítélet összefoglalása
      Jogszabályok közelítése – Védjegyek – 89/104 irányelv – Gyógyszerek újracsomagolást és a védjegy újbóli feltüntetését követően
            történő párhuzamos importja – A forgalombahozatali engedély jogosultjának nevét újracsomagolóként feltüntető új csomagolás
            – Ténylegesen egy független vállalkozás által végzett újracsomagolás – A védjegyjogosult fellépése – Megengedhetetlenség
      (89/104 tanácsi irányelv, 7. cikk, (2) bekezdés)
      A védjegyekről szóló 89/104 első tanácsi irányelv 7. cikkének (2) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy az a párhuzamos import
         tárgyát képező gyógyszerkészítményre vonatkozó védjegy jogosultja számára nem teszi lehetővé, hogy azon kizárólagos okból
         ellenezze ezen újracsomagolt áru későbbi forgalomba hozatalát, hogy ezen új csomagolás újracsomagolóként nem azt a vállalkozást
         tünteti fel, amely megrendelés alapján ténylegesen újracsomagolta az említett árut, és erre engedéllyel rendelkezik, hanem
         azon vállalkozást, amely az említett áru forgalombahozatali engedélyének jogosultja, amelynek utasításai szerint az újracsomagolást
         végzik, és amely vállalja érte a felelősséget.

      A védjegyjog kimerülésének feltételét illetően, amely szerint az új csomagolásnak egyértelműen fel kell tüntetnie az áru újracsomagolásának
         végzőjét, e feltételt a védjegyjogosult azon érdeke igazolja, hogy a fogyasztó vagy a végső felhasználó ne hihesse azt, hogy
         ő felelős az újracsomagolásért.

      Márpedig a jogosult ezen érdeke teljes mértékben védelmet élvez, ha az újracsomagolt áru csomagolásán egyértelműen szerepel
         azon vállalkozás neve, amelynek az ellenőrzése mellett és utasításai szerint az újracsomagolási művelet végbement, és amely
         vállalja érte a felelősséget. Az ilyen felirat ugyanis – feltéve hogy a szokásosan figyelmes fogyasztó által érthető módon
         nyomtatták – elkerüli, hogy a fogyasztóban vagy végső felhasználóban azt a téves benyomást keltse, miszerint az áru újracsomagolását
         a jogosult végezte.

      Ezenfelül azáltal, hogy e vállalkozás vállalja a teljes felelősséget az újracsomagoláshoz kapcsolódó műveletekért, biztosított,
         hogy a jogosult érvényesítheti jogait, és adott esetben kártérítést kaphat, amennyiben az újracsomagolás hatással volt a csomagolásban
         található áru eredeti állapotára, vagy az újracsomagolt áru külleme olyan, amely sértheti a védjegy hírnevét. Ilyen esetben
         az újracsomagolt áru új csomagolásán újracsomagolóként feltüntetett vállalkozás köteles felelni minden olyan kárért, amelyet
         az újracsomagolást ténylegesen végző vállalkozás okozott, és nem mentesülhet a felelőssége alól többek között azzal, hogy
         az utóbbi az utasításaiba ütközően járt el.

      E feltételek mellett a védjegyjogosultnak nem fűződik jogos érdeke ahhoz, hogy – azon kizárólagos indok alapján, hogy az újracsomagolás
         hatással lehet az áru eredeti állapotára, és ily módon esetlegesen sértheti a védjegyhez fűződő jogait – a csomagoláson az
         áru újracsomagolását ténylegesen végző vállalkozás szerepeljen.

      A védjegyjogosultnak a csomagolásban található áru eredeti állapotának megőrzéséhez fűződő érdekét ugyanis kellőképpen védi
         azon követelmény, amely szerint bizonyítani kell, hogy az újracsomagolás nem érinti az említett áru eredeti állapotát. Ennek
         bizonyítása a forgalombahozatali engedély jogosultjának kötelezettsége, akinek az utasításai szerint az újracsomagolást elvégezték,
         és aki vállalja érte a felelősséget.

      (vö. 28–32., 36. pont és a rendelkező rész)
A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (első tanács)
      2011. július 28.(*)

      „Védjegyek – 89/104/EGK irányelv – A 7. cikk (2) bekezdése – Gyógyszerkészítmények – Párhuzamos import – A védjeggyel ellátott áru újracsomagolása – A forgalombahozatali engedély azon jogosultját újracsomagolóként feltüntető csomagolás, amelynek az utasításai szerint az
         árut újracsomagolták – Ténylegesen egy független vállalkozás által végzett újracsomagolás”

      A C‑400/09. és C‑207/10. sz. egyesített ügyekben,
      az EK 234. cikk és az EUMSZ 267. cikk alapján benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelmek tárgyában, amelyeket a Højesteret
         (Dánia) a Bírósághoz 2009. október 19‑én, illetve 2010. április 30‑án érkezett, 2009. október 7‑i és 2010. április 22‑i határozataival
         terjesztett elő az előtte

      az Orifarm A/S,

      az Orifarm Supply A/S,

      a Handelsselskabet af 5. januar 2002 A/S, felszámolás alatt,

      az Ompakningsselskabet af 1. november 2005 A/S (C‑400/09) és

      a Paranova Danmark A/S,

      a Paranova Pack A/S (C‑207/10)

