title: A Bíróság (első tanács) 2011. március 3-i ítélete. # AG2R Prévoyance kontra Beaudout Père et Fils SARL. # Előzetes döntéshozatal iránti kérelem: Tribunal de grande instance de Périgueux - Franciaország. # Verseny - EUMSZ 101. cikk, EUMSZ 102. cikk és EUMSZ 106. cikk - Kiegészítő egészségügyi költség-visszatérítési rendszer - Kollektív szerződés - Meghatározott biztosítási szervezetbe való kötelező belépés - A belépés alóli mentesülés bármely lehetőségének kifejezett kizárása - A vállalkozás fogalma. # C-437/09. sz. ügy

text:
      C‑437/09. sz. ügy
      AG2R Prévoyance
      kontra
      Beaudout Père et Fils SARL
      (a tribunal de grande instance de Périgueux [Franciaország] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)
      „Verseny – EUMSZ 101. cikk, EUMSZ 102. cikk és EUMSZ 106. cikk – Kiegészítő egészségügyi költség-visszatérítési rendszer – Kollektív szerződés – Meghatározott biztosítási szervezetbe való kötelező belépés – A belépés alóli mentesülés bármely lehetőségének kifejezett kizárása – A vállalkozás fogalma”
      Az ítélet összefoglalása
      1.        Verseny – Uniós szabályok – Tárgyi hatály – Szociálpolitikai célok elérésére irányuló kollektív szerződések – Kollektív szerződéshez
            csatolt, kiegészítő egészségügyi költség-visszatérítési rendszer létrehozásáról szóló módosító záradék – Az említett rendszerbe
            való belépésre kötelező államigazgatási hatósági határozat – Kizártság
      (EUSZ 4. cikk, (3) bekezdés, EUMSZ 101. cikk, (1) bekezdés)
      2.        Verseny – Uniós szabályok – Vállalkozás – Fogalom – A kiegészítő egészségügyi költség-visszatérítési rendszer kezelésével
            megbízott szervezet – Bennfoglaltság – Feltételek
      (EUMSZ 101. és EUMSZ 102. cikk)
      3.        Verseny – Közvállalkozások és olyan vállalkozások, amelyeknek a tagállamok különleges vagy kizárólagos jogokat biztosítanak
            – Általános gazdasági érdekű szolgáltatások működtetésével megbízott vállalkozások – A kiegészítő egészségügyi költség-visszatérítési
            rendszer kezelésével megbízott szervezet – Az érintett tevékenységi ágazathoz tartozó vállalkozások mentesülési lehetőség
            nélküli belépési kötelezettsége – Megengedhetőség
      (EUMSZ 102. és EUMSZ 106. cikk)
      1.        A megállapodás jellegére és céljára való tekintettel nem vonatkozik az EUMSZ 101. cikk (1) bekezdése az olyan, kollektív szerződés
         módosító záradékának formájában létrejött megállapodásra, amely egy adott tevékenységi ágazat munkáltatóit képviselő szervezet
         és a munkavállalóit képviselő szervezetek közötti kollektív tárgyalások eredménye, és amely ebben az ágazatban olyan kiegészítő
         egészségügyi költség‑visszatérítési rendszert hoz létre, amely hozzájárul a munkavállalók munkafeltételeinek javításához,
         nem csupán a betegséggel, munkahelyi balesettel, foglalkozási megbetegedéssel vagy anyasággal összefüggésben felmerült költségek
         fedezetéhez szükséges anyagi eszközök biztosításával, hanem az ezzel kapcsolatos kiadások csökkentésével is, amelyeket kollektív
         szerződés hiányában maguknak a munkavállalóknak kellene viselniük. E megállapítást nem vonja kétségbe az a körülmény, hogy
         a megállapodáshoz való csatlakozás – mentesülési lehetőség nélkül – kötelező az érintett tagállami tevékenységi ágazathoz
         tartozó valamennyi vállalkozásra.

      Mivel az ilyen megállapodás nem tartozik az EUMSZ 101. cikk (1) bekezdésének hatálya alá, az államigazgatási hatóságok kötelezővé
         tehetik azt olyan személyekre nézve is, akik hivatalosan nem csatlakoztak hozzá.

      Ebből következik, hogy az EUSZ 4. cikk (3) bekezdésével összefüggésben értelmezett EUMSZ 101. cikkel nem ellentétes az az
         államigazgatási hatósági határozat, amely egy adott tevékenységi ágazat munkáltatóit és munkavállalóit képviselő szervezetek
         kérésére tesz kötelezővé olyan, kollektív tárgyalások során létrejött megállapodást, amely az érintett ágazat összes vállalkozására
         nézve mentesülés lehetősége nélkül írja elő a kiegészítő egészségügyi költség‑visszatérítési rendszerbe való kötelező belépést.

      (vö. 31–33., 36., 38–39. pont és a rendelkező rész 1. pontja)
      2.        Az uniós versenyjogban a vállalkozás fogalma minden gazdasági tevékenységet folytató jogalanyra kiterjed, függetlenül azok
         jogállásától és finanszírozási módjától. Minden olyan tevékenység gazdasági tevékenységnek minősül, amely áruk vagy szolgáltatások
         adott piacon történő kínálatával jár.

      Mivel egy gazdasági ágazat valamennyi munkavállalójának kötelező kiegészítő szociális védelmét írja elő, a kiegészítő egészségügyi
         költség‑visszatérítési rendszer szociális célt követ. Ugyanakkor valamely biztosítási rendszer szociális célkitűzése önmagában
         nem elegendő annak kizáráshoz, hogy az érintett tevékenység gazdasági tevékenységnek minősüljön. Az is szükséges, hogy e rendszer
         egyrészről a szolidaritási elv érvényesítésének legyen tekinthető, másrészről pedig, hogy a rendszert bevezető állam felügyelete
         alá tartozzon.

      Azon körülményektől függően, amelyek között kijelölik a szervezetet a kiegészítő egészségügyi költség‑visszatérítési rendszer
         kezelésére, és azon tárgyalási mozgástértől függően, amellyel e szervezet a kötelezettségvállalása szabályai tekintetében
         rendelkezik, az ilyen szervezet, amely nem nyereségérdekelt és a szolidaritási elv alapján működik ugyan, olyan, gazdasági
         tevékenységet végző vállalkozásnak minősíthető, amelyet a szociális partnerek pénzügyi és gazdasági megfontolások alapján
         választottak ki más, olyan vállalkozások közül, amelyekkel versenyben áll az általa kínált önkéntes biztosítás piacán.

      (vö. 41–42., 44–46., 64–65. pont)
      3.        Amennyiben a kiegészítő egészségügyi költség‑visszatérítési rendszer kezelésére vonatkozó tevékenység gazdasági tevékenységnek
         minősül, az EUMSZ 102. és EUMSZ 106. cikkel nem ellentétes, ha az államigazgatási hatóságok e rendszer kezelésének kizárólagos
         jogával ruháznak fel egy önkéntes biztosítási szervezetet, anélkül hogy az érintett tevékenységi ágazat vállalkozásainak lehetőségük
         lenne arra, hogy az e rendszerbe való belépés alól mentesüljenek.

      Ugyanis az ilyen mentesülési lehetőség nélküli belépési kötelezettség megszüntetése azt eredményezhetné, hogy az érintett
         szervezet nem tudná gazdaságilag elfogadható körülmények között elvégezni a rábízott általános gazdasági érdekű feladatokat.

      (vö. 80–81. pont és a rendelkező rész 2. pontja)
A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (első tanács)
      2011. március 3.(*)

      „Verseny – EUMSZ 101. cikk, EUMSZ 102. cikk és EUMSZ 106. cikk – Kiegészítő egészségügyi költség-visszatérítési rendszer – Kollektív szerződés – Meghatározott biztosítási szervezetbe való kötelező belépés – A belépés alóli mentesülés bármely lehetőségének kifejezett kizárása – A vállalkozás fogalma”
      A C‑437/09. sz. ügyben,
      az EK 234. cikk alapján előterjesztett előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában, amelyet a tribunal de grande instance
         de Périgueux (Franciaország) a Bírósághoz 2009. november 9‑én érkezett, 2009. október 27‑i határozatával terjesztett elő az
         előtte

      az AG2R Prévoyance
      és
      a Beaudout Père et Fils SARL
      között folyamatban lévő eljárásban,
      A BÍRÓSÁG (első tanács),
      tagjai: A. Tizzano tanácselnök, J.‑J. Kasel, A. Borg Barthet, E. Levits (előadó) és M. Safjan bírák,
      főtanácsnok: P. Mengozzi,
      hivatalvezető: R. Şereş tanácsos,
      tekintettel az írásbeli szakaszra és a 2010. szeptember 30‑i tárgyalásra,
      figyelembe véve a következők által előterjesztett észrevételeket:
      –        az AG2R Prévoyance képviseletében J. Barthélémy és O. Barraut avocats,
      –        a Beaudout Père et Fils SARL képviseletében F. Uroz avocat,
      –        a francia kormány képviseletében J. Gstalter, meghatalmazotti minőségben,
      –        a belga kormány képviseletében J.‑C. Halleux és C. Pochet, meghatalmazotti minőségben,
      –        a német kormány képviseletében J. Möller és N. Graf Vitzthum, meghatalmazotti minőségben,
      –        az Európai Bizottság képviseletében F. Castillo de la Torre és P. J. O. Van Nuffel, meghatalmazotti minőségben,
      a főtanácsnok indítványának a 2010. november 11‑i tárgyaláson történt meghallgatását követően,
      meghozta a következő
      Ítéletet
      1        Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem az EK 81. és EK 82. cikk értelmezésére irányul.

