title: C-747/18 P. sz. ügy: A T-710/17. sz., Lux-Rehab Foglalkoztató Non-Profit Kft. (Lux-Rehab Non-Profit Kft.) kontra Európai Bizottság ügyben 2018. szeptember 28-án a Törvényszék (hetedik tanács) által hozott végzés ellen a Lux-Rehab Foglalkoztató Non-Profit Kft. (Lux-Rehab Non-Profit Kft.) által 2018. november 30-án benyújtott fellebbezés

text:
               25.3.2019

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 112/15

      A T-710/17. sz., Lux-Rehab Foglalkoztató Non-Profit Kft. (Lux-Rehab Non-Profit Kft.) kontra Európai Bizottság ügyben 2018. szeptember 28-án a Törvényszék (hetedik tanács) által hozott végzés ellen a Lux-Rehab Foglalkoztató Non-Profit Kft. (Lux-Rehab Non-Profit Kft.) által 2018. november 30-án benyújtott fellebbezés
      (C-747/18 P. sz. ügy)
      (2019/C 112/19)
      Az eljárás nyelve: magyar

         Felek

         Fellebbező: Lux-Rehab Foglalkoztató Non-Profit Kft. (Lux-Rehab Non-Profit Kft.) (képviselő: Szabó L., ügyvéd)

         A másik fél az eljárásban: Európai Bizottság

         Kereseti kérelmek

      Fellebbezésében a Lux-Rehab Non-Profit Kft. azt kéri, hogy a Bíróság

                  —

                  nyilvánítsa a fellebbezést elfogadhatónak és megalapozottnak, következésképpen a Törvényszék (hetedik tanács) T-710/17. sz., Lux-Rehab Non-Profit Kft. kontra Európai Bizottság ügyben 2018. szeptember 28-án hozott és a fellebbezővel 2018. október 2-án közölt végzését helyezze hatályon kívül;

                  —

                  továbbá kéri, hogy a második és negyedik elfogadhatatlansági kifogásban való döntés érdekében a Bíróság az ügyet utalja vissza a Törvényszék elé;

                  —

                  valamint kéri, hogy az elsőfokú eljárás alperesét kötelezze az elsőfokú eljárás és a fellebbezési eljárás költségeinek viselésére, azonban a Törvényszék elé történő visszautalás esetén az elsőfokú eljárás és a fellebbezési eljárás költségeinek viseléséről jelenleg ne határozzon, hanem arról a végleges ítélet rendelkezzen.

         Jogalapok és fontosabb érvek

                  1.

                  jogalap
                  A felperes álláspontja szerint eljárási jogainak védelmére hivatkozást megalapozza, ezáltal érintett félnek kell tekinteni őt az esetben, ha keresete a 659/1999 rendelet (1) 4. cikkének (3) bekezdésén alapuló, kifogást nem tartalmazó határozat megsemmisítésére irányul, valamint a keresetben a jogvédelemre hivatkozás hallgatólagosan, az utalás szintjén benne foglaltatik.

                  2.

                  jogalap
                  Amennyiben a Törvényszék értelmezte a kereset mellékletét és ezen értelmezésre alapozva érdemi döntést is hozott, akkor nem hivatkozhat alappal arra, hogy nem kötelessége megkeresni és azonosítani a felperes által a mellékletben hivatkozott jogalapokat.
                  A Törvényszék részéről annak megkövetelése, hogy a felperes mutassa be a versenytorzító hatásnak a helyzetére gyakorolt „konkrét és kézzelfogható hatását”, és ezáltal igazolja a megtámadott jogi aktussal való közvetlen érintettségét, a helyzet ténybeli értékelésébe csap át. Ezzel elferdíti a közvetlen érintettség feltételét.

                  3.

                  jogalap
                  Amennyiben az eljárás során az alperes részéről hivatkozás történik arra, hogy a megtámadott határozatok azért nem támadhatók meg, mert nem minősülnek végleges határozatnak azon okból, mivel a vizsgálat még folyamatban van, akkor az e tárgyban való bírósági döntésnek meg kell előznie a más elfogadhatósági kérdésekben való döntést.

         (1)  Az EK-Szerződés 93. cikkének alkalmazására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló, 1999. március 22-i 659/1999/EK tanácsi rendelet (HL 1999, L 83., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 8. fejezet, 1. kötet, 339. o.)


title: C-748/18 P. sz. ügy: A T-713/17. sz., Motex Ipari és Szolgáltató Rehabilitációs Kft. (Motex Kft.) kontra Európai Bizottság ügyben 2018. szeptember 28-án a Törvényszék (hetedik tanács) által hozott végzés ellen a Motex Ipari és Szolgáltató Rehabilitációs Kft. (Motex Kft.) által 2018. november 30-án benyújtott fellebbezés

text:
               25.3.2019

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 112/16

      A T-713/17. sz., Motex Ipari és Szolgáltató Rehabilitációs Kft. (Motex Kft.) kontra Európai Bizottság ügyben 2018. szeptember 28-án a Törvényszék (hetedik tanács) által hozott végzés ellen a Motex Ipari és Szolgáltató Rehabilitációs Kft. (Motex Kft.) által 2018. november 30-án benyújtott fellebbezés
      (C-748/18 P. sz. ügy)
      (2019/C 112/20)
      Az eljárás nyelve: magyar

         Felek

         Fellebbező: Motex Ipari és Szolgáltató Rehabilitációs Kft. (Motex Kft.) (képviselő: Szabó L., ügyvéd)

         A másik fél az eljárásban: Európai Bizottság

         Kereseti kérelmek

      Fellebbezésében a Motex Kft. azt kéri, hogy a Bíróság

                  —

                  nyilvánítsa a fellebbezést elfogadhatónak és megalapozottnak, következésképpen a Törvényszék (hetedik tanács) T-713/17. sz., Motex Ipari és Szolgáltató Rehabilitációs Kft. (Motex Kft.) kontra Európai Bizottság ügyben 2018. szeptember 28-án hozott és a fellebbezővel 2018. október 1-én közölt végzését helyezze hatályon kívül;

                  —

                  továbbá kéri, hogy a második és negyedik elfogadhatatlansági kifogásban való döntés érdekében a Bíróság az ügyet utalja vissza a Törvényszék elé;

                  —

                  valamint kéri, hogy az elsőfokú eljárás alperesét kötelezze az elsőfokú eljárás és a fellebbezési eljárás költségeinek viselésére, azonban a Törvényszék elé történő visszautalás esetén az elsőfokú eljárás és a fellebbezési eljárás költségeinek viseléséről jelenleg ne határozzon, hanem arról a végleges ítélet rendelkezzen.

         Jogalapok és fontosabb érvek

                  1.

                  jogalap
                  A felperes álláspontja szerint eljárási jogainak védelmére hivatkozást megalapozza, ezáltal érintett félnek kell tekinteni őt az esetben, ha keresete a 659/1999 rendelet (1) 4. cikkének (3) bekezdésén alapuló, kifogást nem tartalmazó határozat megsemmisítésére irányul, valamint a keresetben a jogvédelemre hivatkozás hallgatólagosan az utalás szintjén benne foglaltatik.

                  2.

                  jogalap
                  Amennyiben a Törvényszék értelmezte a kereset mellékletét és ezen értelmezésre alapozva érdemi döntést is hozott, akkor nem hivatkozhat alappal arra, hogy nem kötelessége megkeresni és azonosítani a felperes által a mellékletben hivatkozott jogalapokat.
                  A Törvényszék részéről annak megkövetelése, hogy a felperes mutassa be a versenytorzító hatásnak a helyzetére gyakorolt „konkrét és kézzelfogható hatását”, és ezáltal igazolja a megtámadott jogi aktussal való közvetlen érintettségét, a helyzet ténybeli értékelésébe csap át. Ezzel elferdíti a közvetlen érintettség feltételét.

                  3.

                  jogalap
                  Amennyiben az eljárás során az alperes részéről hivatkozás történik arra, hogy a megtámadott határozatok azért nem támadhatók meg, mert nem minősülnek végleges határozatnak azon okból, mivel a vizsgálat még folyamatban van, akkor az e tárgyban való bírósági döntésnek meg kell előznie a más elfogadhatósági kérdésekben való döntést.

         (1)  Az EK-Szerződés 93. cikkének alkalmazására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló, 1999. március 22-i 659/1999/EK tanácsi rendelet (HL 1999, L 83., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 8. fejezet, 1. kötet, 339. o.)


title: C-764/18. sz. ügy: A Tribunal Supremo (Spanyolország) által 2018. december 5-én benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem – Ayuntamiento de Pamplona kontra Orange España S. A. U.

text:
               25.3.2019

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 112/17

      A Tribunal Supremo (Spanyolország) által 2018. december 5-én benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem – Ayuntamiento de Pamplona kontra Orange España S. A. U.
      (C-764/18. sz. ügy)
      (2019/C 112/21)
      Az eljárás nyelve: spanyol

         A kérdést előterjesztő bíróság

      Tribunal Supremo

         Az alapeljárás felei

         Felperes: Ayuntamiento de Pamplona

         Alperes: Orange España S. A. U.

         Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések

                  1)

                  Alkalmazandó-e a Bíróság által a mobil távközlési szolgáltatások ágazatában tevékenykedő vállalkozásokkal kapcsolatban értelmezett, az elektronikus hírközlő hálózatok és az elektronikus [hírközlési] szolgáltatások engedélyezéséről szóló, 2002. március 7-i 2002/20/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv („engedélyezési irányelv”), (1) és különösen alkalmazandók-e az ugyanezen irányelv 12. és 13. cikkében foglalt, a tagállamok adóztatási joghatóságának gyakorlására vonatkozó korlátozások a helyhez kötött telefon- és internetszolgáltatást nyújtó vállalkozásokra?

                  2)

                  Az első kérdésre adott igenlő válasz esetén, (és ha megállapítást nyer, hogy a szóban forgó irányelv alkalmazandó a helyhez kötött telefon- és internetszolgáltatást nyújtó vállalkozásokra), a 2002/20/EK irányelv 12. és 13. cikke lehetővé teszi-e a tagállamok számára, hogy olyan díjat vessenek ki, amelynek mértékét kizárólag a – telepített létesítményt tulajdonjogával rendelkező – vállalkozás által az érintett területen nyújtott, helyhez kötött telefon- és internetszolgáltatás után elért éves bruttó bevételre figyelemmel kell megállapítani?

         (1)  HL 2002. L 108., 21. o.


title: C-765/18. sz. ügy: A Landgericht Koblenz (Németország) által 2018. december 6-án benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem – Stadtwerke Neuwied GmbH kontra RI

text:
               25.3.2019

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 112/17

      A Landgericht Koblenz (Németország) által 2018. december 6-án benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem – Stadtwerke Neuwied GmbH kontra RI
      (C-765/18. sz. ügy)
      (2019/C 112/22)
      Az eljárás nyelve: német

         A kérdést előterjesztő bíróság

      Landgericht Koblenz

         Az alapeljárás felei

         Felperes és viszontkereseti alperes: Stadtwerke Neuwied GmbH

         Alperes és viszontkereseti felperes: RI

         Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések

                  1)

                  Úgy kell-e értelmezni a földgáz belső piacára vonatkozó közös szabályokról és a 98/30/EK irányelv hatályon kívül helyezéséről szóló, 2003. június 26-i 2003/55/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (1) A. mellékletének b) és c) pontjával összefüggésben értelmezett 3. cikkének (3) bekezdését, hogy az, ha elmarad a gázfogyasztók időben történő és közvetlen tájékoztatása a gázszolgáltatás tervezett tarifamódosításának feltételeiről, okáról és terjedelméről, az ilyen tarifamódosítás érvénytelenségét eredményezi?

                  2)

                  Az előző kérdésre adott igenlő válasz esetén:
                  Közvetlenül alkalmazható-e a földgáz belső piacára vonatkozó közös szabályokról és a 98/30/EK irányelv hatályon kívül helyezéséről szóló, 2003. június 26-i 2003/55/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv A. mellékletének b) és c) pontjával összefüggésben értelmezett 3. cikkének (3) bekezdése 2004. július 1-je után valamely, a magánjog szabályai szerint (német GmbH-ként) létrehozott ellátó vállalkozásra, mivel ezen irányelv hivatkozott rendelkezései tartalmilag feltétel nélküliek és ezáltal további átültető aktus nélkül alkalmazhatók, és a magánszemélyek számára jogokat keletkeztetnek olyan szervezettel szemben, amely magánjogi jogalanyisága ellenére az állam felügyelete alatt áll, mivel a vállalkozás kizárólagos tulajdonosa az állam?

         (1)  HL 2003. L 176., 57. o.; magyar nyelvű különkiadás: 12. fejezet, 2. kötet, 230. o.


title: C-773/18. sz. ügy: A Verwaltungsgericht Halle (Németország) által 2018. december 10-én benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem – TK kontra Land Sachsen-Anhalt

text:
               25.3.2019

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 112/18

      A Verwaltungsgericht Halle (Németország) által 2018. december 10-én benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem – TK kontra Land Sachsen-Anhalt
      (C-773/18. sz. ügy)
      (2019/C 112/23)
      Az eljárás nyelve: német

         A kérdést előterjesztő bíróság

      Verwaltungsgericht Halle

         Az alapeljárás felei

         Felperes: TK

         Alperes: Land Sachsen-Anhalt

         Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések

                  1.