      és
      a Merck Sharp & Dohme Corp. (korábban Merck & Co. Inc.),

      a Merck Sharp & Dohme BV,

      a Merck Sharp & Dohme
      között folyamatban lévő eljárásokban,
      A BÍRÓSÁG (első tanács),
      tagjai: A. Tizzano tanácselnök, J.‑J. Kasel, M. Ilešič (előadó), E. Levits és M. Safjan bírák,
      főtanácsnok: Y. Bot,
      hivatalvezető: C. Strömholm tanácsos,
      tekintettel az írásbeli szakaszra és a 2011. április 7‑i tárgyalásra,
      figyelembe véve a következők által előterjesztett észrevételeket:
      –        az Orifarm A/S, Orifarm Supply A/S, Handelsselskabet af 5. januar 2002 A/S, felszámolás alatt és az Ompakningsselskabet af
         1. november 2005 A/S képviseletében J.J. Bugge és K. Jensen advokater,

      –        a Paranova Danmark A/S és a Paranova Pack A/S képviseletében E. B. Pfeiffer advokat,
      –        a Merck Sharp & Dohme Corp., korábban Merck & Co. Inc., Merck Sharp & Dohme BV és Merck Sharp & Dohme képviseletében R. Subiotto
         QC és T. Weincke advokat,

      –        a cseh kormány képviseletében M. Smolek és K. Havlíčková, meghatalmazotti minőségben,
      –        az olasz kormány képviseletében G. Palmieri, meghatalmazotti minőségben, segítője: S. Fiorentino avvocato dello Stato,
      –        a portugál kormány képviseletében L. Inez Fernandes és P. A. Antunes, meghatalmazotti minőségben,
      –        az Európai Bizottság képviseletében H. Krämer, H. Støvlbæk és F. W. Bulst, meghatalmazotti minőségben,
      a főtanácsnok indítványának a 2011. május 12‑i tárgyaláson történt meghallgatását követően,
      meghozta a következő
      Ítéletet
      1        Az előzetes döntéshozatali kérelmek a védjegyekre vonatkozó tagállami jogszabályok közelítéséről szóló, 1988. december 21‑i
         89/104/EGK első tanácsi irányelv (HL 1989. L 40., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 17. fejezet, 1. kötet, 92. o.) 7. cikke
         (2) bekezdésének értelmezésére, valamint a Bíróságnak az utóbbihoz kapcsolódó ítélkezési gyakorlatának, különösen a 102/77. sz.
         Hoffmann‑La Roche ügyben 1978. május 23‑án hozott ítéletnek (EBHT 1978., 1139. o.), az 1/81. sz. Pfizer‑ügyben 1981. december
         3‑án hozott ítéletnek (EBHT 1981., 2913. o.), a C‑427/93., C‑429/93. és C‑436/93. sz., Bristol‑Myers Squibb és társai egyesített
         ügyekben 1996. július 11‑én hozott ítéletnek (EBHT 1996., I‑3457. o.), valamint a C‑232/94. sz. MPA Pharma ügyben 1996. július
         11‑én hozott ítéletnek (EBHT 1996., I‑3671. o.) az értelmezésére vonatkoznak. Az említett ítéletekben a Bíróság pontosította
         azon feltételeket, amelyek mellett a párhuzamos importőr úgy értékesítheti a védjeggyel ellátott, újracsomagolt gyógyszerkészítményeket,
         hogy a védjegy jogosultja ezt nem ellenezheti.

      2        E kérelmeket a C‑400/09. sz. ügyben az Orifarm A/S (a továbbiakban: Orifarm), az Orifarm Supply A/S (a továbbiakban: Orifarm
         Supply), a Handelsselskabet af 5. januar 2002 A/S, felszámolás alatt (a továbbiakban: Handelsselskabet) és az Ompakningsselskabet
         af 1. november 2005 A/S (a továbbiakban: Ompakningsselskabet), a C‑207/10. sz. ügyben pedig a Paranova Danmark A/S (a továbbiakban:
         Paranova Danmark) és a Paranova Pack A/S (a továbbiakban: Paranova Pack), illetve a Merck Sharp & Dohme Corporation (korábban
         Merck & Co. Inc.), a Merck Sharp & Dohme BV és a Merck Sharp & Dohme (a továbbiakban együttesen: Merck) között annak tárgyában
         folyamatban lévő eljárásokban terjesztették elő, hogy a párhuzamos import tárgyát képező gyógyszerkészítmények új csomagolásán
         nem szerepelt a tényleges újracsomagolást végző cég vagy személy neve.

       Jogi háttér
      3        A 89/104 irányelvet hatályon kívül helyezte a 2008. november 28‑án hatályba lépett, a védjegyekre vonatkozó tagállami jogszabályok
         közelítéséről szóló, 2008. október 22‑i 2008/95/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (kodifikált változat) (HL L 299.,
         25. o.). Ennek ellenére – figyelemmel a tényállás időpontjára – az alapeljárásbeli ügyre továbbra is a 89/104 irányelv alkalmazandó.

      4        A 89/104 irányelv „A védjegyoltalom tartalma” című 5. cikke az alábbiak szerint rendelkezett:

      „(1)      A védjegyoltalom a jogosult számára kizárólagos jogokat biztosít. A kizárólagos jogok alapján a jogosult bárkivel szemben
         felléphet, aki engedélye nélkül gazdasági tevékenység körében használ:

      a)      a védjeggyel azonos megjelölést olyan árukkal, illetve szolgáltatásokkal kapcsolatban, amelyek azonosak a védjegy árujegyzékében
         szereplő árukkal, illetve szolgáltatásokkal;

      b)      olyan megjelölést, amelyet a fogyasztók a védjeggyel összetéveszthetnek a megjelölés és a védjegy azonossága vagy hasonlósága,
         valamint az érintett áruk, illetve szolgáltatások azonossága vagy hasonlósága miatt; az összetéveszthetőség magában foglalja
         azt az esetet is, ha a fogyasztók a megjelölést gondolati képzettársítás (asszociáció) útján kapcsolhatják a korábbi védjegyhez.