      2        E kérelmet a francia társadalombiztosítási törvény hatálya alá tartozó AG2R Prévoyance (a továbbiakban: AG2R) önkéntes biztosító
         pénztár és a Beaudout Père et Fils SARL (a továbbiakban: Beaudout) sütőipari kézműves vállalkozás között folyamatban lévő
         jogvita keretében terjesztették elő, amelynek tárgya, hogy a Beaudout megtagadta a belépést az AG2R által a francia sütőipari
         kézműves ágazat tekintetében kezelt, kötelező kiegészítő egészségügyi költség‑visszatérítési rendszerbe.

       A nemzeti szabályozás
      3        Franciaországban a munkavállalók betegségével vagy balesetével összefüggésben felmerült költségeket részben a társadalombiztosítási
         alaprendszer fedezi. A költségek biztosítottat terhelő részének részleges megtérítésére kiegészítő egészségbiztosítás keretében
         kerülhet sor.

      4        A munkáltatók és a munkavállalók képviselői között létrejött kollektív szerződés vagy megállapodás előírhatja, hogy az adott
         szakmai ágazaton belül valamennyi munkavállaló csatlakozzon ilyen biztosításhoz.

      5        Így a társadalombiztosítási törvény L. 911‑1. cikke előírja:

      „A munkavállalók, a volt munkavállalók és a biztosítottak jogán ellátásra jogosult személyek társadalombiztosítási rendszeren
         alapuló jogait kiegészítő kollektív biztosítási jogait – ha azok nem törvény vagy rendelet alapján keletkeznek – kollektív
         szerződés vagy megállapodás, vagy a vállalkozás által javasolt, az érintett felek többsége által jóváhagyott megállapodástervezet,
         vagy a vállalkozás írásban rögzített, minden érintett fél tudomására hozott egyoldalú határozata írja elő.”

      6        A társadalombiztosítási törvény L. 912‑1. cikke szabályozza a kiegészítő egészségügyi visszatérítési rendszerbe való belépés
         kötelezettségét. E cikk így rendelkezik:

      „Amennyiben az L. 911‑1. cikkben említett szakmai vagy szakmaközi megállapodások a kockázatok megosztását írják elő, amelyeket
         vagy az egyes kockázatokkal szemben biztosítottak számára nyújtott biztosítékok megerősítéséről szóló, 1989. december 31‑i
         89‑1009. sz. törvény 1. cikkében szereplő egy vagy több szervezet, vagy a biztosítási törvénykönyv L. 370‑1. cikkében szereplő
         egy vagy több intézmény biztosít, és amelyekbe így az e megállapodások hatálya alá tartozó vállalkozások kötelesek belépni,
         e megállapodásoknak rögzíteniük kell a kockázatmegosztási szabályok felülvizsgálati feltételeit és gyakoriságát. A felülvizsgálat
         gyakorisága nem haladhatja meg az öt évet.

      Ha a fent említett megállapodásokat olyan vállalkozásra kell alkalmazni, amely e megállapodások hatálybalépése előtt a megállapodásokban
         nem szereplő szervezetbe lépett be, vagy ilyennel azonos kockázatokkal szemben ugyanolyan színvonalú biztosításra kötött szerződést,
         a munka törvénykönyve L. 132‑23. cikke második bekezdésének rendelkezéseit kell alkalmazni.”

      7        Az 1994. augusztus 8‑i 94‑678. sz. törvénnyel (JORF 184., 1994. augusztus 10.) módosított 1989. december 31‑i 89‑1009. sz.
         törvény 1. cikke értelmében önkéntes biztosítási tevékenységet kizárólag biztosító társaságok, a társadalombiztosítási törvény
         vagy a mezőgazdasági törvény hatálya alá tartozó önkéntes biztosító pénztárak, illetve a kölcsönös biztosítási alapok végezhetik.

      8        E tekintetben a társadalombiztosítási törvény L. 931‑1. cikke előírja, hogy az önkéntes biztosító pénztárak nonprofit magánjogi
         jogi személyek, amelyeket a L. 931‑1. cikkben meghatározott csatlakozó tagok és részt vevő tagok egyenlő arányban igazgatnak.
         E pénztárak célja a balesetből vagy betegségből eredő személyi sérülések kockázatának viselése.

      9        A társadalombiztosítási törvény L. 932–9. cikkének ötödik bekezdése alapján az öngondoskodási rendszert kezelő önkéntes biztosító
         pénztár sem a biztosítási szolgáltatásokat nem függesztheti fel, sem a vállalkozás tagságát nem szüntetheti meg a neki járó
         járulék befizetésének elmulasztása miatt.

      10      A munka törvénykönyvének L. 132‑23. cikke szerint, ha ágazati, szakmai vagy szakmaközi megállapodásokat vagy szerződéseket
         olyan vállalkozásra kell alkalmazni, amelyre már kötelező kollektív szerződések vagy megállapodások érvényesek, ezek rendelkezéseit
         az előbb említett megállapodásokhoz kell igazítani.

      11      A munka törvénykönyvének L. 133‑8. cikke előírja:

      „A munkaügyi miniszter saját kezdeményezésére vagy az L. 133‑1. cikkben előírt szervezet kérelmére és az L. 136‑1. cikkben
         előírt nemzeti érdekegyeztető tanács indokolt véleménye alapján a fenti szakaszban meghatározott különös feltételeknek megfelelő
         ágazati, illetve szakmai vagy szakmaközi megállapodás vagy szerződés rendelkezéseit rendeleti úton kötelezővé teheti minden,
         az említett megállapodás vagy szerződés hatálya alá tartozó munkavállalóra és munkáltatóra.

      Az előző bekezdésben említett kérelem alapján a munkaügyi miniszter köteles késedelem nélkül megindítani a kiterjesztés iránti
         eljárást.

      A megállapodás vagy szerződés joghatásai és szankciói kiterjesztésének időtartamára és feltételeire az említett megállapodásban
         vagy szerződésben foglaltak az irányadók.

      Azonban a munkaügyi miniszter a nemzeti érdekegyeztető tanács indokolt véleménye alapján kizárhatja olyan kikötések kiterjesztését,
         amelyek a hatályos törvényi és rendeleti előírásokba ütköznének, és nem felelnek meg a hatálya alá tartozó ágazat, illetve
         ágazatok helyzetének, és így anélkül törölhetők, hogy a megállapodás vagy szerződés rendszere megváltozna. A miniszter, a
         törvényi és rendeleti előírások alkalmazásának sérelme nélkül, ugyanilyen feltételek mellett kiegészítheti azokat a kikötéseket,
         amelyek az említett megállapodások szövegét tekintve nem teljesek.”

      12      Az 1978. március 19‑i nemzeti kollektív szerződést módosító, a sütőipari kézműves ágazat „kiegészítő egészségügyi költség‑visszatérítési
         rendszerének” létrehozásáról szóló 2006. április 24‑i záradékban (a továbbiakban: 83. sz. módosító záradék) a sütőipari munkáltatók
         érdekvédelmi szervezete és az ágazat munkavállalóinak különböző szakszervezetei a következőkben állapodtak meg:

      „1. cikk – Hatály
      A jelen módosító záradékot a sütőipari, pékipari és cukrászati kézműves vállalkozások kollektív szerződésének hatálya alá
         tartozó valamennyi vállalkozásra alkalmazni kell.

      2. cikk – Csatlakozás – Belépés
      A jelen módosító záradék hatálybalépésétől kezdve a vállalkozásoknak munkavállalóikat külön belépési nyilatkozat aláírásával
         be kell léptetniük a biztosítási szervezetbe.

