title: A Bíróság (második tanács) 2008. február 21-i ítélete.#Malina Klöppel kontra Tiroler Gebietskrankenkasse.#Előzetes döntéshozatal iránti kérelem: Oberlandesgericht Innsbruck - Ausztria.#Az ausztriai gyermekgondozási támogatáshoz való jogosultság - Más tagállamban igénybe vett családi ellátás időszakainak figyelmen kívül hagyása - 1408/71/EGK rendelet.#C-507/06. sz. ügy.

text:
      C‑507/06. sz. ügy
      Malina Klöppel
      kontra
      Tiroler Gebietskrankenkasse
      (az Oberlandesgericht Innsbruck [Ausztria] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)
      „Az ausztriai gyermekgondozási támogatáshoz való jogosultság – Más tagállamban igénybe vett családi ellátás időszakainak figyelmen kívül hagyása – 1408/71/EGK rendelet”
      Az ítélet összefoglalása
      Migráns munkavállalók szociális biztonsága – Egyenlő bánásmód – Gyermekgondozási támogatás
      (1408/71 tanácsi rendelet, 3. cikk, (1) bekezdés)
      Az 1408/71 rendelet 3. cikkének (1) bekezdésével ellentétes, ha valamely tagállam a gyermekgondozási támogatáshoz hasonló
         családi támogatás odaítélése során megtagadja, hogy más tagállamban hasonló ellátás igénybevételének időszakát ugyanolyan
         módon vegye figyelembe, mintha azt a saját területén vették volna igénybe.

      A hátrányos megkülönböztetésnek az EK 39. cikk (2) bekezdésében előírt és a migráns munkavállalók szociális biztonságával
         kapcsolatban a fent hivatkozott 3. cikk (1) bekezdésében konkrétan meghatározott tilalma ugyanis nemcsak a szociális biztonsági
         rendszerek kedvezményezettjeinek állampolgársága alapján történő nyilvánvaló hátrányos megkülönböztetést tiltja, de minden
         rejtett módon való hátrányos megkülönböztetést is, amely egyéb megkülönböztető kritériumok alkalmazása által ténylegesen ugyanarra
         az eredményre vezet. Ezért közvetetten hátrányosan megkülönböztetőnek kell tekinteni a nemzeti jog azon előírásait, amelyek
         – bár az állampolgárságra való tekintet nélkül alkalmazandók – lényegében vagy nagy többségében a migráns munkavállalókat
         érintik, illetve azokat a mindenkire egyaránt alkalmazandó előírásokat, amelyeket a hazai munkavállalók a migráns munkavállalóknál
         könnyebben tudnak teljesíteni, illetve amelyek esetében különösen fennáll a kockázat, hogy ez utóbbiakat hátrányosan érinti.

      (vö. 17–18., 22. pont és a rendelkező rész)
A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (második tanács)
      2008. február 21.(*)

      „Az ausztriai gyermekgondozási támogatáshoz való jogosultság – Más tagállamban igénybe vett családi ellátás időszakainak figyelmen kívül hagyása – 1408/71/EGK rendelet”
      A C‑507/06. sz. ügyben,
      az EK 234. cikk alapján benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában, amelyet az Oberlandesgericht Innsbruck
         (Ausztria) a Bírósághoz 2006. december 13‑án érkezett 2006. november 30‑i határozatával terjesztett elő az előtte

      Malina Klöppel
      és
      a Tiroler Gebietskrankenkasse
      között folyamatban lévő eljárásban,
      A BÍRÓSÁG (második tanács),
      tagjai: C. W. A. Timmermans tanácselnök, L. Bay Larsen, K. Schiemann (előadó), P. Kūris és C. Toader bírák,
      főtanácsnok: P. Mengozzi,
      hivatalvezető: R. Grass,
      tekintettel az írásbeli szakaszra,
      figyelembe véve a következők által előterjesztett észrevételeket:
      –        M. Klöppel képviseletében D. Rief,
      –        a Tiroler Gebietskrankenkasse képviseletében A. Bramböck, meghatalmazotti minőségben,
      –        az osztrák kormány képviseletében C. Pesendorfer, meghatalmazotti minőségben,
      –        az olasz kormány képviseletében I. M. Braguglia, meghatalmazotti minőségben, segítője: W. Ferrante avvocato dello Stato,
      –        az Európai Közösségek Bizottsága képviseletében V. Kreuschitz, meghatalmazotti minőségben,
      tekintettel a főtanácsnok meghallgatását követően hozott határozatra, miszerint az ügy elbírálására a főtanácsnok indítványa
         nélkül kerül sor,

      meghozta a következő
      Ítéletet
      1        Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem az 1996. december 2‑i 118/97/EK tanácsi rendelettel (HL 1997. L 28., 1. o.; magyar
         nyelvű különkiadás 5. fejezet, 3. kötet, 3. o.) módosított és naprakésszé tett, majd a 2001. június 5‑i 1386/2001 európai
         parlamenti és tanácsi rendelettel (HL L 187., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 5. fejezet, 4. kötet, 129. o.) módosított,
         a szociális biztonsági rendszereknek a Közösségen belül mozgó munkavállalókra, önálló vállalkozókra és családtagjaikra történő
         alkalmazásáról szóló, 1971. június 14‑i 1408/71/EGK tanácsi rendelet (a továbbiakban: 1408/71 rendelet) 3. és 72. cikkének
         értelmezésére, valamint a 118/97/EK tanácsi rendelettel módosított és naprakésszé tett, majd a 2002. február 27‑i 410/2002/EK
         bizottsági rendelettel módosított (HL L 62., 17. o.; magyar nyelvű különkiadás 5. fejezet, 4. kötet, 209. o.) az 1408/71/EGK
         tanácsi rendelet végrehajtására vonatkozó szabályok megállapításáról szóló, 1972. március 21‑i 574/72 tanácsi rendelet (a
         továbbiakban: 574/72 rendelet) 10a. cikkének értelmezésére irányul.

      2        A kérelem az M. Klöppel és a Tiroler Gebietskrankenkasse közötti jogvitában került előterjesztésre, amelynek tárgya annak
         az időszaknak a tartama, amely alatt az érintett Ausztriában gyermekgondozási támogatásra jogosult.

       Jogi háttér
       A közösségi szabályozás
      3        Az 1408/71 rendeletnek „Az egyenlő bánásmód elve” című 3. cikke értelmében:

      „(1) E rendelet különös rendelkezéseire is figyelemmel az e rendelet hatálya alá tartozó olyan személyeket, akik egy tagállam
         területén lakóhellyel rendelkeznek, bármely tagállam jogszabályai szerint ugyanolyan kötelezettségek terhelik, és ugyanolyan
         előnyök illetik, mint az adott tagállam állampolgárait.

      […]”
      4        Az 1408/71 rendeletnek „A rendelet alkalmazási köre” című 4. cikke értelmében:

      „1.      E rendelet alkalmazandó a következő szociális biztonsági ágakat érintő valamennyi jogszabályra:
      […]
      h)      családi ellátások.
      […]”
      5        Az 1408/71 rendeletnek „A biztosítási, szolgálati vagy önálló vállalkozóként folytatott tevékenységi idő összesítése” című
         72. cikke kimondja:

      „Ha egy tagállam jogszabályai szerint az ellátásokra való jogosultság megszerzése a biztosítási, szolgálati vagy önálló vállalkozóként
         folytatott tevékenységi idő megszerzésétől függ, ezen állam illetékes intézménye a szükséges mértékben figyelembe veszi a
         más tagállamok területén szerzett biztosítási, szolgálati vagy önálló vállalkozóként folytatott tevékenységi időt, mintha
         azt az általa alkalmazott jogszabályok szerint szerezték volna.”

      6        Az 574/72 rendelet „Az abban az esetben alkalmazandó szabályok, ha a munkavállaló vagy önálló vállalkozó azonos időszak vagy
         azonos részidőszak folyamán egymás után több tagállam jogszabályainak a hatálya alá tartozik” című 10a. cikke értelmében:

      „Ha a munkavállaló vagy önálló vállalkozó egymást követően két tagállam jogszabályainak hatálya alá is tartozott a családi
         ellátásoknak az egyik vagy mindkét érintett tagállam jogszabályaiban előírt két kifizetési időpontja közé eső időszakban,
         úgy a következő szabályokat kell alkalmazni:

      a)      azok a családi ellátások, amelyeket az érintett személy e tagállamok mindegyike jogszabályainak hatálya alá tartozóként igényelhet,
         megegyeznek a megfelelő jogszabályok szerint járó napi ellátások, illetve támogatások számával. Ha e jogszabályok nem rendelkeznek
         napi ellátásokról vagy támogatásokról, úgy a családi ellátások juttatása annak arányában történik, hogy a munkavállaló mennyi
         ideig tartozott az egyes tagállamok jogszabályainak hatálya alá az érintett jogszabályok által meghatározott idő tartamához
         viszonyítva;

      b)      ha a családi ellátásokat egy intézmény olyan időszakban is folyósította, amikor egy másik intézménynek kellett volna ezt megtennie,
         úgy az említett intézmények elszámolnak egymás között;

      […].”
       Az osztrák szabályozás
      7        A gyermekgondozási támogatásról (Kinderbetreuungsgeldgesetz) szóló 2001. augusztus 8‑i szövetségi törvény (BGBl. I, 103/2001,
         a továbbiakban: KBGG) 5. §‑a kimondja:

      „(1)      A gyermekgondozási támogatás legfeljebb a gyermek 36 hónapos korának betöltéséig jár, amennyiben e törvény másként nem rendelkezik.
      (2) Amennyiben csak az egyik szülő vesz igénybe gyermekgondozási támogatást, az legfeljebb a gyermek 30 hónapos korának betöltéséig
         jár. Amennyiben a másik szülő is igénybe veszi a gyermekgondozási támogatást, úgy a jogosultsági időszak a 30. hónap betöltését
         követően minden olyan időszakkal – legfeljebb azonban a gyermek 36 hónapos életkorának betöltéséig – meghosszabbodik, amelyikben
         a másik szülő gyermekgondozási támogatást vesz igénybe.

      (3) Gyermekgondozási támogatásban felváltva mindkét szülő részesülhet, amelynek kapcsán gyermekenként legfeljebb két váltás
         megengedett.”

       Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés
      8        M. Klöppel német állampolgár, Észak‑Rajna–Vesztfália tartomány köztisztviselője, Ausztriában lakik, és Németországban dolgozik
         gimnáziumi tanárként. 2004. augusztus 18‑ig Németországban lakott, ahol 2004. április 11‑én lánya született. A gyermek apja,
         M. Klöppel élettársa, C. Kraler osztrák állampolgár, 2004. március 1‑jén az érintett lakóhelyére költözött, hogy segítsen
         élettársának a szülés előtt, és gondoskodjon a gyermekről annak megszületése után. Ebből a célból C. Kraler ausztriai munkáltatójánál,
         az innsbrucki egyetemen fizetés nélküli szabadságot vett igénybe. M. Klöppel a maga részéről a 2004. július 22‑e és 2007.
         április 10‑e közötti időszakra részmunkaidős foglalkoztatás és szolgálati illetmények nélküli szabadságra ment.

      9        Lányuk megszületése után az akkor Németországban lakó M. Klöppel és C. Kraler e tagállamban gyermekgondozási támogatásban
         részesültek, amelyet a 2004. április 11‑től augusztus 11‑ig tartó időszakban C. Kraler vett igénybe.

      10      2004. augusztus 18‑án M. Klöppel és C. Kraler gyermekükkel együtt Ausztriába költöztek, ahol C. Kraler újra munkába állt.

      11      Ettől a naptól kezdve 2006. október 11‑ig M. Klöppel ausztriai gyermekgondozási támogatást vett igénybe. M. Klöppel a támogatás
         folyósításának 2007. április 10‑ig történő meghosszabbítására vonatkozó kérelmét a Gebietskrankenkassa Tirol (tiroli területi
         egészségpénztár) 2006. május 3‑i határozatával elutasította. Az elutasító határozat a gyermekgondozási támogatásról szóló
         törvény 5. §‑ának (2) bekezdésén alapult, amely kimondja, hogy amikor csak az egyik szülő veszi igénybe a gyermekgondozási
         támogatást, az legfeljebb a gyermek 30 hónapos korának betöltéséig jár, viszont ha a másik szülő szintén igénybe veszi (vagy
         igénybe vette) e támogatást, akkor a jogosultság a gyermek 36 hónapos koráig meghosszabbítható, mivel a szülők felváltva részesülnek
         a gyermekgondozási támogatásban. Azt azonban nem vették figyelembe M. Klöppel 36 hónapos időszakra vonatkozó gyermekgondozási
         támogatáshoz való jogosultságának vizsgálatakor, hogy C. Kraler 2004. április 11‑től 2004. szeptember 10‑ig német gyermekgondozási
         támogatásban részesült.