      (2)      Bármelyik tagállam előírhatja továbbá, hogy a jogosult bárkivel szemben felléphet, aki hozzájárulása nélkül gazdasági tevékenység
         körében a védjeggyel azonos vagy ahhoz hasonló megjelölést használ az árujegyzékben szereplő árukhoz, illetve szolgáltatásokhoz
         nem hasonló árukkal, illetve szolgáltatásokkal kapcsolatban, feltéve, hogy a védjegy a tagállamban jóhírnevet élvez, és a
         megjelölés alapos ok nélkül történő használata sértené vagy tisztességtelenül kihasználná a védjegy megkülönböztető képességét
         vagy jóhírnevét.

      (3)      Az (1) és (2) bekezdésben szabályozott feltételek megvalósulása esetén tilos különösen:
      a)      a megjelölés elhelyezése az árun vagy csomagolásán;
      b)      a megjelölést hordozó áru eladásra való felkínálása, forgalomba hozatala, valamint forgalomba hozatal céljából történő raktáron
         tartása, illetve szolgáltatás felajánlása vagy annak nyújtása a megjelölés alatt;

      c)      a megjelölést hordozó áruk behozatala vagy kivitele;
      d)      a megjelölés használata az üzleti iratokon vagy a reklámozásban.
      […]”
      5        Ugyanazon irányelvnek „A védjegyoltalom kimerülése” című 7. cikke szerint:

      „(1)      A védjegyoltalom alapján a jogosult nem tilthatja meg a védjegy használatát olyan árukkal kapcsolatban, amelyeket ő hozott
         forgalomba, vagy amelyeket kifejezett hozzájárulásával hoztak forgalomba a Közösségben.

      (2)      Az (1) bekezdés nem alkalmazható, ha a jogosultnak jogos érdeke fűződik ahhoz, hogy az áruk további forgalmazását ellenezze,
         különösen, ha az áru állagát, állapotát – a forgalomba hozatalt követően – megváltoztatták, illetve károsították.”

       Az alapeljárások és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
       A C‑400/09. sz. ügy
      6        Az Orifarm, az Orifarm Supply, a Handelsselskabet és az Ompakningsselskabet az Orifarm‑csoporthoz tartozó cégek. E csoport
         a gyógyszerkészítmények legnagyobb párhuzamos importőre Skandináviában, 2008‑ban pedig a dán gyógyszertárak legnagyobb gyógyszerkészítmény‑beszállítója
         volt. A csoport központi ügyintézésének helye Odensében (Dánia) található.

      7        A Merck – a világ legjelentősebb gyógyszerkészítményeket gyártó vállaltcsoportjainak egyike – a vitatott gyógyszerkészítmények
         gyártója, amelyeknek a dán piacra irányuló párhuzamos importját az Orifarm csoport végezte. A Merck‑csoport továbbá az említett
         gyógyszerkészítményekhez kapcsolódó védjegyekhez fűződő jogok jogosultja, illetve a védjegyjogosultakkal kötött védjegyhasználati
         szerződések alapján per megindításra jogosult fél.

      8        Az Orifarm és a Handelsselskabet e gyógyszerkészítmények vonatkozásában forgalombahozatali és értékesítési engedéllyel rendelkezik
         vagy rendelkezett, míg az említett áruk újracsomagolását végző Orifarm Supply és Ompakningsselskabet ez utóbbi műveletre vonatkozóan
         rendelkezik vagy rendelkezett engedéllyel.

      9        Az említett gyógyszerkészítmények beszerzésére, újracsomagolására és értékesítésére vonatkozó valamennyi döntést – beleértve
         az új csomagolások tervezésével és a címkézéssel kapcsolatosakat is – az Orifarm vagy a Handelsselskabet hozta meg. Az Ompakningsselskabet
         és az Orifarm Supply pedig megvásárolta és újracsomagolta az említett gyógyszerkészítményeket, miközben felelt a Lægemiddelstyrelsen
         (dán gyógyszerügynökség) által az újracsomagolást végző vállalkozások részére előírt követelményeknek való megfelelésért.

      10      Az említett gyógyszerkészítmények csomagolásán szerepelt, hogy azok újracsomagolását az Orifarm vagy a Handelsselskabet végezte.

      11      A Merck két keresetet terjesztett elő a Sø‑ og Handelsretten (tengerészeti és kereskedelmi bíróság) előtt egyrészről az Orifarm
         és az Orifarm Supply, másrészről pedig a Handelsselskabet és az Ompakningsselskabet ellen azon az alapon, hogy az alapügyben
         szóban forgó gyógyszerkészítmények csomagolásán nem szerepel az újracsomagolás tényleges végzőjének neve. Az egyenként 2008.
         február 21‑én és 2008. június 20‑án hozott ítéletében a Sø‑ og Handelsretten megállapította, hogy az alperesek megsértették
         a Merck védjegyeihez fűződő jogait azáltal, hogy a csomagoláson elmulasztották feltüntetni a tényleges újracsomagolást végző
         vállalkozás nevét, és ezért arra kötelezte őket, hogy pénzbeli kártérítést fizessenek a Merck részére.