                  Új hátrányos megkülönböztetésnek minősül-e az életkoron alapuló hátrányos megkülönböztetést megvalósító díjazási rendszer keretében elvégzett utólagos százalékos növelés, ha a növelés százalékos aránya a besorolási fokozat minden fizetési fokozatában ugyanakkora, és ezért változik a hátrányosan megkülönböztetett személyek és a hátrányosan nem megkülönböztetett személyek közötti abszolút értékben fennálló különbség, a relatív különbség azonban változatlan marad?

                  2.

                  Az első kérdésre adandó igenlő válasz esetén igazolható-e az ilyen minden életkor szerinti fokozatban végrehajtott százalékos növelés, ha a növelés azon alapul, hogy az eredeti fizetés nem éri el a tagállam alkotmánya által előírt minimumot?

                  3.

                  Ellentétes-e az európai joggal, különösen a 2000/78/EK irányelv (1) 9. cikkével az olyan szabályozás, amely szerint az életkoron alapuló hátrányos megkülönböztetést megvalósító fizetés miatti kártérítéshez való jog két hónap után megszűnik, ha

                              —

                              a határidő a 2011. szeptember 8-i Hennigs és Mai ítélet (C-297/10 és C-298/10, EU:C:2011:560) kihirdetésével kezdődik, jóllehet az érintett nem tartozik Bundesangestelltentarifvertrag (a német közszolgálatban foglalkoztatott szerződéses alkalmazottak kollektív szerződése) hatálya alá, hanem személyes helyzete a 2015. szeptember 9-i Unland ítélet (C-20/13, EU:C:2015:561) szerinti helyzetnek felel meg,

                              —

                              az említett ítélet az érintett köztisztviselők és bírák (munkavállalók) által csak általános nyilvános forrásokból ismerhető meg,

                              —

                              az említett ítélet meghozatalát követően a munkáltatók arra az álláspontra helyezkedtek, hogy az nem alkalmazható a köztisztviselőkre, és ennek során kétségbe vonták, hogy életkoron alapuló hátrányos megkülönböztetés állna fenn, továbbá e jogi álláspontot legalábbis részben kifelé is kommunikálták,

                              —

                              az elsőfokú közigazgatási bíróságok ítélkezési gyakorlata az említett határidő lejárta előtt és azt követően is, a 2014. június 19-i Specht ítélet (C-501/12–C-506/12, C-540/12 és C-541/12, EU:C:2014:2005) kihirdetéséig többnyire azt az álláspontot képviselte, hogy nem áll fenn az életkoron alapuló hátrányos megkülönböztetés,

                              —

                              a határidő lejárta előtt a magasabb szintű bíróságok nem rendelkeztek ítélkezési gyakorlattal, és az első legfelsőbb bírósági határozat csak a Specht ítélet meghozatalát követően született meg,

                              —

                              a közszolgálati vagy bírói jogviszony (munkaviszony) keretében csak a különleges költségek megtérítésére vonatkoznak jogvesztő határidők, és e határidők nem rövidebbek hat hónapnál,

                              —

                              a közszolgálati díjazásra való jogosultságra hároméves elévülési idő vonatkozik, amely azon év végével kezdődik, amelyben a jogosultság esedékessé vált, és a kedvezményezettnek tudomása volt vagy kellett hogy legyen a jogosultságról, máskülönben az elévülési idő tíz év,

                              —

                              a jogszabályban nem rögzített közszolgálati díjazásra való nemzeti jogosultságot megfelelően rövid időn belül, vagyis azon költségvetési évben kell érvényesíteni, amelyre a díjazást kérik?

                  4.

                  Befolyásolja-e a harmadik kérdésre adandó választ, hogy a jogi helyzet nem egyértelmű vagy bonyolult?

                  5.

                  Elegendő-e a jogvesztő határidő megkezdődéséhez, hogy a hátrányos helyzetbe hozott személyi kör tud az eltérő bánásmódról, vagy e személyi körnek az eltérő bánásmód okát, tehát a megkülönböztetési szempontot is ismernie kell?

         (1)  A foglalkoztatás és a munkavégzés során alkalmazott egyenlő bánásmód általános kereteinek létrehozásáról szóló 2000. november 27-i 2000/78/EK tanácsi irányelv (HL 2000. L 303., 16. o.; magyar nyelvű különkiadás 5. fejezet, 4. kötet 79. o.)


title: C-774/18. sz. ügy: A Verwaltungsgericht Halle (Németország) által 2018. december 10-én benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem – UL kontra Land Sachsen-Anhalt

text:
               25.3.2019

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 112/19

      A Verwaltungsgericht Halle (Németország) által 2018. december 10-én benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem – UL kontra Land Sachsen-Anhalt
      (C-774/18. sz. ügy)
      (2019/C 112/24)
      Az eljárás nyelve: német

         A kérdést előterjesztő bíróság

      Verwaltungsgericht Halle

         Az alapeljárás felei

         Felperes: UL

         Alperes: Land Sachsen-Anhalt

         Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések

                  1.

                  Új hátrányos megkülönböztetésnek minősül-e az életkoron alapuló hátrányos megkülönböztetést megvalósító díjazási rendszerben elvégzett utólagos százalékos növelés, ha a növelés százalékos aránya a besorolási fokozat minden fizetési fokozatában ugyanakkora, és ezért változik a hátrányosan megkülönböztetett személyek és a hátrányosan nem megkülönböztetett személyek közötti abszolút értékben fennálló különbség, a relatív különbség azonban változatlan marad?

                  2.

                  Az első kérdésre adandó igenlő válasz esetén igazolható-e az ilyen minden életkor szerinti fokozatban végrehajtott százalékos növelés, ha a növelés azon alapul, hogy az eredeti fizetés nem éri el a tagállam alkotmánya által előírt minimumot?

                  3.

                  Ellentétes-e az európai joggal, különösen a 2000/78/EK irányelv (1) 9. cikkével az olyan szabályozás, amely szerint az életkoron alapuló hátrányos megkülönböztetést megvalósító fizetés miatti kártérítéshez való jog két hónap után megszűnik, ha

                              —

                              a határidő a 2011. szeptember 8-i Hennigs és Mai ítélet (C-297/10 és C-298/10, EU:C:2011:560) kihirdetésével kezdődik, jóllehet az érintett nem tartozik Bundesangestelltentarifvertrag (a német közszolgálatban foglalkoztatott szerződéses alkalmazottak kollektív szerződése) hatálya alá, hanem személyes helyzete a 2014. június 19-i Specht ítélet (C-501/12–C-506/12, C-540/12 és C-541/12, EU:C:2015:561) szerinti helyzetnek felel meg,

                              —

                              az említett ítélet az érintett köztisztviselők és bírák (munkavállalók) által csak általános nyilvános forrásokból ismerhető meg,

                              —

                              az említett ítélet meghozatalát követően a munkáltatók arra az álláspontra helyezkedtek, hogy az nem alkalmazható a köztisztviselőkre, és ennek során kétségbe vonták, hogy életkoron alapuló hátrányos megkülönböztetés állna fenn, továbbá e jogi álláspontot legalábbis részben kifelé is kommunikálták,

                              —

                              az elsőfokú közigazgatási bíróságok ítélkezési gyakorlata az említett határidő lejárta előtt és azt követően is, a Specht ítélet kihirdetéséig többnyire azt az álláspontot képviselte, hogy nem áll fenn az életkoron alapuló hátrányos megkülönböztetés,

                              —

                              a határidő lejárta előtt a magasabb szintű bíróságok nem rendelkeztek ítélkezési gyakorlattal, és az első legfelsőbb bírósági határozat csak a Specht ítélet meghozatalát követően született meg,

                              —

                              a közszolgálati vagy bírói jogviszony (munkaviszony) keretében csak a különleges költségek megtérítésére vonatkoznak jogvesztő határidők, és e határidők nem rövidebbek hat hónapnál,

                              —

                              a közszolgálati díjazásra való jogosultságra hároméves elévülési idő vonatkozik, amely azon év végével kezdődik, amelyben a jogosultság esedékessé vált, és a kedvezményezettnek tudomása volt vagy kellett hogy legyen a jogosultságról, máskülönben az elévülési idő tíz év,

                              —

                              a jogszabályban nem rögzített közszolgálati díjazásra való nemzeti jogosultságot megfelelően rövid időn belül, vagyis azon költségvetési évben kell érvényesíteni, amelyre a díjazást kérik?

                  4.

                  Befolyásolja-e a harmadik kérdésre adandó választ, hogy a jogi helyzet nem egyértelmű vagy bonyolult?

                  5.

                  Elegendő-e a jogvesztő határidő megkezdődéséhez, hogy a hátrányos helyzetbe hozott személyi kör tud az eltérő bánásmódról, vagy e személyi körnek az eltérő bánásmód okát, tehát a megkülönböztetési szempontot is ismernie kell?

         (1)  A foglalkoztatás és a munkavégzés során alkalmazott egyenlő bánásmód általános kereteinek létrehozásáról szóló 2000. november 27-i 2000/78/EK tanácsi irányelv (HL 2000. L 303., 16. o.; magyar nyelvű különkiadás 5. fejezet, 4. kötet 79. o.)


title: C-775/18. sz. ügy: A Verwaltungsgericht Halle (Németország) által 2018. december 10-én benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem – VM kontra Land Sachsen-Anhalt

text:
               25.3.2019

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 112/20

      A Verwaltungsgericht Halle (Németország) által 2018. december 10-én benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem – VM kontra Land Sachsen-Anhalt
      (C-775/18. sz. ügy)
      (2019/C 112/25)
      Az eljárás nyelve: német

         A kérdést előterjesztő bíróság

      Verwaltungsgericht Halle

         Az alapeljárás felei

         Felperes: VM

         Alperes: Land Sachsen-Anhalt

         Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések

                  1.

                  Új hátrányos megkülönböztetésnek minősül-e az életkoron alapuló hátrányos megkülönböztetést megvalósító díjazási rendszer keretében elvégzett utólagos százalékos növelés, ha a növelés százalékos aránya a besorolási fokozat minden fizetési fokozatában ugyanakkora, és ezért változik a hátrányosan megkülönböztetett személyek és a hátrányosan nem megkülönböztetett személyek közötti abszolút értékben fennálló különbség, a relatív különbség azonban változatlan marad?

                  2.

                  Az első kérdésre adandó igenlő válasz esetén igazolható-e az ilyen minden életkor szerinti fokozatban végrehajtott százalékos növelés, ha a növelés azon alapul, hogy az eredeti fizetés nem éri el a tagállam alkotmánya által előírt minimumot?

                  3.

                  Ellentétes-e az európai joggal, különösen a 2000/78/EK irányelv (1) 9. cikkével az olyan szabályozás, amely szerint az életkoron alapuló hátrányos megkülönböztetést megvalósító fizetés miatti kártérítéshez való jog két hónap után megszűnik, ha

                              —

                              a határidő a 2011. szeptember 8-i Hennigs és Mai ítélet (C-297/10 és C-298/10, EU:C:2011:560) kihirdetésével kezdődik, jóllehet az érintett nem tartozik Bundesangestelltentarifvertrag (a német közszolgálatban foglalkoztatott szerződéses alkalmazottak kollektív szerződése) hatálya alá, hanem személyes helyzete a 2014. június 19-i Specht ítélet (C-501/12–C-506/12, C-540/12 és C-541/12, EU:C:2014:2005) szerinti helyzetnek felel meg,

                              —

                              az említett ítélet az érintett köztisztviselők és bírák (munkavállalók) által csak általános nyilvános forrásokból ismerhető meg,

                              —

                              az említett ítélet meghozatalát követően a munkáltatók arra az álláspontra helyezkedtek, hogy az nem alkalmazható a köztisztviselőkre, és ennek során kétségbe vonták, hogy életkoron alapuló hátrányos megkülönböztetés állna fenn, továbbá e jogi álláspontot legalábbis részben kifelé is kommunikálták,

                              —

                              az elsőfokú közigazgatási bíróságok ítélkezési gyakorlata az említett határidő lejárta előtt és azt követően is, a Specht ítélet kihirdetéséig többnyire azt az álláspontot képviselte, hogy nem áll fenn az életkoron alapuló hátrányos megkülönböztetés,

                              —

                              a határidő lejárta előtt a magasabb szintű bíróságok nem rendelkeztek ítélkezési gyakorlattal, és az első legfelsőbb bírósági határozat csak a Specht ítélet meghozatalát követően született meg,

                              —

                              a közszolgálati vagy bírói jogviszony (munkaviszony) keretében csak a különleges költségek megtérítésére vonatkoznak jogvesztő határidők, és e határidők nem rövidebbek hat hónapnál,

                              —

                              a közszolgálati díjazásra való jogosultságra hároméves elévülési idő vonatkozik, amely azon év végével kezdődik, amelyben a jogosultság esedékessé vált, és a kedvezményezettnek tudomása volt vagy kellett hogy legyen a jogosultságról, máskülönben az elévülési idő tíz év,

                              —

                              a jogszabályban nem rögzített közszolgálati díjazásra való nemzeti jogosultságot megfelelően rövid időn belül, vagyis azon költségvetési évben kell érvényesíteni, amelyre a díjazást kérik?