      […]
      3. cikk – Kedvezményezettek
      A jelen módosító záradék létrehozza a »kiegészítő egészségügyi költség‑visszatérítés« kötelező rendszerét a jelen módosító
         záradék 1. cikkében említett vállalkozások valamennyi olyan munkavállalója javára, aki legalább egy hónapos munkaviszonnyal
         rendelkezik az adott vállalkozásnál.

      Ha a munkavállaló munkaviszonya eléri ezen időtartamot, e rendszer előnyeiből a munkaviszony kezdő időpontjára visszamenőleges
         hatállyal részesül.

      […]
      4. cikk – Biztosítási szolgáltatások
      A jelen rendszerben biztosított szolgáltatások a betegbiztosításról szóló, a jelen záradék megkötésekor hatályos törvényeken
         és rendeleteken alapulnak. E jogszabályok esetleges módosulása esetén e szolgáltatásokat haladéktalanul felül kell vizsgálni.

      A kiegészítő rendszer fedezi a biztosítási időszakban felmerült, a társadalombiztosítási alaprendszerben »betegség«, »munkahelyi
         baleset/foglalkozási megbetegedés« vagy »anyasági ellátás« címén visszatérítésre vagy egyedi elszámolásra jogosító beavatkozásokat
         és költségeket, valamint az utóbbi rendszer által nem térített, de a módosító záradék mellékletét képező biztosítási szolgáltatási
         táblázatban kifejezetten szereplő beavatkozásokat és költségeket.

      […]
      5. cikk – A járulék és a járulékfizetés megoszlása
      A »kiegészítő egészségügyi költség‑visszatérítés« rendszerében a járulék a havi társadalombiztosítási járulékfizetési felső
         határ [Plafond Mensuel de la Sécurité Sociale] (a továbbiakban: PMSS) meghatározott hányada.

      2007‑re a PMSS meghatározott hányada munkavállalónként havonta főszabály szerint 40 [euró], az alsace‑moselle‑i rendszerben
         32 [euró].

      2008‑ban a járulékfizetési hányad változatlan marad.
      A rendszer bevezetését követő két év elteltével a járulékfizetést az aláíró felek felülvizsgálják, melynek során figyelembe
         veszik a rendszer tapasztalatait, az egészségügyi költségek alakulását, a betegbiztosítási, a szociális és a pénzügyi törvényeket
         és rendeleteket.

      [...]
      A járulékfizetés a következőképpen oszlik meg: a járulék 50%‑át a munkáltató, 50%‑át pedig a munkavállaló köteles megfizetni.
      [...]
      A paritásos egyeztető bizottság évente legalább egy alkalommal összeül, hogy megvizsgálja a rendszer tapasztalatait, és valamennyi,
         e rendszerre vonatkozó, általa szükségesnek ítélt statisztikai és egyéb adatot.

      [...]
      13. cikk – Biztosítási szervezet kijelölése
      A […] az AG2R Prévoyance‑t jelölik ki a jelen rendszer biztosítási szervezeteként […]
      A rendszer kockázatmegosztási szabályait az ágazati nemzeti paritásos egyeztető bizottság […] a jelen módosító záradék hatálybalépéstől
         számított öt éven belül felülvizsgálja.

      […]
      14. cikk – Migrációs kikötés
      A jelen módosító záradék 16. cikkében foglalt hatálybalépési időponttól kezdve a sütőipari, pékipari és cukrászati kézműves
         vállalkozások kollektív szerződésének hatálya alá tartozó valamennyi vállalkozás köteles csatlakozni a »kiegészítő egészségügyi
         költség‑visszatérítés« rendszeréhez, és e vállalkozások munkavállalói kötelesek belépni a kijelölt biztosítási szervezetbe.

      E célból az érintett vállalkozások csatlakozási szerződést és belépési űrlapokat fognak kapni.
      E rendelkezések vonatkoznak azokra a vállalkozásokra is, amelyek másik biztosítási szervezettel kötöttek kiegészítő egészségügyi
         [költségfedezeti biztosítási] szerződést azonos biztosítási szolgáltatásokra vagy a jelen módosító záradékban meghatározottaknál
         magasabb szintű ellátásokra.

      […]”
      13      A 83. sz. módosító záradék a 16. cikkének megfelelően 2007. január 1‑jén lépett hatályba.

      14      A 83. sz. módosító záradékot kiegészítő, 2006. szeptember 6‑i 1. sz. módosítás 1. cikke többek között előírja, hogy a biztosítási
         szervezet – járulékfizetés nélkül – a biztosított halálától számított legalább tizenkét hónapig egészségügyi költségfedezetet
         nyújt az elhalálozott biztosított jogán ellátásra jogosult személyek javára.

      15      A 83. sz. módosító záradékot kiegészítő, 2009. július 21‑i 5. sz. módosítás 2. cikke beiktatta „A kiegészítő egészségügyi
         költség‑visszatérítési rendszerből eredő jogosultságok hordozhatósága” címet viselő 4a. cikket. E cikk szövege a következő:

      „Ha a munkavállaló utolsó munkaviszonya nem lényeges kötelezettségszegés miatt szűnt meg vagy szakadt meg, melynek révén a
         kötelező munkanélküli biztosítási rendszer ellátására jogosult, a munkavállaló továbbra is részesül a 83. sz. módosító záradékban
         előírt kiegészítő egészségügyi költség‑visszatérítési rendszer ellátásaiban […]

      […]
      Az ellátásokat a munkaszerződés megszűnését követő naptól biztosítják azzal a feltétellel, hogy a vállalkozás erről rendszeres
         időközönként tájékoztatja a biztosítási szervezetet.

      Az ellátásokat a munkavállaló munkáltatónál fennálló utolsó munkaszerződésének időtartamára, de legfeljebb 9 hónapig biztosítják.
      […]
      A hordozhatóság jogcímén biztosított ellátások fedezetét a vállalkozások és az aktív munkavállalók járulékfizetése képezi
         […]”

      16      A módosító záradéknak a sütőipari, pékipari és cukrászati kézműves vállalkozások nemzeti kollektív szerződésére történő kiterjesztéséről
         szóló 2006. október 16‑i rendelet 1. cikke szerint:

      „A […] 83. sz. módosító záradék rendelkezései kötelező hatályúak a sütőipari, pékipari és cukrászati kézműves vállalkozások
         1976. március 19‑i kollektív szerződésének hatálya alá tartozó valamennyi munkáltatóra és munkavállalóra […]”

       Az alapeljárás és előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés
      17      A Beaudout nem az AG2R‑hez, hanem 2006. október 10‑e óta egy másik biztosító társaság kiegészítő egészségbiztosításához csatlakozott.

      18      Mivel a Beaudout nem volt hajlandó belépni az AG2R rendszerébe, az AG2R a kérdést előterjesztő bíróság előtt eljárást indított
         vele szemben aziránt, hogy e bíróság kötelezze a belépésre és a lejárt járuléktartozás megfizetésére.

      19      Ezen túlmenően az alapügy alperese vitatta a 83. sz. módosító záradék jogszerűségét is.

      20      Miután a kérdést előterjesztő bíróság elutasította a módosító záradék belső joggal való összeegyeztethetőségére vonatkozó
         alperesi érvelést, az előtte folyamatban lévő jogvitát összehasonlította azzal az üggyel, amely a Bíróság C‑67/96. sz. Albany‑ügyben
         1999. szeptember 21‑én hozott ítéletének (EBHT 1999., I‑5751. o.) alapjául szolgált.

      21      Így e bíróság megállapította, hogy az abban az ügyben tárgyalt nyugdíjalappal szemben, amelybe a belépés a mentesülés lehetősége
         mellett volt kötelező, a szóban forgó kiegészítő egészségbiztosítási rendszerbe való belépés alól sem a 83. sz. módosító záradék,
         sem pedig a társadalombiztosítási törvény L. 912‑1. cikke nem biztosít mentességet.

      22      Mivel a tribunal de grande instance de Périgueux ilyen feltételek mellett úgy ítélte meg, hogy az előtte folyamatban lévő
         jogvita megoldásához az uniós jog értelmezése szükséges, akként határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal
         céljából a következő kérdést terjeszti a Bíróság elé:

      „[A]dott kiegészítő egészségbiztosítási rendszerbe való kötelező belépést a társadalombiztosítási törvény L. 912‑1. cikkében
         meghatározott módon előíró kikötés, és egy adott ágazat munkáltatóit és munkavállalóit képviselő szervezetek kérésére a hatóságok
         által kötelezővé tett módosító záradék, amely anélkül ír elő a kiegészítő egészségbiztosítási rendszer kezelésére kijelölt
         egyetlen szervezetbe való belépést, hogy lehetőséget biztosítana az ágazat vállalkozásainak e belépés alóli mentesülésre,
         összhangban van[‑e] az EK 81. és EK 82. cikkel, vagy a kijelölt szervezet számára visszaélésnek minősülő erőfölényt biztosít[‑e?]”