      12      Tekintettel arra, hogy a Højesteret előtt az Orifarm, az Orifarm Supply, a Handelsselskabet és az Ompakningsselskabet felülvizsgálati
         kérelmet terjesztett elő a Sø‑ og Handelsretten fenti ítéleteivel szemben, a Højesteret az eljárás felfüggesztéséről határozott,
         és a következő kérdéseket terjesztette előzetes döntéshozatalra a Bíróság elé:

      „1)      A Bíróságnak a [fent hivatkozott] […] Bristol‑Myers Squibb és társai egyesített ügyekben hozott ítéletéből és a [fent hivatkozott]
         […] MPA Pharma kontra Rhône‑Poulenc Pharma ügyben hozott ítéletéből következő ítélkezési gyakorlatát úgy kell‑e értelmezni,
         hogy a párhuzamos import végzője, aki forgalombahozatali engedéllyel és információval rendelkezik a párhuzamos importra kerülő
         gyógyszerkészítmény vonatkozásában, és aki utasításokat ad valamely független vállalkozásnak valamely gyógyszerkészítmény
         beszerzésére és újracsomagolására, a termékcsomagolás kivitelének részleteire és az áruval kapcsolatos intézkedések megtételére,
         sérti a védjegyjogosult jogait, ha a párhuzamos importra kerülő gyógyszerkészítmény külső csomagolásán önmagát – és nem az
         újracsomagolási engedéllyel rendelkező, az árut importáló és a tényleges újracsomagolást (ideértve a védjegyjogosult védjegyének
         [újra]elhelyezését) végző független vállalkozást – tünteti fel újracsomagolóként?

      2)      Az 1. kérdés megválaszolása során jelentőséggel bír‑e, hogy valószínűsíthető, hogy amikor a forgalombahozatali engedély jogosultja
         az újracsomagolást ténylegesen, megrendelésre végző vállalkozás helyett önmagát tüneti fel újracsomagolóként, nem áll fenn
         annak kockázata, hogy ez a fogyasztóban/végső felhasználóban azt a téves feltevést kelti, hogy a védjegyjogosult felelős az
         újracsomagolásért?

      3)      Az (1) kérdés megválaszolása során jelentőséggel bír‑e, hogy valószínűsíthetően kizárt, hogy a fogyasztók, illetve végfelhasználók
         abban a téves feltevésben legyenek, hogy a védjegyjogosult felelős az újracsomagolásért, ha az újracsomagolást ténylegesen
         végző vállalkozást tüntetik fel újracsomagolóként?

      4)      Az (1) kérdés megválaszolása során csak annak kockázata bír‑e jelentőséggel, hogy a fogyasztó/végfelhasználó arra a téves
         feltevésre juthat, hogy a védjegyjogosult felelős az újracsomagolásért, vagy a védjegyjogosulttal kapcsolatos egyéb szempontok
         is jelentőséggel bírnak, mint például hogy:

      a)      a behozatalt, a tényleges újracsomagolást és a védjegyjogosult védjegyének az áru külső csomagolásán történő újbóli elhelyezését
         végző személy fenti tevékenységével önállóan sérti a védjegyjogosult védjegyjogát; és hogy

      b)      olyan tényezőknek köszönhetően, melyekért az újracsomagolást ténylegesen végző személy felelős, az újracsomagolás hatással
         van az áru eredeti állapotára, vagy az újracsomagolás olyan kivitelezésű, mely valószínűsíthetően sérti a védjegyjogosult
         hírnevét (lásd különösen a [fent hivatkozott] […] Bristol‑Myers Squibb és társai egyesített ügyekben hozott ítéletet)?

      5)      Az 1. kérdés megválaszolása során jelentőséggel bír‑e, hogy a forgalombahozatali engedély jogosultja, aki magát újracsomagolóként
         tüntette fel, a védjegyjogosultnak az újracsomagolt, párhuzamos importra kerülő gyógyszerkészítmény tervezett értékesítését
         megelőző értesítése időpontjában a tényleges újracsomagolóval azonos cégcsoporthoz tartozik (testvérvállalat)?”

       A C‑207/10. sz. ügy
      13      A Paranova Danmark és a Paranova Pack a Paranova Group A/S (a továbbiakban: Paranova Group) leányvállalatai, amely gyógyszerkészítmények
         Dániába, Finnországba és Svédországba irányuló párhuzamos importjára irányuló tevékenységet végez. A csoport székhelye a dániai
         Ballerupban van, ahol a két leányvállalat is található.

      14      A C‑400/09. sz. ügy alapjául szolgáló tényálláshoz hasonlóan a Paranova Group párhuzamosan Dániába importálta az alapügyben
         szóban forgó gyógyszerkészítményeket, amelyek gyártója a Merck volt, mely utóbbi az e gyógyszerkészítményekre vonatkozó védjegyekhez
         fűződő jogok jogosultja vagy a védjegyjogosultakkal kötött védjegyhasználati szerződések alapján per megindításra jogosult
         fél.

      15      A Paranova Danmark rendelkezik e gyógyszerkészítmények forgalombahozatali engedélyével, míg az újracsomagolást végző Paranova
         Pack ez utóbbi műveletre rendelkezik engedéllyel.