                  4.

                  Befolyásolja-e a harmadik kérdésre adandó választ, hogy a jogi helyzet nem egyértelmű vagy bonyolult?

                  5.

                  Elegendő-e a jogvesztő határidő megkezdődéséhez, hogy a hátrányos helyzetbe hozott személyi kör tud az eltérő bánásmódról, vagy e személyi körnek az eltérő bánásmód okát, tehát a megkülönböztetési szempontot is ismernie kell?

         (1)  A foglalkoztatás és a munkavégzés során alkalmazott egyenlő bánásmód általános kereteinek létrehozásáról szóló 2000. november 27-i 2000/78/EK tanácsi irányelv (HL 2000. L 303., 16. o.; magyar nyelvű különkiadás 5. fejezet, 4. kötet 79. o.)


title: C-781/18. sz. ügy: A Tribunale ordinario di Roma (Olaszország) által 2018. december 12-én benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem – Società Italiana degli Autori ed Editori (S. I. A. E.) kontra Soundreef Ltd

text:
               25.3.2019

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 112/21

      A Tribunale ordinario di Roma (Olaszország) által 2018. december 12-én benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem – Società Italiana degli Autori ed Editori (S. I. A. E.) kontra Soundreef Ltd
      (C-781/18. sz. ügy)
      (2019/C 112/26)
      Az eljárás nyelve: olasz

         A kérdést előterjesztő bíróság

      Tribunale ordinario di Roma

         Az alapeljárás felei

         Felperes: Società Italiana degli Autori ed Editori (S. I. A. E.)

         Alperes: Soundreef Ltd

         Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés

      „Úgy kell-e értelmezni a 2014/26/EU irányelvet, (1) hogy azzal ellentétes az a nemzeti törvény, amely a szerzői jogok közvetítésének piacához való hozzáférést és egyébként a felhasználói engedélyek kiadását kizárólag az irányelv meghatározása értelmében közös jogkezelő szervezetnek minősülő jogalanyok részére biztosítja, és abból kizárja mind az ezen államban mind a más tagállamokban létrehozott, független jogkezelő szervezeteknek minősülő szervezeteket?”

         (1)  A szerzői és szomszédos jogokra vonatkozó közös jogkezelésről és a zenei alkotások belső piacon történő online felhasználásának több területre kiterjedő hatályú engedélyezéséről szóló, 2014. február 26-i 2014/26/EU európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2014. L 84., 72. o.; helyesbítés: HL 2015. L 233., 8. o.)


title: C-783/18. P. sz. ügy: A Törvényszék (hatodik tanács) T-313/17. sz., Wajos GmbH kontra az Európai Unió Szellemi Tulajdoni Hivatala ügyben 2018. október 3-án hozott ítélete ellen az Európai Unió Szellemi Tulajdoni Hivatala által 2018. december 12-én benyújtott fellebbezés

text:
               25.3.2019

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 112/22

      A Törvényszék (hatodik tanács) T-313/17. sz., Wajos GmbH kontra az Európai Unió Szellemi Tulajdoni Hivatala ügyben 2018. október 3-án hozott ítélete ellen az Európai Unió Szellemi Tulajdoni Hivatala által 2018. december 12-én benyújtott fellebbezés
      (C-783/18. P. sz. ügy)
      (2019/C 112/27)
      Az eljárás nyelve: német

         Felek

         Fellebbező: az Európai Unió Szellemi Tulajdoni Hivatala (EUIPO) (képviselő: D. Hanf meghatalmazott)

         A másik fél az eljárásban: Wajos GmbH

         A fellebbező kérelmei

      A fellebbező azt kéri, hogy a Bíróság

                  —

                  helyezze hatályon kívül a megtámadott ítéletet;

                  —

                  a Wajos GmbH-t kötelezze az EUIPO részéről felmerült költségek viselésére.

         Jogalapok és fontosabb érvek

      A megtámadott ítélet az EUIPO álláspontja szerint sérti a 207/2009 rendelet (1) 7. cikke (1) bekezdése b) pontját. A Törvényszék a vitatott védjegy megkülönböztető képességének megítélésénél nem megfelelő vizsgálati mércét alkalmazott, nem vizsgálta meg a releváns kritériumokat, és téves vizsgálati szempontokat vett figyelembe.
      A megtámadott ítélet ezenkívül sérti az Európai Unió Bírósága alapokmányának 36. cikkét és 53. cikkének (1) bekezdését, mivel sem fellebbező, sem a Bíróság számára nem teszi lehetővé annak rekonstruálását, hogy a Törvényszék milyen indokok alapján jutott az ítélet rendelkező része szempontjából mérvadó jelentőségű megállapításra, hogy a vitatott védjegy alakjának „az ágazatban szokásoshoz képest szokatlan jellege” van.

         (1)  A közösségi védjegyről szóló, 2009. február 26-i 207/2009/EK tanácsi rendelet (HL 2009. L 78., 1. o.; helyesbítés: HL 2017. L 142., 104. o.).


title: C-786/18. sz. ügy: A Bundesgerichtshof által 2018. december 14-én benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem – ratiopharm GmbH kontra Novartis Consumer Health GmbH

text:
               25.3.2019

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 112/23

      A Bundesgerichtshof által 2018. december 14-én benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem – ratiopharm GmbH kontra Novartis Consumer Health GmbH
      (C-786/18. sz. ügy)
      (2019/C 112/28)
      Az eljárás nyelve: német

         A kérdést előterjesztő bíróság

      Bundesgerichtshof

         Az alapeljárás felei

         Felperes: ratiopharm GmbH

         Alperes: Novartis Consumer Health GmbH

         Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések

                  1.

                  Úgy kell-e értelmezni a 2001/83/EK irányelv (1) 96. cikkének (1) bekezdését, hogy a gyógyszeripari vállalkozók gyógyszerészeknek is adhatnak ingyenes készgyógyszereket, ha csomagolásukat „bemutatás céljára” felirattal látják el, a gyógyszerek a gyógyszer gyógyszerész általi kipróbálását szolgálják, nem áll fenn a végfelhasználók részére történő (bontatlan) továbbadás veszélye, és fennállnak a termékmintaadásnak az ezen irányelv 96. cikke (1) bekezdése a)-d) pontjában és f)-g) pontjában szabályozott további feltételei?

                  2.

                  Az első kérdésre adandó igenlő válasz esetén: megengedi-e a 2001/83/EK irányelv 96. cikkének (2) bekezdése az olyan nemzeti rendelkezést, mint az AMG (a gyógyszerekről szóló törvény; a továbbiakban: AMG) 47. § -ának (3) bekezdése, ha ez utóbbit úgy kell értelmezni, hogy a gyógyszeripari vállalkozók nem adhatnak gyógyszerészeknek ingyenes készgyógyszereket, ha csomagolásukat „bemutatás céljára” felirattal látják el, a gyógyszerek a gyógyszer gyógyszerész általi kipróbálását szolgálják, nem áll fenn a végfelhasználók részére történő (bontatlan) továbbadás veszélye, és fennállnak a termékmintaadásnak az ezen irányelv 96. cikke (1) bekezdése a)-d) pontjában és f)-g) pontjában, és az AMG 47. § -ának (4) bekezdésében szabályozott további feltételei?

         (1)  Az emberi felhasználásra szánt gyógyszerek közösségi kódexéről szóló, 2001. november 6-i 2001/83/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2001. L 311., 67. o.; magyar nyelvű különkiadás 13. fejezet, 27. kötet, 69. o.; helyesbítések: HL 2006. L 235., 24. o.; HL 2014. L 239., 81. o.).


title: C-788/18. sz. ügy: A Commissione tributaria provinciale di Parma (Olaszország) által 2018. december 14-én benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem – Stanleyparma Sas, Stanleybet Malta Ltd kontra Ageniza delle Dogane e dei Monopoli UM Ekilia Romagna – SOT Parma

text:
               25.3.2019

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 112/23

      A Commissione tributaria provinciale di Parma (Olaszország) által 2018. december 14-én benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem – Stanleyparma Sas, Stanleybet Malta Ltd kontra Ageniza delle Dogane e dei Monopoli UM Ekilia Romagna – SOT Parma
      (C-788/18. sz. ügy)
      (2019/C 112/29)
      Az eljárás nyelve: olasz

         A kérdést előterjesztő bíróság

      Commissione tributaria provinciale di Parma

         Az alapeljárás felei

         Felperesek: Stanleyparma Sas, Stanleybet Malta Ltd

         Alperes: Ageniza delle Dogane e dei Monopoli UM Ekilia Romagna – SOT Parma

         Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések

                  1)

                  Úgy kell-e értelmezni – a Corte Costituzionale (alkotmánybíróság) 2018. 01. 23-i ítéletének tükrében is – az Európai Unió működéséről szóló Szerződés 56., 57. és 52. cikkét, a Bíróság játék- és fogadásszervezési szolgáltatásokra vonatkozó ítélkezési gyakorlatát – azon belül különösen a Gambelli ítéletet (C-243/01 ügy), a Placanica ítéletet (C-338/04 ügy), a Costa és Cifone ítéletet (C-72/10 és C-77/10 egyesített ügyek) és a Laezza ítéletet (C-375/14 ügy) –, valamint a Bíróságnak az adójogi megkülönböztetésre vonatkozó ítélkezési gyakorlatát – azon belül különösen a Lindman ítéletet (C-42/02 ügy), a Bizottság kontra Spanyolország ítéletet (C-l53/08 ügy), valamint a Blanco és Fabretti ítéletet (C-344/13 és C-367/13 egyesített ügyek) –, továbbá az egyenlő bánásmód és a hátrányos megkülönböztetés tilalmának uniós jogi elvét, hogy azokkal ellentétes a jelen ügy tárgyát képező olasz szabályozáshoz hasonló olyan nemzeti szabályozás, amely a játékkal összefüggő adatok átvitelét az Európai Unió valamely másik tagállamában letelepedett, és különösen a Stanleybet Malta Ltd társaság jellemzőivel rendelkező fogadójáték-szolgáltatók érdekében végző belföldi közvetítőket és – adott esetben – a fogadójáték-szolgáltatókat belföldi közvetítőikkel egyetemlegesen a Legge di Stabilità 2011 (a stabilitásról szóló 2011. évi törvény) 1. cikke 66. bekezdésének b) pontjával módosított D.Lgs. 23.12.1998 n. 504 (1998. 12. 23-i 504. sz. törvényerejű rendelet) 1–3. cikkében meghatározott, tippjátékokat és fogadásokat terhelő egységes adó megfizetésére kötelezi?

                  2)

                  Úgy kell-e értelmezni – a Corte Costituzionale (alkotmánybíróság) 2018. 01. 23-i ítéletének tükrében is – az Európai Unió működéséről szóló szerződés 56., 57. és 52. cikkét, a Bíróság játék- és fogadásszervezési szolgáltatásokra vonatkozó ítélkezési gyakorlatát – azon belül különösen a Gambelli ítéletet (C-243/01 ügy), a Placanica ítéletet (C-338/04 ügy), a Costa és Cifone ítéletet (C-72/10 és C-77/10 egyesített ügyek), és a Laezza ítéletet (C-375/14 ügy) –, valamint a Bíróság adójogi megkülönböztetésre vonatkozó ítélkezési gyakorlatát – azon belül különösen a Lindman ítéletet (C-42/02 ügy), a Bizottság kontra Spanyolország ítéletet (C-l53/08 ügy), valamint a Blanco és Fabretti ítéletet (C-344/13 és C-367/13 egyesített ügyek) –, továbbá az egyenlő bánásmód és a hátrányos megkülönböztetés uniós tilalmának uniós jogi elvét, hogy azokkal ellentétes a jelen ügy tárgyát képező olasz szabályozáshoz hasonló olyan nemzeti szabályozás, amely a játékkal összefüggő adatok átvitelét állami koncessziójogosult fogadójáték-szervezők érdekében végző belföldi közvetítőket nem, hanem kizárólag a velük azonos tevékenységet végző, a játékkal összefüggő adatok átvitelét kizárólag az Európai Unió másik tagállamában letelepedett, különösen a Stanleybet Malta Ltd társaság jellemzőivel rendelkező fogadójáték-szolgáltatók érdekében végző belföldi közvetítőket kötelezi a stabilitásról szóló 2011. évi törvény 1. cikke 66. bekezdésének b) pontjával módosított 1998. 12. 23-i 504. sz. törvényerejű rendelet 1–3. cikkében meghatározott, tippjátékokat és fogadásokat terhelő egységes adó megfizetésére?

