title: A Bíróság ítélete (első tanács), 2012. december 13.#Maatschap L.A. en D.A.B. Langestraat en P. Langestraat-Troost kontra Staatssecretaris van Economische Zaken, Landbouw en Innovatie.#A College van Beroep voor het bedrijfsleven (Hollandia) által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem.#Közös agrárpolitika – Integrált igazgatási és ellenőrzési rendszer – Csökkentések és kizárások a kölcsönös megfeleltetési szabályok be nem tartása esetén – Mások cselekményeiért való felelősség.#C‑11/12. sz. ügy.

text:
         A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (első tanács)
      2012. december 13. (
            *1
         )
      „Közös agrárpolitika — Integrált igazgatási és ellenőrzési rendszer — Csökkentések és kizárások a kölcsönös megfeleltetési szabályok be nem tartása esetén — Mások cselekményeiért való felelősség”
      A C-11/12. sz. ügyben,
      az EUMSZ 267. cikk alapján benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában, amelyet a College van Beroep voor het bedrijfsleven (Hollandia) a Bírósághoz 2012. január 4-én érkezett, 2011. október 12-i határozatával terjesztett elő az előtte
      a Maatschap L.A. en D.A.B. Langestraat en P. Langestraat-Troost

      és
      a Staatssecretaris van Economische Zaken, Landbouw en Innovatie

      között folyamatban lévő eljárásban,
      A BÍRÓSÁG (első tanács),
      tagjai: A. Tizzano tanácselnök, A. Borg Barthet, E. Levits, J.-J. Kasel és M. Safjan (előadó) bírák,
      főtanácsnok: J. Kokott,
      hivatalvezető: A. Calot Escobar,
      tekintettel az írásbeli szakaszra,
      figyelembe véve a következők által előterjesztett észrevételeket:

               —

               a holland kormány képviseletében C. S. Schillemans és C. Wissels, meghatalmazotti minőségben,

               —

               az Európai Bizottság képviseletében B. Burggraaf és H. Tserepa-Lacombe, meghatalmazotti minőségben,

         tekintettel a főtanácsnok meghallgatását követően hozott határozatra, miszerint az ügy elbírálására a főtanácsnok indítványa nélkül kerül sor,
      meghozta a következő

         Ítéletet

               1

               Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem a közös agrárpolitika keretébe tartozó, mezőgazdasági termelők részére meghatározott közvetlen támogatási rendszerek közös szabályainak megállapításáról és a mezőgazdasági termelők részére meghatározott egyes támogatási rendszerek létrehozásáról, az 1290/2005/EK, a 247/2006/EK és a 378/2007/EK rendelet módosításáról, valamint az 1782/2003/EK rendelet hatályon kívül helyezéséről szóló, 2009. január 19-i 73/2009/EK tanácsi rendelet (HL L 30., 16. o.) 23. cikke (1) bekezdésének értelmezésére vonatkozik.

               2

               A kérelmet a Maatschap L.A. en D.A.B. Langestraat en P. Langestraat-Troost (a továbbiakban: Maatschap) és a Staatssecretaris van Economische Zaken, Landbouw en Innovatie (a továbbiakban: Staatssecretaris) között, az előbbi részére a közös agrárpolitika keretében nyújtott támogatás csökkentése tárgyában folyó peres eljárásban terjesztették elő.

         Jogi háttér

         Az 1782/2003/EK rendelet

               3

               A közös agrárpolitika keretébe tartozó közvetlen támogatási rendszerek közös szabályainak megállapításáról és a mezőgazdasági termelők részére meghatározott támogatási rendszerek létrehozásáról, továbbá a 2019/93/EGK, 1452/2001/EK, 1453/2001/EK, 1454/2001/EK, 1868/94/EK, 1251/1999/EK, 1254/1999/EK, 1673/2000/EK, 2358/71/EGK és a 2529/2001/EK rendelet módosításáról szóló, 2003. szeptember 29-i 1782/2003/EK tanácsi rendelet (HL L 270., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 3. fejezet, 40. kötet, 269. o.) 6. cikkének (1) bekezdése, eredeti változata szerint, a következőképpen rendelkezett:
               „Amennyiben a mezőgazdasági termelő a neki közvetlenül felróható cselekmény vagy mulasztás következtében nem tartja be a jogszabályban foglalt gazdálkodási követelményeket vagy a jó mezőgazdasági és ökológiai állapotra vonatkozó előírásokat, az előírások megsértésének [helyesen: megsértése megállapításának] naptári évében számára nyújtandó közvetlen kifizetések teljes összegét a 10. és a 11. cikkben foglalt rendelkezések alkalmazását követően a 7. cikkben megállapított részletes szabályokkal összhangban csökkenteni vagy törölni kell.”

               4

               Az 1782/2003 rendelet 2008. február 14-i 146/2008/EK tanácsi rendelettel (HL L 46., 1. o.) módosított változata 6. cikke (1) bekezdésének 2008. április 1-jétől hatályos szövege a következőképpen rendelkezett:
               „Amennyiben egy adott naptári évben (a továbbiakban: az érintett naptári év) soha nem teljesülnek a jogszabályban foglalt gazdálkodási követelmények vagy a jó mezőgazdasági és ökológiai állapotra vonatkozó előírások, és e nem teljesítés az érintett naptári évben támogatási kérelmet benyújtó mezőgazdasági termelőnek közvetlenül felróható cselekmény vagy mulasztás eredménye, akkor […] az említett mezőgazdasági termelő számára folyósítandó közvetlen kifizetések teljes összegét a 7. cikkben meghatározott részletes szabályokkal összhangban csökkenteni vagy törölni kell.
               Az első albekezdést alkalmazni kell abban az esetben is, ha a követelmények említett nem teljesítése olyan cselekmény vagy mulasztás eredménye, amely közvetlenül annak a személynek róható fel, akinek a földterületet átadták, vagy aki azt átadta.
               [...]
               E bekezdés alkalmazásában az »átadás«: bármely olyan ügylet, amelynek révén a mezőgazdasági földterület megszűnik az átadó rendelkezésére állni.”

               5

               Az 1782/2003 rendeletet a 73/2009 rendelet 2009. január 1-jei hatállyal hatályon kívül helyezte.

         A 146/2008 rendelet

               6

               A 146/2008 rendelet (2) és (3) bekezdésének szövege a következő:

                        „(2)

                        Az [1782/2003 rendelet] 44. cikkének (3) bekezdése előírja, hogy a támogatható hektárszámnak megfelelő parcelláknak legalább egy tíz hónapos időtartamon át a mezőgazdasági termelő rendelkezésére kell állniuk. A tapasztalatok azt mutatják, hogy ez a feltétel nagymértékben korlátozhatja a földterületek piacának működését, és jelentős adminisztratív terhet ró az érintett mezőgazdasági termelőkre és igazgatási szervekre. Mindazonáltal annak elkerülésére, hogy ugyanarra a földterületre vonatkozóan több kérelmet is benyújthassanak, szükség van egy olyan időpont megjelölésére is, amikor a parcelláknak a mezőgazdasági termelő rendelkezésére kell állniuk. A tagállamoknak helyénvaló lenne meghatározni ezt az időpontot, amely a támogatás iránti kérelem módosítására meghatározott időpontnál nem lehet később. Azonos szabályt kell alkalmazni azokra a tagállamokra is, amelyek az egységes területalapú támogatási rendszert alkalmazzák.

                        (3)

                        Annak következtében, hogy egyetlen napra csökkentették azon időtartamot, amelynek során a mezőgazdasági termelőnek egyaránt rendelkeznie kell az egységes támogatási rendszer és az egységes területalapú támogatási rendszer keretében támogatható hektárszámnak megfelelő parcellákkal, különösen az érintett naptári év során történt földátruházás esetére vonatkozóan pontosítani kell a kölcsönös megfeleltetéshez kapcsolódó felelősségi szabályokat. Egyértelművé kell tenni ezért, hogy a támogatási kérelmet benyújtó mezőgazdasági termelőt terheli a felelősség az illetékes hatóság előtt a kölcsönös megfeleltetési követelmények be nem tartásáért az érintett naptári évben a támogatási kérelemben bejelentett valamennyi mezőgazdasági földterület tekintetében. Ez azonban nem zárhatja ki az érintett mezőgazdasági termelő és az olyan személy közötti magánjogi megállapodásokat, akinek a mezőgazdasági földterületet átadták, vagy aki azt átadta.”

         A 796/2004/EK rendelet

               7

               A 2008. december 16-i 1266/2008/EK bizottsági rendelettel (HL L 338., 34. o.) módosított, a közös agrárpolitika keretébe tartozó közvetlen támogatási rendszerek közös szabályainak megállapításáról és a mezőgazdasági termelők részére meghatározott támogatási rendszerek létrehozásáról szóló 1782/2003/EK tanácsi rendelet által előírt kölcsönös megfeleltetés, moduláció, valamint integrált igazgatási és ellenőrzési rendszer végrehajtására, valamint a 479/2008/EK tanácsi rendelet által előírt kölcsönös megfeleltetés végrehajtására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló, 2004. április 21-i 796/2004/EK bizottsági rendelet (HL L 141., 18. o.; magyar nyelvű különkiadás 3. fejezet, 44. kötet, 243. o.) a kölcsönös megfeleltetésre vonatkozó szabályok be nem tartása esetén alkalmazható szankciók részletes végrehajtási szabályait tartalmazza.

               8

               E rendelet (56) és (57) preambulumbekezdése értelmében:

                        „(56)

                        Az 1782/2003/EK rendeletben a kölcsönös megfeleltetésre vonatkozó kötelezettségek tekintetében előirányzott, a támogatás csökkentésének és a támogatás köréből való kizárásnak a rendszere azonban eltérő céllal jött létre, nevezetesen, hogy a mezőgazdasági termelőket a kölcsönös megfeleltetés különböző területein – már meglévő – jogszabályok tiszteletben tartására ösztönözze.

                        (57)

                        Tekintettel az arányosság elvére, és a támogathatósági feltételek esetében, a vis maior esetekhez, valamint a rendkívüli és természeti körülményekhez kapcsolódó különleges problémák figyelembevételével támogatáscsökkentést, illetve a támogatás köréből történő kizárást kell meghatározni. Kölcsönös megfeleltetési kötelezettségek esetében a támogatáscsökkentés és a támogatás köréből történő kizárás csak abban az esetben alkalmazható, ha a mezőgazdasági termelő gondatlanul vagy szándékosan járt el. A támogatáscsökkentéseket és a támogatás köréből történő kizárást az elkövetett szabálytalanság súlyossága alapján kell besorolni, és egy vagy több támogatási rendszerből meghatározott időre történő teljes kizárásig terjedhetnek. A támogathatósági feltételek tekintetében figyelembe kell venni a különböző támogatási rendszerek sajátosságait.”

         A 73/2009 rendelet

               9

               A 73/2009 rendelet (3) preambulumbekezdése kimondja:
               „Az 1782/2003/EK rendelet bevezette azt az elvet, hogy ha a mezőgazdasági termelő nem tesz eleget bizonyos köz-, állat- és növény-egészségügyi, illetve környezetvédelmi és állatjóléti előírásoknak, a közvetlen támogatás összege csökkenthető, vagy a termelőt ki lehet zárni a támogatottak köréből. Ez az úgynevezett »kölcsönös megfeleltetési« rendszer a közvetlen kifizetések keretében nyújtott közösségi támogatás szerves részét képezi, következésképpen fenn kell azt tartani. A tapasztalat azonban azt mutatja, hogy a kölcsönös megfeleltetés alkalmazási körébe tartozó követelmények némelyike a mezőgazdasági tevékenység vagy a mezőgazdasági földterület szempontjából nem eléggé releváns, vagy a mezőgazdasági termelők helyett inkább a nemzeti hatóságokat érinti. Következésképpen a kölcsönös megfeleltetés alkalmazási körét ki kell igazítani”.