      16      Az említett gyógyszerkészítmények beszerzésére, újracsomagolására és értékesítésére vonatkozó valamennyi döntést – beleértve
         az új csomagolások tervezésével és a címkézéssel kapcsolatosakat is – a Paranova Danmark hozta meg. A Paranova Pack végezte
         a gyógyszerkészítmények beszerzését és tényleges újracsomagolását a Lægemiddelstyrelsen által az újracsomagolást végző vállalkozások
         részére előírt követelmények tiszteletben tartásával, és a gyógyszerkészítményekre vonatkozó jogszabályoknak megfelelően forgalomba
         hozta a gyógyszerkészítményeket, miközben vállalta az említett különböző műveletekhez kapcsolódó felelősséget.

      17      Az említett gyógyszerkészítmények csomagolásán az szerepelt, hogy azok újracsomagolását a Paranova Danmark végezte.

      18      A Merck két keresetet terjesztett elő a Paranova Danmark és a Paranova Pack ellen azon az alapon, hogy az alapügyben szóban
         forgó gyógyszerkészítmények csomagolásán nem szerepel a tényleges újracsomagoló neve. E keresetek folytán a fogedretten i
         Ballerup 2004. október 26‑i végzése – amelyet fellebbezést követően a Sø‑ og Handelsretten 2007. augusztus 15‑én helyben hagyott –,
         majd a Sø‑ og Handelsretten 2008. március 31‑i ítélete megtiltotta a Paranova Danmark és a Paranova Pack számára az említett
         gyógyszerkészítmények értékesítését azzal az indokkal, hogy csomagolásuk nem az újracsomagolást ténylegesen elvégző vállalkozás
         nevét tüntette fel.

      19      Tekintettel arra, hogy a Højesteret előtt az Paranova Danmark és a Paranova Pack felülvizsgálati kérelmet terjesztett elő
         a Sø‑ og Handelsretten fenti ítéleteivel szemben, a Højesteret az eljárás felfüggesztéséről határozott, és a következő kérdéseket
         terjesztette előzetes döntéshozatalra a Bíróság elé:

      „1)      A […]89/104[…] irányelv 7. cikkének (2) bekezdését, és az ahhoz fűződő ítélkezési gyakorlatot, különösen a [fent hivatkozott]
         […] Hoffmann‑La Roche, a [fent hivatkozott] […], Pfizer‑ügyben hozott ítéletet, és a [fent hivatkozott] […] Bristol‑Myers
         Squibb és társai egyesített ügyekben hozott ítéletet, úgy kell‑e értelmezni, hogy a védjegyhez fűződő jog jogosultja hivatkozhat
         jogára annak érdekében, hogy megakadályozza, hogy a párhuzamos import tárgyát képező áruk forgalmazását végző – valamely gyógyszerkészítmény
         vonatkozásában a tagállamok egyikében forgalombahozatali engedéllyel rendelkező – forgalmazó társaság e készítményt az általa
         történt újracsomagolásra utaló jelzéssel értékesítse, jóllehet az újracsomagolással ténylegesen egy másik társaságot, az újracsomagoló
         társaságot bízza meg, amelynek utasításokat ad a beszerzésre, a csomagolásra, a gyógyszerkészítmények csomagolása megtervezésének
         részleteire és a gyógyszerkészítménnyel kapcsolatos intézkedések megtételére, és amely az újracsomagolási engedéllyel rendelkezik,
         és a védjegyet az újracsomagolás során újra elhelyezi az új csomagoláson?

      2)      Az 1) kérdés megválaszolása során jelentőséggel bír‑e, hogy valószínűsíthető, hogy a fogyasztók vagy végfelhasználók az áru
         eredetét illetően nem jutnak téves feltevésre, és a csomagoláson a gyártó nevének a párhuzamos importőr részéről történő feltüntetése,
         valamint az újracsomagolásért felelős vállalkozás ismertetett módon történő feltüntetése nem kelti bennük azt a benyomást,
         hogy a védjegyjogosult felelős az újracsomagolásért?

      3)      Az 1. kérdés megválaszolása során csak annak kockázata bír‑e jelentőséggel, hogy a fogyasztó vagy végső felhasználó arra a
         téves feltevésre juthat, hogy a védjegyjogosult felelős az újracsomagolásért, vagy a védjegyjogosulttal kapcsolatos egyéb
         szempontok is jelentőséggel bírnak, például, hogy

      a)      a megvásárlást, az újracsomagolást és a védjegyjogosult védjegyének az áru csomagolásán történő újbóli elhelyezését ténylegesen
         végző személy fenti tevékenységével ily módon önállóan sérti a védjegyjogosult védjegyjogát, és hogy ezt olyan körülményeknek
         lehet betudni, amelyekért az újracsomagolást ténylegesen végző személy felelős,

      b)      az újracsomagolás hatással van az áru eredeti állapotára, vagy
      c)      az újracsomagolt készítmény olyan küllemű, hogy valószínűsíthetően sérti a védjegyet vagy jogosultjának hírnevét?
      4)      Ha a 3. kérdés megválaszolása során a Bíróság úgy ítéli meg, hogy annak a ténynek a figyelembevétele is jelentőséggel bír,
         hogy az újracsomagoló társaság adott esetben önállóan sérti a védjegyjogosult védjegyjogát, a Bíróságnak meg kell állapítania,
         hogy jelentőséggel bír‑e e válasz szempontjából, hogy a párhuzamos importőr forgalmazó és újracsomagoló társasága a nemzeti
         jog szerint egyénileg és egyetemlegesen felel a védjegyjogosult védjegyjogának megsértéséért?