                  3)

                  Úgy kell-e értelmezni a Corte Costituzionale (alkotmánybíróság) 2018. 01. 23-i ítéletének tükrében is – az Európai Unió működéséről szóló szerződés 52., 56. és azt követő cikkeit, a Bíróság játék- és fogadásszervezési szolgáltatásokra vonatkozó ítélkezési gyakorlatát, az egyenlő bánásmód és a hátrányos megkülönböztetés tilalmának elvét, hogy azokkal ellentétes a L. 190/2014 (190/2014 törvény) 1. cikke 644. bekezdésének g) pontjában foglalt olasz szabályozáshoz hasonló olyan nemzeti szabályozás, amely a játékkal összefüggő adatok átvitelét az Európai Unió másik tagállamában letelepedett, különösen a Stanleybet Malta Ltd társaság jellemzőivel rendelkező fogadójáték-szolgáltatók érdekében végző belföldi közvetítőket és – adott esetben – a fogadójáték-szolgáltatókat a belföldi közvetítőikkel egyetemlegesen, a tevékenység végzése vagy a fogadások gyűjtésének helye szerinti tartományban végzett, a gyűjtés – nemzeti totalizatőr rendszerben a szóban forgó adómegállapítási időszakot megelőző időszakra vonatkozóan rögzített adatokból számított – átlaga háromszorosának megfelelő átalány-adóalap után, az 504/1998 törvényerejű rendeletben meghatározott, fogadásokat terhelő egységes adó megfizetésére kötelezi?


title: C-790/18. sz. ügy: A Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Olaszország) által 2018. december 12-én benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem – ZQ kontra Corte dei Conti és társai

text:
               25.3.2019

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 112/26

      A Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Olaszország) által 2018. december 12-én benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem – ZQ kontra Corte dei Conti és társai
      (C-790/18. sz. ügy)
      (2019/C 112/31)
      Az eljárás nyelve: olasz

         A kérdést előterjesztő bíróság

      Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio

         Az alapeljárás felei

         Felperes: ZQ

         Alperesek: Corte dei Conti, Presidenza del Consiglio dei Ministri, Ministero dell’Economia e delle Finanze

         Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések

                  1)

                  Ellentétes-e az EUSZ 3. cikk (2) és (3) bekezdésével, az EUMSZ 9., 45., 126., 145., 146., 147. cikkel, az EUMSZ 151. cikk (1) bekezdésével, az Európai Unió Alapjogi Chartája 15. cikkének (2) bekezdésével, valamint a szociális jogok európai pillérének 3. és 5. cikkével a 147/2013. sz. törvény 1. cikkének 489. bekezdéséhez hasonló nemzeti rendelkezés, amennyiben ez a rendelkezés arra ösztönzi az olasz közigazgatási szerveket, hogy az álláshelyek betöltésekor vagy a feladatkörök elosztásakor kizárólag azokat a munkavállalókat részesítsék előnyben, akik már részesülnek az olasz állami társadalombiztosítási szervek által nyújtott nyugdíjban?

                  2)

                  Ellentétes-e az EUMSZ 106. cikk (1) bekezdésével és az EUMSZ 107. cikkel a 147/2013. sz. törvény 1. cikkének 489. bekezdéséhez hasonló nemzeti rendelkezés, amely lehetővé teszi az EUMSZ 101. cikk és azt követő cikkek hatálya alá tartozó gazdasági tevékenységet végző olasz közigazgatási szervek számára, hogy olyan személyek munkáját használja fel, akik hozzájárultak ahhoz, hogy teljes egészében vagy részben lemondanak a megfelelő díjazásról, aminek következtében az e közigazgatási szerveket más gazdasági szereplőkhöz képest esetlegesen versenyelőnyhöz juttató költségmegtakarítás keletkezik?

                  3)

                  Ellentétes-e az EUSZ 2., 3. és 6. cikkel, az EUMSZ 126. cikkel és az EUMSZ 151. cikk (1) bekezdésével, az Európai Unió Alapjogi Chartája 15. cikkének (2) bekezdésével, valamint a szociális jogok európai pillérének 3. cikkével és 7. cikkének a) pontjával a 147/2013. sz. törvény 1. cikkének 489. bekezdéséhez hasonló nemzeti rendelkezés, amely – az ott meghatározott feltételek mellett – megengedi, hogy egy munkavállaló még akkor is érvényesen lemondjon teljes egészében vagy részben a díjazásról, ha e lemondás célja kizárólag a foglalkoztatás megszűnésének elkerülése?

                  4)

                  Ellentétes-e az EUSZ 2., 3. és 6. cikkel, az EUMSZ 14. cikkel, az EUMSZ 15. cikk (1) bekezdésével, az EUMSZ 126. cikkel, az EUMSZ 151. cikk (1) bekezdésével, az Európai Unió Alapjogi Chartája 31. cikkének (2) bekezdésével, valamint a szociális jogok európai pillérének 5., 6. és 10. cikkével a 147/2013. sz. törvény 1. cikkének 489. bekezdéséhez hasonló nemzeti rendelkezés, amely – az ott meghatározott feltételek mellett – lehetővé teszi a munkavállaló számára, hogy olasz közigazgatási szerv részére szakmai tevékenységet végezzen oly módon, hogy teljes mértékben vagy részben lemond a megfelelő díjazásról, annak ellenére, hogy a díjazásról való lemondásra figyelemmel semmiféle változás nem következik be a munkaszervezésben, a munkaidőben, a megkövetelt munka, valamint az abból eredő felelősség mennyiségében és minőségében, azaz annak ellenére, hogy a díjazásról való részleges lemondás a munkaviszony szinallagmatikus jellegének jelentős változását vonja maga után, mind a díjazás, valamint az elvégzett munka minősége és mennyisége arányosságának szempontjából, mind pedig azért, mert a munkavállaló végső soron ily módon arra kényszerül, hogy nem optimális munkafeltételek mellett végezze tevékenységét, ami a munka iránt alacsonyabb fokú elkötelezettséget, a közigazgatási szerv részéről pedig alacsonyabb hatékonyságot eredményez?

                  5)

                  Ellentétes-e az EUSZ 2., 3. és 6. cikkel, az EUMSZ 126. cikkel, az EUMSZ 151. cikk (1) bekezdésével, az Európai Unió Alapjogi Chartája 15. cikkének (2) bekezdésével, valamint a szociális jogok európai pillérének 6. cikkével a 214/2011. sz. törvénnyé alakított 201/2011. sz. rendkívüli törvényerejű rendelet 23ter. cikkének a 147/2013. sz. törvény 1. cikkének 489. bekezdésével összefüggésben értelmezett 1. bekezdése, amely rendelkezések lehetővé teszik az olasz közigazgatási szervek számára, illetve kötelezik azokat arra, hogy a munkaviszony vagy a munkaviszony jellegű viszony fennállásának ideje alatt is csökkentse a munkavállalónak járó díjazást a díjazásnak az említett 214/2011. sz. törvénnyé alakított 201/2011. sz. rendkívüli törvényerejű rendelet 23ter. cikkének 1. bekezdésében hivatkozott maximális összege, azaz egy kiszámíthatatlan esemény, és mindenesetre egy olyan mechanizmus alapján, amely azonnal nem érthető, továbbá a munkaviszony létesítésekor a munkavállaló számára nyújtott információktól függetlenül?

                  6)

                  Ellentétes-e az EUSZ 2., 3. és 6. cikkel, az EUMSZ 8. és 126. cikkel, az Európai Unió Alapjogi Chartája 20. és 21. cikkével, valamint a szociális jogok európai pillérének 10. és 15. cikkével a 147/2013. sz. törvény 1. cikkének 489. bekezdéséhez hasonló nemzeti rendelkezés, amely – az ott meghatározott feltételek mellett – arra kötelezi az olasz közigazgatási szerveket, hogy csökkentsék az olyan munkavállalóiknak járó díjazást, akik állami társadalombiztosítási szervek által nyújtott nyugdíjban részesülnek, ezáltal pedig más jövedelemforrás rendelkezésre állásával összefüggő okok miatt szankcionálják ezeket a munkavállalókat, eltántorítva őket a munkavállalási időszak meghosszabbításától, a vállalkozási tevékenységtől, valamint a magánbevételek létrehozásától és növelésétől, noha ezek az egész nemzet számára értéket és forrást jelentenek?


title: C-834/18. sz. ügy: A Tribunal Judicial da Comarca de Faro (Portugália) által 2018. december 28-án benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem – Rolibérica, Lda kontra Autoridade para as Condições do Trabalho

text:
               25.3.2019

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 112/27

      A Tribunal Judicial da Comarca de Faro (Portugália) által 2018. december 28-án benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem – Rolibérica, Lda kontra Autoridade para as Condições do Trabalho
      (C-834/18. sz. ügy)
      (2019/C 112/32)
      Az eljárás nyelve: portugál

         A kérdést előterjesztő bíróság

      Tribunal Judicial da Comarca de Faro

         Az alapeljárás felei

         Felperes: Rolibérica, Lda

         Alperes: Autoridade para as Condições do Trabalho

         Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés

      Értelmezhető-e úgy a 2006. március 15-i 561/2006/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet, (1) hogy az azt a kötelezettséget írja elő, miszerint a közúti áru- és személyszállítást végző járművezetők heti pihenőidejének a hétfő 00.00 óra és vasárnap 24.00 óra közötti időszakban kell elkezdődnie és befejeződnie, vagy éppen ellenkezőleg, azt úgy kell értelmezni, hogy a heti pihenőidő – teljes egészében és megszakítás nélkül – két munkahét között vehető igénybe?

         (1)  A közúti szállításra vonatkozó egyes szociális jogszabályok összehangolásáról, a 3821/85/EGK és a 2135/98/EK tanácsi rendelet módosításáról, valamint a 3820/85/EGK tanácsi rendelet hatályon kívül helyezéséről szóló, 2006. március 15-i 561/2006/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2006. L 102. 1. o.)


title: C-18/19. sz. ügy: A Bundesgerichtshof (Németország) által 2019. január 11-én benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem – WM kontra Stadt Frankfurt am Main

text:
               25.3.2019

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 112/27

      A Bundesgerichtshof (Németország) által 2019. január 11-én benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem – WM kontra Stadt Frankfurt am Main
      (C-18/19. sz. ügy)
      (2019/C 112/33)
      Az eljárás nyelve: német

         A kérdést előterjesztő bíróság

      Bundesgerichtshof

         Az alapeljárás felei

         Felülvizsgálati kérelmet előterjesztő fél: WM

         Eljárásban részt vevő hatóság: Stadt Frankfurt am Main

         Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés

      Ellentétes-e a harmadik országok illegálisan [helyesen: jogellenesen] tartózkodó állampolgárainak visszatérésével kapcsolatban a tagállamokban használt közös normákról és eljárásokról szóló, 2008. december 16-i 2008/115/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (1) 16. cikkének (1) bekezdésével az olyan nemzeti szabályozás, amely szerint a kitoloncolás céljából elrendelt őrizet végrehajtható rendes büntetés-végrehajtási intézetben, ha a külföldi állampolgár jelentős veszélyt jelent harmadik személyek testi épségére és életére vagy jogilag védett fontos belső biztonsági érdekekre, amely során a kitoloncolás céljából őrizetben lévő személyeket ebben az esetben is a fogvatartottaktól elkülönítve kell elhelyezni?

         (1)  HL 2008. L 348., 98. o.


title: C-49/19. sz. ügy: 2019. január 25-án benyújtott kereset – Európai Bizottság kontra Portugál Köztársaság

text:
               25.3.2019

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 112/28

      2019. január 25-án benyújtott kereset – Európai Bizottság kontra Portugál Köztársaság
      (C-49/19. sz. ügy)
      (2019/C 112/34)
      Az eljárás nyelve: portugál

         Felek

         Felperes: Európai Bizottság (képviselők: P. Costa de Oliveira és L. Nicolae meghatalmazottak)

         Alperes: Portugál Köztársaság

         Kereseti kérelmek

                  —

                  A Bíróság állapítsa meg, hogy a Portugál Köztársaság – mivel 2007-től kezdődően a kompenzációs alapról szóló 35/2012. sz. törvény 17. és 18. cikke értelmében az 5/2004. sz. törvény 99. cikkének (3) bekezdése alapján kijelölendő szolgáltató vagy szolgáltatók általi egyetemes szolgáltatás nyújtásának megkezdéséig az egyetemes szolgáltatási kötelezettségek nettó költségének megosztása céljából rendkívüli hozzájárulást vezetett be – nem teljesítette az egyetemes szolgáltatásról, valamint az elektronikus hírközlő hálózatokhoz és elektronikus hírközlési szolgáltatásokhoz kapcsolódó felhasználói jogokról szóló, 2002/22/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv („egyetemes szolgáltatási irányelv”) (1) 13. cikkének (3) bekezdéséből és IV. mellékletének B. részéből eredő kötelezettségeit;

                  —

                  a Bíróság a Portugál Köztársaságot kötelezze a költségek viselésére.