       A Bíróság álláspontja
      23      Bevezetésképpen hangsúlyozni kell, hogy – noha az előterjesztő bíróság a feltett kérdésben annak kérésére szorítkozik, hogy
         a Bíróság olyan körülményekre tekintettel, mint amelyek az alapügyben is felmerültek, értelmezze a vállalkozások magatartását
         szabályozó, jelenleg az EK 81. és az EK 82. cikknek megfelelő EUMSZ 101. cikket és EUMSZ 102. cikket – az előzetes döntéshozatalra
         utaló határozatból kitűnik, hogy e bíróság lényegében azt kívánja megtudni, hogy összeegyeztethető‑e az uniós joggal az az
         államigazgatási hatósági határozat, amely egy adott ágazat munkáltatóit és munkavállalóit képviselő szervezetek kérésére tesz
         kötelezővé olyan, kollektív tárgyalások során létrejött megállapodást, amely mentesülés lehetősége nélkül írja elő a kijelölt
         szervezet által kezelt kiegészítő egészségügyi költség‑visszatérítési rendszerbe való kötelező belépést.

      24      Márpedig emlékeztetni kell arra, hogy az EUSZ 4. cikk (3) bekezdésével összefüggésben értelmezett EUMSZ 101. cikk arra kötelezi
         a tagállamokat, hogy ne hozzanak vagy ne tartsanak hatályban olyan – akár törvényi, akár pedig rendeleti – intézkedéseket,
         amelyek alkalmasak arra, hogy a vállalkozásokra vonatkozó versenyszabályok hatékony érvényesülését gátolják (lásd különösen
         a fent hivatkozott Albany‑ügyben hozott ítélet 65. pontját; a C‑115/97–C‑117/97. sz., Brentjens’ egyesített ügyekben 1999.
         szeptember 21‑én hozott ítélet [EBHT 1999., I‑6025. o.] 65. pontját és a C‑219/97. sz. Drijvende Bokken ügyben 1999. szeptember
         21‑én hozott ítélet [EBHT 1999., I‑6121. o.] 55. pontját).

      25      Ezenkívül a korábbi EK 86. cikk (1) bekezdésének megfelelő EUMSZ 106. cikk (1) bekezdésének szövege szerint a közvállalkozások
         és az olyan vállalkozások esetében, amelyeknek a tagállamok különleges vagy kizárólagos jogokat biztosítanak, a tagállamok
         – figyelemmel az EUMSZ 106. cikk (2) bekezdésére – nem hozhatnak és nem tarthatnak fenn a Szerződésekkel, különösen az EUMSZ 18.
         és az EUMSZ 101–109. cikkben foglalt szabályokkal ellentétes intézkedéseket.

      26      Márpedig a Bíróság feladata az uniós jog minden olyan rendelkezésének értelmezése, amelyre a nemzeti bíróságoknak az eléjük
         terjesztett jogviták eldöntése érdekében szükségük van, még akkor is, ha e bíróságok az általuk feltett kérdésekben nem jelölik
         meg kifejezetten e rendelkezéseket (lásd ebben az értelemben a C‑45/06. sz. Campina‑ügyben 2007. március 8‑án hozott ítélet
         [EBHT 2007., I‑2089. o.] 31. pontját, valamint a C‑350/07. sz. Kattner Stahlbau ügyben 2009. március 5‑én hozott ítélet [EBHT 2009.,
         I‑1513. o.] 25. és 26. pontját).

      27      A Bíróság annak érdekében, hogy a kérdést előterjesztő bíróság számára hasznos választ adhasson, úgy tekinti, hogy az általa
         előterjesztett kérdés az EUSZ 4. cikk (3) bekezdésével összefüggésben értelmezett EUMSZ 101. cikk és az EUMSZ 106. cikkel
         összefüggésben értelmezett EUMSZ 102. cikk értelmezésére vonatkozik.

       Az EUSZ 4. cikk (3) bekezdésével összefüggésben értelmezett EUMSZ 101. cikk értelmezéséről
      28      Ahhoz, hogy az átfogalmazott, előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés e részét megválaszoljuk, mindenekelőtt azt kell
         megvizsgálni, hogy valamely szakmai ágazat munkáltatóit és munkavállalóit képviselő szervezetek olyan határozata, amelyben
         a kiegészítő egészségügyi költség‑visszatérítési rendszer kezelésével megbízott szervezetet kijelölik, az államigazgatási
         hatóságtól pedig azt kérik, hogy ezen ágazat munkavállalói számára tegye kötelezővé az e rendszerbe való belépést, a vállalkozások
         közötti megállapodás, a vállalkozások társulásai által hozott döntés, illetve az összehangolt magatartás – EUMSZ 101. cikk
         (1) bekezdésében tiltott – fogalmába tartozik‑e.

      29      E tekintetben elsősorban emlékeztetni kell arra, hogy a Bíróság úgy ítélte meg, hogy a szociális partnerek között a foglalkoztatási
         és munkakörülmények javítása céljából, kollektív tárgyalások keretében megkötött megállapodásokra – jellegükre és céljukra
         való tekintettel – nem vonatkozik az EUMSZ 101. cikk (1) bekezdése (lásd ebben az értelemben a fent hivatkozott Albany‑ügyben
         hozott ítélet 60. pontját; a fent hivatkozott Brentjens’ egyesített ügyekben hozott ítélet 57. pontját; a fent hivatkozott
         Drijvende Bokken ügyben hozott ítélet 47. pontját; a C‑180/98–C‑184/98. sz., Pavlov és társai egyesített ügyekben 2000. szeptember
         12‑én hozott ítélet [EBHT 2000., I‑6451. o.] 67. pontját, valamint a C‑222/98. sz. van der Woude‑ügyben 2000. szeptember 21‑én
         hozott ítélet [EBHT 2000., I‑7111. o.] 22. pontját).

      30      Ezért meg kell vizsgálni, hogy az alapügybeli megállapodás jellege és célja indokolja‑e annak az EUMSZ 101. cikk (1) bekezdésének
         hatálya alóli kivonását.

      31      A kérdést előterjesztő bíróság megállapításaiból következik egyrészről, hogy az alapügybeli megállapodás egy kollektív szerződés
         módosító záradékának formájában jött létre, ebből következően pedig a francia sütőipari kézműves ágazat munkáltatóit képviselő
         szervezet és a munkavállalóit képviselő szervezetek közötti kollektív tárgyalások eredménye.

      32      Másrészről a célját illetően e megállapodás egy meghatározott ágazatban kiegészítő egészségügyi költség‑visszatérítési rendszert
         hoz létre, amely hozzájárul a munkavállalók munkafeltételeinek javításához, nem csupán a betegséggel, munkahelyi balesettel,
         foglalkozási megbetegedéssel vagy anyasággal összefüggésben felmerült költségek fedezetéhez szükséges anyagi eszközök biztosításával,
         hanem az ezzel kapcsolatos kiadások csökkentésével is, amelyeket kollektív szerződés hiányában maguknak a munkavállalóknak
         kellene viselniük.

      33      E megállapítást nem vonja kétségbe az a körülmény, hogy a megállapodáshoz való csatlakozás kötelező az érintett tagállami
         tevékenységi ágazathoz tartozó valamennyi vállalkozásra, noha az – a fent hivatkozott Albany‑ügyben hozott ítélet alapjául
         szolgáló eljárás tárgyát képező megállapodással szemben – nem teszi lehetővé a belépés alóli mentesülést.

      34      Egyrészről ugyanis ebben az ítéletben a – jelenleg az EUMSZ 101. cikk (1) bekezdésének megfelelő – EK‑Szerződés 85. cikk (1) bekezdésének
         értelmezése során a Bíróság nem vette figyelembe az említett nyugdíjalaphoz való csatlakozás alóli mentesülés lehetőségeit.

      35      Másrészről pedig a fent hivatkozott van der Woude‑ügyben hozott ítélet 26. és 27. pontjából következik, hogy nem tartozik
         az EUMSZ 101. cikk (1) bekezdésének hatálya alá az olyan, betegbiztosítási rendszerre vonatkozó kollektív szerződés, amely
         a rendszerbe való belépésre egyetlen szervezetet jelöl ki, kizárva más versenytárs szervezetekhez való csatlakozás bármely
         lehetőségét.

      36      Ezért meg kell állapítani, hogy az olyan megállapodás, mint a 83. sz. módosító záradék – jellegére és céljára való tekintettel –
         nem tartozik az EUMSZ 101. cikk (1) bekezdésének hatálya alá.