               10

               A 73/2009 rendelet „Támogatáscsökkentés, illetve a kifizetésből való kizárás a kölcsönös megfeleltetés szabályainak megsértése esetén” című 23. cikke (1) bekezdésének szövege a következő:
               „Amennyiben egy adott naptári évben (a továbbiakban: az érintett naptári év) bármikor a jogszabályban foglalt gazdálkodási követelmények vagy a jó mezőgazdasági és környezeti állapotra vonatkozó előírások nem teljesülnek, és az előírások ezen megsértése az érintett naptári évben támogatási kérelmet benyújtó mezőgazdasági termelőnek közvetlenül felróható cselekmény vagy mulasztás eredménye, akkor […] az említett mezőgazdasági termelő számára folyósított vagy folyósítandó közvetlen kifizetések teljes összegét a 24. cikkben meghatározott részletes szabályokkal összhangban csökkenteni kell, vagy az érintettet ki kell zárni a támogatottak köréből.
               Az első albekezdést alkalmazni kell abban az esetben is, ha az előírások említett megsértése olyan cselekmény vagy mulasztás eredménye, amely közvetlenül annak a személynek róható fel, akinek a földterületet átruházták, vagy aki azt átruházta.
               E bekezdés alkalmazásában az »átruházás«: bármely olyan ügylet, amelynek révén a mezőgazdasági földterület többé nem áll az átruházó rendelkezésére.
               A második albekezdéstől eltérve, 2010-től kezdődően, ha az a személy, akinek a cselekmény vagy mulasztás közvetlenül tulajdonítható, az érintett naptári évben támogatási kérelmet nyújtott be, a támogatáscsökkentést vagy a támogatás köréből való kizárást az ezen személynek nyújtott vagy nyújtandó közvetlen kifizetések teljes összegére kell alkalmazni.”

               11

               Ugyanezen rendeletnek „A kölcsönös megfeleltetés szabályainak megsértése esetén alkalmazandó támogatáscsökkentés és kizárás részletes szabályai” című 24. cikke így rendelkezik:
               „(1)   A 23. cikkben említett támogatáscsökkentésre, illetve a támogatás köréből való kizárásra vonatkozó részletes szabályokat a 141. cikk (2) bekezdésében említett eljárással összhangban kell megállapítani. Ennek során figyelembe kell venni az előírások megsértésének súlyát, mértékét, továbbá tartós, illetve ismétlődő jellegét, valamint az e cikk (2), (3) és (4) bekezdésében megállapított kritériumokat.
               (2)   Gondatlanság esetén a támogatáscsökkentés mértéke nem haladhatja meg az 5%-ot, az előírások ismételt megsértése esetén pedig a 15%-ot.
               [...]
               (3)   Az előírások szándékos megsértése esetén a támogatáscsökkentés mértéke elvben nem lehet kisebb 20%-nál, és az érintett mezőgazdasági termelő egy vagy több naptári év tekintetében akár ki is zárható egy vagy több támogatási rendszer köréből.
               [...]”

         Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés

               12

               Az L. Oosthoek en J. P. Groen (a továbbiakban: Oosthoek/Groen) mezőgazdasági földterületrészt (parcellát) adott bérbe a Maatschap részére, azért hogy ott ez utóbbi hagymát termeszthessen. A haszonbérleti szerződést azzal a feltétellel kötötték, hogy az Oosthoek/Groen folytathatja a parcella felszántását, és arra még pár rakomány trágyát kiszórhat. A felek úgy állapodtak meg, hogy a haszonbérleti szerződés kezdete 2009. január 1-je lesz, de a bérlő, a Maatschap, csak a parcella felszántása után veszi ténylegesen birtokba a területet.

               13

               Az Oosthoek/Groen ki is szórta az említett parcellára a trágyát, a szántást azonban nem a nemzeti jogszabályoknak megfelelően végezték el, amely jogszabályok csupán az alacsony kibocsátású trágyák használatát teszik lehetővé. Az Oosthoek/Groennel szemben emiatt bírságot szabtak ki.

               14

               A Maatschap, aki az említett parcellát 2009. március elején vette birtokba, közvetlen kifizetés iránti kérelmet nyújtott be a 2009-es év tekintetében, többek között az említett parcella után. Az előzetes döntéshozatalra utaló határozat szerint a Maatschap csak a Staatssecretaris 2009. november 23-i azon leveléből értesült az Oosthoek/Groen által elkövetett jogsértésről, amely a közvetlen kifizetések esetleges csökkentését helyezte kilátásba a nemzeti jogszabályok abban álló megsértése miatt, hogy a trágyát nem olyan módon használták, hogy az alacsony kibocsátást eredményezzen.

               15

               2010. március 3-i határozatával a Staatssecretaris a közvetlen kifizetések tekintetében 20%-os csökkentést alkalmazott a Maatschappal szemben a mezőgazdasági jogszabályokban foglalt előírások említett megsértése miatt. 2010. március 8-i levelében a Maatschap e határozattal szemben panaszt terjesztett elő. 2010. április 1-jei határozatával a Staatssecretaris e panaszt megalapozatlannak minősítette. A Maatschap ezt követően keresettel támadta meg az említett határozatot a kérdést előterjesztő bíróság előtt.

               16

               A kérdést előterjesztő bíróság úgy véli, hogy a 73/2009 rendelet 23. cikke (1) bekezdése értelmében az Oosthoek/Groent kell jogelődnek tekinteni a mezőgazdasági földterületek átengedése vonatkozásában. Következésképpen a Maatschap részére átutalt közvetlen kifizetéseket csökkenteni kell, illetve a termelőt ki kell zárni a támogatásokból a mezőgazdasági jogszabályokban foglalt azon előírások be nem tartása miatt, amelyeket az Oosthoek/Groen sértett meg. E bíróság úgy véli, hogy az említett társaság illetékesei által az általános felügyeleti szervek előtt tett nyilatkozatok ezen előírásoknak a társaság részéről történt szándékos megsértésére engednek következtetni.

               17

               Miután a kérdést előterjesztő bíróság nem állapított meg rosszhiszeműséget a Maatschap részéről az Oosthoek/Groen által elkövetett jogsértést illetően, kétségei támadtak a közvetlen kifizetéseknek a mezőgazdasági jogszabályokban foglalt előírások szándékos be nem tartása miatti csökkentésének Maatschappal szembeni alkalmazhatóságát illetően, aki nem maga követte el a jogsértést.

               18

               Többek között hangsúlyozza, hogy a 796/2004 rendelet (56) és (57) preambulumbekezdése szerint a csökkentések és kizárások rendszerének az a célja, hogy a termelőket a kölcsönös megfeleltetés különféle területein hatályos jogszabályok tiszteletben tartására ösztönözze, és hogy e rendszert az arányosság elvének figyelembevételével alakították ki. Így egyrészt a csökkentések és kizárások csak akkor alkalmazhatók, ha a termelő gondatlanságról tett tanúbizonyságot vagy szándékosan járt el, másrészt pedig azok alkalmazását az elkövetett szabálytalanság súlyosságától függően kell mérlegelni.

               19

               A kérdést előterjesztő bíróság szerint a 73/2009 rendelet 23. cikke kétféleképpen értelmezhető, nevezetesen vagy úgy, hogy az Oosthoek/Groen rosszhiszeműségéért közvetlenül a Maatschapot kell felelőssé tenni, vagy pedig úgy, hogy ez utóbbi a mezőgazdasági jogszabályokban foglalt előírásoknak csak a saját maga által elkövetett megsértéséért felel.

               20

               E körülmények között a College van Beroep voor het bedrijfsleven felfüggesztette az eljárást, és a következő kérdést terjesztette előzetes döntéshozatal céljából a Bíróság elé:
               „Úgy kell-e értelmezni a 73/2009 […] rendelet 23. cikkének (1) bekezdését, hogy a támogatási kérelmet benyújtó mezőgazdasági termelővel szemben ugyanúgy csökkenteni kell a kifizetések összegét, vagy ugyanúgy ki kell zárni őt a támogatottak köréből, mint ahogy azt az előírások megállapított megsértése vonatkozásában azon tényleges jogsértő esetében is megtették volna, akinek a földterületet átruházták, vagy aki azt átruházta, ha a kérelmet ez utóbbi személy maga nyújtotta volna be? Vagy az említett rendelkezés csak azt jelenti, hogy az előírások megállapított megsértését a támogatási kérelmet benyújtó személynek kell tulajdonítani, a támogatáscsökkentés mértékére vagy a támogatottak köréből történő kizárásra vonatkozó döntéshozatal során azonban még meg kell állapítani, hogy a mezőgazdasági termelő maga milyen mértékben járt el gondatlanul, felróhatóan vagy szándékosan?”

         Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésről

               21

               Kérdésével az előterjesztő bíróság lényegében arra szeretne választ kapni, hogy a 73/2009 rendelet 23. cikkének (1) bekezdését úgy kell-e értelmezni, hogy a kölcsönös megfeleltetési szabályoknak a mezőgazdasági földterületet használó kedvezményezett vagy az azt átengedő személy általi olyan megsértéséért, amely a közvetlen kifizetések teljes összegének csökkentését vagy az azokból való kizárást vonja maga után, teljes egészében a támogatás iránti kérelmet benyújtó mezőgazdasági termelő felel.

               22

               Elöljáróban emlékeztetni kell arra, hogy a 73/2009 rendelet 23. cikkének (1) bekezdése a támogatás iránti kérelmet előterjesztő mezőgazdasági termelő részére nyújtott vagy nyújtandó közvetlen kifizetések teljes összegének csökkentését írja elő olyan esetben, amikor azon naptári év során, amelyben a kérelmet előterjesztik, nem tartják be a gazdálkodásra vagy a megfelelő mezőgazdasági és környezeti feltételekre vonatkozó jogszabályi előírásokat.

               23

               Az említett rendelet 23. cikke (1) bekezdésének második albekezdése értelmében a közvetlen kifizetések teljes összegének csökkentése akkor is alkalmazandó, ha a kérdéses jogsértés olyan cselekmény vagy mulasztás eredménye, amely vagy annak a személynek róható fel közvetlenül, akinek a részére a földterület használatát átengedték, vagy annak, aki azt átengedte.

               24

               E rendelkezés szövege egyértelmű azt illetően, hogy a támogatás iránti kérelmet benyújtó termelőre telepíti a felelősséget, akár a mezőgazdasági földterületek átengedésének kedvezményezettje, akár az azt átengedő személy nem tartja be a kölcsönös megfeleltetés szabályait. Ugyanakkor, a 73/2009 rendelet nem határozza meg pontosan azt, hogy a kedvezményezettnek vagy az átengedőnek felróható szándékosság fennállása megállapításának következményeiért is e termelő felel-e.

               25

               E tekintetben a 796/2004 rendelet pontosítja, hogy a termelő gondatlansága esetén alkalmazandó csökkentés mértéke 1–15% lehet. Ezzel szemben, amikor a csökkentést a termelő valamely szándékos cselekménye miatt rendelik el, ez a mérték főszabály szerint 20 és 100% között lehet.

               26

               Ezzel összefüggésben meg kell jegyezni, hogy önmagában a 73/2009 rendelet 23. cikke (1) bekezdésének szövege alapján nem lehet a kérdést előterjesztő bíróság által feltett kérdést megválaszolni.

               27

               A Bíróság állandó ítélkezési gyakorlata szerint valamely uniós jogi rendelkezés értelmezéséhez nemcsak annak kifejezéseit, hanem szövegkörnyezetét, és annak a szabályozásnak a célkitűzéseit is figyelembe kell venni, amelynek az részét képezi (lásd a C-150/10. sz., Beneo-Orafti ügyben 2011. július 21-én hozott ítélet [EBHT 2011., I-6843. o.] 41. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).

               28

               Márpedig, először is, emlékeztetni kell arra, hogy az 1782/2003 rendelet 44. cikkének (3) bekezdésében foglalt „tíz hónapos szabályt”, amely szerint támogatás iránti kérelem benyújtásához a támogatható hektárszámnak megfelelő parcellák legalább tíz hónapon át a termelők rendelkezésére kellett, hogy álljanak, a 146/2008 rendelet egyetlen napra csökkentette. Ennélfogva ahhoz, hogy arra az évre vonatkozóan, amelynek során a támogatás iránti kérelmet benyújtják, a termelő megkapja a közvetlen kifizetést, elegendő, ha a parcella a referencia-időpontban a rendelkezésére áll.