         Jogalapok és fontosabb érvek

      Az egyetemes szolgáltatási irányelv 13. cikke (3) bekezdésének és IV. melléklete B. részének együttes rendelkezései alapján az egyetemes szolgáltatási kötelezettségek nettó költségének az elektronikus hírközlési hálózatok szolgáltatói és az elektronikus hírközlési szolgáltatások nyújtói közötti megosztására vonatkozó mechanizmus tiszteletben tartja az átláthatóság, a lehető legkisebb piactorzulás, a megkülönböztetés-mentesség és az arányosság elvét.
      A 35/2012. sz. portugál törvény létrehozta az elektronikus hírközlés egyetemes szolgáltatásának kompenzációs alapját az egyetemes szolgáltatási kötelezettségek teljesítéséből eredő nettó költségek finanszírozása, és e költségeknek a hozzájárulás fizetésére kötelezett vállalkozások közötti megosztásának biztosítása céljából.
      E törvény 6. cikke értelmében a kompenzációs alap az egyetemes szolgáltatásoknak a 2010. február 10-i 5/2004. sz. törvény 99. cikkének (3) bekezdése szerinti közbeszerzési eljárások keretében meghatározott, és az l’ICP-ANACOM által túlzottnak ítélt nettó költségeinek finanszírozására szolgál. A kompenzációs alap továbbá arra szolgál, hogy az egyetemes szolgáltatás nyújtásának az e rendelkezés alapján kijelölendő szolgáltató vagy szolgáltatók általi megkezdéséig – a 2013-as, 2014-es és 2015-ös évek vonatkozásában a hozzájárulás fizetésére kötelezett vállalkozásokra kivetett rendkívüli hozzájárulás bevezetésével – finanszírozza az egyetemes szolgáltatás nettó költségeit.
      A Bizottság álláspontja szerint a Portugál Köztársaság azáltal, hogy a 35/2010. sz. törvény elfogadása előtt felmerült költségek fedezésére szolgáló rendkívüli hozzájárulást vetett ki, nem tartotta tiszteletben az egyetemes szolgáltatási irányelv 13. cikkének (3) bekezdésében és a IV. mellékletének B. részében foglalt átláthatóság, lehető legkisebb piactorzulás, megkülönböztetés-mentesség és arányosság elvét.

         (1)  Az egyetemes szolgáltatásról, valamint az elektronikus hírközlő hálózatokhoz és elektronikus hírközlési szolgáltatásokhoz kapcsolódó felhasználói jogokról szóló, 2002. március 7-i 2002/22/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv („egyetemes szolgáltatási irányelv”) (HL 2002. L 108., 51. o.; magyar nyelvű különkiadás 13. fejezet, 29. kötet, 367. o.).


title: C-50/19. P. sz. ügy: A Törvényszék (kilencedik tanács) T-239/11. sz., Sigma Alimentos Exterior kontra Bizottság ügyben 2018. november 15-én hozott ítélete ellen a Sigma Alimentos Exterior, S. L. által 2019. január 25-én benyújtott fellebbezés

text:
               25.3.2019

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 112/29

      A Törvényszék (kilencedik tanács) T-239/11. sz., Sigma Alimentos Exterior kontra Bizottság ügyben 2018. november 15-én hozott ítélete ellen a Sigma Alimentos Exterior, S. L. által 2019. január 25-én benyújtott fellebbezés
      (C-50/19. P. sz. ügy)
      (2019/C 112/35)
      Az eljárás nyelve: spanyol

         Felek

         Fellebbező: Sigma Alimentos Exterior, S. L. (képviselő: M. Muñoz Pérez ügyvéd)

         A másik fél az eljárásban: Európai Bizottság

         A fellebbező kérelmei

      A fellebbező azt kéri, hogy a Bíróság:

                  —

                  bírálja el a jelen fellebbezést;

                  —

                  helyezze hatályon kívül Törvényszék T-239/11. sz. ügyben 2018. november 15-én hozott ítéletét; (1)

                  —

                  semmisítse meg a 2011. január 12-i (EU) 2011/282 bizottsági határozat (2) 1. cikkének (1) bekezdését;

                  —

                  másodlagosan semmisítse meg a megtámadott határozat 4. cikkét;

                  —

                  az alperest kötelezze a költségek viselésére.

         Jogalapok és fontosabb érvek

      A jelen fellebbezés két jogalapon alapul, amelyek közül a második három részre oszlik:

                  —

                  a World Duty Free ítélet (3) helytelen értelmezése, téves összehasonlíthatósági kritériumokat határozva meg, amelyek a szelektivitás fennállásának nem megfelelő értékeléséhez, és ezáltal jogellenes támogatás fennállásának megállapításához vezetnek, megsértve ezzel az EUMSZ 107. cikkét;

                  —

                  a Törvényszék helytelenül – a jogellenes támogatás fennállásának megállapításához a Bizottság által követett három szakaszos módszer téves elemzése alapján – mondta ki, hogy a határokon átnyúló üzleti kombinációk jogi akadályainak lehetséges értékelése nem vonja kétségbe, hogy a vitatott intézkedés szelektív. Következésképpen az ítélet a következők miatt hibás:

                              —

                              a nemzeti általános adószabályozás azonosításának hibája, megsértve a jogellenes állami támogatásnak minősítésre vonatkozó EUMSZ 107. cikk rendelkezéseit;

                              —

                              a vizsgált intézkedés általános jellegű intézkedésként való minősítésének téves mellőzése, amely ugyanúgy megsérti az EUMSZ 107. cikk rendelkezéseit;

                              —

                              a nemzeti általános szabályozás alóli kivétel fennállásának referenciakeretként való értékelése hibás, és megsérti az EUMSZ 107. cikket.

            A fellebbező úgy véli, hogy a Törvényszék több okból is megsértette az EUMSZ 107. cikk (1) bekezdését és az adósemlegesség elvét, valamint a Bizottság vitatott határozatban foglalt érvelését több szempontból is érdemben kiegészítette, vagy sajátjával váltotta fel, ami önmagában megalapozza a megtámadott ítélet hatályon kívül helyezését.

         (1)  2018. november 15-i Sigma Alimentos Exterior kontra Bizottság ítélet (T-239/11, nem tették közzé, EU:T:2018:781).

         (2)  A külföldi vállalkozásban való részesedésszerzés esetén Spanyolország által az üzleti és cégértékre alkalmazott adózási amortizációról C 45/07 (ex NN 51/07, ex CP 9/07) szóló, 2011. január 12-i 2011/282/EU bizottsági határozat (HL 2011. L 135., 1. o.).

         (3)  2016. december 21-i Bizottság kontra World Duty Free Group SA és társai ítélet (C-20/15 P és C-21/15 P, EU:C:2016:981)


title: C-51/19. P. sz. ügy: A Törvényszék (kibővített kilencedik tanács) T-219/10. RENV sz., World Duty Free Group kontra Bizottság ügyben 2018. november 15-én hozott ítélete ellen a World Duty Free Group, S. A., korábban Autogrill España, S. A. által 2019. január 25-én benyújtott fellebbezés

text:
               25.3.2019

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 112/30

      A Törvényszék (kibővített kilencedik tanács) T-219/10. RENV sz., World Duty Free Group kontra Bizottság ügyben 2018. november 15-én hozott ítélete ellen a World Duty Free Group, S. A., korábban Autogrill España, S. A. által 2019. január 25-én benyújtott fellebbezés
      (C-51/19. P. sz. ügy)
      (2019/C 112/36)
      Az eljárás nyelve: spanyol

         Felek

         Fellebbező: World Duty Free Group, S. A., korábban Autogrill España, S. A. (képviselők: J. Buendía Sierra, E. Abad Valdenebro, R. Calvo Salinero és A. Lamadrid de Pablo ügyvédek)

         Az elsőfokú eljárás felperesének támogatása végett beavatkozó felek: Spanyol Királyság, Németországi Szövetségi Köztársaság és Írország

         A másik fél az eljárásban: Európai Bizottság

         A fellebbező kérelmei

      A fellebbező azt kéri, hogy a Bíróság:

                  —

                  helyezze hatályon kívül a Törvényszék 2018. november 15-i ítéletét;

                  —

                  adjon helyt a megsemmisítés iránti keresetnek, és véglegesen semmisítse meg a megtámadott határozatot; valamint

                  —

                  az Európai Bizottságot kötelezze a költségek viselésére.

         Jogalapok és fontosabb érvek

      2018. november 15-én a Törvényszék meghozta a T–219/10. RENV. sz., World Duty Free Group, S. A. kontra Európai Bizottság ügyben az ítéletet, (1) amely ellen a jelen fellebbezés irányul. Az ítélet elutasítja a társasági adóról szóló spanyol törvény 12. cikke (5) bekezdésében szabályozott „üzleti és cégértékről” szóló, 2009. október 28-i európai bizottsági határozat (2) ellen a felperes által benyújtott keresetet.
      A fellebbezése alátámasztása érdekében a fellebbező egyetlen fellebbezési jogalapra hivatkozik, amely az Európai Unió működéséről szóló szerződés 107. cikke (1) bekezdésének értelmezése körében, a „szelektivitás” fogalmával kapcsolatban a megtámadott ítéletben foglalt téves jogértelmezésre vonatkozik.
      Konkrétan a fellebbezés szerint a megtámadott ítélet tévedett:

                  —

                  a referenciarendszernek a szelektivitás vizsgálatának első szakaszában való azonosításakor;

                  —

                  azon cél meghatározásakor, amely alapján a szelektivitás vizsgálatának második szakaszában össze kell hasonlítani a különböző ténybeli és jogi helyzeteket;

                  —

                  következésképpen a bizonyítási teher megosztásakor és az arányosság elvének alkalmazásakor;

                  —

                  másodlagosan a vállalkozások külföldi egyesülésének lehetetlensége és a külföldön való részesedésszerzés közötti okozati összefüggés bizonyítékának feltételezett hiányával kapcsolatos vizsgálatában; és

                  —

                  másodlagosan az intézkedésnek az ellenőrzés arányától függő elhatárolhatóságának elvetésekor;

                  —

                  a jogilag helytelen érvelés fenntartása mellett az ítélet a határozat érvelését számos kérdésben eltérő saját érveléssel váltja fel, további téves jogértelmezést valósítva meg ezzel.

         (1)  2018. november 15-i World Duty Free Group kontra Bizottság ítélet (T-219/10 RENV, EU:T:2018:784).

         (2)  A külföldi vállalkozásban való részesedésszerzés esetén Spanyolország által az üzleti és cégértékre alkalmazott adózási amortizációról C 45/07 (ex NN 51/07, ex CP 9/07) szóló, 2009. október 28-i 2011/5/EK bizottsági határozat (HL 2011. L 7., 48. o.).


title: C-52/19. P. sz. ügy: A Törvényszék (kilencedik tanács) T-227/10. RENV sz., Banco Santander, S. A. kontra Európai Bizottság ügyben 2018. november 15-én hozott ítélete ellen a Banco Santander, S. A. által 2019. január 25-én benyújtott fellebbezés

text:
               25.3.2019

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 112/31

      A Törvényszék (kilencedik tanács) T-227/10. RENV sz., Banco Santander, S. A. kontra Európai Bizottság ügyben 2018. november 15-én hozott ítélete ellen a Banco Santander, S. A. által 2019. január 25-én benyújtott fellebbezés
      (C-52/19. P. sz. ügy)
      (2019/C 112/37)
      Az eljárás nyelve: spanyol

         Felek

         Fellebbező: Banco Santander, S. A. (képviselők: J. Buendía Sierra, E. Abad Valdenebro, R. Calvo Salinero és A. Lamadrid de Pablo ügyvédek)

         A másik fél az eljárásban: Európai Bizottság

         A fellebbező kérelmei

      A fellebbező azt kéri, hogy a Bíróság:

                  —

                  helyezze hatályon kívül a Törvényszék 2018. november 15-i ítéletét;

                  —

                  adjon helyt a megsemmisítés iránti keresetnek, és véglegesen semmisítse meg a megtámadott határozatot; valamint

                  —

                  az Európai Bizottságot kötelezze a költségek viselésére.