      37      Másodsorban az állandó ítélkezési gyakorlatból következik, hogy noha az EUMSZ 101. cikk önmagában csakis a vállalkozások magatartását
         érinti, és nem vonatkozik a tagállamoktól származó törvényi vagy rendeleti intézkedésekre, e cikk ettől még – az EUSZ 4. cikk
         (3) bekezdésével összefüggésben értelmezve – arra kötelezi a tagállamokat, hogy ne hozzanak vagy ne tartsanak hatályban olyan –
         akár törvényi, akár pedig rendeleti – intézkedéseket, amelyek alkalmasak arra, hogy a vállalkozásokra vonatkozó versenyszabályok
         hatékony érvényesülését gátolják. Erről van szó abban az esetben, ha valamely tagállam előírja vagy előnyben részesíti az
         EUMSZ 101. cikkel ellentétes megállapodások kötését, vagy az ilyen megállapodások hatását erősíti, akár pedig ha a saját szabályozásának
         állami jellegét megszünteti azáltal, hogy a gazdasági jellegű döntések meghozatalának felelősségét magán‑piaciszereplőkre
         ruházza (lásd ebben az értelemben a C‑35/96. sz., Bizottság kontra Olaszország ügyben 1998. június 18‑án hozott ítélet [EBHT 1998.,
         I‑3851. o.] 53. és 54. pontját; a C‑266/96. sz. Corsica Ferries France ügyben 1998. június 18‑án hozott ítélet [EBHT 1998.,
         I‑3949. o.] 35., 36. és 49. pontját, valamint a fent hivatkozott Albany‑ügyben hozott ítélet 65. pontját).

      38      Ezzel kapcsolatban meg kell jegyezni, hogy – mivel a jelen ítélet 36. pontjából következik, hogy az olyan megállapodás, mint
         a 83. sz. módosító záradék nem tartozik az EUMSZ 101. cikk (1) bekezdésének hatálya alá – az államigazgatási hatóságok kötelezővé
         tehetik azt olyan személyekre nézve is, amelyek hivatalosan nem csatlakoztak hozzá (lásd analógia útján a fent hivatkozott
         Albany‑ügyben hozott ítélet 66. pontját; a fent hivatkozott Brentjens’ egyesített ügyekben hozott ítélet 66. pontját és a
         fent hivatkozott Drijvende Bokken ügyben hozott ítélet 56. pontját).

      39      Ezért az átfogalmazott, előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés első részére azt a választ kell adni, hogy az EUSZ 4. cikk
         (3) bekezdésével összefüggésben értelmezett EUMSZ 101. cikket akként kell értelmezni, hogy azzal nem ellentétes az az államigazgatási
         hatósági határozat, amely egy adott ágazat munkáltatóit és munkavállalóit képviselő szervezetek kérésére tesz kötelezővé olyan,
         kollektív tárgyalások során létrejött megállapodást, amely az érintett ágazat összes vállalkozására nézve mentesülés lehetősége
         nélkül írja elő a kiegészítő egészségügyi költség‑visszatérítési rendszerbe való kötelező belépést.

       Az EUMSZ 106. cikkel összefüggésben értelmezett EUMSZ 102. cikk értelmezéséről
       Az EUMSZ 102. cikk értelmében vett vállalkozásnak való minősülésről
      40      Az EUMSZ 102. cikk értelmezése során meg kell határozni, hogy az olyan intézmény, mint az AG2R, e rendelkezés értelmében vett
         vállalkozásnak minősül‑e.

      41      E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy az uniós versenyjogban a vállalkozás fogalma minden gazdasági tevékenységet folytató
         jogalanyra kiterjed, függetlenül azok jogállásától és finanszírozási módjától (lásd különösen a C‑41/90. sz., Höfner és Elser
         ügyben 1991. április 23‑án hozott ítélet [EBHT 1991., I‑1979. o.] 21. pontját, valamint a C‑280/06. sz., ETI és társai ügyben
         2007. december 11‑én hozott ítélet [EBHT 2007., I‑10893. o.] 38. pontját).

      42      Az ítélkezési gyakorlatból kitűnik, hogy minden olyan tevékenység gazdasági tevékenységnek minősül, amely áruk vagy szolgáltatások
         adott piacon történő kínálatával jár (lásd különösen a C‑218/00. sz. Cisal‑ügyben 2002. január 22‑én hozott ítélet [EBHT 2002.,
         I‑691. o.] 23. pontját).

      43      A jelen esetben a társadalombiztosítási törvény L. 931‑1. cikkéből következik, hogy az AG2R mint önkéntes biztosító pénztár
         az említett törvény hatálya alá tartozik, és olyan nonprofit magánjogi jogi személy, melynek célja a balesetből vagy betegségből
         eredő személyi sérülések kockázatának viselése. Ennélfogva egyrészről ugyanezen törvény L. 932‑9. cikke szerint az ilyen intézmény
         sem a biztosítási szolgáltatásokat nem függesztheti fel, sem a tagságát nem szüntetheti meg a vállalkozásnak, ha elmulasztja
         a neki járó járulék befizetését. Másrészről, ha a sütőipari, pékipari és cukrászati kézműves vállalkozások nemzeti kollektív
         szerződésének hatálya alá tartozó vállalkozások kötelesek csatlakozni az AG2R által kezelt rendszerhez, ebből következően
         az AG2R pedig arra köteles, hogy a 83. sz. módosító záradék szerint e vállalkozások valamennyi munkavállalóját biztosítsa
         a fedezendő kockázattól függetlenül, a munkáltató és a munkavállaló által egyenlő arányban viselt, egységes járulékkulcs ellenében,
         tekintet nélkül a vállalkozás méretére vagy a munkavállaló munkabérére.

      44      Következésképpen, mivel egy gazdasági ágazat valamennyi munkavállalójának kötelező kiegészítő szociális védelmét írja elő,
         az alapügybeli kiegészítő egészségügyi költség‑visszatérítési rendszer szociális célt követ.

      45      Ugyanakkor valamely biztosítási rendszer szociális célkitűzése önmagában nem elegendő annak kizáráshoz, hogy az érintett tevékenység
         gazdasági tevékenységnek minősüljön (lásd ebben az értelemben a fent hivatkozott Albany‑ügyben hozott ítélet 86. pontját;
         a fent hivatkozott Pavlov és társai egyesített ügyekben hozott ítélet 118. pontját; a fent hivatkozott Cisal‑ügyben hozott
         ítélet 37. pontját, valamint a fent hivatkozott Kattner Stahlbau ügyben hozott ítélet 42. pontját).

      46      Meg kell továbbá részletesen vizsgálni, hogy e rendszer egyrészről tekinthető‑e a szolidaritási elv érvényesítésének, másrészről
         pedig, hogy mennyiben tartozik a rendszert bevezető állam felügyelete alá, amely két tényező kizárhatja egy adott tevékenység
         gazdasági jellegét (lásd ebben az értelemben a fent hivatkozott Kattner Stahlbau ügyben hozott ítélet 43. pontját és az ott
         hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).

      –       A szolidaritási elv érvényesítése
      47      A szolidaritási elv érvényesítését illetően az alapügybeli rendszer átfogó vizsgálata először is azt mutatja, hogy e rendszer
         finanszírozása havi átalányösszegű járulékfizetés útján történik, amelynek mértéke így nem arányos a biztosított kockázattal.

      48      Ugyanis a 83. sz. módosító záradék 5. cikkének második bekezdése a fizetendő járulékot havonta egységesen 40 euróban rögzíti,
         amelyet részben a munkáltató, részben pedig a munkavállaló visel.

      49      E rendszer tehát figyelmen kívül hagy olyan tényezőket, mint például az életkor, az egészségi állapot vagy akár a biztosított
         munkavállaló által betöltött munkakörrel járó különös kockázatok.

      50      Így az AG2R által nyújtott ellátások jellege, valamint a biztosított fedezet terjedelme nem igazodik a befizetett járulék
         összegéhez.

      51      Másodszor az ellátásokat bizonyos esetekben a járuléktartozás befizetésétől függetlenül is biztosítják. Ez mindenekelőtt a
         83. sz. módosító záradék 3. cikkének második bekezdéséből következik, amely úgy rendelkezik, hogy amennyiben a munkavállaló
         munkaviszonya eléri a tagsághoz szükséges minimum egy hónapot, e biztosítási rendszer visszamenőleges hatállyal rá is kiterjed.
         Továbbá e módosító záradék 4a. cikkének alkalmazásában az egészségügyi költségek fedezete főszabály szerint meghatározott
         ideig fennmarad a biztosított munkaszerződésének megszűnése után is. Végül a 83. sz. módosító záradék 1. sz. módosításának
         1. cikke előírja, hogy az említett biztosítási fedezet az elhalálozott biztosított jogán ellátásra jogosult személyek javára
         a biztosított halálától számított legalább tizenkét hónapig fennmarad.