               29

               Miként az a 146/2008 rendelet (2) preambulumbekezdéséből kiderül, a megengedhetőségi szabályok ezen egyszerűsítésének az volt a célja, hogy csökkentse mind a termelőkre, mind az érintett igazgatási szervekre háruló adminisztratív terheket.

               30

               Ebből az is következik, hogy könnyebbé válik egy adott parcella egy naptári éven belüli többszöri átengedése, aminek az lehet a következménye, hogy megnő annak a valószínűsége, hogy nem maga a kérelmet benyújtó termelő szántja fel a földet.

               31

               Másodszor, a „tíz hónapos szabály” eltörlése az 1782/2003 rendelet 6. cikke (1) bekezdésének a 146/2008 rendelettel történő módosítását vonta maga után, amely rendelkezést a 73/2009 rendelet 23. cikkének (1) bekezdése, amely a kölcsönös megfeleltetési szabályok be nem tartása esetén a termelő felelősségről szól, úgy vette át, hogy kiegészítette azzal, hogy a valamely parcella tekintetében kérelmet benyújtó termelő az e parcellához fűződő jogok átengedése esetén továbbra is azon év egésze tekintetében viseli a felelősséget a parcelláért, amelyre vonatkozóan a kérelmet benyújtották.

               32

               Tehát azt kell megállapítani, hogy a 73/2009 rendelet 23. cikkének (1) bekezdése nem tesz különbséget a kölcsönös megfeleltetési szabályoknak a földterületet használó vagy az azt átengedő személy gondatlanságának és szándékosságának betudható be nem tartásának esete között. A támogatás iránti kérelmet benyújtó termelőnek a földterületet használó kedvezményezett vagy az azt átengedő személy által elkövetett cselekményei következményeiért való felelőssége tehát nem zárható ki.

               33

               Az előzőekre tekintettel a 73/2009 rendelet 23. cikkének (1) bekezdését a fent hivatkozott jogszabályok változására figyelemmel kell értelmezni.

               34

               A 146/2008 rendelet (2) preambulumbekezdéséből az következik, hogy a közvetlen kifizetésekhez való hozzáférés egyszerűsítésének köszönhetően a termelők könnyebben juthatnak hozzá a mezőgazdasági támogatásokhoz. Ezenkívül a 73/2009 rendelet (3) preambulumbekezdése emlékeztet arra, hogy a támogatás nyújtása annak a követelménynek van alárendelve, hogy annak kedvezményezettje betartja a kölcsönös megfeleltetési szabályokat.

               35

               Következésképpen az említett szabályok be nem tartása esetén alkalmazandó szankció olyan speciális igazgatási eszköz, amely elválaszthatatlan részét képezi a mezőgazdasági támogatások rendszerének, és ugyanezen szabályok tiszteletben tartását kívánja előmozdítani.

               36

               E tekintetben a Bíróság már több alkalommal hangsúlyozta, hogy a rendelkezések, amelyeket megsértettek, kizárólag azokra a gazdasági szereplőkre vonatkoznak, akik szabad elhatározásukból döntöttek úgy, hogy a támogatási rendszert igénybe veszik a mezőgazdaság területén (lásd a 137/85. sz., Maizena és társai ügyben 1987. november 18-án hozott ítélet [EBHT 1987., 4587. o.] 13. pontját; a C-240/90. sz., Németország kontra Bizottság ügyben 1992. október 27-én hozott ítélet [EBHT 1992., I-5383. o.] 26. pontját; a C-210/00. sz., Käserei Champignon Hofmeister ügyben 2002. július 11-én hozott ítélet [EBHT 2002., I-6453. o.] 41. pontját; valamint a C-489/10. sz. Bonda-ügyben 2012. június 5-én hozott ítélet 30. pontját).

               37

               Ebből következik, hogy a támogatásban részesülő termelőnek – még ha a parcella, amelynek tekintetében a közvetlen kifizetést kérte, ténylegesen nem is áll az ő rendelkezése alatt a naptári év egésze során – viselnie kell e parcella tekintetében a kölcsönös megfeleltetési szabályok be nem tartása eseteiért való felelősséggel járó kockázatot – akár a földterületet használó kedvezményezett vagy az azt átengedő személy gondatlanságának, akár azok szándékos cselekményének tudható az be –, ami maga után vonhatja a közvetlen kifizetések teljes összegének csökkentését vagy az azokból való kizárást. Tehát e termelő felel a szóban forgó földterületet használó kedvezményezett vagy az azt átengedő személy által elkövetett jogsértésért, ideértve a szándékos cselekmények következményeit is.

               38

               Ugyanakkor a 796/2004 rendelet (57) preambulumbekezdése kimondja, hogy a közvetlen kifizetések teljes összegeinek csökkentéseit és az azokból való kizárásokat az arányosság elvének figyelembevételével kell meghatározni. Meg kell tehát vizsgálni, hogy a jelen ítélet előző pontjában említett megoldás tiszteletben tartja-e ezt az elvet.

               39

               E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy az arányosság elve, amely az uniós jog általános elvei közé tartozik, megköveteli, hogy az uniós jog valamely rendelkezése által alkalmazott eszközök alkalmasak legyenek a kitűzött cél megvalósítására, és ne menjenek túl az annak eléréséhez szükséges mértéken (lásd a C-59/11. sz. Association Kokopelli ügyben 2012. július 12-én hozott ítélet 38. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).

               40

               A jelen ítélet 34–37. pontjából az következik, hogy a támogatás iránti kérelmet benyújtó termelőnek a kölcsönös megfeleltetési szabályoknak az akár a földterületet használó kedvezményezett vagy az azt átengedő személy gondatlanságának, akár szándékos cselekményének betudható be nem tartása valamely esete miatti felelőssége teszi lehetővé a közvetlen kifizetések teljes összegének csökkentése és az azokból való kizárás rendszerének alapjául szolgáló azon cél elérését, amelyre a 73/2009 rendelet (3) preambulumbekezdése is emlékeztet, és amely nevezetesen a környezetre, az élelmiszer-biztonságra, az állategészségügyre és az állatok kíméletére, valamint a mezőgazdasági földterület jó mezőgazdasági és ökológiai állapotára vonatkozó alapvető előírásoknak a közös piacszervezés keretébe való beillesztése.

               41

               Ami azt a kérdést illeti, hogy a támogatás iránti kérelmet benyújtó termelő e felelőssége nem lépi-e túl az említett cél eléréséhez szükséges mértéket, hangsúlyozni kell, hogy a közigazgatási szervekkel szemben továbbra is egyedül a támogatásban részesülő termelő felel. Ugyanakkor, miként azt a holland kormány és az Európai Bizottság helyesen megjegyzi, a feleket semmi sem akadályozza abban, hogy a mezőgazdasági földterületet átengedő szerződésbe pontosabb kikötéseket foglaljanak bele az e szerződésből eredő pénzügyi kockázatokat illetően, ideértve a mezőgazdasági támogatások összege esetleges csökkentésének vagy az azokból való esetleges kizárásnak a kockázatát is. Ezenkívül a támogatás iránti kérelmet benyújtó termelő érdekeinek védelmét szolgáló polgári jogi eszközök igénybevétele akkor sem zárható ki, ha ilyen kikötést nem tesznek.

               42

               Ennélfogva a földterületet használó kedvezményezett vagy az azt átengedő személy által elkövetett jogsértésért való teljes felelősségnek az azon földterület-részlet vonatkozásában támogatás iránti kérelmet benyújtó termelőre való telepítése, amelynek tekintetében a kölcsönös megfeleltetési szabályok be nem tartását megállapították, nem lépi túl a kitűzött cél eléréséhez szükséges mértéket.

               43

               Egyébként megjegyzendő, hogy ha a jogsértést elkövető termelő, illetve az a termelő, aki a referencia-időpontban a szóban forgó parcella felett rendelkezett, nem nyújt be támogatás iránti kérelmet, akkor semmilyen szankciót nem szabnak ki vele szemben. A közvetlen kifizetések teljes összegének csökkentése és az azokból való kizárás rendszere ugyanis olyan igazgatási intézkedést képez, amely a közvetlen kifizetések formájában történő ösztönzéshez köthető.

               44

               Következésképpen az előterjesztett kérdésre azt a választ kell adni, hogy a 73/2009 rendelet 23. cikkének (1) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy a kölcsönös megfeleltetési szabályoknak a mezőgazdasági földterületet használó kedvezményezett vagy az azt átengedő személy által történt olyan megsértéséért, amely a közvetlen kifizetések teljes összegének csökkentését vagy az azokból való kizárást vonja maga után, teljes egészében a támogatás iránti kérelmet benyújtó mezőgazdasági termelő felel.

         A költségekről

               45

               Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.

               A fenti indokok alapján a Bíróság (első tanács) a következőképpen határozott:

                     A közös agrárpolitika keretébe tartozó, mezőgazdasági termelők részére meghatározott közvetlen támogatási rendszerek közös szabályainak megállapításáról és a mezőgazdasági termelők részére meghatározott egyes támogatási rendszerek létrehozásáról, az 1290/2005/EK, a 247/2006/EK és a 378/2007/EK rendelet módosításáról, valamint az 1782/2003/EK rendelet hatályon kívül helyezéséről szóló, 2009. január 19-i 73/2009/EK tanácsi rendelet 23. cikkének (1) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy a kölcsönös megfeleltetési szabályoknak a mezőgazdasági földterületet használó kedvezményezett vagy az azt átengedő személy által történt olyan megsértéséért, amely a közvetlen kifizetések teljes összegének csökkentését vagy az azokból való kizárást vonja maga után, teljes egészében a támogatás iránti kérelmet benyújtó mezőgazdasági termelő felel.

                     Aláírások

            (
            *1
         )	Az eljárás nyelve: holland.


Az Elsőfokú Bíróság (negyedik tanács) 1998. március 19-i ítélete. # Georges Tzoanos kontra az Európai Közösségek Bizottsága. # Tisztviselők - Megsemmisítés iránti kereset. # T-74/96. sz. ügy


title: A Bíróság (nagytanács) 2011. december 21-i ítélete.#Francia Köztársaság kontra People's Mojahedin Organization of Iran.#Fellebbezés - Közös kül- és biztonságpolitika - A terrorizmus elleni küzdelem érdekében egyes személyekkel és szervezetekkel szemben hozott korlátozó intézkedések - 2001/931/KKBP közös álláspont - 2580/2001/EK rendelet - Az Európai Unió Tanácsa által megállapított, felülvizsgált és módosított listára felvett valamely csoporttal szemben alkalmazandó pénzeszköz-befagyasztás - Védelemhez való jog.#C-27/09 P. sz. ügy.

text:
      C‑27/09. P. sz. ügy
      Francia Köztársaság
      kontra
      People's Mojahedin Organization of Iran
      „Fellebbezés – Közös kül‑ és biztonságpolitika – A terrorizmus elleni küzdelem érdekében egyes személyekkel és szervezetekkel szemben hozott korlátozó intézkedések – 2001/931/KKBP közös álláspont – 2580/2001/EK rendelet – Az Európai Unió Tanácsa által megállapított, felülvizsgált és módosított listára felvett valamely csoporttal szemben alkalmazandó
         pénzeszköz‑befagyasztás – Védelemhez való jog”

      Az ítélet összefoglalása
      Uniós jog – Elvek – Védelemhez való jog – Egyes, terrorcselekményekkel gyanúsított személyekkel és szervezetekkel szemben
            hozott, pénzeszközök befagyasztására vonatkozó határozat – A Tanács kötelezettségei – A figyelembe vett terhelő bizonyítékok
            érdekelttel való közlése és a meghallgatáshoz való jog – Terjedelem – Be nem tartás – A védelemhez való jog megsértése
      (EUSZ 6. cikk, (1) bekezdés; az Európai Unió Alapjogi Chartája, 41. cikk, (2) bekezdés, a) pont; 2580/2001 tanácsi rendelet,
            2. cikk, (3) bekezdés; 2008/583 tanácsi határozat)
      A pénzeszközök befagyasztására vonatkozó eredeti határozat esetében a Tanács nem köteles előzetesen közölni az érintett személlyel
         vagy szervezettel azokat az indokokat, amelyekre ezen intézmény alapítani kívánja e személy vagy szervezet nevének a terrorizmus
         elleni küzdelem érdekében egyes személyekkel és szervezetekkel szemben hozott különleges korlátozó intézkedésekről szóló 2580/2001
         rendelet 2. cikkének (3) bekezdésében említett listára történő felvételét. A hatékonyság veszélyeztetésének elkerülése érdekében
         hozott ilyen intézkedésnek ugyanis jellegénél fogva meglepetésszerűnek és azonnal alkalmazandónak kell lennie. Ilyen esetben
         főszabály szerint elég, hogy az intézmény közölje az érintett személlyel vagy szervezettel az indokokat, és a határozat elfogadásával
         egyidejűleg vagy azt követően azonnal lehetővé tegye a meghallgatáshoz való jog gyakorlását.