      5)      Az 1. kérdés megválaszolása során jelentőséggel bír‑e, hogy a párhuzamos import forgalombahozatali engedéllyel rendelkező
         végzője, aki magát az újracsomagolás felelőseként tüntetette fel, a védjegyjogosultnak az újracsomagolt gyógyszerkészítmény
         tervezett értékesítését megelőző értesítése időpontjában az újracsomagoló társasággal azonos cégcsoporthoz tartozik (testvérvállalat)?

      6)      Az 1. kérdés megválaszolása során jelentőséggel bír‑e, hogy a csomagolásban elhelyezett betegtájékoztató az újracsomagoló
         társaságot gyártóként tünteti fel?”

      20      A Bíróság első tanácsának elnöke 2011. január 31‑i végzésével a szóbeli szakasz lefolytatása és az ítélethozatal céljából
         egyesítette a C‑400/09. sz. és a C‑207/10. sz. ügyet.

       Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekről
      21      A kérdést előterjesztő bíróság a Bíróság elé terjesztett kérdésekkel –amelyeket indokolt együttesen vizsgálni – lényegében
         arra kíván választ kapni, hogy a 89/104 irányelv 7. cikkének (2) bekezdését úgy kell‑e értelmezni, hogy az lehetővé teszi
         a párhuzamos import tárgyát képező gyógyszerkészítményre vonatkozó védjegy jogosultja számára, hogy azon kizárólagos okból
         ellenezze ezen újracsomagolt áru későbbi forgalomba hozatalát, hogy ezen új csomagolás újracsomagolóként nem azt a vállalkozást
         tünteti fel, amely megrendelés alapján ténylegesen újracsomagolta az említett árut, és erre engedéllyel rendelkezik, hanem
         azon vállalkozást, amely az említett áru fogalombahozatali engedélyének jogosultja, amelynek utasításai szerint az újracsomagolást
         végezték, és amely vállalja érte a felelősséget.

      22      Az Orifarm, a Paranova Danmark, a cseh és a portugál kormány, valamint az Európai Bizottság úgy véli, hogy az így újrafogalmazott
         kérdésekre nemleges választ kell adni, míg a Merck és az olasz kormány ezzel ellentétes állásponton van.

      23      Előzetesen emlékeztetni kell arra, hogy a 89/104 irányelv 7. cikkének (2) bekezdése értelmében a védjegy jogosultjának az
         e védjeggyel ellátott áruk újracsomagolása elleni tiltakozása, mivelhogy önmagában eltérést eredményez az áruk szabad mozgásának
         alapelvétől, nem engedhető meg akkor, ha e jognak a jogosult általi gyakorlása a tagállamok között a kereskedelem rejtett
         korlátozását képezi az EK 30. cikk második mondata (jelenleg az EUMSZ 36. cikk második mondata) értelmében (lásd a C‑348/04. sz.,
         Boehringer Ingelheim és társai ügyben 2007. április 26‑án hozott ítélet [EBHT 2007., I‑3391. o.] 16. pontját és az ott hivatkozott
         ítélkezési gyakorlatot).

      24      Az újracsomagolás elleni tiltakozáshoz való jog gyakorlása a védjegyjogosult részéről akkor képez ilyen rejtett korlátozást
         ez utóbbi rendelkezés értelmében, ha az a tagállamok között a piacok egymástól való mesterséges elzárásához vezet, és ha az
         újracsomagolás egyébként olyan módon történik, amely tiszteletben tartja a jogosult jogos érdekeit (lásd a fent hivatkozott
         Boehringer Ingelheim és társai ügyben hozott ítélet 17. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).

      25      A Bíróság az utóbbi vonatkozásban megállapította, hogy amennyiben az újracsomagolást olyan feltételek mellett végezték, amelyek
         nem lehetnek hatással a csomagolásban található áru eredeti állapotára, a védjegy származást tanúsító alapvető funkciója nem
         sérül. A fogyasztót vagy végső felhasználót tehát nem tévesztik meg az áru származása vonatkozásában, hanem ténylegesen a
         védjegyjogosult kizárólagos ellenőrzése alatt gyártott árukhoz jut hozzá (lásd a fent hivatkozott Bristol‑Myers Squibb és
         társai egyesített ügyekben hozott ítélet 67. pontját, valamint a fent hivatkozott MPA Pharma ügyben hozott ítélet 39. pontját).

      26      Rámutatott azonban arra is, hogy az, miszerint a jogosult nem hivatkozhat a védjegyjogára az importőr által újracsomagolt
         áruknak a védjegye alatt történő értékesítése elleni tiltakozás céljából, egyenértékű olyan lehetőségeknek az importőr részére
         történő elismerésével, amelyek szokásos körülmények között magát a jogosultat illetik meg. Következésképpen a jogosult – mint
         a védjegy tulajdonosa – érdekében és a visszaélésekkel szembeni védelme céljából e lehetőségeket csak annyiban kell elismerni,
         amennyiben az importőr is tiszteletben tart bizonyos egyéb követelményeket (lásd ebben az értelemben a fent hivatkozott Bristol‑Myers
         Squibb és társai egyesített ügyekben hozott ítélet 68. és 69. pontját, valamint a fent hivatkozott MPA Pharma ügyben hozott
         ítélet 40. és 41. pontját).