      12      M. Klöppel a határozatot keresettel megtámadta.

      13      A Landesgericht Innsbruck elfogadta a Tiroler Gebietskrankenkasse érvelését, és elutasította M. Klöppel keresetét, kimondva,
         hogy M. Klöppel csupán a gyermek 30 hónapos koráig volt jogosult gyermekgondozási támogatásra.

      14      M. Klöppel fellebbezett az ítélet ellen, ezért az Oberlandesgericht Innsbruck úgy döntött, hogy felfüggeszti az eljárást,
         és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdést terjeszti a Bíróság elé:

      „Úgy kell‑e értelmezni az 1408/71/EGK rendelet 72. cikkét, ugyanezen rendelet 3. cikkével, valamint az 574/72/EGK tanácsi
         rendelet 10a. cikkével összefüggésben, hogy az egyik tagállamban családi ellátás (a jelen esetben a Németországi Szövetségi
         Köztársaságban – szövetségi gyermekgondozási támogatás [Bundeserziehungsgeld]) igénybevételének időszakait a másik tagállamban
         hasonló ellátás (jelen esetben Ausztriában – gyermekgondozási támogatás [Kinderbetreuungsgeld]) igénybevételére vonatkozó
         jogosultság szempontjából azonosan kell kezelni, és ezért azokat a második tagállamban a jogosultság szempontjából saját igénybevételi
         időszakoknak kell minősíteni, ha ezen igénybevételi időszakok tartama alatt mindkét szülő munkavállalónak minősül az 1408/71
         rendelet 1. cikke a) pontjának i. alpontja értelmében?”

       Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésről
      15      A kérdést előterjesztő bíróság rámutat, hogy M. Klöppel helyzetében a gyermekgondozási támogatáshoz való jogosultság megnyílása
         szempontjából a figyelembe vett igénybevételi időszakok eltérő megítélés alá esnek, aszerint hogy azokat Ausztriában vagy
         valamely más tagállamban töltötték. Tehát ha C. Kraler Ausztriában gondoskodott volna a gyermekéről, és ennek megfelelően
         e tagállamban részesült volna gyermekgondozási támogatásban, akkor M. Klöppel joggal tarthatna igényt e támogatás hosszabb
         ideig tartó folyósítására. Ilyen körülmények között, és annak megállapítását követően, hogy M. Klöppel az 1408/71 rendelet
         hatálya alá tartozik, kívánja megtudni a kérdést előterjesztő bíróság, hogy e rendelet rendelkezéseit úgy kell‑e értelmezni,
         hogy a Németországban igénybe vett gyermekgondozási támogatás időszakát az Ausztriában igénybe vett hasonló ellátás időszakával
         azonos módon kell kezelni.

      16      E tekintetben először is meg kell jegyezni, hogy – amint arra az osztrák kormány hivatkozik – a közösségi jog nem sérti a
         tagállamoknak a társadalombiztosítási rendszerük kialakítására vonatkozó hatáskörét, és közösségi szintű harmonizáció hiányában
         az összes tagállam szabadon határozhatja meg a társadalombiztosítási ellátás odaítélésének feltételeit, akárcsak ezen ellátás
         összegét és folyósításának időtartamát. Mindazonáltal e hatáskörük gyakorlása során a tagállamok kötelesek tiszteletben tartani
         a közösségi jogot, és különösen az EK‑Szerződésnek a munkavállalók szabad mozgására, illetve az Európai Unió összes polgára
         számára biztosított, a tagállamok területén történő szabad mozgáshoz és tartózkodáshoz való jogra vonatkozó rendelkezéseit
         (a C‑135/99. sz. Elsen‑ügyben 2000. november 23‑án hozott ítélet [EBHT 2000., I‑10409. o.] 33. pontja).

      17      A hátrányos megkülönböztetésnek az EK 39. cikk (2) bekezdésében előírt és a migráns munkavállalók szociális biztonságával
         kapcsolatban az 1408/71 rendelet 3. cikkének (1) bekezdésében konkrétan meghatározott tilalma nemcsak a szociális biztonsági
         rendszerek kedvezményezettjeinek állampolgársága alapján történő nyilvánvaló hátrányos megkülönböztetést tiltja, de minden
         rejtett módon való hátrányos megkülönböztetést is, amely egyéb megkülönböztető kritériumok alkalmazása által ténylegesen ugyanarra
         az eredményre vezet (a C‑332/05. sz., Celozzi‑ügyben 2007. január 18‑án hozott ítélet 13. és 23. pontja).

      18      Ezért közvetetten hátrányosan megkülönböztetőnek kell tekinteni a nemzeti jog azon előírásait, amelyek – bár az állampolgárságra
         való tekintet nélkül alkalmazandók – lényegében vagy nagy többségében a migráns munkavállalókat érintik, illetve azokat a
         mindenkire egyaránt alkalmazandó előírásokat, amelyeket a hazai munkavállalók a migráns munkavállalóknál könnyebben tudnak
         teljesíteni, illetve amelyek esetében különösen fennáll a kockázat, hogy ez utóbbiakat hátrányosan érinti (a fent hivatkozott
         Celozzi‑ügyben hozott ítélet 24. pontja).

      19      Márpedig ilyen eredményre vezethet az osztrák gyermekgondozási támogatás M. Klöppel részére történő odaítélése során azon
         időszak figyelembevételének megtagadása, amely alatt az érintett élettársa, C. Kraler hasonló ellátásban részesült Németországban,
         mivel főszabály szerint a más tagállamokból származó munkavállalók azok, akik Ausztriában való letelepedésük előtt e más államok
         által nyújtott családi ellátásban részesülnek.

      20      Meg kell jegyezni, hogy a Bíróság nem rendelkezik a migráns munkavállalókkal szemben alkalmazott ilyen eltérő bánásmód esetleges
         igazolásának megvizsgálásához szükséges adatokkal.

      21      Mivel az 1408/71 rendelet 3. cikkének értelmezése önmagában elegendő ahhoz, hogy a kérdést előterjesztő bíróság számára lehetővé
         tegye az általa tárgyalt jogvita eldöntését, így nem szükséges, hogy a Bíróság értelmezze az 1408/71 rendelet 72. cikkének
         és az 574/72 rendelet 10a. cikkének.

      22      A fenti megfontolások alapján a feltett kérdésre azt a választ kell adni, hogy az 1408/71 rendelet 3. cikkének (1) bekezdésével
         ellentétes, ha valamely tagállam az ausztriai gyermekgondozási támogatáshoz hasonló családi támogatás odaítélése során megtagadja,
         hogy más tagállamban hasonló ellátás igénybevételének időszakát ugyanolyan módon vegye figyelembe, mintha azt a saját területén
         vették volna igénybe.

       A költségekről
      23      Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás
         egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült
         költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.

      A fenti indokok alapján a Bíróság (második tanács) a következőképpen határozott:
      Az 1996. december 2‑i 118/97/EK tanácsi rendelettel módosított és naprakésszé tett, majd a 2001. június 5‑i 1386/2001 európai
            parlamenti és tanácsi rendelettel módosított, a szociális biztonsági rendszereknek a Közösségen belül mozgó munkavállalókra,
            önálló vállalkozókra és családtagjaikra történő alkalmazásáról szóló, 1971. június 14‑i 1408/71/EGK tanácsi rendelet 3. cikkének
            (1) bekezdésével ellentétes, ha valamely tagállam az ausztriai gyermekgondozási támogatáshoz hasonló családi támogatás odaítélése
            során megtagadja, hogy más tagállamban hasonló ellátás igénybevételének időszakát ugyanolyan módon vegye figyelembe, mintha
            azt a saját területén vették volna igénybe.
      Aláírások
      * Az eljárás nyelve: német.


Az Elsőfokú Bíróság (első tanács) 2003. február 26-i ítélete. # Benito Latino kontra az Európai Közösségek Bizottsága. # Tisztviselők. # T-145/01. sz. ügy


title: Az Elsőfokú Bíróság (negyedik tanács) 2007. április 18-i ítélete.#Deloitte Business Advisory NV kontra az Európai Közösségek Bizottsága.#Szolgáltatásnyújtásra irányuló közbeszerzési szerződések odaítélésére vonatkozó eljárások - Programértékelési tevékenységekre és a közegészségügy területén végzendő más tevékenységekre vonatkozó pályázati felhívás - Az ajánlat elutasítása - Összeférhetetlenség.#T-195/05. sz. ügy.

text:
      T‑195/05. sz. ügy
      Deloitte Business Advisory NV
      kontra
      az Európai Közösségek Bizottsága
      „Szolgáltatásnyújtásra irányuló közbeszerzési szerződések – Programértékelési tevékenységekre és a közegészségügy területén végzendő más tevékenységekre vonatkozó pályázati felhívás
         – Az ajánlat elutasítása – Összeférhetetlenség”

      Az Elsőfokú Bíróság ítélete (negyedik tanács), 2007. április 18.
      Az ítélet összefoglalása
      1.     Az Európai Közösségek költségvetése – Költségvetési rendelet – A versenyeztetési eljárásokra alkalmazandó rendelkezések
      (1605/2002 tanácsi rendelet, 94. cikk)
      2.     Az Európai Közösségek költségvetése – Költségvetési rendelet – A versenyeztetési eljárásokra alkalmazandó rendelkezések
      (2342/2002 bizottsági rendelet, 146. cikk, (3) bekezdés, második albekezdés)
      1.     Az Európai Közösségek általános költségvetésére alkalmazandó költségvetési rendeletről szóló 1605/2002 rendelet 94. cikkét
         annak szövege alapján alkalmazni kell a Közösségek költségvetéséből részben vagy teljes mértékben finanszírozott közbeszerzésekre.
         Nem létezik tehát különbség aszerint, hogy az adott közbeszerzési eljárás keretszerződésre vagy valamely más típusú szerződésre
         vonatkozik.

      E rendelkezés azonban kizárólag akkor teszi lehetővé az ajánlattevőnek a közbeszerzési eljárásból történő kizárását, ha az
         abban említett összeférhetetlenség nem hipotetikus, hanem valós. Ez nem azt jelenti, hogy önmagában az összeférhetetlenség
         kockázata nem elegendő az ajánlat kizárásához. Ugyanis az összeférhetetlenség főszabály szerint csak a szerződés teljesítése
         során konkretizálódhat. A szerződés megkötése előtt az összeférhetetlenség csak lehetséges lehet, és következésképpen a költségvetési
         rendelet 94. cikke az összeférhetetlenség kockázatának értékelését kívánja meg. Az ajánlat konkrét elbírálását és az ajánlattevő
         helyzetének megvizsgálását követően e kockázatnak ténylegesen megállapíthatónak kell lennie ahhoz, hogy az ajánlattevőt kizárhassák
         az eljárásból. Pusztán az összeférhetetlenség eshetősége nem elegendő e tekintetben.

      Ebből következően figyelembe kell venni azt, hogy valamely keretszerződés odaítélésére vonatkozó közbeszerzési eljárásban
         főszabály szerint az egyéni szerződéseket, amelyek odaítélése az összeférhetetlenség kockázata hiányának igazolásához vezet,
         szükségszerűen azt megelőzően kötik, mielőtt az egyedi feladatok elvégzésével megbíznák a keretszerződést elnyerő pályázót.
         Ennek megfelelően ugyanilyen helyzetben az összeférhetetlenség felmerülésének kockázata kizárólag olyan döntő körülmények
         bekövetkezése esetén állapítható meg, amikor az ajánlattevő képtelen elkerülni, hogy a keretszerződésben foglalt feladatok
         többségének végrehajtása során felmerüljön az elfogultságának a kockázata.