      A pénzeszközök befagyasztására vonatkozó későbbi határozat esetén viszont – amellyel a 2580/2001 rendelet 2. cikkének (3) bekezdésében
         említett listán már szereplő személy vagy szervezet nevét továbbra is szerepeltették a listán – e meglepetésszerű hatásra
         már nincs szükség az intézkedés hatékonyságának biztosítása érdekében, ezért az ilyen határozat elfogadását főszabály szerint
         meg kell előznie a terhelő bizonyítékok közlésének, valamint az érintett személy vagy szervezet számára biztosított azon lehetőségnek,
         hogy meghallgassák.

      E tekintetben a terhelő bizonyítékok közlésére vonatkozó követelmény és a korlátozó intézkedések alkalmazását elindító határozat
         elfogadását megelőző észrevételek megtételéhez való jog által biztosított védelem alapvető és elengedhetetlen a védelemhez
         való jog szempontjából. Ez annál is inkább igaz, mivel az ilyen intézkedéseknek jelentős hatásuk van az érintett személyek
         és csoportok jogaira és szabadságaira. Ugyanis annak a szabálynak, miszerint a sérelmet okozó határozat címzettjének olyan
         helyzetben kell lennie, hogy a határozat elfogadása előtt képes legyen észrevételeit megtenni, az a célja, hogy az illetékes
         hatóság megfelelően figyelembe vehesse a releváns körülmények összességét. Az említett címzett hatékony védelmének biztosítása
         érdekében e szabálynak többek között az a célja, hogy kijavíthasson valamilyen hibát, vagy személyes helyzetére vonatkozó
         olyan tényekre hivatkozhasson, amelyek a határozat elfogadása mellett vagy ellen szólnak, vagy hogy a határozat ezt vagy azt
         tartalmazza.

      A védelemhez való jognak a korlátozó intézkedés elfogadását megelőző eljárás során történő tiszteletben tartásához való ezen
         alapvető jogot egyébként kifejezetten rögzíti az Európai Unió Alapjogi Chartája 41. cikke (2) bekezdésének a) pontja, amely
         Chartának az EUSZ 6. cikk (1) bekezdése a Szerződésekkel megegyező jogi kötőerőt ismer el. Bár az említett alapvető jog alól
         a pénzeszközök befagyasztására vonatkozó eredeti határozatok esetében megengedett volt a kivétel, ez a pénzeszközök befagyasztására
         vonatkozó intézkedések hatékonysága biztosításának szükségességével, és végső soron az Unió és tagállamai biztonságát vagy
         nemzetközi kapcsolatainak folytatását érintő kényszerítő megfontolásokkal igazolható.

      (vö. 61–62, 64–67. pont)
A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (nagytanács)
      2011. december 21.(*)

      „Fellebbezés – Közös kül‑ és biztonságpolitika – A terrorizmus elleni küzdelem érdekében egyes személyekkel és szervezetekkel szemben hozott korlátozó intézkedések – 2001/931/KKBP közös álláspont – 2580/2001/EK rendelet – Az Európai Unió Tanácsa által megállapított, felülvizsgált és módosított listára felvett valamely csoporttal szemben alkalmazandó
         pénzeszköz‑befagyasztás – Védelemhez való jog”

      A C‑27/09. P. sz. ügyben,
      a Francia Köztársaság (képviselik: E. Belliard, valamint G. de Bergues és A. Adam, meghatalmazotti minőségben)

      fellebbezőnek,
      a többi fél az eljárásban:
      a People’s Mojahedin Organization of Iran (székhelye: Auvers‑sur‑Oise [Franciaország], képviselik: J.‑P. Spitzer ügyvéd, D. Vaughan QC, és M.‑E. Demetriou barrister),

      felperes az elsőfokú eljárásban,
      az Európai Unió Tanácsa,

      alperes az elsőfokú eljárásban,
      az Európai Bizottság (képviselik: S. Boelaert és P. Aalto, meghatalmazotti minőségben, kézbesítési cím: Luxembourg),

      beavatkozó az elsőfokú eljárásban,
      a Bíróság alapokmányának 56. cikke alapján 2009. január 19‑én benyújtott fellebbezése tárgyában,
      A BÍRÓSÁG (nagytanács),
      tagjai: V. Skouris elnök, A. Tizzano, J. N. Cunha Rodrigues (előadó), K. Lenaerts és J.‑C. Bonichot tanácselnökök, Juhász E.,
         G. Arestis, A. Borg Barthet, M. Ilešič, L. Bay Larsen, T. von Danwitz, A. Arabadjiev és C. Toader bírák,

      főtanácsnok: E. Sharpston,
      hivatalvezető: L. Hewlett főtanácsos,
      tekintettel az írásbeli szakaszra és a 2010. szeptember 8‑i tárgyalásra,
      a főtanácsnok indítványának a 2011. július 14‑i tárgyaláson történt meghallgatását követően,
      meghozta a következő
      Ítéletet
      1        Fellebbezésében a Francia Köztársaság az Európai Közösségek Elsőfokú Bírósága T‑284/08. sz., People’s Mojahedin Organization
         of Iran kontra Tanács ügyben 2008. december 4‑én hozott ítéletének (EBHT 2008., II‑3487. o.; a továbbiakban: megtámadott ítélet)
         hatályon kívül helyezését kéri, amellyel az Elsőfokú Bíróság helyt adott a People’s Mojahedin Organization of Irannak (a továbbiakban:
         PMOI) a terrorizmus elleni küzdelem érdekében egyes személyekkel és szervezetekkel szemben hozott különleges korlátozó intézkedésekről
         szóló 2580/2001/EK rendelet 2. cikke (3) bekezdésének végrehajtásáról és a 2007/868/EK határozat hatályon kívül helyezéséről
         szóló, 2008. július 15‑i 2008/583/EK tanácsi határozatnak (HL L 188., 21. o.; a továbbiakban: vitatott határozat) a PMOI‑t
         érintő részében történő megsemmisítésére irányuló keresetének.

       Jogi háttér
       Az Egyesült Nemzetek Biztonsági Tanácsa 1373. (2001) számú határozata
      2        2001. szeptember 28‑án az Egyesült Nemzetek Biztonsági Tanácsa elfogadta a terrorizmus leküzdése, különösen a terrorizmus
         finanszírozása elleni küzdelem érdekében kialakított széles körű stratégiák megállapításáról szóló 1373. (2001.) számú határozatát.
         E határozat 1. c) pontja többek között arról rendelkezik, hogy valamennyi államnak haladéktalanul be kell fagyasztania azon
         személyek − továbbá az ilyen személyek tulajdonában vagy ellenőrzése alatt álló szervezetek, az ilyen személyek és szervezetek
         nevében vagy irányítása alatt eljáró személyek és szervezetek − pénzeszközeit, egyéb vagyoni értékeit vagy gazdasági erőforrásait,
         akik terrorcselekményeket követnek el, vagy kísérelnek meg elkövetni, illetve ilyen cselekmények elkövetésének részesei vagy
         elősegítői.

      3        E határozat nem rendelkezik azon személyek listájáról, akikre e korlátozó intézkedéseket alkalmazni kell.

       A 2001/931/KKBP közös álláspont
      4        Mivel az Európai Unió Tanácsa úgy ítélte meg, hogy az 1373. (2001) számú biztonsági tanácsi határozat végrehajtásához szükséges
         az Európai Közösség fellépése, 2001. december 27‑én elfogadta többek között a terrorizmus leküzdésére vonatkozó különös intézkedések
         alkalmazásáról szóló 2001/931/KKBP közös álláspontot (HL L 344., 93. o.; magyar nyelvű különkiadás 18. fejezet, 1. kötet,
         217. o.).

      5        E közös álláspont 1. cikkének (1) bekezdése szerint:

      „A következő cikkek rendelkezéseivel összhangban ezt a közös álláspontot kell alkalmazni a terrorcselekményekben részt vevő
         és a mellékletben felsorolt személyekre, csoportokra és szervezetekre.”

      6        A 2001/931 közös álláspont 1. cikkének (2) és (3) bekezdése meghatározza, hogy mit kell „terrorcselekményekben részt vevő
         személyek, csoportok és szervezetek”, illetve „terrorcselekmények” alatt érteni.

      7        Az említett közös álláspont 1. cikkének (4) és (6) bekezdése az alábbiak szerint rendelkezik:

      „(4)      A mellékletben található listát az idevágó ügyiratok pontos információi, illetve anyagai alapján kell összeállítani, amelyek
         értelmében az illetékes hatóság határozatot hozott az érintett személyekről, csoportokról és szervezetekről, függetlenül attól,
         hogy a határozat terrorcselekményre irányuló nyomozás vagy vádemelés megindítására, komoly és hitelt érdemlő bizonyítékok
         vagy jelek alapján ilyen cselekmény elkövetésének kísérletére, abban való részvételre vagy annak elősegítésére, vagy ilyen
         bűntettek miatt kiszabott ítéletekre vonatkozik‑e. A listába felvehetők azok a személyek, csoportok és szervezetek, akikről,
         illetve amelyekről az Egyesült Nemzetek Biztonsági Tanácsa megállapította, hogy kapcsolatban állnak a terrorizmussal, és velük
         szemben szankciókat rendelt el.

      Ennek a bekezdésnek az alkalmazásában az »illetékes hatóság« az igazságügyi hatóság, vagy ha az nem rendelkezik az e bekezdés
         hatálya alá tartozó területen illetékességgel, akkor az e téren illetékességgel rendelkező megfelelő hatóság.

      [...]
      (6)      A mellékletben található listában szereplő személyek és szervezetek nevét rendszeresen és legalább hat hónaponként felül kell
         vizsgálni annak érdekében, hogy biztosítva legyen a listában való fenntartásuk megalapozottsága [helyesen: „A mellékletben
         található listán szereplő személyek és szervezetek nevét rendszeresen és legalább hat hónaponként felül kell vizsgálni az
         arról való meggyőződés érdekében, hogy továbbra is indokolt‑e a listán való fenntartásuk].”

      8        A PMOI‑t a 2001/931 közös álláspont naprakésszé tételéről szóló, 2002. május 2‑i 2002/340/KKBP tanácsi közös állásponttal
         (HL L 116., 75. o.) tették hozzá a 2001/931 közös álláspont mellékletében szereplő listához.

      9        A PMOI‑t a 2001/931 közös álláspont mellékletében szereplő listán továbbra is szerepeltette a Tanács által e közös álláspont
         1. cikke (6) bekezdésének megfelelően hozott számos későbbi határozat.

       A 2580/2001/EK rendelet
      10      A Tanács 2001. december 27‑én elfogadta a terrorizmus leküzdése érdekében egyes személyekkel és szervezetekkel szemben hozott
         különleges korlátozó intézkedésekről szóló, 2580/2001/EK rendeletet (HL L 344., 70. o., magyar nyelvű különkiadás 18. fejezet,
         1. kötet, 207. o.).

      11      A 2580/2001 rendelet (5) preambulumbekezdése kimondja:

      „A 2001/931/KKBP közös álláspont [közös kül‑ és biztonságpolitikai] szempontjainak [helyesen: intézkedéseinek] végrehajtásához
         a Közösség fellépésére van szükség.”