      27      Az állandó ítélkezési gyakorlatból, és különösen a kérdést előterjesztő bíróság által a Bíróságtól értelmezni kért ítéletekből
         tehát az következik, hogy a védjegyjogosult jogszerűen nem tiltakozhat a védjegyével ellátott azon gyógyszerkészítmény későbbi
         forgalmazása ellen, amelyet az importőr újracsomagolt, és arra újból ráillesztette a védjegyet, ha:

      –        bizonyított, hogy az ilyen tiltakozás a tagállamok között a piacok egymástól való mesterséges elzárásához vezetne, különösen
         ha az újracsomagolás a behozatal tagállamában történő értékesítéshez szükséges,

      –        bizonyított, hogy az újracsomagolás nem lehet hatással a csomagoláson belül található áru eredeti állapotára […],
      –        az új csomagoláson egyértelműen feltüntetik az áru újracsomagolásának végzője és a gyártó nevét […],
      –        az újracsomagolt áru külleme nem olyan, hogy sértheti a védjegy, illetve jogosultjának hírnevét, különösen a csomagolás nem
         lehet sérült, rossz minőségű vagy szennyezett,

      –        az importőr az újracsomagolt áru forgalomba bocsátását megelőzően értesíti a védjegyjogosultat, és amennyiben az kéri, az
         újracsomagolt áruból mintadarabot bocsát a rendelkezésére (lásd különösen a fent hivatkozott Hoffmann‑La Roche ügyben hozott
         ítélet 14. pontját; a fent hivatkozott Bristol‑Myers Squibb és társai egyesített ügyekben hozott ítélet 79. pontját; a fent
         hivatkozott MPA Pharma ügyben hozott ítélet 50. pontját és a fent hivatkozott Boehringer Ingelheim és társai ügyben hozott
         ítélet 21. pontját, valamint a C‑276/05. sz. The Wellcome Foundation ügyben 2008. december 22‑én hozott ítélet [EBHT 2008.,
         I‑10479. o.] 23. pontját).

      28      Az alapügyekben szóban forgó azon feltételt illetően, amely szerint az új csomagolásnak egyértelműen fel kell tüntetnie az
         áru újracsomagolásának végzőjét, e feltételt a védjegyjogosult azon érdeke igazolja, hogy a fogyasztó vagy a végső felhasználó
         ne hihesse azt, hogy ő felelős az újracsomagolásért (lásd a fent hivatkozott Bristol‑Myers Squibb és társai egyesített ügyekben
         hozott ítélet 70. pontját és a fent hivatkozott MPA Pharma ügyben hozott ítélet 42. pontját).

      29      Márpedig, ahogyan a főtanácsnok indítványának 34. és 35. pontjában megállapította, a jogosult ezen érdeke teljes mértékben
         védelmet élvez, ha az újracsomagolt áru csomagolásán egyértelműen szerepel azon vállalkozás neve, amelynek az ellenőrzése
         mellett és utasításai szerint az újracsomagolási művelet végbement, és amely vállalja érte a felelősséget. Az ilyen felirat
         ugyanis – feltéve hogy a szokásosan figyelmes fogyasztó által érthető módon nyomtatták – elkerüli, hogy a fogyasztóban vagy
         végső felhasználóban azt a téves benyomást keltse, miszerint az áru újracsomagolását a jogosult végezte.

      30      Ezenfelül azáltal, hogy e vállalkozás vállalja a teljes felelősséget az újracsomagoláshoz kapcsolódó műveletekért, biztosított,
         hogy a jogosult érvényesítheti jogait, és adott esetben kártérítést kaphat, amennyiben az újracsomagolás hatással volt a csomagolásban
         található áru eredeti állapotára, vagy az újracsomagolt áru külleme olyan, amely sértheti a védjegy hírnevét. E tekintetben
         pontosítani kell, hogy ilyen esetben az újracsomagolt áru új csomagolásán újracsomagolóként feltüntetett vállalkozás köteles
         felelni minden olyan kárért, amelyet az újracsomagolást ténylegesen végző vállalkozás okozott, és nem mentesülhet a felelőssége
         alól többek között azzal, hogy az utóbbi az utasításaiba ütközően járt el.

      31      E feltételek mellett a védjegyjogosultnak nem fűződik jogos érdeke ahhoz, hogy – azon kizárólagos indok alapján, hogy az újracsomagolás
         hatással lehet az áru eredeti állapotára, és ily módon esetlegesen sértheti a védjegyhez fűződő jogait – a csomagoláson az
         áru újracsomagolását ténylegesen végző vállalkozás szerepeljen.

      32      A védjegyjogosultnak a csomagolásban található áru eredeti állapotának megőrzéséhez fűződő érdekét ugyanis kellőképpen védi
         a jelen ítélet 27. pontjában említett azon követelmény, amely szerint bizonyítani kell, hogy az újracsomagolás nem érinti
         az említett áru eredeti állapotát. Ennek bizonyítása – olyan feltételek mellett, mint amilyenek az alapügybeliek – a forgalombahozatali
         engedély jogosultjának kötelezettsége, akinek az utasításai szerint az újracsomagolást elvégezték, és aki vállalja érte a
         felelősséget.

      33      A Merck mindazonáltal azt állítja, hogy a fogyasztók védelme érdekében szükséges, hogy az újracsomagolt áru csomagolásán szerepeljen
         azon vállalkozás neve, amely az újracsomagolást ténylegesen elvégezte. A fogyasztóknak ugyanis érdekük fűződik e vállalkozás
         nevének megismeréséhez, különösen amennyiben lehetőségük van – nemzeti joguk alapján – nem csupán a forgalombahozatali engedély
         jogosultja, hanem az újracsomagolást végző ellen is keresetet indítani abban az esetben, ha az utóbbi művelet folytán károkat
         szenvedtek.