      (vö. 66–68. pont)
      2.     A költségvetési rendelet végrehajtására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló 2342/2002 rendelet 146. cikke
         (3) bekezdése második albekezdésének szövegéből kitűnik, hogy e rendelkezés feljogosítja az értékelő bizottságot arra, hogy
         a kizárási és kiválasztási szempontokra vonatkozóan benyújtott igazoló okmányokat illetően kiegészítő információkat kérjen
         az ajánlattevőktől. Ebből következően e cikket nem lehet akként értelmezni, hogy az alapján az értékelő bizottság köteles
         ilyen információkat kérni az ajánlattevőktől.

      (vö. 102. pont)
AZ ELSŐFOKÚ BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (negyedik tanács)
      2007. április 18.*(1)

      „Szolgáltatásnyújtásra irányuló közbeszerzési szerződések – Programértékelési tevékenységekre és a közegészségügy területén végzendő más tevékenységekre vonatkozó pályázati felhívás
         – Az ajánlat elutasítása – Összeférhetetlenség”

      A T‑195/05. sz. ügyben,
      a Deloitte Business Advisory NV (székhelye: Brüsszel [Belgium], képviselik: D. Van Heuven, S. Ronse és S. Logie ügyvédek)

      felperesnek
      az Európai Közösségek Bizottsága (képviselik: L. Pignataro‑Nolin és E. Manhaeve, meghatalmazotti minőségben)

      alperes ellen,
      amelynek tárgya egyfelől az Euphet által az „Az [Egészségügyi és Fogyasztóvédelmi] Főigazgatóság szakterületeire vonatkozó
         értékelési keretszerződés, 1. sz. tétel (közegészségügy) SANCO/2004/01/041. sz. ajánlati felhívás” című közbeszerzési szerződésre
         benyújtott ajánlatot elutasító bizottsági határozat, másfelől a szóban forgó szerződést harmadik személy részére odaítélő
         bizottsági határozat megsemmisítése,

      AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK
      ELSŐFOKÚ BÍRÓSÁGA (negyedik tanács),
      tagjai: H. Legal elnök, I. Wiszniewska‑Białecka és E. Moavero Milanesi bírák,
      hivatalvezető: J. Plingers tanácsos,
      tekintettel az írásbeli szakaszra és a 2006. október 11‑i tárgyalásra,
      meghozta a következő
      Ítéletet
       Jogi háttér
      1       A szolgáltatásnyújtásra irányuló közbeszerzési szerződések odaítélését az Európai Közösségek általános költségvetésére alkalmazandó
         költségvetési rendeletről szóló, 2002. június 25‑i 1605/2002/EK, Euratom tanácsi rendelet (HL L 248., 1. o.; magyar nyelvű
         különkiadás: 1. fejezet, 4. kötet, 74. o., a továbbiakban: költségvetési rendelet) első része V. címének rendelkezései, valamint
         a költségvetési rendelet végrehajtására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló, 2002. december 23‑i 2342/2002/EK,
         Euratom bizottsági rendelet (HL L 357., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás: 1. fejezet, 4. kötet, 145. o., a továbbiakban: végrehajtási
         rendelet) rendelkezései szabályozzák.

      2       A költségvetési rendelet 89. cikkének (1) bekezdése szerint:
      „Minden, a költségvetés által egészében vagy részben finanszírozott közbeszerzési szerződés megfelel az átláthatóság, az arányosság,
         az egyenlő elbánás és a megkülönböztetésmentesség elvének.”

      3       A költségvetési rendelet 94. cikke értelmében:
      „A szerződés nem ítélhető oda azon pályázóknak vagy ajánlattevőknek, akik a közbeszerzési eljárás során:
      a)      összeférhetetlenek […];”
      4       A költségvetési rendelet 99. cikke ekként rendelkezik:
      „A közbeszerzési eljárás időtartama alatt minden, az ajánlatkérő és a pályázók vagy ajánlattevők közötti kapcsolatfelvételnek
         ki kell elégítenie az átláthatóságot és az egyenlő elbánást biztosító feltételeket. Ez nem vezethet a szerződés feltételeinek
         vagy az eredeti pályázat feltételeinek módosításához.”

      5       A végrehajtási rendelet 138. cikkének (3) bekezdése előírja:
      „(1)      A szerződés odaítélésére az alábbi két módszer egyike alapján kerül sor:
      a)      a szerződés odaítélése a legalacsonyabb összegű ellenszolgáltatás alapján, amely esetén a szerződést azon szabályszerű ajánlat
         nyeri el, amely eleget tesz a megállapított feltételeknek, és a legalacsonyabb árat kínálja;

      b)      az összességében legelőnyösebb ajánlat szempontja szerinti eljárás.
      (2)      Az összességében legelőnyösebb ajánlat az, amely esetén a legelőnyösebb az ár és a cserébe kínált minőség aránya, figyelembe
         véve a szerződés tárgya által indokolt szempontokat, azaz az árajánlatot, a műszaki értékeket, az esztétikai és funkcionális
         jellemzőket, a környezeti jellemzőket, az üzemeltetési költségeket, a nyereségességet, a teljesítési, illetve a szállítási
         határidőket, az értékesítést követő vevőszolgálatot és a technikai segítségnyújtást.”

      6       A végrehajtási rendelet 146. cikkének (3) bekezdése szerint:
      „A pályázati felhíváshoz mellékelt dokumentumokban meghatározott valamennyi lényeges követelménynek, vagy az azokban megállapított
         egyedi követelményeknek nem megfelelő részvételi kérelmek és ajánlatok kizárásra kerülnek.

      Az értékelő bizottság azonban felkérheti a pályázókat, illetve az ajánlattevőket, hogy meghatározott határidőn belül nyújtsanak
         be kiegészítő anyagot, vagy tisztázzák a kizárási és kiválasztási szempontokra vonatkozóan benyújtott dokumentumokban foglaltakat.”

      7       A végrehajtási rendelet 147. cikkének (3) bekezdése rögzíti:
      „Az ajánlatkérő […] [meg]hozza döntését, amely legalább az alábbiakat tartalmazza:
      a)      az ajánlatkérő neve és címe, valamint a szerződés, illetve a keretszerződés tárgya és értéke;
      b)      az elutasított pályázók, illetve ajánlattevők neve, és az elutasítás oka;
      c)      az értékelésben részt vevő pályázók, illetve ajánlattevők neve, és kiválasztásuk oka;
      d)      a kirívóan alacsony árajánlatok elutasításának oka;
      e)      a kiválasztott pályázók, illetve ajánlattevők neve és kiválasztásuk okai, utalva a kiválasztás és a szerződés odaítélésének
         előzetesen bejelentett szempontjaira, továbbá, amennyiben ismert, a szerződésnek vagy a keretszerződésnek azon hányada, amelyet
         az ajánlattevő harmadik személynek alvállalkozásba szándékozik adni;

      f)      tárgyalásos eljárás esetén a 126., 127., 242., 244., 246. és 247. cikkben említett körülmények, amelyek az eljárás alkalmazását
         indokolják;

      g)      adott esetben az ajánlatkérő azon döntésének indokolása, hogy nem ítéli oda a szerződést.”
      8       A végrehajtási rendelet 148. cikkének (3) bekezdése rögzíti:
      „Amennyiben az ajánlatok felbontását követően szükségessé válik egyes ajánlatok tisztázása, vagy nyilvánvaló elírást kell
         kijavítani az ajánlatban, úgy az ajánlatkérő kapcsolatba léphet az ajánlattevővel, de e kapcsolatfelvétel nem eredményezheti
         az ajánlatban foglalt feltételek bárminemű módosítását.”

       A jogvita előzményei
      9       A Bizottság 2004. december 14‑én az Európai Unió Hivatalos Lapjának Kiegészítésében (HL 2004. S 243) ajánlati felhívást tett közzé az „[Egészségügyi és Fogyasztóvédelmi]” Főigazgatóság szakterületeire vonatkozó
         értékelési keretszerződés 1. sz. tétel (közegészségügy) SANCO/2004/01/041. sz. ajánlati felhívás” című keretszerződés odaítéléséről
         (a továbbiakban: keretszerződés).

      10     A közbeszerzési eljárásra vonatkozó dokumentáció 7.1.3. és 7.1.4. pontjából kitűnik (a továbbiakban: dokumentáció), hogy a
         keretszerződésnek különösen a közegészségügyre vonatkozó közösségi cselekvési program (2003–2008) elfogadásáról szóló, 2002.
         szeptember 23‑i európai parlamenti és a tanácsi 1786/2002/EK határozat (HL L 271., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás: 15. fejezet,
         7. kötet, 173. o.) által a közegészségügy területén létrehozott közösségi cselekvési program értékelésére kell vonatkoznia.

      11     A dokumentáció két fő feladatra osztja a keretszerződés teljesítése során ellátandó feladatokat. Az első feladat (az 1. fő
         feladat) bizonyos tanulmányok elkészítéséből, a programok és a közösségi politikák kialakítására és előkészítésére, azok előzetes
         értékelésére, valamint „értékelési tevékenységek szervezésére” vonatkozó bizonyos szolgáltatások nyújtásából áll. A második
         feladat (a 2. fő feladat) a programok, politikák és egyéb tevékenységek közbenső, befejezéskori és utólagos értékeléseinek
         megvalósítását foglalja magában. A dokumentáció szerint a keretszerződésnek egyedi szerződések megkötését is lehetővé kell
         tennie a Bizottság szükségletei szerint. A keretszerződés időtartama főszabály szerint 24 hónap, amely két alkalommal egyenként
         12 hónappal meghosszabbítható.

      12     A dokumentáció emellett az ajánlattevőkre nézve több kifejezett kizáró okot felsorol.
      13     A költségvetési rendelet 94. cikkében említett, a dokumentáció 9.1.3. pontjában megismételt egyik kizáró ok a következő:
      „A szerződés nem ítélhető oda azon pályázóknak vagy ajánlattevőknek, akik a közbeszerzési eljárás során:
      a)      összeférhetetlenek [….]”
      14     A Deloitte Business Advisory NV a szóban forgó ajánlati felhívásra való ajánlattétel érdekében az európai közegészségügy értékelésére
         konzorciumot (European Public Health Evaluation Task Force, a továbbiakban: Euphet) hozott létre a London School of Hygiene
         and Tropical Medicine‑nel (Londoni Higiéniai és Trópusi Orvostudományi Intézet), a Nederlandse Organisatie voor toegepast-natuurwetenschappelijk
         onderzoek‑kel (az Alkalmazott Tudományos Kutatás Hollandiai Szervezete, a továbbiakban: TNO) és az Istituto superiore di sanitàval
         (Olasz Központi Egészségügyi Intézet), amelyet olyan intézmények is segítettek, mint a Karolinska Institutet (svéd kutatási
         és orvostudományi központ). A felperes járt el e tömörülés jogi képviselőjeként.

      15     Az Euphet 2005. február 10‑én a közbeszerzési eljárás keretében ajánlatot nyújtott be a Bizottsághoz. Az Euphet ajánlatában
         szerepel a „Függetlenség” című bekezdés, amelynek a szövege a következő:

      „Az Euphet tudomásul veszi és vállalja, hogy egyetlen értékelő szervezet vagy annak egyetlen képviselője a legcsekélyebb mértékben
         sem lehet ténylegesen vagy lehetséges módon összeférhetetlen a keretszerződés teljesítése keretében ellátott feladatai során.
         Megerősítjük, hogy az Euphetben szereplő valamennyi résztvevő teljes mértékben független a Bizottságtól, és e tekintetben
         semmilyen kockázatra nem számítunk. Emellett vállaljuk, hogy valamennyi egyedi szerződés tekintetében részletes előzetes ellenőrzést
         végzünk annak biztosítása érdekében, hogy az ajánlatunkban szereplő egyes csapatok olyan tagokból álljanak, akik teljes mértékben
         függetlenül tudnak dolgozni, valamint objektív, külső szemszögű és független értékelést tudnak végezni. Amennyiben e projektek
         végrehajtása során a legcsekélyebb olyan nehézség merülne fel, amely sértheti ezen alapelvet, arról haladék nélkül tájékoztatjuk
         a Bizottságot annak érdekében, hogy az együttműködésével megtaláljuk a megoldást.”