      12      E rendelet 2. cikke értelmében:

      „(1)      Az 5. és a 6. cikkben megengedett kivételektől eltekintve:
      a)      a (3) bekezdésben említett listában szereplő természetes vagy jogi személy, csoport vagy szervezet tulajdonában vagy birtokában
         álló, vagy hozzájuk tartozó valamennyi pénzeszközt, egyéb vagyoni értéket és gazdasági erőforrást be kell fagyasztani;

      b)      semmiféle pénzeszközt, egyéb vagyoni értéket és gazdasági erőforrást sem közvetve, sem közvetlenül nem lehet a (3) bekezdésben
         említett listában szereplő természetes vagy jogi személy, csoport vagy szervezet rendelkezésére bocsátani [vagy azok javára
         felhasználni].

      (2)      Az 5. és a 6. cikkben megengedett kivételektől eltekintve tilos pénzügyi szolgáltatásokat nyújtani a (3) bekezdésben említett
         listában szereplő természetes vagy jogi személy, csoport vagy szervezet számára [vagy e személyek, csoportok, vagy szervezetek
         javára].

      (3)      A Tanács egyhangúlag, és a 2001/931/KKBP közös álláspont 1. cikkének (4), (5) és (6) bekezdésében megállapított rendelkezéseivel
         összhangban eljárva, megállapítja, felülvizsgálja és módosítja azoknak a személyeknek, csoportoknak és szervezeteknek a listáját,
         akikre, illetve amelyekre ez a rendelet vonatkozik; [...]”

      13      A PMOI‑t a 2580/2001 rendelet 2. cikke (3) bekezdésének végrehajtásáról és a 2001/927/EK határozat hatályon kívül helyezéséről
         szóló, 2002. május 2‑i 2002/334/EK tanácsi határozattal (HL L 116., 33. o.) vették fel a 2580/2001 rendelet 2. cikke (3) bekezdésében
         említett listára.

      14      Ezt követően a PMOI‑taz említett listán továbbra is szerepeltették a 2580/2001 rendelet 2. cikke (3) bekezdésének megfelelően
         hozott későbbi tanácsi határozatok, köztük a vitatott határozat.

      15      A 2580/2001 rendelet 2. cikke (3) bekezdésének végrehajtásáról és a 2008/583/EK határozat hatályon kívül helyezéséről szóló,
         2009. január 26‑i 2009/62/EK tanácsi határozat (HL L 23., 25. o.) ugyanerről a listáról levette a PMOI‑t.

      16      A 2009/62 határozat (5) preambulumbekezdése értelmében:

      A [megtámadott ítélet] alapján egy csoport lekerült azoknak a személyeknek, csoportoknak és szervezeteknek a listájáról, akikre
         vagy amelyekre a 2580/2001/EK rendeletet alkalmazni kell.”

      17      Nem vitatott, hogy az e preambulumbekezdés által érintett csoport a PMOI.

       A jogvita előzményei
      18      A jelen jogvita első előzményeinek ismertetéséhez a megtámadott ítélet 1. pontja az Elsőfokú Bíróság T‑228/02. sz., Organisation
         des Modjahedines du peuple d’Iran kontra Tanács ügyben 2006. december 12‑én hozott ítéletének (EBHT 2006., II‑4665. o.) 1–26. pontjára
         és T‑256/07. sz., People’s Mojahedin Organization of Iran kontra Tanács ügyben 2008. október 23‑án hozott ítéletének (EBHT 2008.,
         II‑3019. o.) 1–37. pontjára utal vissza.

      19      Az Elsőfokú Bíróság a fent hivatkozott Organisation des Modjahedines du peuple d’Iran kontra Tanács ügyben hozott ítélet 1.,
         2., 12. és 16. pontjában a következőket állapította meg:

      „1      Az ügyiratokból kiderül, hogy a [PMOI‑t] […] 1965‑ben alapították, és az iráni sah, majd a mollák rendszerének egy demokratikus
         rendszerrel való felváltását tűzte ki célul. A [PMOI] 1981‑ben részt vett az Iráni Ellenállás Nemzeti Tanácsának (NCRI) megalapításában,
         amely szerv az iráni »ellenállás száműzetésben lévő parlamentjeként« határozható meg. A [PMOI] a jelen jogvita alapját képező
         tényállás idején öt különálló szervezetből, valamint egy független szervezetből állt, amely a szervezet Iránban működő fegyveres
         szárnyát jelentette. A [PMOI] állítása szerint azonban ő és tagjai 2001 júniusától kezdve kifejezetten felhagytak minden katonai
         tevékenységgel, és jelenleg már nincs fegyveres szervezete.

      2      2001. március 28‑i végzésével [helyesen: rendeletével] a Secretary of State for the Home Department (belügyminiszter, Egyesült
         Királyság, a továbbiakban: Home Secretary) felvette a [PMOI‑t] a Terrorism Act 2000 (2000. évi törvény a terrorizmusról) alapján
         betiltott szervezetek listájára. A [PMOI] egyszerre két kérelmet nyújtott be e végzéssel szemben: az egyiket fellebbezésként
         (appeal) a Proscribed Organisations Appeal Commission (A betiltott szervezetekkel kapcsolatos fellebbezési bizottság, POAC)
         előtt, a másikat pedig felülvizsgálat (judicial review) iránt a High Court of Justice (England and Wales), Queen’s Bench Division
         (Administrative Court) [Legfelsőbb Bíróság (Anglia és Wales), a bíróság királyi törvényszéke (adminisztratív tanács) […] ]
         előtt.

      [...]
      12      2002. április 17‑i ítéletével a[z] [említett bíróság] elutasította a [PMOI] által a Home Secretary 2001. március 28‑i végzésével
         [helyesen: rendeletével] szemben benyújtott felülvizsgálat iránti kérelmet […], mivel lényegében úgy vélte, hogy a POAC a
         megfelelő fórum a [PMOI] érveinek a meghallgatására, beleértve a meghallgatáshoz való jog megsértésére alapított érveket is.

      [...]
      16      2002. november 15‑i ítéletével a POAC elutasította a [PMOI] által a Home Secretary 2001. március 28‑i végzésével [helyesen:
         rendeletével] szemben benyújtott fellebbezést […], mivel többek között úgy vélte, hogy semmi nem követeli meg, hogy előzetesen
         meghallgassa a [PMOI‑t], mivel az ilyen meghallgatás végeredményben megvalósíthatatlan vagy nemkívánatos a terrorista szervezetekkel
         szembeni jogszabály keretében. E határozat szerint a Terrorism Act 2000 jogi rendszere tisztességes lehetőséget biztosít arra,
         hogy a [PMOI] álláspontját meghallgassák a POAC előtt.”

      20      Az ügy legfrissebb fejleményeit a következőképpen foglalja össze a megtámadott ítélet 2‑10. pontja:

      „2      2008. május 7‑i ítéletével a Court of Appeal (England & Wales) [fellebbviteli bíróság (Anglia és Wales), Egyesült Királyság,
         a továbbiakban: Court of Appeal] elutasította a [Home Secretary] arra irányuló kérelmét, hogy fellebbezést nyújthasson be
         e bíróság előtt a [POAC] 2007. november 30‑i határozatával szemben, amelyben az helyt adott a Home Secretary 2006. szeptember
         1‑jei, a [PMOI] mint terrorizmusban részt vevő szervezet betiltásának feloldását megtagadó határozatával szemben benyújtott
         fellebbezésnek, és utasította az említett Home Secretaryt, hogy a [PMOI‑t] a Terrorism Act 2000 […] alapján betiltott szervezetek
         listájáról törlő [rendeletre] (Order) irányuló tervezetet terjesszen az Egyesült Királyság parlamentje elé.

      3      A POAC ezen határozatával többek között „hibásnak” (perverse) minősítette a Home Secretary 2006. szeptember 1‑jei, a [PMOI]
         betiltásának feloldását megtagadó határozatában foglalt azon megállapítását, miszerint a [PMOI] abban az időszakban még a
         Terrorism Act 2000 értelmében „terrorizmusban részt vevő” (concerned in terrorism) szervezet volt. [...]

      [...]
      5      A fent hivatkozott ítéletében a Court of Appeal helybenhagyta a POAC megállapításait. Ezenkívül megállapította, hogy a Home
         Secretary által benyújtott bizalmas információk megerősítik azon következtetését, amely szerint utóbbi ésszerűen nem gondolhatta
         úgy, hogy a PMOI szándékában állt, hogy a jövőben újra részt vegyen a terrorizmusban.

      6      2008. június 23‑i, június 24‑én hatályba lépett végzésében [helyesen: rendeletében] a Home Secretary ezért törölte a PMOI
         nevét a Terrorism Act 2000 alapján betiltott szervezetek listájáról. E törlést jóváhagyta az Egyesült Királyság parlamentjének
         mindkét kamarája.

      7      A [vitatott határozattal] a Tanács mégis fenntartotta a [PMOI] nevét másokéval együtt a […] [2580/2001 rendelet] mellékletében
         szereplő listán [...].

      8      A [vitatott] határozat (5) preambulumbekezdése, amely bizonyosan a PMOI‑ra vonatkozik, az alábbiakat állapítja meg:
      »Egy csoport esetében a Tanács figyelembe vette azt a tényt, hogy egy illetékes hatóság határozata, amely indokként szolgált
         a csoportnak a listára történő felvételéhez, már nincs hatályban 2008. június 24‑e óta. Azonban erre a csoportra vonatkozó
         újabb elemek jutottak a Tanács tudomására. A Tanács úgy tekintette, hogy ezek az új elemek indokolttá teszik ennek a csoportnak
         a listára való felvételét.«

      9      A [vitatott] határozatról a Tanács 2008. július 15‑i levelében […] értesített[e] a [PMOI‑t]. E levélben a Tanács a következőket
         állapította meg:

      »A Tanács ismét úgy határozott, hogy felveszi [a PMOI‑t] a listára […] A Tanács tudomásul vette, hogy az illetékes hatóság
         azon határozata, amely indokként szolgált [a PMOI‑nak] a listára történő felvételéhez, már nincs hatályban 2008. június 24‑e
         óta. A Tanács azonban olyan új információkhoz jutott, amelyek jelentősek a listára történő felvétel szempontjából. Figyelembe
         véve ezen információkat, a Tanács úgy döntött, hogy [a PMOI‑t] újra fel kell venni az említett listára. Következésképpen a
         Tanács módosította az indokolást.«

      10      Az ismertető [helyesen: értesítő] levélhez csatolt indokolásban [...] a Tanács a következőket fejti ki:
      »A [PMOI] csoportot 1965‑ben eredetileg az uralkodó rendszer megdöntésének céljából alapították. Tagjai így részt vettek a
         korábbi rendszer több ezer ’ügynökének’ eltávolításában, és közülük kerültek ki az Egyesült Államok teheráni nagykövetségén
         elkövetett túszejtés felelősei is. Bár kezdetben a PMOI az iszlám forradalom legradikálisabb szereplői közé tartozott, betiltása
         után illegalitásba vonult, és számos akciót követett el a Teheránban fennálló rendszer ellen. Így a szervezet terrorista merényleteket
         követett el […]. Az Európai Unió különböző tagállamaiban letelepedett szervezet tagjai ellen egyébként jelenleg eljárás folyik
         a tevékenységeik finanszírozására irányuló bűncselekmények miatt. E cselekmények a 2001/931 közös álláspont 1. cikke (3) bekezdése
         a), c), d), f), g), h) és i) pontjának hatálya alá tartoznak, és az 1. cikke (3) bekezdésének i. és iii. pontjában említett
         célból követték el azokat.