      52      Mindezen körülményekre tekintettel úgy tűnik, hogy az alapügybeli kiegészítő egészségügyi költség‑visszatérítési rendszert
         a szolidaritás magas szintje jellemzi.

      –       Az állami felügyeletről
      53      Ahhoz, hogy meg lehessen határozni, hogy az alapügybeli szervezet gazdasági tevékenységet végző vállalkozásnak minősül‑e,
         meg kell vizsgálni, hogy milyen terjedelmű felügyeletet gyakorol az állam e rendszer működése felett.

      54      A jelen esetben elsősorban a társadalombiztosítási törvény L. 911‑1. cikke biztosít lehetőséget a szociális partnerek számára,
         hogy – kollektív szerződések vagy megállapodások útján – maguk határozzák meg a munkavállalók, a volt munkavállalók és a biztosítottak
         jogán ellátásra jogosult személyek társadalombiztosítási rendszeren alapuló jogait kiegészítő kollektív biztosítási jogait.

      55      Másodsorban ugyanezen törvény L. 912‑1. cikke kimondja, hogy e megállapodásoknak rögzíteniük kell, hogy a szociális partnerek
         mely feltételek mellett és milyen gyakorisággal vizsgálhatják felül a kockázatmegosztás szabályait.

      56      Harmadsorban a munka törvénykönyvének L. 133‑8. cikke alapján miniszteri rendelet kötelezővé teheti az ilyen megállapodások
         rendelkezéseit a hatályuk alá tartozó valamennyi munkavállalóra és munkáltatóra.

      57      E szabályozási keretben az alapügybeli rendszer működésének felügyelete – bizonyos kivételekkel – a sütőipari kézműves ágazat
         munkáltatóinak és munkavállalóinak képviselőire hárul.

      58      Ebben az összefüggésben a 83. sz. módosító záradék döntő szerepet biztosít e képviselők számára, hiszen a 13. cikkének második
         bekezdése szerint a munkáltatók és a munkavállalók képviselőiből álló paritásos egyeztető bizottságnak kell e módosító záradék
         hatálybalépésétől számított öt éven belül felülvizsgálnia az érintett rendszer kockázatmegosztási szabályait. Ezenkívül az
         említett módosító záradék 5. cikkének negyedik bekezdése előírja, hogy az ott rögzített járulékösszeget az aláíró felek a
         rendszer bevezetését követő két év elteltével felülvizsgálják. Ugyanezen cikk kifejti, hogy a paritásos egyeztető bizottság
         évente egy alkalommal megvizsgálja a rendszer tapasztalatait.

      59      Ugyanakkor más, az AG2R – kiegészítő egészségügyi költség‑visszatérítési rendszer kezelőjének való – kijelölésével kapcsolatos
         körülményekből arra lehet következtetni, hogy e szervezet bizonyos fokú önállósággal rendelkezik.

      60      Elsősorban a társadalombiztosítási törvény L. 911‑1. cikke előírja, hogy a munkavállalók kiegészítő kollektív jogait különböző
         módokon lehet biztosítani. A kollektív szerződési út ebben az összefüggésben a szociális partnerek választása, akik tudatában
         vannak annak, hogy e rendelkezés nem az egész szakmai ágazatban, hanem csak egy vállalkozás viszonylatában teszi lehetővé
         az ilyen biztosítási fedezet létrehozását.

      61      Másodsorban a 94‑678. sz. törvénnyel módosított 89‑1009. sz. törvény 1. cikke szerint az önkéntes biztosítási tevékenységeket
         nem csak önkéntes biztosító pénztárak és kölcsönös biztosítási alapok végezhetik, hanem biztosító társaságok is.

      62      E körülményekből következik, hogy egyrészről a szociális partnereknek nincs arra vonatkozó jogi kötelezettsége, hogy kijelöljék
         az AG2R‑t az alapügybeli kiegészítő egészségügyi költség‑visszatérítési rendszer kezelésére, másrészről pedig az AG2R sem
         köteles arra, hogy ténylegesen elvállalja egy ilyen rendszer működtetését.

      63      Ezzel kapcsolatban a Beaudout észrevételeiben úgy érvel, hogy vannak más önkéntes biztosító pénztárak és biztosító társaságok,
         amelyek már azelőtt, hogy a 83. sz. módosító záradékban az AG2R‑t kijelölték volna, az általa kínált szolgáltatásokkal lényegében
         azonos ellátásokat nyújtottak.

      64      Ezért kérdésként merül fel egyrészről, hogy mely körülmények között jelölte ki a 83. sz. módosító záradék az AG2R‑t, másrészről
         pedig, hogy milyen tárgyalási mozgástere van e szervezetnek a kötelezettségvállalása szabályai tekintetében, és összességében
         milyen hatásuk van e tényezőknek az érintett rendszer működésére.

      65      Ugyanis e körülményektől és tárgyalási mozgástértől függően, amelyek vizsgálata a kérdést előterjesztő bíróság feladata, arra
         a következtetésre is lehet jutni, hogy az AG2R, amely nonprofit szervezet és a szolidaritási elv alapján működik ugyan, de
         olyan, gazdasági tevékenységet végző vállalkozás, amelyet a szociális partnerek pénzügyi és gazdasági megfontolások alapján
         választottak ki más, olyan vállalkozások közül, amelyekkel versenyben áll az általa kínált önkéntes biztosítás piacán.

       Az EUMSZ 106. cikk (2) bekezdésének alkalmazhatóságáról
      66      Amennyiben az AG2R‑t az EUMSZ 106. cikk értelmében vett, gazdasági tevékenységet végző vállalkozásnak kell tekinteni, az az
         államigazgatási határozat, amely a francia sütőipari kézműves ágazat egészére – bármely mentesítés lehetősége nélkül – teszi
         kötelezővé a kiegészítő egészségügyi költség‑visszatérítési rendszerbe való belépést, szükségképpen magában foglalja azt is,
         hogy e szervezetre ruházzák annak a kizárólagos jogát, hogy beszedje és kezelje azokat a járulékokat, amelyeket ezen ágazat
         munkáltatói és munkavállalói e rendszer keretében befizetnek. Következésképpen az ilyen szervezet az EUMSZ 106. cikk (1) bekezdése
         szerinti, kizárólagos jogokkal rendelkező vállalkozásnak minősülhet (lásd ebben az értelemben a fent hivatkozott Albany‑ügyben
         hozott ítélet 90. pontját; a fent hivatkozott Brentjens’ egyesített ügyekben hozott ítélet 90. pontját és a fent hivatkozott
         Drijvende Bokken ügyben hozott ítélet 80. pontját).

      67      Amennyiben e kizárólagos jogok miatt a francia sütőipari kézműves ágazat vállalkozásainak nem lenne lehetősége más szervezet
         által kezelt kiegészítő egészségügyi költség‑visszatérítési rendszerhez csatlakozni, az AG2R a közös piac jelentős részén
         törvényes monopóliummal rendelkezne, és azt az EUMSZ 102. cikk szerinti, erőfölénnyel rendelkező vállalkozásnak lehetne tekinteni
         (lásd analógia útján a fent hivatkozott Pavlov és társai egyesített ügyekben hozott ítélet 126. pontját).

      68      Ugyanakkor az állandó ítélkezési gyakorlat szerint pusztán az a tény, hogy az EUMSZ 106. cikk (1) bekezdése szerinti kizárólagos
         jogok biztosításával erőfölény jön létre, önmagában még nem összeegyeztethetetlen az EUMSZ 102. cikkel. A tagállam csak abban
         az esetben sérti meg az e két rendelkezésben foglalt tilalmakat, ha az adott vállalkozás már a ráruházott kizárólagos jogok
         puszta gyakorlásával is elkerülhetetlenül visszaél az erőfölényével, vagy ha ezek a jogok olyan helyzetet teremthetnek, amely
         a vállalkozást ilyen visszaélésekre indíthatja (lásd a fent hivatkozott Höfner és Elser ügyben hozott ítélet 29. pontját,
         a fent hivatkozott Albany‑ügyben hozott ítélet 93. pontját; fent hivatkozott Brentjens’ egyesített ügyekben hozott ítélet
         93. pontját, valamint a fent hivatkozott Drijvende Bokken ügyben hozott ítélet 83. pontját).