      16     A Bizottság 2005. április 22‑i levelében arról értesítette az Euphetet, hogy ajánlatát elutasították, tekintettel arra, hogy
         a közbeszerzési értékelő bizottság személyében összeférhetetlenség kockázatának fennállását állapította meg (a továbbiakban:
         elutasító határozat). Az elutasító határozatban ugyanis a Bizottság a következőket emeli ki:

      „Az értékelő bizottság megvizsgálta az ajánlatokat az esetleges összeférhetetlenség szempontjából […]. A pályázati felhívás
         dokumentációjában szereplő szerződéstervezet meghatározza az [összeférhetetlenség] fogalmát. E meghatározás szövege a következő:

      »A nyertes pályázó meghoz minden olyan intézkedést, amely szükséges az olyan helyzetek megelőzéséhez, amelyek veszélyeztethetik
         a szerződés elfogulatlan és objektív teljesítését. Az összeférhetetlenség különösen gazdasági érdekeltségek, politikai vagy
         nemzeti szintű viszonyok, rokoni és érzelmi kapcsolatok, vagy közös érdekeken alapuló bármely más releváns kapcsolat esetén
         állhat fenn.«

      Valamely értékelésre vonatkozó szerződés tekintetében [összeférhetetlenség] állhat fenn abban az esetben, ha az ajánlattevő
         érdekelt vagy érdekelt volt az értékelés tárgyának megvalósításában. Ebben az esetben az értékelő olyan helyzetbe kerülhet,
         amelyben a saját munkáját kell elbírálnia, így felmerül annak a nagyfokú kockázata, hogy az összeférhetetlenség befolyásolja
         az objektivitását, amely az értékelés lényegi eleme. A dokumentáció szintén hangsúlyozza, hogy az értékelések során garantálni
         kell az objektivitást.

      Az alábbiakban közöljük az Euphet fő partnereinek az [Egészségügyi és Fogyasztóvédelmi] Főigazgatóság tevékenységekben való
         részvételére vonatkozó elérhető információkat:

      –       a London School of Hygiene and Tropical Medicine nagy számban kötött támogatási szerződést az [Egészségügyi és Fogyasztóvédelmi]
         Főigazgatósággal (jelenleg 14‑et);

      –       a TNO nagy számban kötött támogatási szerződést az [Egészségügyi és Fogyasztóvédelmi] Főigazgatósággal a közegészségügy területén;
      –       az Istituto superiore di sanità támogatási szerződést kötött az [Egészségügyi és Fogyasztóvédelmi] Főigazgatósággal a közegészségügy
         területén, továbbá az elkövetkező hónapokban egy újabb szerződés aláírása várható;

      –       a Karolinska Institutet nagy számban kötött támogatási szerződést az [Egészségügyi és Fogyasztóvédelmi] Főigazgatósággal a
         közegészségügy területén.

      Az értékelő bizottság megállapította, hogy az Euphet nem közölte azt a tényt, hogy a konzorciumban részt vevő partnerei közül
         többen jelentős mértékben érdekeltek közegészségügyi programok megvalósításban. Tekintettel az [összeférhetetlenségből] eredő
         jelentős kockázat felmerülésére, olyan részletes és konkrét magyarázatra lett volna szükség, amely lehetővé tette volna annak
         megállapítását, hogy miként oldható meg az [összeférhetetlenségből] adódó probléma, és szüntethető meg a kockázat. A javasolt
         megoldás nem megfelelő, és az ajánlattevő nem nyújtott kellő garanciát arra nézve, hogy az [összeférhetetlenség] valamennyi
         esete elkerülhető.”

      17     Mindemellett a Bizottság az elutasító határozatban ehhez hozzáfűzi, hogy a közbeszerzési szerződést elnyerő pályázóval még
         két hétig nem írja alá a keretszerződést.

      18     Az Euphet 2005. május 3‑i levelében vitatta a Bizottság álláspontját, és felhívta az intézményt, hogy 2005. május 4‑e előtt
         cselekedjen, továbbá közölte, hogy ellenkező esetben az Elsőfokú Bírósághoz fordul.

      19     A Bizottság 2005. május 4‑i faxüzenetében nyugtázta az Euphet levelének átvételét, és a következőképpen összegezte álláspontját:
      „Tekintettel arra, hogy több időre van szükségünk a levelében felvetett kérdések megvizsgálásához, e levél elküldésének időpontjától
         számított további, 15 napos határidő lejáratát megelőzően nem írjuk alá szerződést.”

      20     A Bizottság 2005. május 19‑i faxüzenetében azt közölte, hogy fenntartja az Euphet által benyújtott ajánlat elutasítására vonatkozó
         álláspontját.

       Az eljárás és a felek kérelmei
      21     Az Elsőfokú Bíróság hivatalához 2005. május 19‑én benyújtott keresetlevelével a felperes előterjesztette a jelen keresetet.
      22     A felperes az Elsőfokú Bíróság Hivatalánál ugyanazon a napon benyújtott, külön beadványában ideiglenes intézkedés iránti kérelmet
         terjesztett elő, amelyben kérte egyfelől, hogy az Elsőfokú Bíróság függessze fel az elutasító határozat és a közbeszerzési
         szerződést valamely másik ajánlattevő részére odaítélő határozat (a továbbiakban: odaítélő határozat) teljesítését, és másfelől
         2,5 millió EUR összegű pénzbírság terhe mellett tiltsa meg a Bizottságnak az odaítélő határozatnak a nyertes pályázó részére
         történő közlését, valamint a vonatkozó szerződés aláírását.

      23     Az Elsőfokú Bíróság elnöke 2005. május 26‑i végzésével arra utasította a Bizottságot, hogy ne írja alá a keretszerződést az
         ideiglenes intézkedések iránti kérelemről véglegesen határozó végzés kihirdetéséig.

      24     Az Elsőfokú Bíróság elnöke 2005. szeptember 20‑i végzésével elutasította az ideiglenes intézkedés iránti kérelmet.
      25     Az előadó bíró jelentése alapján az Elsőfokú Bíróság (negyedik tanács) az eljárás szóbeli szakaszának megnyitásáról határozott.
      26     A felek szóbeli előterjesztéseit és az Elsőfokú Bíróság által szóban feltett kérdéseire adott válaszait a 2006. október 11‑i
         tárgyaláson meghallgatták.

      27     A felperes kéri, hogy az Elsőfokú Bíróság
      –       nyilvánítsa a keresetet megalapozottnak;
      –       semmisítse meg az elutasító határozatot;
      –       semmisítse meg az odaítélő határozatot;
      –       kötelezze a Bizottságot a költségek viselésére.
      28     A Bizottság kéri, hogy az Elsőfokú Bíróság:
      –       nyilvánítsa a felperes kérelmét megalapozatlannak, és utasítsa el a keresetet;
      –       kötelezze a felperest a költségek viselésére.
       Indokolás
      29     A felperes keresete alátámasztására két jogalapra hivatkozik: arra, hogy szerinte az összeférhetetlenség miatt jogellenesen
         zárták ki az Euphetet a közbeszerzési eljárásból, és arra, hogy jogellenesen megfosztották attól, hogy az összeférhetetlenségre
         vonatkozóan kiegészítő információkat adjon elő.

       Az Euphet a közbeszerzési eljárásból összeférhetetlenség kockázata miatt történő kizárásának jogellenességére alapított első
            jogalapról
      30     A felperes érvelése lényegében először az elutasító határozat összeférhetetlenség fennállására vonatkozó indokolás hiányának,
         másodszor az összeférhetetlenség hiányának, harmadszor a bizalomvédelem elve megsértésének, valamint a végrehajtási rendelet
         138. cikke megsértésének bizonyítására irányul.

       Az összeférhetetlenség fennállására vonatkozó indokolási kötelezettség megsértéséről
      –       A felek érvei
      31     A felperes az általános indokolási kötelezettség és a végrehajtási rendelet 147. cikke (3) bekezdésének megsértésére alapított
         első jogalapja első részében azt állítja, hogy az elutasító határozatnak az összeférhetetlenség fennállására vonatkozó indokolása
         hibás és hiányos.

      32     A felperes szerint a Bizottság elutasító határozatának indokolása hibás, mivel az értékelő bizottság, amelynek jelentéséből
         a jelen ítélet kivonatokat tartalmaz, tévesen jutott arra a következtetésre, hogy az Euphet nem közölte azt, hogy a konzorciumban
         részt vevő partnerei közül többen jelentős mértékben érdekeltek voltak közegészségügyi programok megvalósításban. Az Euphet
         ajánlata ugyanis világosan beszámolt az egyes partnereinek az Egészségügyi és Fogyasztóvédelmi Főigazgatóság folyamatban lévő
         tevékenységeiben való érdekeltségéről.

      33     Emellett a Bizottság elutasító határozatának indokolása hiányos, mivel a Bizottság soha nem fejtette ki, hogy az Euphet által
         javasolt megoldás miért nem megfelelő, és az miért nem nyújt kellő biztosítékot arra nézve, hogy az összeférhetetlenség valamennyi
         esete elkerülhető. Ráadásul a felperes szerint ugyan a pályázati felhívás legalább 7 szakértő részvételét kívánta meg, az
         Euphet ajánlata 65 önéletrajzot tartalmazott, amelyből 45 olyan személyé volt, akik semmilyen kapcsolatban nem álltak a Bizottság
         által idézett szervezetekkel, és így minden esetben összeférhetetlenség felmerülése nélkül lehetett volna ellátni a különböző
         feladatokat. A Bizottság által idézett szervezetekkel kapcsolatban álló 20 személy tekintetében kizárólag akkor merült volna
         fel összeférhetetlenség, ha azokat a 2. fő feladat D típusú tevékenységeinek elvégzésével bízták volna meg, amely fő feladat
         sokoldalúsága lehetővé tette volna, hogy e személyeket az összeférhetetlenség kockázatának felmerülése nélkül osszák be az
         egyes értékelési feladatokra. Mivel a kiválasztás feltételei rendkívül szigorúak voltak, az Euphet nagy számban kívánt olyan
         szakértőket felvenni, akik feltételezhetően tapasztalattal rendelkeztek az Egészségügyi és Fogyasztóvédelmi Főigazgatóság
         tevékenységeinek területén. Ezért e tekintetben az volt a szükséges és elégséges feltétel, hogy az Euphet javaslatokat adjon
         az összeférhetetlenség feloldására, amely feltételnek az Euphet a jelen ügyben megfelelt.

      34     A felperes másodsorban hangsúlyozza, hogy az a tény, hogy az Euphetben szereplő résztvevők közül egy vagy több támogatást
         kapott a Bizottságtól, nem alkalmas arra, hogy minden tekintetben kétségbe vonja az objektivitásukat, valamint a Bizottság
         először az ellenkérelmében hivatkozik e körülményre, és arra, hogy több felvett szakértő támogatásban részesült az „Egészségügyi
         és Fogyasztóvédelmi” Főigazgatóságtól.

      35     A Bizottság feladata annak konkrét bizonyítékokkal történő alátámasztása, hogy az adott ajánlattevő tekintetében felmerül
         az összeférhetetlenség valamely esete, és hogy ennek kockázata alkalmas arra, hogy igazolja az ajánlattevő kizárását, quod non, és a Bizottságnak világosan fel kell ezt tüntetnie a pályázati felhívásban, oly módon, hogy a figyelmeztetett ajánlattevők
         figyelembe tudják venni e kockázatot a csapatuk összeállítása során.

      36     A Bizottság először is vitatja azt a kifogást, miszerint az elutasító határozat indokolása hibás, mivel úgy ítéli meg, hogy
         joggal vélte úgy, hogy az Euphet nem közölte azt a tényt, hogy a konzorciumban részt vevő partnerei közül többen jelentős
         mértékben érdekeltek az alapügyben is szóban forgó közegészségügyi programok megvalósításban. Ugyanis annak ellenére, hogy
         az Euphet egyes partnereinek önéletrajzából kiderül azoknak a közegészségügy területére vonatkozó közösségi programok megvalósításában
         való érdekeltsége, az Euphet nem tartotta szükségesnek, hogy jelezze Bizottság felé az összeférhetetlenség lehetséges kockázatát,
         mivel kijelentette:

      „Megerősítjük, hogy az Euphetben szereplő valamennyi résztvevő teljes mértékben független a Bizottságtól, és e tekintetben
         semmilyen kockázatra nem számítunk.”