      A [PMOI] a 2580/2001 rendelet 2. cikke (3) bekezdésének hatálya alá tartozik.
      2001 áprilisában a tribunal de grande instance de Paris [párizsi megyei szintű bíróság] melletti terrorista ügyekkel foglalkozó
         ügyészség vizsgálatot indított a ’terrorcselekmények előkészítésére létrejött bűnszervezet vezetőivel’ szemben az 1996. július
         22‑i 96/647 törvény alapján a francia jogban előírt feltételek mellett. Az e vizsgálat keretében folytatott nyomozások eredményeként
         [a PMOI] feltételezett tagjait megfélemlítéssel vagy terrorral a közrend súlyos megzavarására törekvő bűnszövetkezettel elsődlegesen
         vagy másodlagosan összefüggő különböző bűncselekményekkel gyanúsították. Az előző gyanúsításon túl e vizsgálat e ’terrorista
         csoport finanszírozására’ is vonatkozik a francia jogban a mindennapi biztonságról szóló, 2001. november 15‑i 2001/1062 törvény
         által előírt feltételek mellett.

      2007. március 19‑én és 2007. november 13‑án a terrorista ügyekkel foglalkozó párizsi ügyészség pótházkutatásokat tartott a
         [PMOI] feltételezett tagjainál. Ezen eljárásokat a 2001 és 2007 között végzett nyomozásokból eredő új információkra vonatkozó
         vizsgálat szükségessége indokolta. Az eljárások elsősorban valamely terrorszervezettel összefüggésben ’különösen sebezhető
         személyek ellen elkövetett csalások vétségéből közvetlenül vagy közvetve származó nyereség tisztára mosása és bűnszervezetben
         elkövetett csalás’ elkövetőire vonatkoznak a francia jogban a 2003. augusztus 2‑i 2003/706 törvény által előírt feltételek
         között.

      Következésképpen az illetékes hatóság határozatot hozott a [PMOI‑val] szemben a 2001/931 közös álláspont 1. cikkének (4) bekezdése
         értelmében.

      A Tanács megjegyzi, hogy ezen eljárások még mindig folyamatban vannak, és 2007‑ben kiterjesztették őket a terroristacsoportok
         által folytatott finanszírozási műveletek elleni küzdelem keretében. A Tanács úgy véli, hogy továbbra is érvényesek azon okok,
         amelyek miatt [a PMOI‑t] felvették a 2580/2001 rendelet 2. cikke (1) és (2) bekezdése alapján előírt intézkedések hatálya
         alá tartozó személyek és szervezetek listájára.

      Ezen információkra tekintettel a Tanács úgy döntött, hogy [a PMOI‑nak] a 2580/2001 rendelet 2. cikke (1) és (2) bekezdése
         alapján előírt intézkedések hatálya alatt kell maradnia.«”

       Az Elsőfokú Bíróság előtti eljárás és a megtámadott ítélet
      21      Az Elsőfokú Bíróság Hivatalához 2008. július 21‑én benyújtott keresetlevelével a PMOI a vitatott határozat megsemmisítésére
         irányuló keresetet indított, és azt kérte, hogy az Elsőfokú Bíróság:

      –        semmisítse meg a vitatott határozatot az őt érintő részében, és
      –        a Tanácsot kötelezze a költségek viselésére.
      22      A Francia Köztársaság és az Európai Bizottság számára megengedték, hogy a Tanács kérelmeinek támogatása végett beavatkozzanak
         az Elsőfokú Bíróság előtti eljárásba.

      23      A PMOI kérelmei alátámasztására lényegében öt jogalapot hoz fel: az első jogalap nyilvánvaló értékelési hibán alapul, a második
         jogalap a 2001/931 közös álláspont 1. cikke (4) bekezdése, a 2580/2001 rendelet 2. cikke (3) bekezdése és a bizonyítási teherre
         vonatkozó szabályok megsértésén alapul, a harmadik jogalap a hatékony bírói jogvédelemhez való jog megsértésén alapul, a negyedik
         jogalap a védelemhez való jog és az indokolási kötelezettség megsértésén alapul, az ötödik jogalap pedig a hatáskörrel vagy
         az eljárással való visszaélésen alapul.

      24      A negyedik, a védelemhez való jog megsértésére alapított jogalapot illetően az Elsőfokú Bíróság megállapította a megtámadott
         ítélet 36. pontjában, hogy kétségtelen, hogy a Tanács a vitatott határozatot anélkül fogadta el, hogy előzetesen közölte volna
         a PMOI‑vel azon új információkat vagy az ügyirat azon új anyagait, amelyek szerinte igazolták a 2580/2001 rendelet 2. cikkének
         (3) bekezdésében említett listán való további szerepeltetését, vagyis a tribunal de grande instance de Paris melletti terrorista
         ügyekkel foglalkozó ügyészsége által 2001 áprilisában indított vizsgálatra, valamint a 2007. márciusi és novemberi két pótházkutatásra
         vonatkozó iratokat. Az Elsőfokú Bíróság hozzáfűzte, hogy ráadásul a Tanács nem tette lehetővé a PMOI számára, hogy hasznosan
         érvényre juttassa az ezzel kapcsolatos álláspontját a vitatott határozat elfogadása előtt.

      25      Az Elsőfokú Bíróság a megtámadott ítélet 37. pontjában ebből azt a következtetést vonta le, hogy a vitatott határozatot különösen
         a fent hivatkozott Organisation des Modjahedines du peuple d’Iran kontra Tanács ügyben hozott ítélet 120., 126. és 131. pontjában
         a védelemhez való jog tiszteletben tartására vonatkozóan megállapított elvek megsértésével fogadták el.

      26      Továbbá a megtámadott ítélet 39–44. pontjában az Elsőfokú Bíróság először a Tanács azon érvét vizsgálta, amely szerint ezen
         intézmény megalapozottan járt el így a jelen ügyben fennálló sajátos helyzete, különösen azon sürgősség miatt, amellyel a
         vitatott határozatot meg kellett hozni.

      27      Ezzel kapcsolatban az Elsőfokú Bíróság a megtámadott ítélet 40. pontjában azt állapította meg, hogy az állítólagos sürgősség
         egyáltalán nem bizonyított.

      28      Az Elsőfokú Bíróság megemlítette, hogy 2008. május 7., a Court of Appeal ítélete kihirdetésének napja – amellyel véglegesen
         megszűnt a Tanács számára annak lehetősége, hogy a Home Secretary 2001. március 28‑i rendeletére hivatkozzon –, és 2008. július
         15., a megtámadott határozat elfogadásának időpontja között több mint két hónap eltelt. Márpedig a Tanács nem fejtette ki,
         hogy miért nem volt számára lehetséges 2008. május 7. után rögtön lépéseket tenni vagy a PMOI‑nak a 2580/2001 rendelet 2. cikkének
         (3) bekezdésében említett listáról való eltávolítása, vagy az e listán új bizonyítékok alapján való további szerepeltetése
         érdekében.

      29      Az Elsőfokú Bíróság továbbá a megtámadott ítélet 41. pontjában úgy vélte, hogy feltételezve akár, hogy ezen új bizonyítékokat
         a Tanáccsal csak 2008 júniusában közölték, ez nem magyarázza meg, hogy ezen ú bizonyítékokat miért nem lehetett azonnal közölni
         a PMOI‑vel, ha a Tanács azokat azt követően az ő terhére akarta figyelembe venni.

      30      Az Elsőfokú Bíróság hozzátette, hogy bár a fent hivatkozott People’s Mojahedin Organization of Iran kontra Tanács ügyben 2008.
         október 23‑án hozott ítélet alapjául szolgáló ügyben előterjesztett észrevételeiben a Tanács kifejezetten kinyilvánította
         azon szándékát, hogy azonnal állást kíván foglalni a tudomására hozott „új bizonyítékokról”, ezen intézmény e tényeket nem
         közölte a PMOI‑vel, ennek fizikai vagy jogi akadályaira való hivatkozás nélkül, és úgy, hogy az Elsőfokú Bíróság a Tanács
         egyik előző határozatát éppen azért semmisítette meg a fent hivatkozott Organisation des Modjahedines du peuple d’Iran kontra
         Tanács ügyben hozott ítéletben, mert az nem képezte ilyen előzetes közlés tárgyát.

      31      A megtámadott ítélet 42. pontjában az Elsőfokú Bíróság megjegyezte, hogy sem a Court of Appeal 2008. május 7‑i ítéletének,
         sem a Home Secretary 2008. június 23‑i rendeletének nem volt automatikus és azonnali hatása az akkor hatályban lévő, a 2580/2001
         rendelet 2. cikke (3) bekezdésének végrehajtásáról és a 2007/445/EK határozat hatályon kívül helyezéséről szóló, 2007. december
         20‑i 2007/868/EK tanácsi határozatra (HL L 340., 100. o.), mivel az uniós jogi aktusok jogszerűségének vélelme miatt e határozat
         törvényerővel hatályban marad, amíg vissza nem vonják, megsemmisítés iránti kereset alapján meg nem semmisítik, illetve előzetes
         döntéshozatal iránti kérelem vagy jogellenességi kifogás következtében nem nyilvánítják érvénytelennek.

      32      Másodsorban az Elsőfokú Bíróság elutasította a Tanács azon érvét, amely szerint a PMOI‑vel közölt indokolás lehetővé tette
         ez utóbbi védelemhez való jogának tiszteletben tartását.

      33      Ezzel kapcsolatban az Elsőfokú Bíróság a megtámadott ítélet 46. pontjában megállapította, hogy ezen érvelés a védelemhez való
         jognak a közigazgatási eljárás keretében való biztosítása és az ezen eljárás eredményeként elfogadott, sérelmet okozó aktussal
         szembeni hatékony bírósági jogorvoslathoz való jogból eredő biztosíték összetévesztéséből következik.

      34      Az Elsőfokú Bíróság ebből arra a következtetésre jutott a megtámadott ítélet 47. pontjában, hogy mivel a negyedik jogalap
         megalapozott, a vitatott határozatot meg kell semmisíteni a PMOI‑re vonatkozó részében.

      35      A megtámadott ítélet 48. pontjában az Elsőfokú Bíróság utalt arra, hogy ilyen feltételek mellett nem szükséges a kereset többi
         jogalapjáról határozni, mégis megvizsgálja a második és harmadik jogalapot azoknak a hatékony bírói jogvédelemhez való alapvető
         jog szempontjából való jelentősége miatt.

      36      E jogalapokat illetően az Elsőfokú Bíróság egyrészt arra a következtetésre jutott a megtámadott ítélet 78. pontjában, hogy
         nem bizonyított a jogilag megkövetelt módon, hogy a megtámadott határozatot a 2001/931 közös álláspont 1. cikke (4) bekezdése
         és a 2580/2001 rendelet 2. cikke (3) bekezdése rendelkezéseinek megfelelően fogadták el, másrészt pedig hogy éppen elfogadásának
         a körülményei sértik a PMOI hatékony bírósági felülvizsgálathoz való alapvető jogát.

      37      Következésképpen az Elsőfokú Bíróság azt állapította meg a megtámadott ítélet 79. pontjában, hogy a második és a harmadik
         jogalap megalapozott.

       A fellebbezési eljárás feleinek kérelmei
      38      A Francia Köztársaság fellebbezésében azt kéri, hogy a Bíróság:

      –        helyezze hatályon kívül a megtámadott ítéletet;
      –        a Bíróság döntse el véglegesen a jogvitát a PMOI keresetének elutasításával, vagy utalja vissza az ügyet a Törvényszék elé.
      39      A PMOI azt kéri, hogy a Bíróság:

      –        nyilvánítsa a fellebbezést elfogadhatatlannak;
      –        másodlagosan állapítsa meg, hogy nem szükséges határozni e fellebbezésről;
      –        harmadlagosan utasítsa el a fellebbezést, és
      –        mindenképpen a fellebbezőt kötelezze az ellenérdekű félnél felmerült költségek viselésére.
       A fellebbezésről
      40      A Francia Köztársaság három jogalapot hoz fel, amelyeket arra alapít, hogy az Elsőfokú Bíróság tévesen alkalmazta a jogot
         a védelemhez való jogra vonatkozó elvek, a 2001/931 közös álláspont 1. cikkének (4) bekezdése, illetve a hatékony bírói jogvédelemhez
         való jogra vonatkozó elvek értékelése során

       A fellebbezés elfogadhatóságáról
       A felek érvei
      41      A PMOI – emlékeztetve arra, hogy a vitatott határozatot hatályon kívül helyezte és felváltotta a 2009/62 határozat, amely
         már nem veszi át a 2580/2001 rendelet 2. cikkének (3) bekezdésében említett listát – úgy érvel, hogy a Francia Köztársaságnak
         nem fűződik érdeke a jelen fellebbezés fenntartásához, és hogy ezért az elfogadhatatlan. Másodlagosan azt állítja, hogy a
         Bíróságnak, azzal az indokkal, hogy tárgytalan, meg kellene tagadnia az e fellebbezés tárgyában való döntéshozatalt.