      69      Az EUMSZ 106. cikk (1) bekezdésébe ütköző visszaélésszerű gyakorlatról van szó különösen abban az esetben, ha a tagállam bizonyos
         tevékenységek végzésére kizárólagos jogot biztosít valamely vállalkozás számára, és olyan helyzetet teremt, amelyben e vállalkozás
         nyilvánvalóan nem képes kielégíteni az e tevékenységek iránt a piacon jelentkező keresletet (lásd ebben az értelemben a fent
         hivatkozott Höfner és Elser ügyben hozott ítélet 31. pontját, valamint a fent hivatkozott Pavlov és társai egyesített ügyekben
         hozott ítélet 127. pontját).

      70      E tekintetben annak, hogy a Beaudout megtagadta az AG2R által kezelt rendszerhez való csatlakozást, a Beaudout állítása szerint
         az volt az oka, hogy más biztosító társaságok magasabb szintű szolgáltatásokat biztosítanak, mint az AG2R által nyújtott ellátások.

      71      Ugyanakkor hangsúlyozni kell egyrészről, hogy az, hogy a francia sütőipari kézműves ágazat vállalkozásai nem fordulhatnak
         más szervezetekhez annak érdekében, hogy a munkavállalóik számára kiegészítő egészségügyi költség‑visszatérítési fedezetet
         biztosítsanak, valamint az ebből fakadó versenykorlátozás közvetlenül az AG2R részére adott kizárólagos jognak tudható be
         (lásd analógia útján a fent hivatkozott Albany‑ügyben hozott ítélet 97. pontját, fent hivatkozott Brentjens’ egyesített ügyekben
         hozott ítélet 97. pontját és a fent hivatkozott Drijvende Bokken ügyben hozott ítélet 87. pontját).

      72      Másrészről pedig, amint a főtanácsnok indítványának 98. pontjában is jelezte, sem a kérdést előterjesztő bíróság által ismertetett
         iratanyagból, sem pedig a Bíróság elé terjesztett észrevételekből nem következik, hogy az AG2R által nyújtott ellátások ne
         felelnének meg az érintett vállalkozások igényeinek.

      73      E feltételek mellett még azt kell megvizsgálni, hogy az AG2R‑t az EUMSZ 106. cikk (2) bekezdése szerinti általános gazdasági
         érdekű szolgáltatás működtetésével bízták‑e meg.

      74      Ugyanis, amint a jelen ítélet 47‑52. pontjából is következik, az olyan kiegészítő egészségügyi költség‑visszatérítési rendszert,
         mint amelyet az AG2R is kezel, a szolidaritás magas szintje jellemzi. Mindent egybevetve, a 83. sz. módosító záradék sajátos
         – különösen pénzügyi – kötöttségekkel terheli az AG2R‑t annak érdekében, hogy garantálni tudja a biztosítottak számára nyújtott
         biztosítási fedezetet.

      75      A Beaudout ugyanakkor előadja, hogy a belépés alóli mentességet megengedő eljárás bevezetése nem veszélyeztetné az alapügybeli
         rendszert kezelő szervezet pénzügyi egyensúlyát.

      76      E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy az ítélkezési gyakorlat alapján az EUMSZ 106. cikk (2) bekezdése alkalmazási feltételeinek
         megvalósulásához nincs szükség arra, hogy az általános gazdasági érdekű szolgáltatás működtetésével megbízott vállalkozás
         pénzügyi egyensúlya vagy gazdasági életképessége veszélyeztetve legyen. Elégséges, ha a kérdéses jogok hiányában a vállalkozás
         nem képes azoknak – a rá háruló kötelezettségekkel és kötöttségekkel meghatározott – sajátos feladatoknak a megvalósítására,
         amelyekkel megbízták, vagy e jogok fenntartása elengedhetetlen ahhoz, hogy a jogosult számára lehetővé tegye a rábízott általános
         gazdasági érdekű feladatok gazdaságilag elfogadható körülmények között történő megvalósítását (lásd ebben az értelemben a
         fent hivatkozott Albany‑ügyben hozott ítélet 107. pontját, a fent hivatkozott Brentjens’ egyesített ügyekben hozott ítélet
         107. pontját és a fent hivatkozott Drijvende Bokken ügyben hozott ítélet 97. pontját).

      77      Márpedig meg kell állapítani, hogy a migrációs kikötés megszüntetése, és ezáltal az AG2R arra irányuló kizárólagos jogának
         megvonása esetén, hogy a kiegészítő egészségügyi költség‑visszatérítési rendszert a francia sütőipari kézműves ágazat valamennyi
         vállalkozása számára kezelje, e szervezet – bár a 83. sz. módosító záradék azzal bízta meg, hogy az ott meghatározott feltételek
         mellett biztosítási fedezetet nyújtson e vállalkozások munkavállalói számára – valószínűleg azzal szembesülne, hogy csökkenne
         a korlátozott kockázatot jelentő biztosítottak száma, akik olyan vállalkozások felé fordulnának, amelyek alacsonyabb járulékfizetés
         mellett összehasonlítható, vagy akár jobb biztosítási szolgáltatásokat nyújtanának számukra. Ilyen feltételek mellett a „rossz
         kockázatok” növekvő hányada, amelynek biztosítási fedezete az AG2R‑re hárulna, a biztosítási szolgáltatások költségének emelkedését
         idézné elő, így e szervezet – ugyanezen minőségben és elfogadható áron – már nem tudná garantálni a biztosítási fedezetet.

      78      Ez még inkább igaz olyan rendszer esetében, amelyet – mint az alapügybelit is – a szolidaritás magas szintje jellemez különösen
         az átalányjellegű járulékbefizetés és valamennyi kockázat átvállalásának kötelezettsége okán.

      79      Az ilyen – belépés alóli mentesülést nem engedő – rendszer kizárólagos kezelési jogát részben azok a kötöttségek indokolják,
         amelyek miatt az érintett szervezet által nyújtott szolgáltatás kevésbé versenyképes a biztosító társaságok által nyújtott,
         ilyen kötöttségekkel nem terhelt, összehasonlítható szolgáltatással szemben.

      80      Következésképpen az olyan migrációs kikötés megszüntetése, mint amelyet a 83. sz. módosító záradék is előír, azt eredményezhetné,
         hogy az érintett szervezet nem tudná gazdaságilag elfogadható körülmények között elvégezni a rábízott általános gazdasági
         érdekű feladatokat.

      81      Ezért az átfogalmazott, előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés második részére azt a választ kell adni, hogy amennyiben
         az alapügybeli kiegészítő egészségügyi költség‑visszatérítési rendszer kezelésére vonatkozó tevékenység gazdasági tevékenységnek
         minősül, aminek vizsgálata a kérdést előterjesztő bíróságra hárul, az EUMSZ 102. és EUMSZ 106. cikket akként kell értelmezni,
         hogy azokkal – olyan körülmények között, mint amelyek az alapügyben is felmerültek – nem ellentétes, ha az államigazgatási
         hatóságok e rendszer kezelésének kizárólagos jogával ruháznak fel egy önkéntes biztosítási szervezetet, anélkül hogy az érintett
         tevékenységi ágazat vállalkozásainak lehetőségük lenne arra, hogy az e rendszerbe való belépés alól mentesüljenek.

       A költségekről
      82      Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás
         egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült
         költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.

      A fenti indokok alapján a Bíróság (első tanács) a következőképpen határozott:
      1)      Az EUSZ 4. cikk (3) bekezdésével összefüggésben értelmezett EUMSZ 101. cikket akként kell értelmezni, hogy azzal nem ellentétes
            az az államigazgatási hatósági határozat, amely egy adott ágazat munkáltatóit és munkavállalóit képviselő szervezetek kérésére
            tesz kötelezővé olyan, kollektív tárgyalások során létrejött megállapodást, amely az érintett ágazat összes vállalkozására
            nézve mentesülés lehetősége nélkül írja elő a kiegészítő egészségügyi költség‑visszatérítési rendszerbe való kötelező belépést.
      2)      Amennyiben az ilyen rendszer kezelésére vonatkozó tevékenység gazdasági tevékenységnek minősül, aminek vizsgálata a kérdést
            előterjesztő bíróságra hárul, az EUMSZ 102. és EUMSZ 106. cikket akként kell értelmezni, hogy azokkal – olyan körülmények
            között, mint amelyek az alapügyben is felmerültek – nem ellentétes, ha az államigazgatási hatóságok e rendszer kezelésének
            kizárólagos jogával ruháznak fel egy önkéntes biztosítási szervezetet, anélkül hogy az érintett tevékenységi ágazat vállalkozásainak
            lehetőségük lenne arra, hogy az e rendszerbe való belépés alól mentesüljenek.
      Aláírások
      * Az eljárás nyelve: francia.