      37     Emellett a Bizottság szándékosan általános jelentéssel rendelkező kifejezésekkel szövegezte meg a végrehajtási rendelet 94. cikkében
         rögzített és a dokumentáció 9.1.3. pontjában megismételt, összeférhetetlenségen alapuló kizáró okot, mivel az összeférhetetlenség
         fennállásának megítélése az ajánlattételi dokumentációban foglaltaknak az ajánlatkérő általi konkrét vizsgálatát teszi szükségessé.

      38     A Bizottság továbbá úgy véli, hogy kellőképpen kifejtette azon okokat, amelyek alapján úgy ítélte meg, hogy az Euphet tekintetében
         összeférhetetlenség áll fenn. Ehhez hozzáfűzi, hogy a 2005. május 19‑i levele nem minősül utólagos indokolásnak, hanem az
         Euphet ügyvédjeinek a 2005. május 3‑án kelt részletes levelében felhozott érvekre adott válasz. Ennélfogva az Euphet kellőképpen
         ismerte az elutasító határozat indokait.

      39     Végül a Bizottság visszautasítja a felperes azon állítását, miszerint minden esetben el lehetett volna végezni az értékelési
         feladatokat az összeférhetetlenség kockázata nélkül, azért mert az ajánlat 65 önéletrajzot tartalmazott, amelyből 45 olyan
         személyé volt, akik semmilyen kapcsolatban nem álltak az Euphet azon partnereivel, amelyek tekintetében a Bizottság összeférhetetlenséget
         állapított meg. Ugyanis az Euphet által ajánlott szakértők nem rendelkeztek ugyanolyan szaktekintéllyel, és az Euphet az „Értékelés”
         és „Közegészségügy” terén szerzett tapasztalatuk alapján csoportosította ajánlatában e szakértőket. Ennek megfelelően e szakértők
         osztályozása egy A‑tól D‑ig tartó skála alapján történt. Az Euphet által ajánlott szakértők képesítéseinek vizsgálata feltárja,
         hogy a legmagasabb osztályzatot kapott szakértők többsége, akik feltételezhetően az értékelési feladatok ellátásában a legjelentősebb
         szerepet játszanák, olyan szervezetekhez kötődnek, amelyek jelentős mértékben kaptak támogatást a Bizottságtól a közegészségügy
         területére vonatkozó közösség programok megvalósításával kapcsolatban. Emellett a konzorcium valamennyi tagja szerepelt abban
         a bizottságban, amely felügyeli a közbeszerzések teljesítését. Ezenkívül pedig a felperes egységes csapatot kívánt összeállítani,
         és így alig hihető, hogy e szervezeteket, illetve szakértőket távol tartották volna bizonyos feladatok elvégzésétől függetlenül
         annak az elvégzendő munkára gyakorolt következményeitől.

      40     Másfelől a Bizottság vitatja azt a kijelentést, miszerint kifejezett kizáró okként kifejezetten meg kellett volna említenie
         a dokumentációban az „összeférhetetlenség kockázatát”, mert az megfosztotta az Euphetet azon lehetőségtől, hogy figyelembe
         vegye e kockázatot.

      41     Először, a költségvetési rendelet 93. és 94. cikke kimerítően felsorolja a kizáró okokat, és a 94. cikk, amelynek szövegét
         a dokumentáció is tartalmazza, megemlíti az összeférhetetlenség fennállásának lehetőségét.

      42     Másodszor, az ajánlatának összeállítása során az Euphet teljes mértékben tájékozott volt az összeférhetetlenség tekintetében,
         mivel abban kijelentette: „[a]z Euphet tudomásul veszi és vállalja, hogy egyetlen értékelő szervezet vagy annak egyetlen képviselője
         sem lehet ténylegesen vagy lehetséges módon összeférhetetlen a keretszerződés teljesítése keretében ellátott feladatai során”.
         Annak ellenére, hogy az Euphet tudatában volt annak, hogy az összeférhetetlenségnek nem csak a tényleges, hanem a lehetséges
         kockázata is összeegyeztethetetlen a keretszerződésben foglalt értékelési feladatok elvégzésével, az ajánlatában kijelentette:

      „Megerősítjük, hogy az Euphetben szereplő valamennyi résztvevő teljes mértékben független a Bizottságtól, és e tekintetben
         semmilyen kockázatra nem számítunk.”

      43     Harmadszor, a felperes a válaszában elismerte, hogy az összeférhetetlenség fennállása problémát okozhat akkor, amikor a szervezetek
         valamely olyan közösségi politika értékelésében vesznek részt, amelynek keretében támogatásokat kaptak, mivel jelezte: „[ny]ilvánvaló,
         hogy valamely szakértő vagy partner nem vehet részt olyan ügy értékelésében, amelynek keretében maga valamely támogatásban
         részesült”. A Bizottság ezzel kapcsolatban emlékeztet arra, hogy a szóban forgó konzorcium valamennyi tagja, valamint több
         alkalmazni kívánt szakértő támogatást kapott az „Egészségügyi és Fogyasztóvédelmi” Főigazgatóságtól a közegészségügyre vonatkozó
         közösségi programok végrehajtása körébe tartozó projektek megvalósításáért.

      –       Az Elsőfokú Bíróság álláspontja
      44     Előzetesen ki kell emelni, hogy az elutasító határozat állítólag hibás, illetve hiányos indokolásra vonatkozó érvelés lényegében
         a Bizottság által elkövetett mérlegelési hibára, valamint az elutasító határozat megalapozatlanságára vonatkozó érvben foglalható
         össze. Ezért e kérdések nem a Bizottságot terhelő indokolási kötelezettség megvizsgálásának körébe, hanem az elutasító határozat
         érdemének megvizsgálása körébe tartoznak, és így azokat a jelen jogalap második részének vizsgálata során tárgyaljuk. Kizárólag
         annyiban vizsgáljuk a fentiekben bemutatott érveket a jogalap első része keretében, amennyiben azt ténylegesen az indokolási
         kötelezettség megsértésére alapított érvnek lehet tekinteni.

      45     E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat szerint az indokolási kötelezettség mértéke a szóban
         forgó jogi aktus természetétől és az aktus elfogadásának hátterében álló összefüggésektől függ. Az indokolásból világosan
         és egyértelműen ki kell tűnnie az intézmény érvelésének oly módon, hogy egyrészről az érdekeltek a jogaik védelme érdekében
         megismerhessék a meghozott intézkedés indokait, és meggyőződhessenek arról, hogy a határozat megalapozott‑e, vagy sem, illetve
         másrészről, hogy a közösségi bíróság gyakorolhassa jogszerűségi felülvizsgálatát (a Bíróság C‑350/88. sz., Delacre és társai
         kontra Bizottság ügyben 1990. február 14‑én hozott ítéletének [EBHT 1990., I‑395. o.] 15. és 16. pontja, valamint az Elsőfokú
         Bíróság T‑217/01. sz., Forum des migrants kontra Bizottság ügyben 2003 április 9‑én hozott ítéletének [EBHT 2003., II‑1563. o.]
         68. pontja).

      46     A jelen ügyben az elutasító határozat kifejezetten megemlíti, hogy az Euphet ajánlatának kizárását az indokolja, hogy egyfelől
         az Euphet legjelentősebb tagjai által kapott támogatások, másfelől az Euphet által e tekintetben nyújtott garanciák elégtelensége
         következtében fennáll az összeférhetetlenség kockázata.

      47     Az elutasító határozatból tehát világosan és egyértelműen kitűnik a Bizottság érvelése oly módon, hogy egyrészről az érdekeltek
         a jogaik védelme érdekében megismerhetik a meghozott intézkedés indokait, és meggyőződhetnek arról, hogy a határozat megalapozott‑e
         vagy sem, illetve másrészről oly módon, hogy az Elsőfokú Bíróság gyakorolhatja jogszerűségi felülvizsgálatát.

      48     Ebből következően nem lehet helyt adni az elutasító határozat indokolásának hibájára alapított felperesi érvelésnek. Ezért
         az első jogalap első részét el kell utasítani.

       Az összeférhetetlenség hiányáról
      –       A felek érvei
      49     A felperes az első jogalapjának második részében azt kifogásolja, hogy a Bizottság megsértette a költségvetési rendelet 94. cikkét
         és a közbeszerzési eljárás rendelkezéseit.

      50     Először is önmagában az összeférhetetlenség kockázata miatt az Euphet nem zárható ki a közbeszerzési eljárásból. A dokumentáció
         9.1.3. pontja világosan kimondja, hogy a szerződés nem ítélhető oda azon pályázóknak vagy ajánlattevőknek, amelyek tekintetében
         a közbeszerzési eljárás során az összeférhetetlenség valamely esete merülhet fel, azonban sem az ajánlati felhívás, sem a
         költségvetési rendelet 94. cikke nem határozza meg összeférhetetlenség fogalmát.

      51     A keretszerződés II.3.1. cikke értelmében önmagában az összeférhetetlenség, illetve még kevésbé az összeférhetetlenség kockázata
         nem kizáró ok. Elegendő, ha az érdekelt megteszi a szükséges intézkedéseket annak érdekében, hogy elkerülje az összeférhetetlenség
         minden formáját, illetve az összeférhetetlenség kockázatát. E cikk ugyanakkor mechanizmust ír elő azon összeférhetetlenségek
         feloldására, amelyek a szerződések teljesítése során felmerülhetnek. A Bizottság tehát számolt azzal, hogy a közbeszerzési
         eljárásban felmerülhet az összeférhetetlenség kockázata, aminek folytán az ilyen kockázat fennállása nem igazolhatja a felperes
         kizárását.

      52     A felperes ehhez hozzáfűzi, hogy az Euphet által javasolt megoldás nagy mértékben meghaladta a keretszerződés‑tervezetben
         támasztott követelményeket, amennyiben az nem pusztán utólagos, azaz az egyes egyedi szerződések teljesítése során alkalmazott,
         hanem az egyes egyedi szerződések tárgyától és típusától függő előzetes, azaz a pályázati dokumentáció összeállításának szakaszában
         megvalósítandó ellenőrzési megoldást javasolt. E megközelítés a lehető legteljesebb mértékben lehetővé teszi azt, hogy elkerülhető
         legyen az összeférhetetlenség kockázatának felmerülése a konkrét feladat ellátása során. Az Euphet által a Bizottság részére
         küldött, 2005. február 10‑i levélben foglaltak így biztosították az Euphet munkatársainak függetlenségét.

      53     A felperes azt állítja, hogy a Bizottság nem követelhetett ennél többet az Euphettől, annál is kevésbé, mivel a keresetlevél
         benyújtásának napján az egyedi szerződések pontos feltételei még nem voltak ismertek. A Bizottság tehát nem zárhatta volna
         ki az Euphetet anélkül, hogy a megkötendő egyedi szerződések részletes feltételeiről tudomást szerzett volna. Ha a Bizottság
         azt kívánta volna, hogy az összeférhetetlenség kockázata miatt ki tudjon zárni egy ajánlattevőt, azt a dokumentációban rögzítenie
         kellett volna.

      54     Másfelől az ajánlati felhívás egyetlen irata sem tartalmazta az azon ajánlattevőre vonatkozó kifejezett kizáró okot, amelynek
         egyik vagy több tagja érdekelt az „Egészségügyi és Fogyasztóvédelmi” Főigazgatóság folyamatban lévő projektjeiben, és e kizáró
         okot nem lehet alkalmazni, mivel az sem a költségvetési rendelet 94. cikkében, sem az ítélkezési gyakorlatban nem fordul elő.

      55     A felperes továbbá azt állítja, hogy az Elsőfokú Bíróság elnökének 2005. szeptember 20‑i végzésében foglaltaknak megfelelően
         meg kell különböztetni azt az esetet, amikor az ajánlattevő tekintetében „[valamely szerződésre vonatkozó] közbeszerzési eljárás
         során […] összeférhetetlen[ség]” merül fel, ami igazolhatja azoknak a költségvetési rendelet 94. cikke alapján történő kizárását,
         és a jelen ügyben felmerült azon esetet, amikor a Bizottság a kizárás igazolása érdekében az összeférhetetlenség kockázatára
         hivatkozik. A felperes e végzés 88. cikke alapján úgy véli, hogy az Elsőfokú Bizottság feladata a bizonyosság azon szintjének
         meghatározása, amely szükséges a közbeszerzési eljárásból való kizárás, valamint a Bizottság mérlegelési mozgásterének igazolására,
         amellyel az az összeférhetetlenség kockázata fennállásának megállapítása során rendelkezik. A Bizottság kizárólag akkor zárhatja
         ki, illetve akkor kell kizárnia az ajánlatevőt, ha tényleges összeférhetetlenséget állapít meg.