         Jogalapok és fontosabb érvek

      2018. november 15-én a Törvényszék meghozta a T–227/10. RENV. sz., Banco Santander, S. A. kontra Európai Bizottság ügyben az ítéletet, (1) amely ellen a jelen fellebbezés irányul. Az ítélet elutasítja a társasági adóról szóló spanyol törvény 12. cikke (5) bekezdésében szabályozott „üzleti és cégértékről” szóló, 2009. október 28-i európai bizottsági határozat (2) ellen a felperes által benyújtott keresetet.
      A fellebbezése alátámasztása érdekében a fellebbező egyetlen fellebbezési jogalapra hivatkozik, amely az Európai Unió működéséről szóló szerződés 107. cikke (1) bekezdésének értelmezése körében, a „szelektivitás” fogalmával kapcsolatban a megtámadott ítéletben foglalt téves jogértelmezésre vonatkozik.
      Konkrétan a fellebbezés szerint a megtámadott ítélet tévedett:

                  —

                  a referenciarendszernek a szelektivitás vizsgálatának első szakaszában való azonosításakor;

                  —

                  azon cél meghatározásakor, amely alapján a szelektivitás vizsgálatának második szakaszában össze kell hasonlítani a különböző ténybeli és jogi helyzeteket;

                  —

                  következésképpen a bizonyítási teher megosztásakor és az arányosság elvének alkalmazásakor;

                  —

                  másodlagosan a vállalkozások külföldi egyesülésének lehetetlensége és a külföldön való részesedésszerzés közötti okozati összefüggés bizonyítékának feltételezett hiányával kapcsolatos vizsgálatában; és

                  —

                  másodlagosan az intézkedésnek az ellenőrzés arányától függő elhatárolhatóságának elvetésekor;

                  —

                  a jogilag helytelen érvelés fenntartása mellett az ítélet a határozat érvelését számos kérdésben eltérő saját érveléssel váltja fel, további téves jogértelmezést valósítva meg ezzel.

         (1)  2018. november 15-i Banco Santander kontra Bizottság ítélet (T-227/10, nem tették közzé, EU:T:2018:785).

         (2)  A külföldi vállalkozásban való részesedésszerzés esetén Spanyolország által az üzleti és cégértékre alkalmazott adózási amortizációról C 45/07 (ex NN 51/07, ex CP 9/07) szóló, 2009. október 28-i 2011/5/EK bizottsági határozat (HL 2011. L 7., 48. o.).


title: C-53/19. P. sz. ügy: A Törvényszék (kibővített kilencedik tanács) T-399/11. RENV sz., Banco Santander és Santusa kontra Bizottság ügyben 2018. november 15-én hozott ítélete ellen a Banco Santander, S. A. és a Santusa Holding, S. L. által 2019. január 25-én benyújtott fellebbezés

text:
               25.3.2019

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 112/32

      A Törvényszék (kibővített kilencedik tanács) T-399/11. RENV sz., Banco Santander és Santusa kontra Bizottság ügyben 2018. november 15-én hozott ítélete ellen a Banco Santander, S. A. és a Santusa Holding, S. L. által 2019. január 25-én benyújtott fellebbezés
      (C-53/19. P. sz. ügy)
      (2019/C 112/38)
      Az eljárás nyelve: spanyol

         Felek

         Fellebbezők: Banco Santander, S. A. és Santusa Holding, S. L. (képviselők: J. Buendía Sierra, E. Abad Valdenebro, R. Calvo Salinero és A. Lamadrid de Pablo ügyvédek)

         Az elsőfokú eljárás felperesének támogatása végett beavatkozó felek: Spanyol Királyság, Németországi Szövetségi Köztársaság és Írország

         A másik fél az eljárásban: Európai Bizottság

         A fellebbező kérelmei

      A fellebbező azt kéri, hogy a Bizottság:

                  —

                  helyezze hatályon kívül a Törvényszék 2018. november 15-i ítéletét;

                  —

                  adjon helyt a megsemmisítés iránti keresetnek, és véglegesen semmisítse meg a megtámadott határozatot; valamint

                  —

                  az Európai Bizottságot kötelezze a költségek viselésére.

         Jogalapok és fontosabb érvek

      2018. november 15-én a Törvényszék meghozta a T–399/11. RENV. sz., Banco Santander S. A. és Santusa Holding S. L. kontra Európai Bizottság ügyben az ítéletet, (1) amely ellen a jelen fellebbezés irányul. Az ítélet elutasítja a társasági adóról szóló spanyol törvény 12. cikke (5) bekezdésében szabályozott „üzleti és cégértékről” szóló, 2011. január 12-i európai bizottsági határozat (2) ellen a felperes által benyújtott keresetet.
      A fellebbezése alátámasztása érdekében a fellebbező egyetlen fellebbezési jogalapra hivatkozik, amely az Európai Unió működéséről szóló szerződés 107. cikke (1) bekezdésének értelmezése körében, a „szelektivitás” fogalmával kapcsolatban a megtámadott ítéletben foglalt téves jogértelmezésre vonatkozik.
      Konkrétan a fellebbezés szerint a megtámadott ítélet tévedett:

                  —

                  a referenciarendszernek a szelektivitás vizsgálatának első szakaszában való azonosításakor;

                  —

                  azon cél meghatározásakor, amely alapján a szelektivitás vizsgálatának második szakaszában össze kell hasonlítani a különböző ténybeli és jogi helyzeteket;

                  —

                  következésképpen a bizonyítási teher megosztásakor és az arányosság elvének alkalmazásakor;

                  —

                  másodlagosan a vállalkozások külföldi egyesülésének lehetetlensége és a külföldön való részesedésszerzés közötti okozati összefüggés bizonyítékának feltételezett hiányával kapcsolatos vizsgálatában; és

                  —

                  másodlagosan az intézkedésnek az ellenőrzés arányától függő elhatárolhatóságának elvetésekor;

                  —

                  a jogilag helytelen érvelés fenntartása mellett az ítélet a határozat érvelését számos kérdésben eltérő saját érveléssel váltja fel, további téves jogértelmezést valósítva meg ezzel.

         (1)  2018. november 15-i Banco Santander és Santusa kontra Bizottság ítélet (T-399/11 RENV, EU:T:2018:787).

         (2)  A külföldi vállalkozásban való részesedésszerzés esetén Spanyolország által az üzleti és cégértékre alkalmazott adózási amortizációról C 45/07 (ex NN 51/07, ex CP 9/07) szóló, 2011. január 12-i 2011/282/EU bizottsági határozat (HL 2011. L 135., 1. o.).


title: C-54/19. P. sz. ügy: A Törvényszék (kilencedik tanács) T-405/11. RENV sz., Axa Mediterranean kontra Bizottság ügyben 2018. november 15-én hozott ítélete ellen az Axa Mediterranean Holding, S. A. által 2019. január 25-én benyújtott fellebbezés

text:
               25.3.2019

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 112/33

      A Törvényszék (kilencedik tanács) T-405/11. RENV sz., Axa Mediterranean kontra Bizottság ügyben 2018. november 15-én hozott ítélete ellen az Axa Mediterranean Holding, S. A. által 2019. január 25-én benyújtott fellebbezés
      (C-54/19. P. sz. ügy)
      (2019/C 112/39)
      Az eljárás nyelve: spanyol

         Felek

         Fellebbezők: Axa Mediterranean Holding, S. A. (képviselők: J. Buendía Sierra, E. Abad Valdenebro, R. Calvo Salinero és A. Lamadrid de Pablo ügyvédek)

         A másik fél az eljárásban: Európai Bizottság

         A fellebbező kérelmei

      A fellebbező azt kéri, hogy a Bíróság:

                  —

                  helyezze hatályon kívül a Törvényszék 2018. november 15-i ítéletét;

                  —

                  adjon helyt a megsemmisítés iránti keresetnek, és véglegesen semmisítse meg a megtámadott határozatot; valamint

                  —

                  az Európai Bizottságot kötelezze a költségek viselésére.

         Jogalapok és fontosabb érvek

      2018. november 15-én a Törvényszék meghozta a T–405/11. RENV. sz., Axa Mediterranean Holding, S. A. kontra Európai Bizottság ügyben az ítéletet, (1) amely ellen a jelen fellebbezés irányul. Az ítélet elutasítja a társasági adóról szóló spanyol törvény 12. cikke (5) bekezdésében szabályozott „üzleti és cégértékről” szóló, 2011. január 12-i európai bizottsági határozat (2) ellen a felperes által benyújtott keresetet.
      A fellebbezése alátámasztása érdekében a fellebbező egyetlen fellebbezési jogalapra hivatkozik, amely az Európai Unió működéséről szóló szerződés 107. cikke (1) bekezdésének értelmezése körében, a „szelektivitás” fogalmával kapcsolatban a megtámadott ítéletben foglalt téves jogértelmezésre vonatkozik.
      Konkrétan a fellebbezés szerint a megtámadott ítélet tévedett:

                  —

                  a referenciarendszernek a szelektivitás vizsgálatának első szakaszában való azonosításakor;

                  —

                  azon cél meghatározásakor, amely alapján a szelektivitás vizsgálatának második szakaszában össze kell hasonlítani a különböző ténybeli és jogi helyzeteket;

                  —

                  következésképpen a bizonyítási teher megosztásakor és az arányosság elvének alkalmazásakor;

                  —

                  másodlagosan a vállalkozások külföldi egyesülésének lehetetlensége és a külföldön való részesedésszerzés közötti okozati összefüggés bizonyítékának feltételezett hiányával kapcsolatos vizsgálatában; és

                  —

                  másodlagosan az intézkedésnek az ellenőrzés arányától függő elhatárolhatóságának elvetésekor;

                  —

                  a jogilag helytelen érvelés fenntartása mellett az ítélet a határozat érvelését számos kérdésben eltérő saját érveléssel váltja fel, további téves jogértelmezést valósítva meg ezzel.

         (1)  2018. november 15-i Axa Mediterranean Holding kontra Bizottság ítélet (T-405/11, nem tették közzé, EU:T:2018:780).

         (2)  A külföldi vállalkozásban való részesedésszerzés esetén Spanyolország által az üzleti és cégértékre alkalmazott adózási amortizációról C 45/07 (ex NN 51/07, ex CP 9/07) szóló, 2011. január 12-i 2011/282/EU bizottsági határozat (HL 2011. L 135., 1. o.).


title: C-55/19. P. sz. ügy: A Törvényszék (kilencedik tanács) T-406/11. sz., Prosegur Compañía de Seguridad kontra Bizottság ügyben 2018. november 15-én hozott ítélete ellen a Prosegur Compañía de Seguridad, S. A. által 2019. január 25-én benyújtott fellebbezés

text:
               25.3.2019

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 112/34

      A Törvényszék (kilencedik tanács) T-406/11. sz., Prosegur Compañía de Seguridad kontra Bizottság ügyben 2018. november 15-én hozott ítélete ellen a Prosegur Compañía de Seguridad, S. A. által 2019. január 25-én benyújtott fellebbezés
      (C-55/19. P. sz. ügy)
      (2019/C 112/40)
      Az eljárás nyelve: spanyol

         Felek

         Fellebbező: Prosegur Compañía de Seguridad, S. A. (képviselők: J. Buendía Sierra, E. Abad Valdenebro, R. Calvo Salinero és A. Lamadrid de Pablo ügyvédek)

         A másik fél az eljárásban: Európai Bizottság

         A fellebbező kérelmei

      A fellebbező azt kéri, hogy a Bíróság:

                  —

                  helyezze hatályon kívül a Törvényszék 2018. november 15-i ítéletét;

                  —

                  adjon helyt a megsemmisítés iránti keresetnek, és véglegesen semmisítse meg a megtámadott határozatot; és

                  —

                  az Európai Bizottságot kötelezze a költségek viselésére.

         Jogalapok és fontosabb érvek

      2018. november 15-én a Törvényszék meghozta a T-406/11. sz., Prosegur Compañía de Seguridad, S. A. kontra Európai Bizottság ügyben az ítéletet, (1) amely ellen a jelen fellebbezés irányul. Az ítélet elutasítja a társasági adóról szóló spanyol törvény 12. cikke (5) bekezdésében szabályozott „az üzleti és cégértékről” szóló, 2009. október 28-i európai bizottsági határozat (2) ellen a felperes által benyújtott keresetet.
      A fellebbezése alátámasztása érdekében a fellebbező egyetlen fellebbezési jogalapra hivatkozik, amely az Európai Unió működéséről szóló szerződés 107. cikke (1) bekezdésének értelmezése körében, a „szelektivitás” fogalmával kapcsolatban a megtámadott ítéletben foglalt téves jogértelmezésre vonatkozik.
      Konkrétan a fellebbezés szerint a megtámadott ítélet tévedett:

                  —

                  a referenciarendszernek a szelektivitás vizsgálatának első szakaszában való azonosításakor;

                  —

                  azon cél meghatározásakor, amely alapján a szelektivitás vizsgálatának második szakaszában össze kell hasonlítani a különböző ténybeli és jogi helyzeteket;

                  —

                  következésképpen a bizonyítási teher megosztásakor és az arányosság elvének alkalmazásakor;

                  —

                  másodlagosan a vállalkozások külföldi egyesülésének lehetetlensége és a külföldön való részesedésszerzés közötti okozati összefüggés bizonyítékának feltételezett hiányával kapcsolatos vizsgálatában; és

                  —

                  másodlagosan az intézkedésnek az ellenőrzés arányától függő elhatárolhatóságának elvetésekor;

                  —

                  a jogilag helytelen érvelés fenntartása mellett az ítélet a határozat érvelését számos kérdésben eltérő saját érveléssel váltja fel, további téves jogértelmezést valósítva meg ezzel.