      42      A Francia Köztársaság úgy véli, hogy a fellebbezés elfogadható, és e tekintetben többek között azt állítja, hogy az Európai
         Unió Bírósága alapokmánya 56. cikkének harmadik bekezdése alapján nem kell eljáráshoz fűződő érdeket igazolnia.

       A Bíróság álláspontja
      43      Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a fellebbező eljáráshoz fűződő érdeke akkor áll fenn, ha eredményessége esetén a fellebbezés
         alkalmas arra, hogy az azt benyújtó félnek előnyt biztosítson (lásd többek között a C‑535/06. P. sz., Moser Baer India kontra
         Tanács ügyben 2009. szeptember 3‑án hozott ítélet [EBHT 2009., I‑7051. o.] 24. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).

      44      Mivel azonban a Francia Köztársaság beavatkozott az Elsőfokú Bíróság előtt folyó eljárásba, a Bíróság alapokmányának 56. cikkéből
         következik, hogy e tagállam fellebbezést nyújthat be akkor is, ha a Törvényszék határozata őt közvetlenül nem érinti.

      45      Továbbá ugyanezen cikk harmadik bekezdéséből következik, hogy a tagállamoknak – függetlenül attól, hogy az első fokú eljárásban
         félként vettek‑e részt – nem kell érdeket bizonyítaniuk ahhoz, hogy a Törvényszék ítélete ellen fellebbezhessenek (a C‑49/92. P. sz.,
         Bizottság kontra Anic Partecipazioni ügyben 1999. július 8‑án hozott ítélet [EBHT 1999., I‑4125. o.] 171. pontja).

      46      Másfelől a PMOI állításával ellentétben a jelen fellebbezés nem vált tárgytalanná amiatt, hogy a vitatott határozatot, amellyel
         felvették a PMOI‑t a 2580/2001 rendelet 2. cikkének (3) bekezdésében említett listára, hatályon kívül helyezte és felváltotta
         a 2009/62 határozat, amely a megtámadott ítéletre hivatkozva e lista naprakésszé tett változatában már nem szerepelteti a
         PMOI‑t.

      47      Egyrészt ugyanis ha a Bíróságnak helyt kellene adnia a fellebbezésnek, és érdemben elutasítania a PMOI‑nak a vitatott határozat
         ellen irányuló megsemmisítés iránti keresetét, abból az következne, ahogyan azt helyesen állította a Francia Köztársaság,
         hogy e határozatot visszaállítanák az Unió jogrendjébe a 2008. július 16., a vitatott határozat hatálybalépésének napja, és
         2009. január 27., a 2009/62 határozat – amely visszaható hatály nélkül hatályon kívül helyezte a vitatott határozatot, és
         törölte a PMOI nevét a 2580/2001 rendelet 2. cikkének (3) bekezdésében említett listáról – hatálybalépésének napja közötti
         időszak vonatkozásában.

      48      Másrészt nem tűnik úgy, hogy a 2009/62 határozat elfogadása azzal a következménnyel járt volna, hogy véget vetett volna a
         felek közötti jogvitának, és hogy ezért a fellebbezés ezen ok miatt tárgytalanná vált (lásd analógia útján többek között a
         C‑498/01. P. sz., OHMI kontra Zapf Creation ügyben 2004. december 1‑jén hozott végzés [EBHT 2004., I‑11349. o.] 12. pontját).

      49      A Francia Köztársaság ugyanis továbbra is azt állítja, hogy a PMOI‑nak a 2580/2001 rendelet 2. cikkének (3) bekezdésében említett
         listára a vitatott határozattal történő felvétele igazolt volt, és továbbá úgy érvelt a Bíróság előtt, hogy továbbra is érdeke
         fűződik ahhoz, hogy az Elsőfokú Bíróság által a megtámadott ítéletben elkövetett hibákat elismerje a Bíróság ahhoz, hogy kérhesse
         a Tanácstól a PMOI erre a listára történő újbóli felvételét.

      50      Ilyen körülmények között, mivel a fellebbezés nem vált tárgytalanná, a Bíróság feladata, hogy arról határozzon.

       Az ügy érdeméről
       A védelemhez való jogra vonatkozó elvek értékelése során való téves jogalkalmazásra alapított első jogalapról
      –       A felek érvei
      51      A Francia Köztársaság azt rója fel az Elsőfokú Bíróságnak, hogy a megtámadott ítélet 37. pontjában azt állapította meg, hogy
         a vitatott határozatot a védelemhez való jogra vonatkozó elvek megsértésével hozták meg, mivel a Tanács a vitatott határozatot
         anélkül fogadta el, hogy előzetesen közölte volna a PMOI‑vel azon új információkat vagy az ügyirat azon új anyagait, amelyek
         szerinte igazolták a 2580/2001 rendelet 2. cikkének (3) bekezdésében említett listán való további szerepeltetését.

      52      A Bíróság ítélkezési gyakorlatából következik, hogy a pénzeszközök befagyasztására vonatkozó intézkedés előzetes közlésének
         szükségessége alól léteznek kivételek, különösen a pénzeszközök befagyasztására vonatkozó eredeti határozat esetében, amikor
         a közlés veszélyeztetheti az ilyen korlátozó intézkedések hatékonyságát (a C‑402/05. P. és C‑415/05. P. sz., Kadi és Al Barakaat
         International Foundation kontra Tanács és Bizottság egyesített ügyekben 2008. szeptember 3‑án hozott ítélet [EBHT 2008., I‑6351. o.]
         339–341. pontja).

      53      A Francia Köztársaság azt állítja, hogy a vitatott határozat elfogadása során nyilvánvalóan fennállt a PMOI‑vel szemben alkalmazandó,
         a pénzeszközök befagyasztására vonatkozó intézkedés megszakításának veszélye, tehát az ilyen intézkedés hatékonyságát veszélyeztető
         kockázat.

      54      Attól fogva, hogy a Home Secretary a 2008. június 24‑én hatályba lépő, 2008. június 23‑i rendeletével törölte a PMOI nevét
         a Terrorism Act 2000 alapján betiltott szervezetek listájáról, a Home Secretary 2001. március 28‑i rendelete – illetékes hatóság
         határozata, amelyen a 2007/868 határozat alapult – már nem szolgálhatott volna alapul a PMOI‑nak a 2580/2001 rendelet 2. cikkének
         (3) bekezdésében említett listára történő felvételéhez, a 2001/931 közös álláspont 1. cikke (4) bekezdésének megsértése nélkül.

      55      A Francia Köztársaság ehhez hozzáfűzi, hogy bár a 2008. június 23‑i említett rendeletnek kétségkívül nem volt automatikus
         és azonnali hatása a 2007/868 határozatra, attól még a Tanácsnak nem kellett volna hagynia egy olyan helyzet fennmaradását,
         amelyben az említett határozat megalapozatlan volt, hanem a lehető leghamarabb le kellett volna abból vonnia a következményeket.

      56      Tekintettel arra, hogy a Tanács 2008. június 9‑én új bizonyítékokat  kapott a francia hatóságoktól, nevezetesen azt az információt,
         hogy 2004. április 9‑én vizsgálatot indítottak a PMOI 17 feltételezett tagjával szemben, és 24 személlyel szemben emeltek
         vádat, ami e hatóságok szerint igazolja a PMOI‑nak a 2580/2001 rendelet 2. cikkének (3) bekezdésében említett listára történő
         felvételére irányuló kérelmüket, a Tanácsnak a szankciók hatékonyságának biztosítása érdekében el kellett volna kerülnie a
         pénzeszközök befagyasztásának bármilyen megszakítását, és következésképpen a lehető leghamarabb új határozatot kellett volna
         hoznia a PMOI e listára történő felvételéről.

      57      A Francia Köztársaság emlékeztet továbbá arra, hogy a 2001/931 közös álláspont 1. cikke (6) bekezdésének megfelelően a Tanács
         köteles volt 2008 júniusának végén a lehető leghamarabb felülvizsgálni az említett, a 2007/868 határozat által megállapított
         listát.

      58      A PMOI azt állítja, hogy a megtámadott ítéletben az Elsőfokú Bíróság helyesen utasította el a Tanács által előadott és jelen
         fellebbezésben megismételt érvelést, többek között azt állapítva meg, hogy a jelen eset körülményei között a Tanács alaptalanul
         nem közölte vele előzetesen a szóban forgó új bizonyítékokat, azzal az indokkal, hogy különben fennállt volna a veszélye annak,
         hogy megszakad a PMOI pénzeszközeinek befagyasztása. Az Elsőfokú Bíróság álláspontja továbbá olyan ténybeli elemeken alapul,
         amelyek e fellebbezés keretében nem vitathatók.

      –       A Bíróság álláspontja
      59      A megtámadott ítélet 36. és 37. pontjában az Elsőfokú Bíróság azt állapította meg, hogy a Tanács azáltal, hogy a vitatott
         határozatot anélkül fogadta el, hogy előzetesen közölte volna a PMOI‑vel azon új információkat vagy az ügyirat azon új anyagait,
         amelyek szerinte igazolták a 2580/2001 rendelet 2. cikkének (3) bekezdésében említett listán való további szerepeltetését,
         ráadásul mivel nem tette lehetővé a PMOI számára, hogy hasznosan érvényre juttassa az ezzel kapcsolatos álláspontját e határozat
         elfogadása előtt, megsértette a többek között a fent hivatkozott Organisation des Modjahedines du peuple d’Iran kontra Tanács
         ügyben hozott ítélet 120., 126. és 131. pontjában kimondott, a védelemhez való jog tiszteletben tartására vonatkozó elveket.

      60      Azon elveket, amelyekre így az Elsőfokú Bíróság hivatkozott, és amelyeket nem vitat a Francia Köztársaság, a Bíróság ítélkezési
         gyakorlatából is kitűnnek (lásd az Oszáma bin Ládennel, az Al‑Qaida hálózattal és a Tálibánnal összeköttetésben álló egyes
         személyekkel és szervezetekkel szemben meghatározott szigorító intézkedések bevezetéséről, valamint az egyes termékek és szolgáltatások
         Afganisztánba történő kivitelének tilalmáról, a repülési tilalom megerősítéséről és az afganisztáni Tálibánt illető pénzkészletek
         és egyéb pénzügyi források befagyasztásáról szóló, 467/2001/EK tanácsi rendelet hatályon kívül helyezéséről szóló, 2002. május
         27‑i 881/2002/EK tanácsi rendelettel [HL L 139., 9. o.; magyar nyelvű különkiadás 18. fejezet, 1. kötet, 294. o.] kapcsolatban
         a fent hivatkozott Kadi és Al Barakaat International Foundation kontra Tanács és Bizottság egyesített ügyekben hozott ítélet
         338–341. pontját).

      61      E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy a pénzeszközök befagyasztására vonatkozó eredeti határozat esetében a Tanács nem
         köteles előzetesen közölni az érintett személlyel vagy szervezettel azokat az indokokat, amelyekre ezen intézmény alapítani
         kívánja e személy vagy szervezet nevének a 2580/2001 rendelet 2. cikkének (3) bekezdésében említett listára történő felvételét.
         A hatékonyság veszélyeztetésének elkerülése érdekében hozott ilyen intézkedésnek ugyanis jellegénél fogva meglepetésszerűnek
         és azonnal alkalmazandónak kell lennie. Ilyen esetben főszabály szerint elég, hogy az intézmény közölje az érintett személlyel
         vagy szervezettel az indokokat, és a határozat elfogadásával egyidejűleg vagy azt követően azonnal lehetővé tegye a meghallgatáshoz
         való jog gyakorlását.