      56     Másodsorban a felperes azt kifogásolja, hogy a Bizottság nem végezte el az Euphet ajánlatának konkrét vizsgálatát.
      57     E tekintetben a felperes azon ítélkezési gyakorlatra hivatkozik, miszerint általános jelleggel tilos kizárni valamely ajánlattevőt
         abból, hogy esetében konkrétan megvizsgálják az összeférhetetlenség feloldásának lehetőségeit (a Bíróságnak a C‑21/03. és
         C‑34/03. sz., Fabricom egyesített ügyekben 2005. március 3‑án hozott ítélete [EBHT 2005. I‑1559. o.] és az Elsőfokú Bíróság
         T‑160/03. sz., AF Con Management Consultants és társai kontra Bizottság ügyben 2005. március 17‑én hozott ítéletének [EBHT 2005.,
         II‑981. o.] 75–78. pontja).

      58     A Bizottság vitatja azt az állítást, hogy kizárólag az összeférhetetlenség kockázatának fennállása miatt zárták ki az Euphetet
         a közbeszerzési eljárásból.

      59     A Bizottság először is azt állítja, hogy a költségvetési rendelet 94. cikkének a dokumentáció 9.1.3. pontjában megismételt
         rendelkezései azon ajánlattevők kizárását írják elő, amelyek tekintetében valamely szerződésre vonatkozó „közbeszerzési eljárás
         során […] összeférhetetlen[ség]”merül fel. E rendelkezések különösen arra az esetre vonatkoznak, amikor az összeférhetetlenség
         kockázata már a közbeszerzési eljárás szakaszában jelen van, és e kockázat hátrányosan befolyásolhatja annak lefolyását. Ennélfogva,
         ha az összeférhetetlenség kockázata már a szerződés odaítélését megelőzően fennáll, az az ajánlat tekintetében kizáró oknak
         minősül. Más lenne a helyzet akkor, ha a szerződés odaítélésekor még nem létező összeférhetetlenség a szerződés teljesítése
         során merülne fel. Ezen utóbbi esetekben szerződéses rendelkezés szolgál az esetleges összeférhetetlenség feloldására. Az
         összeférhetetlenségnek már a szerződés odaítélésétől kezdődően jelen lévő valós kockázata olyan jogos kizáró ok, amely az
         ajánlatnak a közbeszerzési eljárásból a költségvetési rendelet 94. cikke alapján történő kizárásával jár. Amennyiben megállapítható
         az összeférhetetlenség „jövőbeni” (a szerződés teljesítésekor történő) felmerülésének súlyos kockázata, az „tényleges” összeférhetetlenségnek
         minősül a közbeszerzés szempontjából.

      60     Továbbá az ajánlattételi felhívás ugyan nem állapítja meg az ajánlattevők számára azt a kötelezettséget, miszerint az ajánlatukban
         fel kell tüntetniük, hogy milyen intézkedéseket javasolnak az összeférhetetlenségek orvoslására, ennek hiánya azonban azzal
         magyarázható, hogy az összeférhetetlenségnek még a szerződés odaítélése előtt történő megállapítása a dokumentáció 9.1.3. pontja
         és a költségvetési rendelet 94. cikke alapján az érintett ajánlat kizárását eredményezné.

      61     Végül, az összeférhetetlenség kockázatának az Euphet szempontjából történő megállapításához egyáltalán nem szükséges a keretszerződést
         követően megkötendő egyedi szerződések tartalmának előzetes ismerete. Elegendő annak a megállapítása, hogy figyelemmel magának
         a keretszerződésnek a tárgyára, komolyan kétségbe vonható az Euphetnek a rábízandó feladatok ellátása során tanúsítandó objektivitása
         és elfogulatlansága.

      62     Ami az Euphet azon érvét illeti, miszerint nem végezték el az ajánlatának a konkrét vizsgálatát, a Bizottság azt válaszolja,
         hogy a jelen ügyben az értékelő bizottság konkrétan megvizsgálta azt, hogy fennáll‑e összeférhetetlenség. Ennek keretében
         megállapította, hogy a szóban forgó konzorcium valamennyi tagja, valamint több alkalmazni kívánt szakértő támogatást kapott
         az „Egészségügyi és Fogyasztóvédelmi” Főigazgatóságtól a közegészségügyre vonatkozó közösségi programok végrehajtásába tartozó
         projektek megvalósításáért. E szervezetek az értékelés tárgyának elvégzésében való részvételük során abba a helyzetbe kerülhetnek,
         hogy a közbenső, illetve utólagos értékelés keretében a saját munkájukat bírálják el, ami veszélyezteti az objektivitásukat
         és elfogulatlanságukat. Emellett az utólagos értékelés keretében is felmerül az összeférhetetlenség kockázata, mivel azon
         szervezetek, amelyek egyes programok végrehajtása során rendszeresen támogatásban részesülnek, befolyásolhatják e programok
         későbbi alakulását és irányát.

      63     A Bizottság visszautasítja azt a felvetést, miszerint összeférhetetlenség kizárólag az egyedi programok közbenső, illetve
         utólagos értékelése során merülhet fel. Ugyanis – mivel az előzetes értékelések a Bizottság közegészségügyre vonatkozó jövőbeni
         politikájának támogatását és irányának meghatározását szolgálják – a rendszeres támogatásban részesülő szervezetek hajlamosak
         lehetnek arra, hogy valamely jövőbeni cselekvési program fő irányainak meghatározása során a saját érdeküket helyezzék előtérbe.

      –       Az Elsőfokú Bíróság álláspontja
      64     Az Euphet által benyújtott ajánlatot elutasító határozatot az ajánlattevő személyében felmerülő összeférhetetlenség, az erre
         vonatkozóan felmerült kockázatnak az Euphet általi el nem ismerése, és az annak orvoslását lehetővé tevő, az ajánlatban szerepeltetendő
         konkrét ajánlatok hiánya indokolta. Ennek megfelelően először is azt kell meghatározni, hogy egyfelől a Bizottság az Euphet
         által benyújtott ajánlat elutasítása érdekében jogosan hivatkozhatott‑e az összeférhetetlenség kockázatára, és másfelől, hogy
         valóban e kockázat fennállása indította‑e a Bizottságot az elutasító határozat elfogadására. Ezt követően azt kell megvizsgálni,
         hogy a Bizottság valójában megalapozottan vélte‑e úgy, hogy a jelen ügyben ténylegesen létezett a hivatkozott összeférhetetlenség
         kockázata.

      65     Az elutasító határozat jogi alapja a költségvetési rendeletnek a dokumentáció 9.1.3. pontjában megismételt 94. cikkében található,
         amely előírja azon ajánlattevők kizárását a szerződés odaítélésének szakaszából, amelyek a „közbeszerzési eljárás során […]
         összeférhetetlenek”. Emellett az elutasító határozat az összeférhetetlenség meghatározására a keretszerződés II.3.1. cikkének
         szövegét említi, amely szerint: „[a] nyertes pályázó meghoz minden olyan intézkedést, amely szükséges az olyan helyzetek megelőzéséhez,
         amelyek veszélyeztethetik a szerződés elfogulatlan és objektív teljesítését. Az összeférhetetlenség különösen gazdasági érdekeltségek,
         politikai vagy nemzeti szintű viszonyok, rokoni és érzelmi kapcsolatok, vagy közös érdekeken alapuló bármely más releváns
         kapcsolat esetén állhat fenn”. A II.3.1. cikk továbbá akként rendelkezik, hogy „[a]z ajánlattevő gondoskodik arról, hogy munkatársai,
         ügyvezető szerve és vezető tisztségviselői nem kerülnek olyan helyzetbe, amely összeférhetetlenséghez vezethet”.

      66     A költségvetési rendelet 94. cikkét annak szövege alapján alkalmazni kell a Közösségek költségvetéséből részben vagy teljes
         mértékben finanszírozott közbeszerzésekre. Nem létezik tehát különbség aszerint, hogy az adott közbeszerzési eljárás keretszerződésre
         vagy valamely más típusú szerződésre vonatkozik.

      67     E rendelkezés azonban kizárólag akkor teszi lehetővé az ajánlattevőnek a közbeszerzési eljárásból történő kizárását, ha az
         abban említett összeférhetetlenség nem hipotetikus, hanem valós. Ez nem azt jelenti, hogy önmagában az összeférhetetlenség
         kockázata nem elegendő az ajánlat kizárásához. Ugyanis az összeférhetetlenség főszabály szerint csak a szerződés teljesítése
         során konkretizálódhat. A szerződés megkötése előtt az összeférhetetlenség csak lehetséges lehet, és következésképpen a költségvetési
         rendelet 94. cikke az összeférhetetlenség kockázatának értékelését kívánja meg. Az ajánlat konkrét elbírálását és az ajánlattevő
         helyzetének megvizsgálását követően e kockázatnak ténylegesen megállapíthatónak kell lennie ahhoz, hogy az ajánlattevőt kizárják
         az eljárásból. Pusztán az összeférhetetlenség eshetősége nem elegendő e tekintetben.

      68     Ebből következően figyelembe kell venni azt, hogy valamely keretszerződés odaítélésére vonatkozó közbeszerzési eljárásban
         főszabály szerint az egyéni szerződéseket, amelyeknek odaítélése az összeférhetetlenség kockázata hiányának igazolásához vezet,
         szükségszerűen azt megelőzően kötik, mielőtt az egyedi feladatok elvégzésével megbíznák a keretszerződést elnyerő pályázót.
         Ennek megfelelően ugyanilyen helyzetben az összeférhetetlenség felmerülésének kockázata kizárólag olyan döntő körülmények
         bekövetkezése esetén állapítható meg, amikor az ajánlattevő képtelen elkerülni, hogy a keretszerződésben foglalt feladatok
         többségének végrehajtása során felmerüljön az elfogultságának a kockázata.

      69     A jelen ügyben az elutasító határozat tehát joggal tartalmazta azt, hogy az összeférhetetlenségnek nem hipotetikus, hanem
         a valós esete merült fel, és éppen ennek a felmerülése indította a Bizottságot arra, hogy meghozza e határozatot.

      70     Ugyanis a fenti 16. pontban foglaltaknak megfelelően az elutasító határozat kiemeli, hogy az Euphet fő partnerei érdekeltek
         az „Egészségügyi és Fogyasztóvédelmi” Főigazgatóság tevékenységeiben, különösen mivel jogosultként szerepelnek számos e területen,
         valamint a közegészségügy területén kötött támogatásra vonatkozó szerződésben, jóllehet az Euphet nem ismeri el a tagjainak
         a közegészségügyi programok végrehajtásában való érdekeltségét.

      71     A Bizottság szintén megjegyezte, anélkül hogy e tekintetben cáfolták volna, hogy az Euphet által ajánlott legtapasztaltabb
         szakértők többsége olyan szervezetekhez kötődött, amelyek jelentős mértékben kaptak támogatást a Bizottságtól a közegészségügy
         területére vonatkozó közösségi programok megvalósításával kapcsolatban.

      72     A fentiekből kiindulva a Bizottság az elutasító határozatában és a 2005. május 19‑i megerősítő levelében ily módon arra a
         megállapításra jutott, hogy az összeférhetetlenség „nagyfokúnak” minősített kockázata már a közbeszerzési eljárás szakaszában
         fennáll elvben, jóllehet az a következményeket illetően még nem konkretizálódott.

      73     Ebből következően a Bizottság a költségvetési rendelet 94. cikke, valamint a dokumentáció 9.1.3. pontja alapján ténylegesen
         megvizsgálta az Euphet ajánlatát. Ezért nem lehet helyt adni a felperes azon érvének, miszerint a Bizottság az ajánlat elutasítása
         során e rendelkezésekkel ellentétes szempontokat vett figyelembe.