      34      Ezen érvelés azonban nem fogadható el. Elegendő e vonatkozásban megállapítani, hogy a 89/104 irányelv 7. cikke (2) bekezdésének
         szövegéből egyértelműen következik, hogy a védjegyjogok kimerülésének elve alóli – e rendelkezésben szabályozott – kivétel
         a védjegyjogosult érdekeinek védelmére korlátozódik, mivel a fogyasztók különös védelme egyéb jogi eszközök tárgyát képezi.

      35      Mindenesetre még annak feltételezése esetén is, hogy a védjegyjogosult érdekei – akár csak részben is – összemosódnak a fogyasztó
         érdekeivel, ahogyan arra a főtanácsnok indítványának 42. és 43. pontjában rámutatott, az áru újracsomagolásáért felelős vállalkozásnak
         a csomagoláson történő feltüntetése lehetővé teszi a fogyasztó számára, hogy a védjegyjog szempontjából megfelelő tájékoztatásban
         részesüljön.

      36      A fenti megfontolások összességéből következik, hogy a 89/104 irányelv 7. cikkének (2) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy
         az a párhuzamos import tárgyát képező gyógyszerkészítményre vonatkozó védjegy jogosultja számára nem teszi lehetővé, hogy
         azon kizárólagos okból ellenezze ezen újracsomagolt áru későbbi forgalomba hozatalát, hogy ezen új csomagolás újracsomagolóként
         nem azt a vállalkozást tünteti fel, amely megrendelés alapján ténylegesen újracsomagolta az említett árut, és erre engedéllyel
         rendelkezik, hanem azon vállalkozást, amely az említett áru fogalombahozatali engedélyének jogosultja, amelynek utasításai
         szerint az újracsomagolást végzik, és amely vállalja érte a felelősséget.

       A költségekről
      37      Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás
         egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült
         költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.

      A fenti indokok alapján a Bíróság (első tanács) a következőképpen határozott:
      A védjegyekre vonatkozó tagállami jogszabályok közelítéséről szóló, 1988. december 21‑i 89/104/EGK első tanácsi irányelv 7. cikkének
            (2) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy az a párhuzamos import tárgyát képező gyógyszerkészítményre vonatkozó védjegy jogosultja
            számára nem teszi lehetővé, hogy azon kizárólagos okból ellenezze ezen újracsomagolt áru későbbi forgalomba hozatalát, hogy
            ezen új csomagolás újracsomagolóként nem azt a vállalkozást tünteti fel, amely megrendelés alapján ténylegesen újracsomagolta
            az említett árut, és erre engedéllyel rendelkezik, hanem azon vállalkozást, amely az említett áru fogalombahozatali engedélyének
            jogosultja, amelynek utasításai szerint az újracsomagolást végzik, és amely vállalja érte a felelősséget.
      Aláírások
      * Az eljárás nyelve: dán.


A Bíróság (második tanács) 1973. május 8-i ítélete. # Monique Gunnella kontra az Európai Közösségek Bizottsága. # 33-72. sz. ügy


A Törvényszék (hatodik tanács) 2013. április 12-i ítélete. # Föreningen Svenska Tonsättares Internationella Musikbyrå u.p.a. (Stim) kontra Európai Bizottság. # Verseny - Kartellek - Zeneművek interneten, műholdon keresztül történő nyilvános előadásával, illetve kábelen történő továbbközvetítésével kapcsolatos szerzői jogok - Az EK 81. cikk megsértését megállapító határozat - A földrajzi piac felosztása - A nemzeti közös jogkezelő társaságok közötti kétoldalú megállapodások - Több országra érvényes multirepertoár engedélyek kiadását kizáró összehangolt magatartás - Az EK 151. cikk (4) bekezdése - Kulturális sokszínűség. # T-451/08. sz. ügy


Az Elsőfokú Bíróság (második tanács) 2003. december 3-i ítélete. # Audi AG kontra Belső Piaci Harmonizációs Hivatal (védjegyek és formatervezési minták) (OHIM). # Közösségi védjegy - 40/94/EK rendelet - Feltétlen kizáró okok. # T-16/02. sz. ügy


A Bíróság (harmadik tanács) 1988. július 14-i ítélete. # Syndicat des libraires de Normandie kontra L'Aigle distribution. # Előzetes döntéshozatal iránti kérelem: Tribunal de grande instance d'Alençon - Franciaország. # # 254/87. sz. ügy


A Bíróság (ötödik tanács) július 16.-i ítélete: 1998. # The Scotch Whisky Association kontra Compagnie financière européenne de prises de participation (Cofepp), Prisunic SA és Centrale d'achats et de services alimentaires SARL (Casal). # Előzetes döntéshozatal iránti kérelem: Tribunal de grande instance de Paris - Franciaország. # C-136/96. sz. ügy


A Bíróság 1996. február 29-i ítélete. # Sofia Skanavi és Konstantin Chryssanthakopoulos elleni büntetőeljárások. # Előzetes döntéshozatal iránti kérelem: Amtsgericht Tiergarten, Berlin - Németország. # Személyek szabad mozgása. # C-193/94. sz. ügy


A Bíróság (ötödik tanács) április 16.-i ítélete: 1991. # Upjohn Company és Upjohn NV kontra Farzoo Inc. és J. Kortmann. # Előzetes döntéshozatal iránti kérelem: Hoge Raad - Hollandia. # C-112/89. sz. ügy