      62      A pénzeszközök befagyasztására vonatkozó későbbi határozat esetén viszont – amellyel a 2580/2001 rendelet 2. cikkének (3) bekezdésében
         említett listán már szereplő személy vagy szervezet nevét továbbra is szerepeltették a listán – e meglepetésszerű hatásra
         már nincs szükség az intézkedés hatékonyságának biztosítása érdekében, ezért az ilyen határozat elfogadását főszabály szerint
         meg kell előznie a terhelő bizonyítékok közlésének, valamint az érintett személy vagy szervezet számára biztosított azon lehetőségnek,
         hogy meghallgassák.

      63      A megtámadott ítéletben az Elsőfokú Bíróság ezeket az elveket alkalmazta a konkrét esetre, és helyesen vonta le azt a következtetést,
         hogy mivel a vitatott határozattal továbbra is szerepeltették a PMOI nevét a 2580/2001 rendelet 2. cikkének (3) bekezdésében
         említett listán, amelyen a 2002/334 határozat alapján történő, 2002. május 3‑i eredeti felvétele óta szerepelt, a Tanács nem
         közölhette – mint ahogyan a jelen esetben tette – a PMOI‑t terhelő új bizonyítékokat a vitatott határozat elfogadásával egyidejűleg.
         A Tanácsnak feltétlenül biztosítania kellett volna a PMOI védelemhez való jogának tiszteletben tartását, vagyis az őt terhelő
         bizonyítékok közlését és a meghallgatáshoz való jogot e határozat elfogadását megelőzően.

      64      E tekintetben hangsúlyozni kell – amint azt a főtanácsnok tette az indítványa 103. pontjában –, hogy a terhelő bizonyítékok
         közlésére vonatkozó követelmény és a korlátozó intézkedések alkalmazását elindító olyan intézkedés, mint a vitatott határozat,
         elfogadását megelőző észrevételek megtételéhez való jog által biztosított védelem alapvető és elengedhetetlen a védelemhez
         való jog szempontjából. Ez annál is inkább igaz, mivel az ilyen intézkedéseknek jelentős hatásuk van az érintett személyek
         és csoportok jogaira és szabadságaira.

      65      Ugyanis annak a szabálynak, miszerint a sérelmet okozó határozat címzettjének olyan helyzetben kell lennie, hogy a határozat
         elfogadása előtt képes legyen észrevételeit megtenni, az a célja, hogy az illetékes hatóság megfelelően figyelembe vehesse
         a releváns körülmények összességét. Az említett címzett hatékony védelmének biztosítása érdekében e szabálynak többek között
         az a célja, hogy kijavíthasson valamilyen hibát, vagy személyes helyzetére vonatkozó olyan tényekre hivatkozhasson, amelyek
         a határozat elfogadása mellett vagy ellen szólnak, vagy hogy a határozat ezt vagy azt tartalmazza (lásd ebben az értelemben
         a C‑349/07. sz. Sopropé‑ügyben 2008. december 18‑án hozott ítélet [EBHT 2008., I‑10369. o.] 49. pontját).

      66      A védelemhez való jognak egy olyan korlátozó intézkedés, mint a vitatott határozat, elfogadását megelőző eljárás során történő
         tiszteletben tartásához való ezen alapvető jogot egyébként kifejezetten rögzíti az Európai Unió Alapjogi Chartája 41. cikke
         (2) bekezdésének a) pontja, amely Chartának az EUSZ 6. cikk (1) bekezdése a Szerződésekkel megegyező jogi kötőerőt ismer el.

      67      Bár – amint arra a Bíróság emlékeztetett a jelen ítélet 61. pontjában – az említett alapvető jog alól a pénzeszközök befagyasztására
         vonatkozó eredeti határozat esetében megengedett volt a kivétel, ez a pénzeszközök befagyasztására vonatkozó intézkedések
         hatékonysága biztosításának szükségességével, és végső soron az Unió és tagállamai biztonságát vagy nemzetközi kapcsolatainak
         folytatását érintő kényszerítő megfontolásokkal igazolható (lásd ebben az értelemben a fent hivatkozott Kadi és Al Barakaat
         International Foundation kontra Tanács és Bizottság egyesített ügyekben hozott ítélet 342. pontját).

      68      A megtámadott ítélet 39‑44. pontjában az Elsőfokú Bíróság mégis megvizsgálta a Tanács azon érvelését, amely szerint ezen intézmény
         megalapozottan közölte a PMOI‑vel szemben figyelembe vett új terhelő bizonyítékokat a vitatott határozat elfogadásával egyidejűleg,
         nem pedig azt megelőzően, azon tény ellenére, hogy nem a pénzeszközök befagyasztására vonatkozó eredeti határozatról volt
         szó, azon különös helyzet okán, amelyben ezen intézmény a jelen esetben volt, pontosabban azon sürgősség miatt, amellyel a
         vitatott határozatot el kellett fogadni.

      69      A Francia Köztársaság lényegében ezen érvelést veszi át a jelen fellebbezés keretében.

      70      Márpedig az Elsőfokú Bíróság egyrészt azt állapította meg, hogy 2008. május 7‑től, a Court of Appeal ítélete kihirdetésének
         napjáról kezdve a Tanács számára véglegesen megszűnt annak lehetősége, hogy még mindig a Home Secretary 2001. március 28‑i
         rendeletére – mint a 2001/931 közös álláspont 1. cikkének (4) bekezdése értelmében vett illetékes hatóság határozatára – hivatkozzon
         a PMOI‑nak a 2580/2001 rendelet 2. cikkének (3) bekezdésében említett listán történő további szerepeltetése érdekében. Továbbá
         a Home Secretary a 2008. június 24‑én hatályba lépő, 2008. június 23‑i rendeletével ezen ítéletet hajtotta végre, azáltal
         hogy törölte a PMOI‑t a Terrorism Act 2000 alapján betiltott szervezetek listájáról.

      71      Másrészt nem vitatott, hogy a Tanács 2008. június 9‑én a Francia Köztársaságtól új, a PMOI feltételezett tagjai ellen Franciaországban
         indított bírósági eljárásokra vonatkozó információkat kapott, amelyekről e tagállam azt gondolta, hogy megalapozhatják ezen
         szervezetnek a 2580/2001 rendelet 2. cikkének (3) bekezdésében említett listán való további szerepeltetését.

      72      Ezzel kapcsolatban meg kell említeni, hogy a Tanácsnak tehát haladéktalanul meg kellett vizsgálnia ezeket az új bizonyítékokat
         ahhoz, hogy határozni tudjon arról, hogy ezek a bizonyítékok minősülhetnek‑e a 2001/931 közös álláspont 1. cikkének (4) bekezdése
         értelmében illetékes hatóság határozatának, amely megalapozhatja a PMOI‑nak az említett listán történő szerepeltetését, vagy
         hogy e csoportot azonnal törölni kell ugyanerről a listáról.

      73      Bár kétségtelenül igaz, amint azt a Francia Köztársaság állította, hogy legalábbis 2008. június 24‑től a Tanács nem hagyhatta
         egy olyan helyzet fennmaradását, amelyben a 2007/868 határozat megalapozatlan volt, de abból haladéktalanul le kellett vonni
         a következményeket, sem a Court of Appeal 2008. május 7‑i ítéletének, sem a Home Secretary 2008. június 23‑i rendeletének
         – amint azt egyébként e tagállam elismeri, és amint azt az Elsőfokú Bíróság helyesen állapította meg a megtámadott ítélet
         42. pontjában – nem volt automatikus és azonnali hatása az akkor hatályban lévő 2007/868 határozatra.

      74      Ez utóbbi határozat ugyanis hatályban maradt az uniós intézmények jogi aktusait megillető jogszerűségi vélelem miatt, amely
         a Bíróság állandó ítélkezési gyakorlata szerint azt jelenti, hogy ezek az aktusok mindaddig joghatásokat váltanak ki, amíg
         azokat vissza nem vonják, megsemmisítés iránti kereset alapján meg nem semmisítik, illetve előzetes döntéshozatal iránti kérelem
         vagy jogellenességi kifogás következtében nem nyilvánítják érvénytelennek (lásd többek között a C‑199/06. sz., CELF és ministre
         de la Culture et de la Communication ügyben 2008. február 12‑én hozott ítélet [EBHT 2008., I‑469. o.] 60. pontját, valamint
         az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).

      75      Következésképpen figyelembe véve – amint arra a jelen ítélet 64. és 65. pontjában a Bíróság emlékeztetett – a védelemhez való
         jog egy olyan határozat, mint a vitatott határozat elfogadását megelőző eljárás során történő tiszteletben tartásának tulajdonítandó
         alapvető jelentőséget is, az Elsőfokú Bíróság nem alkalmazta tévesen a jogot, amikor azt állapította meg a megtámadott ítélet
         39. és 43. pontjában, hogy a Tanács nem bizonyította, hogy a vitatott határozatot olyan sürgősséggel kellett elfogadni, ami
         lehetetlenné tette ezen intézmény számára, hogy közölje a PMOI‑vel a vele szemben figyelembe vett új bizonyítékokat, és a
         vitatott határozat elfogadását megelőző meghallgatásának leehtővé tételét.

      76      E megfontolások összességéből az következik, hogy az első jogalap nem megalapozott.

       A második és a harmadik jogalapról
      77      A 2001/931 közös álláspont 1. cikke (4) bekezdésének megsértésére, illetve a hatékony bírói jogvédelemhez való jogra vonatkozó
         elvek értékelése során történő téves jogalkalmazásra alapított második és harmadik jogalap a megtámadott ítélet második része
         ellen irányul, amelyben az Elsőfokú Bíróság megvizsgálta és megalapozottnak ítélte az előtte a PMOI által felhozott második
         és a harmadik jogalapot.

      78      E tekintetben meg kell állapítani, hogy az Elsőfokú Bíróság, miután azt állapította meg a megtámadott ítélet 47. pontjában,
         hogy a vitatott határozatot meg kell semmisíteni a PMOI védelemhez való jogának megsértése miatt, ezen ítélet 48. pontjában
         úgy vélekedett, hogy bár ilyen feltételek mellett nem szükséges a kereset többi jogalapjáról határozni, az Elsőfokú Bíróság
         mégis megvizsgálja az előtte felhozott második és harmadik jogalapot azoknak a hatékony bírói jogvédelemhez való alapvető
         jog szempontjából való jelentősége miatt.

      79      Márpedig az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a Törvényszék ítéletének a tárgyhoz szorosan nem tartozó indokolása ellen
         irányuló kifogásokat, mivel nem vezethetnek ezen ítélet hatályon kívül helyezéséhez, tehát hatástalanok, a Bíróság eleve elutasítja
         (lásd többek között a C‑399/08. P. sz., Bizottság kontra Deutsche Post ügyben 2010. szeptember 2‑án hozott ítélet [az EBHT‑ban
         még nem tették közzé] 75. pontját, és a C‑96/09. P. sz., Anheuser-Busch kontra Budějovický Budvar ügyben 2011. március 29‑én
         hozott ítélet [az EBHT‑ban még nem tették közzé] 211. pontját, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).

      80      Ilyen körülmények között meg kell állapítani, hogy a második és a harmadik jogalap hatástalan.

      81      Mivel a Francia Köztársaság által hivatkozott jogalapok egyike sem helytálló, a fellebbezést el kell utasítani.

       A költségekről
      82      Az eljárási szabályzat 69. cikkének 2. §‑a alapján, amelyet ugyanezen szabályzat 118. cikke alapján a fellebbezési eljárásban
         is alkalmazni kell, a Bíróság a pervesztes felet kötelezi a költségek viselésére, ha a pernyertes fél ezt kérte. A Francia
         Köztársaságot, mivel pervesztes lett, a PMOI kérelmének megfelelően kötelezni kell a költségek viselésére.

      A fenti indokok alapján a Bíróság (nagytanács) a következőképpen határozott:
      1)      A Bíróság a fellebbezést elutasítja.
      2)      A Bíróság a Francia Köztársaságot kötelezi a költségek viselésére.
      Aláírások
      * Az eljárás nyelve: angol.