      74     A felperes ellenérvei nem alkalmasak arra, hogy megkérdőjelezzék e következtetést.
      75     Irreleváns azon érv, miszerint a keretszerződés II.3.1. cikke nem már a közbeszerzési eljárás szakaszában fennálló, hanem
         kizárólag a keretszerződés teljesítése során felmerülő összeférhetetlenségre vonatkozik, tekintve hogy a jelen ügyben az összeférhetetlenség
         a szerződés odaítélésétől kezdődően létezik, ami így igazolja az ajánlatnak a költségvetési rendelet 94. cikke és a dokumentáció
         9.1.3. pontja alapján történő kizárását. A felperes ugyanezen okból állítja eredménytelenül azt, hogy az összeférhetetlenségre
         javasolt megoldás meghaladta a keretszerződésben támasztott követelményeket, amennyiben az az egyedi szerződések tárgyától
         és típusától függő előzetes, azaz a pályázati dokumentáció összeállításának szakaszában megvalósítandó ellenőrzést is magában
         foglalta.

      76     Ugyanígy a felperes állításával ellentétben, mivel a keretszerződés tárgya kifejezetten meghatározásra került, a Bizottság
         helytállóan állapíthatta meg, hogy a kapott támogatások miatt az ajánlat benyújtásától kezdődően kétségbe vonható az Euphet
         fő partnereinek objektivitása, mivel ezen esetben az értékelő – az elutasító határozatban foglaltaknak megfelelően – olyan
         helyzetbe kerülhet, amelyben a saját munkáját kell elbírálnia, ami összeférhetetlenséghez vezet.

      77     Ami ezt követően azt a kérdést illeti, hogy a Bizottság megalapozottan állapította‑e meg a jelen ügyben az összeférhetetlenség
         kockázatának az Euphet részéről történő felmerülését, és megalapozottan vélte‑e úgy, hogy az nem ismerte el e kockázatot,
         a fenti 70. pontban kifejtetteknek megfelelően hangsúlyozni kell, hogy a Bizottság az elutasító határozatában rögzíti, anélkül
         hogy ezt a felperes cáfolta volna, hogy az értékelő bizottság megállapítása szerint az Euphet fő partnerei több, sőt számos
         támogatási szerződést kötöttek az „Egészségügyi és Fogyasztóvédelmi” Főigazgatósággal, különösen a közegészségügy területén.
         Tekintettel a keretszerződés tárgyára, nevezetesen az „Egészségügyi és Fogyasztóvédelmi” Főigazgatóság szakterületeire vonatkozó
         értékelés[ére], a Bizottság joggal vélte úgy, hogy már a közbeszerzési eljárás szakaszában olyan összeférhetetlenség áll fenn,
         amely befolyásolhatja a keretszerződésnek az Euphet általi elfogulatlan és objektív teljesítését. Emellett a Bizottság az
         elutasító határozatban emlékeztet arra, hogy az Euphet ajánlata rögzítette: „[a]z Euphet tudomásul veszi és vállalja, hogy
         egyetlen értékelő szervezet[nek] vagy annak egyetlen képviselőj[ének] sem [szabad] a legcsekélyebb mértékben ténylegesen vagy
         lehetséges módon összeférhetetlen[nek lennie] a keretszerződés teljesítése keretében ellátott feladatai során. Megerősítjük,
         hogy az Euphetben szereplő valamennyi résztvevő teljes mértékben független a Bizottságtól, és e tekintetben semmilyen kockázatra
         nem számítunk”. Ezért azt kell megállapítani, hogy a Bizottság szintén joggal jutott arra a következtetésre az elutasító határozatában,
         hogy „az Euphet nem közölte azt a tényt, hogy a konzorciumban részt vevő partnerei közül többen jelentős mértékben érdekeltek
         közegészségügyi programok megvalósításban”, valamint arra, hogy „[t]ekintettel az [összeférhetetlenségből] eredő jelentős
         kockázat felmerülésére, olyan részletes és konkrét magyarázatra lett volna szükség, amely lehetővé tette volna annak megállapítását,
         hogy miként oldható meg az [összeférhetetlenségből] adódó probléma, és szüntethető meg a kockázat”.

      78     A fentiekből következően a Bizottság megalapozottan vélhette úgy, hogy a költségvetési rendelet 94. cikke, valamint a dokumentáció
         9.1.3. pontja alapján ki kell zárni az Euphet ajánlatát a költségvetési eljárásból.

      79     Minden alapot nélkülöz a felperes azon érve, miszerint általános jelleggel tilos kizárni valamely ajánlattevőt abból, hogy
         konkrétan megvizsgálják az ajánlatát, és különösen az összeférhetetlenség feloldása érdekében tett javaslatait.

      80     A fenti megállapításokból ugyanis az következik, hogy a Bizottság a jelen ügyben a közbeszerzési eljárásból történő kizárása
         előtt elvégezte az Euphet által benyújtott ajánlat konkrét vizsgálatát. Ezenkívül az összeférhetetlenség feloldása érdekében
         tett javaslatok megvizsgálásának állítólagos elmaradása közömbös, mivel a Bizottság a költségvetési rendelet 94. cikke, valamint
         a dokumentáció 9.1.3. pontja értelmében köteles volt az Euphet ajánlatának elutasítására.

      81     A fentiek alapján nem lehet helyt adni a felperes összeférhetetlenség hiányára vonatkozó érvelésének, és az első jogalap második
         részét el kell utasítani.

       A bizalomvédelem elvének megsértéséről és a végrehajtási rendelet 138. cikkéről
      –       A felek érvei
      82     A felperes az első jogalapjának harmadik részében azt állítja, hogy a Bizottság – jóllehet annak más főigazgatóságai által –
         korábban elfogadta az Euphet ajánlatában az összeférhetetlenség feloldására tett javaslatokat. Mivel a Bizottság eltért a
         korábbi gyakorlatától, megsértette a bizalomvédelem elvét.

      83     A felperes ezt azzal egészíti ki, hogy amennyiben a Bizottság az Euphet ajánlatának jogellenes elutasítását követően harmadik
         személynek ítélte oda a szerződést, megsértette a végrehajtási rendelet 138. cikkét.

      84     A Bizottság erre azt a választ adja, hogy a felperes nem támasztja alá kellőképpen a bizalomvédelem elvének megsértésére vonatkozó
         állítását.

      85     A Bizottság egyaránt vitatja, hogy a szerződésnek valamely harmadik személy részére történő odaítélése a végrehajtási szabályok
         138. cikke megsértésének minősül. E rendelkezés pusztán megkülönbözteti a szerződések odaítélésének két formáját, nevezetesen
         a legalacsonyabb összegű ellenszolgáltatás alapján történő eljárást és az összességében a legelőnyösebb ajánlat szempontja
         szerint történő eljárást. Az Euphet ajánlatának a kiválasztás és odaítélés szakaszába történő felvétele nem jelenti szükségszerűen
         azt, hogy ő nyeri el a szerződést.

      –       Az Elsőfokú Bíróság álláspontja
      86     Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a bizalomvédelemre való hivatkozás joga, amely a Közösség alapelveinek egyike, minden
         jogalanyt megillet, akiben a közösségi adminisztráció megalapozott elvárásokat keltett azáltal, hogy számára határozott ígéreteket
         tett. Ahhoz, hogy a tájékoztatás ilyen ígéretnek minősüljön, bármilyen formában is közölték azt, a tájékoztatásnak pontosnak,
         feltételhez nem kötöttnek és egybehangzónak kell lennie, valamint hatáskörrel rendelkező és megbízható forrásból kell származnia
         (az Elsőfokú Bíróság T‑66/96. és T‑221/97. sz., Mellett kontra Bíróság egyesített ügyekben 1998. július 21‑én hozott ítéletének
         [EBHT‑KSZ 1998., I‑A‑449. és II‑1305. o.] 104. és 107. pontja).

      87     Erre vonatkozóan a felperes pusztán a Bizottság más közbeszerzési eljárásokban állítólag elfogadott álláspontjára hivatkozik,
         anélkül hogy e tekintetben egyébként alátámasztaná kijelentéseit. E körülmények még azok bizonyítása esetén sem minősülnek
         az intézmény által tett határozott ígéretnek, és ezért nem kelthetnek jogos bizalmat az Euphetben a szóban forgó keretszerződés
         által javasolt mechanizmus Bizottság általi elfogadását illetően.

      88     Figyelmen kívül marad a felperes azon állítása, miszerint az Euphet jogellenes kizárása folytán olyan ajánlattevőnek ítélték
         a szerződést, amelynek ajánlata nem volt összességében a legelőnyösebb, amennyiben figyelemmel az Euphet személyében felmerült
         összeférhetetlenség fennállására (lásd a fenti 77. és 78. pontot), a Bizottság köteles volt ajánlatának elutasítására.

      89     Ennélfogva a felperes érvelésének nem lehet helyt adni. Az első jogalap harmadik részét tehát el kell utasítani.
      90     Tekintettel a fenti megfontolásokra, az első jogalapot teljes egészében el kell utasítani.
       A második jogalapról, amely szerint jogellenesen megfosztották az Euphetet attól, hogy az összeférhetetlenségre vonatkozóan
            kiegészítő információkat adjon elő
      91     A felperes a második jogalapja keretében lényegében arra hivatkozik, hogy a Bizottság megsértette az ajánlat elutasítását
         megelőzően kiegészítő információk kérésére irányuló kötelezettségét, ami a végrehajtási rendelet 146. cikkének (3) bekezdéséből,
         a bizalomvédelem elvéből, valamint az egyenlő bánásmód elvéből következik.

       A felek érvei
      92     A felperes szerint a Bizottság nem utasíthatta volna el az Euphet ajánlatát anélkül, hogy biztosította volna számára a védekezés
         lehetőségét, és az értékelő bizottságnak legalább azt kellett volna lehetővé tennie számára, hogy e tekintetben észrevételekkel
         éljen.

      93     A felperes először is azt kifogásolja, hogy ellentétben a végrehajtási rendelet 146. cikkének (3) bekezdésében foglaltakkal,
         a Bizottság nem hívta fel az Euphetet az összeférhetetlenségre vonatkozó kiegészítő információk benyújtására.

      94     A felperes másodszor a bizalomvédelem elvének megsértésére hivatkozik, továbbá a Bizottság és egy ajánlattevő közötti levelezést
         említve azt állítja, hogy a Bizottság irányadó gyakorlata szerint szükség esetén kiegészítő információkat kérnek a jelöltektől
         vagy az ajánlattevőktől. E gyakorlatot megerősíti a Bíróságnak a közbeszerzésekre vonatkozó ítélkezési gyakorlata, és különösen
         a fenti 57. pontban említett Faricom‑ügyben hozott ítélete. A felperes szerint azzal, hogy a Bizottság nem kért kiegészítő
         információkat, szembehelyezkedett az ítélkezési gyakorlat által is megerősített bevett gyakorlattal, és megsértette a bizalomvédelem
         elvét. Egyébként a felperes nem ismer olyan eseteket, amikor az összeférhetetlenség miatt zárták ki az ajánlattevőt. Ha a
         Bizottság nem képes bizonyítani, hogy léteznek ilyen esetek, a bizalomvédelem elvének megsértése nélkül zárhatja ki az ajánlattevőt.

      95     A felperes a költségvetési rendelet 89. cikke (1) bekezdésében, illetve 99. cikkében rögzített egyenlő bánásmód elvére, illetve
         a hátrányos megkülönböztetés tilalmának elvére hivatkozva azt kérdezi, hogy a Bizottság a szóban forgó ajánlattételi felhívás
         keretében biztosította‑e más ajánlattevők számára kiegészítő információk benyújtását. A felperes a Bizottság érvelésében rejlő
         ellentmondásra utal, amely intézmény egyfelől az ellenkérelmében azt állítja, hogy „a pályázatok felbontását követően, egyetlen
         ajánlattevőtől sem kértük kiegészítő információk benyújtását”, másfelől pedig az Elsőfokú Bíróság elnökénél előterjesztett
         előzetes intézkedés iránti kérelem tárgyában folyó eljárásban 2005. június 24‑én benyújtott viszonválaszában kijelenti, hogy
         egyes ajánlattevőket felkért annak bizonyítására, hogy az előírt határidőn belül küldték el ajánlatukat, amely kérésre feltehetően
         az ajánlatok felbontását vagy legalábbis az ajánlatok benyújtására előírt határidőt követően került sor. A felperes úgy véli,
         hogy amennyiben ezen ajánlattevőktől információkat kértek, míg az Euphet részére nem biztosították sem a védekezés lehetőségét,
         sem az összeférhetetlenségre vonatkozó véleményének előadását, a Bizottság megsértette az ajánlattevők között alkalmazandó
         egyenlő bánásmód elvét.