         (1)  2018. november 15-i Prosegur Compañía de Seguridad kontra Bizottság ítélet (T-406/11, nem tették közzé, EU:T:2018:793)

         (2)  A külföldi vállalkozásban való részesedésszerzés esetén Spanyolország által az üzleti és cégértékre alkalmazott adózási amortizációról C 45/07 (ex NN 51/07, ex CP 9/07) szóló, 2009. október 28-i 2011/5/EK bizottsági határozat (HL 2011. L 7., 48. o.).


title: C-63/19. sz. ügy: 2019. január 29-én benyújtott kereset – Európai Bizottság kontra Olasz Köztársaság

text:
               25.3.2019

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 112/35

      2019. január 29-én benyújtott kereset – Európai Bizottság kontra Olasz Köztársaság
      (C-63/19. sz. ügy)
      (2019/C 112/41)
      Az eljárás nyelve: olasz

         Felek

         Felperes: Európai Bizottság (képviselők: R. Lyal és F. Tomat meghatalmazottak)

         Alperes: Olasz Köztársaság

         Kereseti kérelmek

                  —

                  A Bíróság állapítsa meg, hogy az Olasz Köztársaság – mivel a Friuli-Venezia Giulia tartomány által elfogadott tartományi jogszabály alapján, amely térítési rendszert ír elő az üzemanyagként felhasznált benzinre és gázolajra, jövedékiadó-kedvezményt alkalmazott az e termékeknek a Friuli-Venezia Giulia tartománybeli illetőségű személyek számára történő értékesítései vonatkozásában – nem teljesítette az energiatermékek és a villamos energia közösségi adóztatási keretének átszervezéséről szóló, 2003. október 27-i 2003/96/EK tanácsi irányelv (1) 4. és 19. cikkéből eredő kötelezettségeit;

                  —

                  az Olasz Köztársaságot kötelezze a költségek viselésére.

         Jogalapok és fontosabb érvek

      A Friuli-Venezia Giulia tartomány által elfogadott tartományi jogszabály hozzájárulási rendszert vezetett be az üzemanyagként felhasznált benzinre és gázolajra az e termékeknek a Friuli-Venezia Giulia tartományban lakóhellyel rendelkező személyek számára történő értékesítései vonatkozásában. A rendszer lényegében előírja, hogy a töltőállomás-üzemeltetőknek az üzemanyagnak a benzinkútról való vételekor (literenként) egy meghatározott összeget kell téríteniük, így csökkentve az üzemanyagért fizetendő árat. A tartományi kormányzat visszatéríti a töltőállomás-üzemeltetőknek azt az összeget, amelyet a kedvezményezettek általi üzemanyag-vételek után térítettek.
      A 2003/96/EK irányelvben szereplő rendszer, amely átszervezte az energiatermékek és a villamos energia közösségi adóztatási keretét, azt követeli, hogy minden tagállam teljes területén egységes legyen az adómérték termékenként és felhasználásonként. Ez az elv az irányelv átfogó logikájából, és különösen az (5) és (15) preambulumbekezdésben kifejtettekből, valamint közvetlenül az irányelvi rendelkezések megfogalmazásából és mindezen rendelkezések együttes rendszertani értelmezéséből következik. Eltérni azon elvtől, amely szerint mindegyik tagállamnak egységes adómértéket kell előírnia termékenként és felhasználásonként, csak azokban az esetekben lehet, amelyeket maga az irányelv kifejezetten szabályoz. A 2003/96 irányelv egy sor olyan rendelkezést tartalmaz, amely lehetővé teszi a tagállamok számára, hogy az adómérték tekintetében meghatározott termékekre vagy felhasználásokra kedvezményt, mentességet vagy differenciálást alkalmazzanak. Különösen az irányelv 5., 7., 15., 16. és 17. cikkében, valamint a 18. és 19. cikkében foglalt rendelkezésekről van szó. Az ilyen kedvezményt, mentességet vagy differenciálást a tagállamok az irányelv 6. cikkében foglalt részletszabályok szerint alkalmazhatják. Ezen utolsó rendelkezés előírja, hogy a tagállamok a mentességet vagy kedvezményt szabadon megadhatják közvetlenül, eltérő adómérték révén vagy a megfizetett adó egészének vagy egy részének visszatérítésével.
      A Bizottság szerint a szóban forgó esetben az üzemanyag jövedéki adójának olyan kedvezményéről van szó, amelyet nem enged meg az energiatermékek adóztatásáról szóló 2003/96/EK irányelv.
      A Bizottság ezért úgy ítéli meg, hogy a szóban forgó esetben az Olasz Köztársaság nem teljesítette az energiatermékek és a villamos energia közösségi adóztatási keretének átszervezéséről szóló, 2003. október 27-i 2003/96/EK tanácsi irányelv 4. és 9. cikkéből eredő kötelezettségeit.

         (1)  HL 2003. L 283., 51. o.; magyar nyelvű különkiadás 9. fejezet, 1. kötet, 405. o.


title: C-64/19. P. sz. ügy: A Törvényszék (kibővített kilencedik tanács) T-219/10. RENV sz., World Duty Free Group kontra Bizottság ügyben 2018. november 15-én hozott ítélete ellen a Spanyol Királyság által 2019. január 29-én benyújtott fellebbezés

text:
               25.3.2019

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 112/36

      A Törvényszék (kibővített kilencedik tanács) T-219/10. RENV sz., World Duty Free Group kontra Bizottság ügyben 2018. november 15-én hozott ítélete ellen a Spanyol Királyság által 2019. január 29-én benyújtott fellebbezés
      (C-64/19. P. sz. ügy)
      (2019/C 112/42)
      Az eljárás nyelve: spanyol

         Felek

         Fellebbező: Spanyol Királyság (képviselő: M. A. Sampol Pucurull meghatalmazott)

         A többi fél az eljárásban: World Duty Free Group, S. A., korábban Autogrill España, S. A. és Európai Bizottság

         Az elsőfokú eljárás felperesének támogatása végett beavatkozó felek: Németországi Szövetségi Köztársaság és Írország

         A fellebbező kérelmei

      A fellebbező azt kéri, hogy a Bíróság:

                  —

                  bírálja el a jelen fellebbezést és helyezze hatályon kívül a Törvényszék 2018. november 15-i T-219/10. RENV. sz., World Duty Free Group, S. A. kontra Európai Bizottság ítéletét; (1)

                  —

                  semmisítse meg a megtámadott határozat 1. cikkének (1) bekezdését, amennyiben a külföldi vállalkozásban való részesedésszerzés esetén Spanyolország által az üzleti és cégértékre alkalmazott adózási amortizációról C 45/07 (ex NN 51/07, ex CP 9/07) szóló, 2009. október 28-i 2011/5/EK bizottsági határozat (2) megállapítja, hogy a vitatott adóügyi intézkedés állami támogatásnak minősül, valamint

                  —

                  az Európai Bizottságot kötelezze a költségek viselésére.

         Jogalapok és fontosabb érvek

      A fellebbezés egyetlen fellebbezési jogalapon alapul, amelynek a megtámadott ítélet hatályon kívül helyezéséhez kellene vezetnie. Spanyolország azt állítja, hogy a Törvényszék a Bíróság alapokmányának 58. cikke értelmében véve tévesen értelmezte az uniós jogot, mégpedig a Szerződés 107. cikkének (1) bekezdését, és különösen az állami támogatások szelektivitásának e cikkben említett fogalmát. A fellebbezési jogalap négy részre osztható:

                  —

                  először is Spanyolország úgy véli, hogy a Törvényszék tévedett az adóügyi intézkedés viszonyítási alapjának meghatározásakor, amely viszonyítási alap nem egyezik meg a megtámadott határozatéval;

                  —

                  másodszor Spanyolország szerint a megtámadott ítélet téves jogértelmezést tartalmaz, mivel nem állapítja meg, hogy az üzleti és cégérték adózására vonatkozó szabályok általános jellegű intézkedéseknek vagy önálló, illetve sajátos viszonyítási alapnak minősülnek;

                  —

                  harmadszor Spanyolország azt állítja, hogy a megtámadott ítélet téves jogértelmezést tartalmaz a tekintetben is, hogy nem megfelelően határozza meg a viszonyítási alap célját, és nem megfelelően végzi el a fellebbezési eljárásban hozott World Duty Free ítéletben (3) (C-20/15. P. és C-21/15. P. sz. ügy) megkövetelt összehasonlítást;

                  —

                  negyedszer a viszonyítási alap egyik alkotóelemének azonosításában vétett hiba a bizonyítási teher megosztásában megvalósított téves jogértelmezéshez vezet.

         (1)  2018. november 15-i World Duty Free Group kontra Bizottság ítélet (T-219/10 RENV, EU:T:2018:784).

         (2)  HL 2011. L 7., 48. o.

         (3)  2016. december 21-i Bizottság kontra World Duty Free Group SA és társai ítélet (C-20/15 P és C-21/15 P, EU:C:2016:981).


title: C-65/19. P. sz. ügy: A Törvényszék (kibővített kilencedik tanács) T-399/11. RENV sz., Banco Santander és Santusa kontra Bizottság ügyben 2018. november 15-én hozott ítélete ellen a Spanyol Királyság által 2019. január 29-én benyújtott fellebbezés

text:
               25.3.2019

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 112/37

      A Törvényszék (kibővített kilencedik tanács) T-399/11. RENV sz., Banco Santander és Santusa kontra Bizottság ügyben 2018. november 15-én hozott ítélete ellen a Spanyol Királyság által 2019. január 29-én benyújtott fellebbezés
      (C-65/19. P. sz. ügy)
      (2019/C 112/43)
      Az eljárás nyelve: spanyol

         Felek

         Fellebbező: Spanyol Királyság (képviselő: M. A. Sampol Pucurull meghatalmazott)

         A többi fél az eljárásban: Banco Santander, S. A., Santusa Holding, S. L. és Európai Bizottság

         Az elsőfokú eljárás felperesének támogatása végett beavatkozó felek: Németországi Szövetségi Köztársaság és Írország

         A fellebbező kérelmei

      A fellebbező azt kéri, hogy a Bíróság:

                  —

                  bírálja el a jelen fellebbezést és helyezze hatályon kívül a Törvényszék 2018. november 15-i T-399/10. RENV. sz., Banco Santander, S. A. és Santusa Holding, S. L. kontra Európai Bizottság ítéletét; (1)

                  —

                  semmisítse meg a megtámadott határozat 1. cikkének (1) bekezdését, amennyiben a külföldi vállalkozásban való részesedésszerzés esetén Spanyolország által az üzleti és cégértékre alkalmazott adózási amortizációról C 45/07 (ex NN 51/07, ex CP 9/07) szóló, 2011. január 12-i 2011/282/EU bizottsági határozat (2) megállapítja, hogy a vitatott adóügyi intézkedés állami támogatásnak minősül, valamint

                  —

                  az Európai Bizottságot kötelezze a költségek viselésére.

         Jogalapok és fontosabb érvek

      A fellebbezés egyetlen fellebbezési jogalapon alapul, amelynek a megtámadott ítélet hatályon kívül helyezéséhez kellene vezetnie. Spanyolország azt állítja, hogy a Törvényszék a Bíróság alapokmányának 58. cikke értelmében véve tévesen értelmezte az uniós jogot, mégpedig a Szerződés 107. cikkének (1) bekezdését, és különösen az állami támogatások szelektivitásának e cikkben említett fogalmát. A fellebbezési jogalap négy részre osztható:

                  —

                  először is Spanyolország úgy véli, hogy a Törvényszék tévedett az adóügyi intézkedés viszonyítási alapjának meghatározásakor, amely viszonyítási alap nem egyezik meg a megtámadott határozatéval;

                  —

                  másodszor Spanyolország szerint a megtámadott ítélet téves jogértelmezést tartalmaz, mivel nem állapítja meg, hogy az üzleti és cégérték adózására vonatkozó szabályok általános jellegű intézkedéseknek vagy önálló, illetve sajátos viszonyítási alapnak minősülnek;

                  —

                  harmadszor Spanyolország azt állítja, hogy a megtámadott ítélet téves jogértelmezést tartalmaz a tekintetben is, hogy nem megfelelően határozza meg a viszonyítási alap célját, és nem megfelelően végzi el a fellebbezési eljárásban hozott World Duty Free ítéletben (3) (C-20/15. P. és C-21/15. P. sz. ügy) megkövetelt összehasonlítást;

                  —

                  negyedszer a viszonyítási alap egyik alkotóelemének azonosításában vétett hiba a bizonyítási teher megosztásában megvalósított téves jogértelmezéshez vezet.

         (1)  2018. november 15-i Banco Santander és Santusa kontra Bizottság ítélet (T-399/11 RENV, EU:T:2018:787).

         (2)  HL 2011. L 135., 1. o.