      96     A Bizottság azt állítja, hogy kizárólag akkor köteles az ajánlattevő meghallgatására, ha az ajánlattevőnek a szerződésekből
         és támogatásokból a költségvetési rendelet 96. cikke alapján a jövőre nézve történő kizárásához hasonló közigazgatási vagy
         pénzügyi szankciók kiszabását tervezi, akkor viszont nem, amikor a költségvetési rendelet 94. cikke alapján az adott közbeszerzési
         eljárásból kizárja az ajánlattevőt.

      97     E tekintetben a Bizottság először arra hívja fel a figyelmet, hogy a végrehajtási rendelet 146. cikkének (3) bekezdése egyáltalán
         nem állapít meg kötelezettséget a benyújtott igazoló okmányok pontosítására vonatkozóan. Mindenesetre a költségvetési rendelet
         99. cikke és a végrehajtási rendelet 148. cikkének (3) bekezdése alapján a Bizottság és az ajánlattevők közötti szerződések
         nem teszik lehetővé az ajánlat feltételeinek módosítását.

      98     A Bizottság másodsorban vitatja azon általános gyakorlat létezését, amely szerint az összeférhetetlenség alapján történő kizárását
         megelőzően rendszeresen kiegészítő információkat kérnek az ajánlattevőtől. Emellett a Bizottságnak a felperes által benyújtott,
         valamely másik közbeszerzési eljárással kapcsolatos levelezése az ajánlat bizonyos körülményeire vonatkozó kiegészítő információk
         kérését tartalmazta, és az semmiben nem bizonyítja, hogy a Bizottság valamely állandó gyakorlat keretében meghallgatja az
         ajánlattevőket azt megelőzően, hogy a költségvetési rendeletben említett valamely kizáró ok alapján elutasítja az ajánlatukat.

      99     E tekintetben a felperesnek a fenti 57. pontban említett Fabricom‑ügyben hozott ítéletre való hivatkozása irreleváns, mivel
         abban a Bíróság olyan belga szabályozást vizsgált, amely automatikusan kizárta a közbeszerzési szerződésre vonatkozó előkészítő
         dokumentáció elkészítésével megbízott személyeket az e szerződésre vonatkozó közbeszerzési eljárásból, míg a jelen ügyben
         a Bizottság nem zárta ki az Euphetet a közbeszerzési eljárásból való részvételből. Először az Euphet benyújtotta ajánlatát,
         amelynek elbírálása keretében ezt követően a Bizottság az ajánlatban szereplő adatok alapján és az odaítélendő szerződés tárgyának
         figyelembevételével megvizsgálta, hogy fennáll‑e az összeférhetetlenség. Az ajánlat elutasítása az összeférhetetlenség fennállásának
         tulajdonítható. A felperes azon érvelése, amelyben azt állítja, hogy az Euphet automatikus kizárás áldozata lett, mivel az
         összeférhetetlenség fennállásának konkrét elbírálása csak a szerződés odaítélését követően lehetséges, pontosabban akkor,
         amikor a keretszerződés végrehajtása körében sor kerül valamely egyedi szerződés megkötésére, nem egyeztethető össze a költségvetési
         rendelet 94. cikkében foglalt rendelkezésekkel. E cikk ugyanis lehetővé teszi azon jelöltek, illetve ajánlattevők közbeszerzési
         szerződésből történő kizárását, amelyek személyében már a szerződés odaítélése előtt összeférhetetlenség merül fel.

      100   A Bizottság harmadsorban hangsúlyozza, hogy az ajánlatok felbontását követően egyetlen ajánlattevőtől sem kért információkat
         valamely esetleges összeférhetetlenségre vonatkozóan. Az érvelésében rejlő állítólagos ellentmondást illetően pedig kijelenti,
         hogy az ajánlatot tartalmazó borítékra nyomott postai levélbélyegző alig olvasható volta miatt egyes ajánlattevőket valóban
         felkért annak bizonyítására, hogy az előírt határidőn belül küldték el ajánlatukat. Azonban e helyzet nem hasonlít az Euphet
         helyzetéhez. Amint azt a Bíróság a T‑195/05. R. sz., Deloitte Business Advisory kontra Bizottság ügyben 2005. szeptember 20‑án
         hozott ítélet (EBHT 2005., II‑3485. o.) 120. pontjában megállapította, az ajánlatot tartalmazó borítékra nyomott postai levélbélyegző
         alig olvasható volta nem vehető egy tekintet alá magának az ajánlatnak valamely hiányosságával.

       Az Elsőfokú Bíróság álláspontja
      101   Először is, ami azt illeti, hogy a Bizottságnak fel kellett volna‑e hívnia az Euphetet az összeférhetetlenségre vonatkozó
         kiegészítő információk benyújtására, emlékeztetni kell arra, hogy a végrehajtási rendelet 146. cikke (3) bekezdésének első
         albekezdése előírja, hogy ha a részvételi kérelmek, illetve az ajánlatok nem felelnek meg az ajánlati felhíváshoz mellékelt
         okmányokban meghatározott valamennyi lényeges követelménynek vagy az azokban megállapított egyedi követelményeknek, azok kizárásra
         kerülnek. Azonban a végrehajtási rendelet 146. cikke (3) bekezdésének második albekezdése szerint az értékelő bizottság felkérheti
         a pályázókat, illetve az ajánlattevőket, hogy meghatározott határidőn belül nyújtsanak be kiegészítő anyagot, vagy tisztázzák
         a kizárási és kiválasztási szempontokra vonatkozóan benyújtott okmányokban foglaltakat.

      102   A végrehajtási rendelet 146. cikke (3) bekezdése második albekezdésének szövegéből kitűnik, hogy e rendelkezés feljogosítja
         az értékelő bizottságot arra, hogy a kizárási és kiválasztási szempontokra vonatkozóan benyújtott igazoló okmányokat illetően
         kiegészítő információkat kérjen az ajánlattevőktől. Ebből következően e cikket nem lehet akként értelmezni, hogy az alapján
         az értékelő bizottság köteles ilyen információkat kérni az ajánlattevőktől (lásd ennek megfelelően az Elsőfokú Bíróságnak
         a T‑19/95. sz., Adia Interim kontra Bizottság ügyben 1996. május 8‑án hozott ítéletének [EBHT 1995., II‑321. o.] 44. pontját).

      103   Ennélfogva a jelen ügyben a Bizottság megalapozottan juthatott arra a következtetésre, hogy a költségvetési rendelet 94. cikke
         és a dokumentáció 9.1.3. pontja alapján összeférhetetlenség következtében kizárja az Euphet ajánlatát a közbeszerzési eljárásból
         anélkül, hogy a végrehajtási rendelet 146. cikke (3) bekezdésének második albekezdése alapján köteles lenne kiegészítő információk
         kérésére.

      104   Másodszor, ami a bizalomvédelem elvének állítólagos megsértését illeti, emlékeztetni kell arra, hogy a fenti 86. pontban említett
         ítélkezési gyakorlat szerint az adminisztráció által adott pontos ígéretek hiányában senki nem hivatkozhat a bizalomvédelem
         elvére.

      105   A jelen ügyben a felperes a Bizottság azon általános gyakorlatára hivatkozik, amelyet a felperes szerint egyébként az ítélkezési
         gyakorlat is megerősít, amelynek megfelelően rendszeresen kiegészítő információkat kérnek az ajánlattevőtől a kizárását megelőzően.

      106   A felperes által benyújtott iratok azonban egyetlen, nevezetesen „az Audiovizuális Szolgálatok és Előállítás osztályának előzetes
         értékelésére” vonatkozó PO/2004‑62/B3. sz. ajánlattételi felhíváshoz kapcsolódnak, amelyre maga a felperes is ajánlatot küldött
         be. Ráadásul az értékelő bizottság nem az összeférhetetlenség kockázatára vonatkozóan kért kiegészítő információkat, hanem
         egyfelől arra vonatkozóan, hogy „a Deloitte‑nak a teljes európai kontinens 300 városában való jelenléte [alátámasztja‑e] azt,
         hogy az EU valamennyi tagállamában képes a közbeszerzési szerződés tárgyát képező tevékenységek ellátására, másfelől pedig
         arra, hogy nem érkeztek meg a „gondos teljesítésre vonatkozó igazolások”.

      107   Emellett a felperes nem ad elő semmilyen olyan konkrét körülményt, amelyből az következik, hogy a Bizottság határozott ígéretet
         tett az Euphetnek arra nézve, hogy az értékelő bizottság kiegészítő információkat fog tőle kérni az összeférhetetlenség kockázatára
         és arra vonatkozóan, hogy megfelelő‑e az Euphetnek az e kérdésre adott válasza.

      108   Ilyen körülmények között a felperes nem hivatkozhat a bizalomvédelem elvének megsértésére.
      109   Nem cáfolja e megállapítást a felperesnek a fenti 57. pontban említett Fabricom‑ügyben hozott ítéletre történő hivatkozása,
         amely ítélet olyan jogi és ténybeli helyzetet tárgyal, amely nem hasonló a jelen kereset alapján az Elsőfokú Bíróság előtt
         indult eljárásban szóban forgó helyzethez.

      110   Harmadszor, el kell utasítani a felperes a bizalomvédelem elvének és a hátrányos megkülönböztetés tilalma elvének megsértésére
         alapított jogalapját a tekintetben, hogy a Bizottság állítólag információkat kért más ajánlattevőktől, míg az Euphet részére
         nem biztosította sem a védekezés lehetőségét, sem az összeférhetetlenségre vonatkozó véleményének előadását. Az egyenlő bánásmód
         megköveteli, hogy hasonló helyzeteket ne kezeljenek eltérően, és különböző helyzeteket ne kezeljenek egyenlően, kivéve ha
         e bánásmód objektíve igazolható (lásd a fenti 57. pontban hivatkozott Fabricom‑ügyben hozott ítélet 27. pontját). Nem hasonló
         annak az ajánlattevőnek a helyzete, akinek az ajánlata valamely alig olvasható postai bélyegzővel ellátott borítékban található
         azon ajánlattevő helyzetéhez, akinek az ajánlata hiányos, mivel az első esetben a Bizottság által megállapított hiba az ajánlattevő
         akaratától független körülményeknek, míg a második esetben a megállapított hiba az ajánlatban rejlő valamely hiányosságnak
         tulajdonítható. Az Euphet ajánlatának elutasítása tehát nem sérti az egyenlő bánásmód elvét.

      111   Következésképpen nem állapítható meg a költségvetési rendelet 88. és 89. cikkében rögzített egyenlő bánásmód és hátrányos
         megkülönböztetés tilalma elveinek a Bizottság általi megsértése.

      112   El kell tehát utasítani a második jogalapot és ennélfogva az elutasító határozat megsemmisítése iránti kérelmeket.
      113   Az előző határozat megsemmisítése iránti kérelem elutasítása következtében el kell utasítani az e határozathoz szorosan kapcsolódó,
         a szerződés valamely harmadik személy részére történő odaítéléséről rendelkező határozat megsemmisítése iránti kérelmet.

      114   A fentiekből az következik, hogy a keresetet teljes egészében el kell utasítani.
       A költségekről
      115   Az eljárási szabályzat 87. cikkének 2. §‑a alapján az Elsőfokú Bíróság a pervesztes felet kötelezi a költségek viselésére,
         ha a pernyertes fél ezt kérte.

      116   A jelen ügyben, mivel a felperes pervesztes lett, kötelezni kell a költségek viselésére, ideértve az ideiglenes intézkedés
         iránti eljárásban felmerült költségeket.

      A fenti indokok alapján
      AZ ELSŐFOKÚ BÍRÓSÁG (negyedik tanács)
      a következőképpen határozott:
      1)      A keresetet elutasítja.
      2)      A felperest, a Deloitte Business Advisory NV‑t kötelezi a költségek viselésére, ideértve az ideiglenes intézkedés iránti eljárásban
            felmerült költségeket.

               Legal

               Wiszniewska‑Białecka

               Moavero Milanesi

         Kihirdetve Luxembourgban, a 2007. április 18‑i nyilvános ülésen.

               E. Coulon

                     H. Legal

               hivatalvezető

                     elnök

         1*Az eljárás nyelve: holland.