         (3)  2016. december 21-i Bizottság kontra World Duty Free Group SA és társai ítélet (C-20/15 P és C-21/15 P, EU:C:2016:981).


title: C-106/19. sz. ügy: 2019. február 11-én benyújtott kereset – Olasz Köztársaság kontra az Európai Unió Tanácsa, Európai Parlament

text:
               25.3.2019

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 112/38

      2019. február 11-én benyújtott kereset – Olasz Köztársaság kontra az Európai Unió Tanácsa, Európai Parlament
      (C-106/19. sz. ügy)
      (2019/C 112/44)
      Az eljárás nyelve: olasz

         Felek

         Felperes: Olasz Köztársaság (képviselők: G. Palmieri, S. Fiorentino és C. Colelli, meghatalmazottak)

         Alperesek: az Európai Unió Tanácsa, Európai Parlament

         Kereseti kérelmek

                  —

                  Az Európai Unió Bírósága semmisítse meg a 726/2004/EK rendeletnek az Európai Gyógyszerügynökség székhelye tekintetében történő módosításáról szóló, (EU) 2018/1718 rendeletet, (1) amelyet a Hivatalos Lap 2018. november 16-i L 291. számában tettek közzé;

                  —

                  a Bíróság a Tanácsot és a Parlamentet kötelezze a jelen eljárás költségeinek a viselésére.

         Jogalapok és fontosabb érvek

      Keresete alátámasztása érdekében a felperes két jogalapot ad elő, amellyel az alábbiakra hivatkozik:

                  —

                  az Európai Unióról szóló szerződés 10., 13.és 14. cikkének megsértése. Az Európai Unió működéséről szóló szerződés 114. cikkének, 168. cikke (4) bekezdése c) pontjának, 289. cikkének és 294. cikkének a megsértése: a megtámadott határozat azzal, hogy az EMA székhelyéül Amszterdamot jelöli ki, a Tanács 2017. november 20-i ülésén kialakult választás átvételére szorítkozik, amely választás jóváhagyásában az Európai Parlament nem vett részt. Ebből az következik, hogy a rendelet elfogadása során a Parlamentet, mivel semmilyen módon nem befolyásolhatta a meghozott határozat tartalmát, lényegében megfosztották előjogaitól, amelyeket pedig teljes egészében tiszteletben kellett volna tartani a Szerződés választott jogalkotási eljárásra irányadó rendelkezéseinek megfelelően;

                  —

                  a megtámadott rendelet származékos jogellenessége, amely a 2017. november 20-i – 14559/17. sz. határozat jogellenességéből ered. Hatáskörrel való visszaélés a vizsgálat hiányosságai és a tények elferdítése folytán: amennyiben a Bíróság azt állapítaná meg, hogy a rendeletnek ténylegesen a 2017. november 20-án hozott döntést kellett átvennie, tehát a Parlament előjogai nem sérültek, úgy magát a rendeletet kell akként tekinteni, mint amely származékos módon ugyanazon hibákban szenved, mint amelyek az említett határozatot jellemzik, és amelyeket az Olasz Köztársaság a C-59/18. sz. ügy alapját képező keresetlevélben már előadott.

         (1)  A 726/2004/EK rendeletnek az Európai Gyógyszerügynökség székhelye tekintetében történő módosításáról szóló, 2018. november 14-i (EU) 2018/1718 európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2018. L 291, 3. o.).


title: C-313/18. sz. ügy: A Bíróság elnökének 2019. január 11-i végzése (a Svea hovrätt [Svédország] előzetes döntéshozatal iránti kérelme) – Dacom Limited kontra IPM Informed Portfolio Management AB

text:
               25.3.2019

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 112/40

      A Bíróság elnökének 2019. január 11-i végzése (a Svea hovrätt [Svédország] előzetes döntéshozatal iránti kérelme) – Dacom Limited kontra IPM Informed Portfolio Management AB
      (C-313/18. sz. ügy) (1)

      (2019/C 112/46)
      Az eljárás nyelve: svéd
      A Bíróság elnöke elrendelte az ügy törlését.

         (1)  HL C 268., 2018.7.30.


title: C-566/18. sz. ügy: A Bíróság elnökének 2019. január 11-i végzése (a Handelsgericht Wien [Ausztria] előzetes döntéshozatal iránti kérelme) – Austrian Airlines AG kontra MG, NF

text:
               25.3.2019

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 112/40

      A Bíróság elnökének 2019. január 11-i végzése (a Handelsgericht Wien [Ausztria] előzetes döntéshozatal iránti kérelme) – Austrian Airlines AG kontra MG, NF
      (C-566/18. sz. ügy) (1)

      (2019/C 112/47)
      Az eljárás nyelve: német
      A Bíróság elnöke elrendelte az ügy törlését.

         (1)  HL C 455., 2018.12.17.


title: C-617/18. sz. ügy: A Bíróság elnökének 2019. január 16-i végzése (a Juzgado de Primera Instancia de Albacete [Spanyolország] előzetes döntéshozatal iránti kérelme) – Los prestatarios kontra Globalcaja S. A.

text:
               25.3.2019

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 112/40

      A Bíróság elnökének 2019. január 16-i végzése (a Juzgado de Primera Instancia de Albacete [Spanyolország] előzetes döntéshozatal iránti kérelme) – Los prestatarios kontra Globalcaja S. A.
      (C-617/18. sz. ügy) (1)

      (2019/C 112/48)
      Az eljárás nyelve: spanyol
      A Bíróság elnöke elrendelte az ügy törlését.

         (1)  HL C 455., 2018.12.17.


title: T-647/17. sz. ügy: A Törvényszék 2019. február 8-i ítélete – Serendipity és társai kontra EUIPO – CKL Holdings (CHIARA FERRAGNI) („Európai uniós védjegy – Felszólalási eljárás – A CHIARA FERRAGNI európai uniós ábrás védjegy bejelentése – Chiara korábbi Benelux szóvédjegy – Viszonylagos kizáró ok – Az összetéveszthetőség hiánya – A 207/2009/EK rendelet 8. cikke (1) bekezdésének b) pontja [jelenleg az (EU) 2017/1001 rendelet 8. cikke (1) bekezdésének b) pontja]”)

text:
               25.3.2019

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 112/41

      A Törvényszék 2019. február 8-i ítélete – Serendipity és társai kontra EUIPO – CKL Holdings (CHIARA FERRAGNI)
      (T-647/17. sz. ügy) (1)

      ((„Európai uniós védjegy - Felszólalási eljárás - A CHIARA FERRAGNI európai uniós ábrás védjegy bejelentése - Chiara korábbi Benelux szóvédjegy - Viszonylagos kizáró ok - Az összetéveszthetőség hiánya - A 207/2009/EK rendelet 8. cikke (1) bekezdésének b) pontja [jelenleg az (EU) 2017/1001 rendelet 8. cikke (1) bekezdésének b) pontja]”))
      (2019/C 112/49)
      Az eljárás nyelve: olasz

         Felek

         Felperes: Serendipity Srl (Milánó, Olaszország), Giuseppe Morgese (Barletta, Olaszország), Pasquale Morgese (Barletta) (képviselők: C. Volpi, L. Aliotta és F. Garbagnati Lo Iacono ügyvédek)

         Alperes: az Európai Unió Szellemi Tulajdoni Hivatala (EUIPO) (képviselő: L. Rampini meghatalmazott)

         A másik fél az EUIPO fellebbezési tanácsa előtti eljárásban: CKL Holdings NV (Bussum, Hollandia)

         Az ügy tárgya

      Az EUIPO negyedik fellebbezési tanácsának az egyfelől CKL Holdings és másfelől a Serendipity, G. Morgese és P. Morgese közötti felszólalási eljárással kapcsolatban 2017. július 17-én hozott határozata (R 2444/2016-4. sz. ügy) ellen benyújtott kereset.

         Az ítélet rendelkező része

                  1)

                  A Törvényszék hatályon kívül helyezi az Európai Unió Szellemi Tulajdoni Hivatala (EUIPO) negyedik fellebbezési tanácsának 2017. július 17-én hozott határozatát (R 2444/2016-4. sz. ügy).

                  2)

                  Az EUIPO viseli, a saját költségein felül, a Serendipity Srl, Giuseppe Morgese és Pasquale Morgese részéről felmerült költségeket.

         (1)  HL C 392., 2017.11.20.


title: T-34/19. sz. ügy: 2019. január 16-án benyújtott kereset – Orkla Foods Danmark kontra EUIPO (PRODUCED WITHOUT BOILING SCANDINAVIAN DELIGHTS ESTABLISHED 1834 FRUIT SPREAD)

text:
               25.3.2019

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 112/41

      2019. január 16-án benyújtott kereset – Orkla Foods Danmark kontra EUIPO (PRODUCED WITHOUT BOILING SCANDINAVIAN DELIGHTS ESTABLISHED 1834 FRUIT SPREAD)
      (T-34/19. sz. ügy)
      (2019/C 112/50)
      Az eljárás nyelve: dán

         Felek

         Felperes: Orkla Foods Danmark (Taastrup, Dánia) (képviselő: S. Hansen ügyvéd)

         Alperes: az Európai Unió Szellemi Tulajdoni Hivatala (EUIPO)

         Az EUIPO előtti eljárás adatai

         A vitatott védjegy: a „PRODUCED WITHOUT BOILING SCANDINAVIAN DELIGHTS ESTABLISHED 1834 FRUIT SPREAD” szóelemet magában foglaló európai uniós ábrás védjegy – 16 930 241. sz. védjegybejelentés

         A megtámadott határozat: az EUIPO második fellebbezési tanácsának 2018. október 1-jén hozott határozata (R 309/2018-2. sz. ügy)

         Kereseti kérelmek

      A felperes azt kéri, hogy a Törvényszék:

                  —

                  helyezze hatályon kívül a megtámadott határozatot;

                  —

                  az EUIPO-t kötelezze a költségek viselésére.

         Jogalap

                  —

                  Az (EU) 2017/1001 európai parlamenti és tanácsi rendelet 7. cikke (3) bekezdésének megsértése


title: T-41/19. sz. ügy: 2019. január 23-án benyújtott kereset – MSI Svetovanje kontra EUIPO – Industrial Farmaceutica Cantabria (nume)

text:
               25.3.2019

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 112/42

      2019. január 23-án benyújtott kereset – MSI Svetovanje kontra EUIPO – Industrial Farmaceutica Cantabria (nume)
      (T-41/19. sz. ügy)
      (2019/C 112/51)
      A keresetlevél nyelve: angol

         Felek

         Felperes: MSI Svetovanje, marketing, d.o.o (Vrhnika, Szlovénia) (képviselő: M. Maček ügyvéd)

         Alperes: az Európai Unió Szellemi Tulajdoni Hivatala (EUIPO)

         A másik fél a fellebbezési tanács előtti eljárásban: Industrial Farmaceutica Cantabria, SA (Madrid, Spanyolország)

         Az EUIPO előtti eljárás adatai

         A vitatott védjegy bejelentője: a felperes

         A vitatott védjegy: nume európai uniós ábrás védjegy bejelentése – 15 120 355. sz. védjegybejelentés

         Az EUIPO előtti eljárás: felszólalási eljárás

         A megtámadott határozat: az EUIPO ötödik fellebbezési tanácsának 2018. november 8-án hozott határozata (R 722/2018-5. sz. ügy)

         Kereseti kérelmek

      A felperes azt kéri, hogy a Törvényszék:

                  —

                  helyezze hatályon kívül a megtámadott határozatot;

                  —

                  az EUIPO-t kötelezze saját költségei, valamint a MSI Svetovanje d.o.o részéről felmerült költségek viselésére.

         Jogalapok

                  —

                  Az (EU) 2017/1001 európai parlamenti és tanácsi rendelet 95. cikke (1) bekezdésének megsértése;

                  —

                  Az (EU) 2017/1001 európai parlamenti és tanácsi rendelet 94. cikkének és az Európai Unió működéséről szóló szerződés 296. cikkének megsértése;

                  —

                  Az (EU) 2017/1001 európai parlamenti és tanácsi rendelet 8. cikke (1) bekezdése b) pontjának és 8. cikke (5) bekezdésének megsértése.


title: T-54/19. sz. ügy: 2019. január 29-én benyújtott kereset – Nosio kontra EUIPO (BIANCOFINO)

text:
               25.3.2019

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 112/44

      2019. január 29-én benyújtott kereset – Nosio kontra EUIPO (BIANCOFINO)
      (T-54/19. sz. ügy)
      (2019/C 112/53)
      Az eljárás nyelve: olasz

         Felek

         Felperes: Nosio SpA (Mezzocorona, Olaszország) (képviselők: J. Graffer és A. Ottolini ügyvédek)

         Alperes: az Európai Unió Szellemi Tulajdoni Hivatala (EUIPO)

         Az EUIPO előtti eljárás adatai

         A vitatott védjegy: BIANCOFINO európai uniós szóvédjegy bejelentése – 16 376 758. sz. védjegybejelentés

         A megtámadott határozat: az EUIPO első fellebbezési tanácsának 2018. november 22-én hozott határozata (R 2434/2017-1. sz. ügy)

         Kereseti kérelmek

      A felperes azt kéri, hogy a Törvényszék:

                  —

                  helyezze hatályon kívül a megtámadott határozatot;

                  —

                  az EUIPO-t kötelezze a jelen eljárás költségeinek viselésére.

         Jogalap

                  —

                  Az (EU) 2017/1001 európai parlamenti és tanácsi rendelet 7. cikke (1) bekezdése b) pontjának megsértése.