title: A Törvényszék (második tanács) 2012. november 29-i ítélete. # Ursula Adamowski kontra Belső Piaci Harmonizációs Hivatal (védjegyek és formatervezési minták) (OHIM). # Közösségi védjegy - Törlési eljárás - A Fagumit közösségi szóvédjegy és a FAGUMIT közösségi ábrás védjegy - A korábbi FAGUMIT nemzeti ábrás védjegy - Viszonylagos törlési ok - A 207/2009/EK rendelet 8. cikkének (3) bekezdése és 165. cikke (4) bekezdésének b) pontja. # ügyek T-537/10 és T-538/10. sz. ügy

text:
         A TÖRVÉNYSZÉK ÍTÉLETE (második tanács)
      2012. november 29. (
            *1
         )
      „Közösségi védjegy — Törlési eljárás — A Fagumit közösségi szóvédjegy és a FAGUMIT közösségi ábrás védjegy — A korábbi FAGUMIT nemzeti ábrás védjegy — Viszonylagos törlési ok — A 207/2009/EK rendelet 8. cikkének (3) bekezdése és 165. cikke (4) bekezdésének b) pontja”
      A T-537/10. és T-538/10. sz. ügyekben,

         Ursula Adamowski (lakóhelye: Hamburg [Németország], képviseli: D. von Schultz ügyvéd)
      felperesnek
      a Belső Piaci Harmonizációs Hivatal (védjegyek és formatervezési minták) (OHIM) (képviseli: G. Schneider, meghatalmazotti minőségben)
      alperes ellen,
      a másik fél az OHIM fellebbezési tanácsa előtti eljárásban, beavatkozó a Törvényszék előtt:
      a Fabryka Węży Gumowych i Tworzyw Sztucznych Fagumit sp. z o.o. (székhelye: Wolbrom [Lengyelország], képviselik: M. Krekora, T. Targosz és P. Podrecki ügyvédek),
      az OHIM első fellebbezési tanácsának a Fabryka Węży Gumowych i Tworzyw Sztucznych Fagumit sp. z o.o. és Ursula Adamowski közötti két törlési eljárással kapcsolatban 2010. szeptember 3-án hozott két határozata (R 1002/2009-1. és R 1003/2009-1. sz. ügy) ellen benyújtott két keresete tárgyában,
      A TÖRVÉNYSZÉK (második tanács),
      tagjai: N. J. Forwood elnök (előadó), F. Dehousse és J. Schwarcz bírák,
      hivatalvezető: E. Coulon,
      tekintettel a Törvényszék Hivatalához 2010. november 26-án benyújtott keresetlevelekre,
      tekintettel az OHIM által a Törvényszék Hivatalához 2011. április 5-én benyújtott kereseti ellenkérelmekre,
      tekintettel a beavatkozó által a Törvényszék Hivatalához 2011. március 17-én benyújtott kereseti ellenkérelmekre,
      tekintettel a Törvényszék Hivatalához 2011. július 1-jén benyújtott válaszokra,
      tekintettel a beavatkozó által a Törvényszék Hivatalához 2011. szeptember 26-án benyújtott viszonválaszokra,
      tekintettel a feleknek a jelen ügyek ítélethozatal céljából történő egyesítésével kapcsolatos észrevételeire,
      tekintettel arra, hogy a felek az írásbeli szakasz befejezését követő egy hónapos határidőn belül nem kérték tárgyalás megtartását, valamint arra, hogy az előadó bíró jelentése és a Törvényszék eljárási szabályzatának 135a. cikke alapján a Törvényszék úgy döntött, hogy az eljárás szóbeli szakaszának mellőzésével határoz a keresetről,
      meghozta a következő

         Ítéletet

               1

               2003. február 18-án és 2003. március 12-én a felperes, Ursula Adamowski a közösségi védjegyről szóló, 1993. december 20-i 40/94/EK módosított tanácsi rendelet (HL 1994. L 11., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 17. fejezet, 1. kötet, 146. o. [helyébe lépett a közösségi védjegyről szóló, 2009. február 26-i 207/2009/EK tanácsi rendelet {HL L 78., 1. o.}]) alapján két közösségi védjegybejelentést nyújtott be a Belső Piaci Harmonizációs Hivatalhoz (védjegyek és formatervezési minták) (OHIM).

               2

               A 2003. február 18-án bejelentett védjegy a következő ábrás megjelölés volt:

               3

               A 2003. március 12-én bejelentett védjegy a Fagumit szómegjelölés volt.

               4

               A bejelentett védjegyek árujegyzékeiben szereplő áruk a védjegyekkel ellátható termékek és szolgáltatások nemzetközi osztályozására vonatkozó, felülvizsgált és módosított, 1957. június 15-i Nizzai Megállapodás szerinti 12. és 17. osztályba tartoztak, a következő leírással:

                        —

                        12. osztály: kaucsuk és gumi, autóipari késztermékek formájában, nevezetesen új gumiabroncsok, akár egész abroncs, akár tömítőszalagok formájában;

                        —

                        17. osztály: csövek; kaucsuk és gumi, félkész termékként lapok, táblák, profilok, tömbök, rudak, szalagok, csövek és csővezetékek formájában, kaucsuk és gumi ipari csövekhez való késztermékként, nevezetesen PVC-csövek, vízvezetékek, légvezetékek, kábelvédők, súrlódásálló csövek, olaj- és benzinvezetékek, vezetékek vegyi anyagokhoz, autogén anyagokhoz, acetilén-, propánvezetékek, ikervezetékek; kaucsuk és gumi, autóipari késztermékek formájában, nevezetesen újrafutózott gumiabroncsok, akár egész abroncs, akár tömítőszalagok formájában, csővezetékek, alátét- és tömítőgyűrűk.

               5

               A fenti 2. és 3. pontban említett védjegyeket 2004. június 28-án lajstromozták.

               6

               2008. április 7-én és 2008. április 8-án a beavatkozó, a Fabryka Węży Gumowych i Tworzyw Sztucznych Fagumit sp. z o.o., két törlés iránti kérelmet terjesztett elő a vitatott védjegyekkel szemben, a következők alapján:

                        —

                        a 40/94 rendelet 51. cikke (1) bekezdésének b) pontja (jelenleg a 207/2009 rendelet 52. cikke (1) bekezdésének b) pontja), azzal az indokkal, hogy a felperes rosszhiszeműen járt el a védjegybejelentések benyújtásakor;

                        —

                        a 40/94 rendelet 52. cikke (1) bekezdésének b) pontja (jelenleg a 207/2009 rendelet 53. cikke (1) bekezdésének b) pontja), azzal az indokkal, hogy a felperes a saját nevében járt el a vitatott védjegyek bejelentésekor, a beavatkozó hozzájárulása nélkül, aki az alábbi, 1997. január 15-én a Nizzai Megállapodás szerinti 17. osztályba tartozó, „kaucsuk és PVC-csövek” megnevezésű áruk tekintetében lajstromozott lengyel védjegy jogosultja:

               —

               a 40/94 rendelet 52. cikke (1) bekezdésének c) pontja (jelenleg a 207/2009 rendelet 53. cikke (1) bekezdésének c) pontja), a beavatkozó – 1993-ban Lengyelországban bejegyzett és az üzleti életben használt – cégnevére, továbbá az ugyanezen évtől kezdődő, több tagállamba, többek között Németországba irányuló árukivitel tényére való hivatkozással.

               7

               A 2009. június 25-én hozott két határozatával a törlési osztály elutasította a törlés iránti kérelmeket.

               8

               2009. augusztus 27-én a beavatkozó, a 207/2009 rendelet 58–64. cikke alapján, a törlési osztály határozataival szemben két fellebbezést terjesztett elő az OHIM-nál.

               9

               A 2010. szeptember 3-án hozott két határozattal (a továbbiakban: megtámadott határozatok) az első fellebbezési tanács helyt adott a fellebbezéseknek, hatályon kívül helyezte a törlési osztály határozatait, és megállapította a vitatott védjegyek oltalmának érvénytelenségét, miután úgy ítélte meg, hogy a beavatkozó által hivatkozott három törlési ok megalapozott.

               10

               Főként a 207/2009 rendelet 53. cikke (1) bekezdésének c) pontjára alapított indokot illetően (lásd a fenti 6. pont harmadik francia bekezdését), a fellebbezési tanács úgy ítélte meg, hogy a beavatkozó bizonyítékot szolgáltatott arra, hogy a „fagumit” szónak az üzleti életben 1997. június 1-je óta történő használata a felperes ügyvezetése alatt álló Adamex Handels- u. Transportgesellschaft mbH nevű társasággal kötött forgalmazási megállapodás értelmében, a célországokba, többek között Németországba történő kivitel miatt nemzetközi léptékűnek tekinthető. E megjelölés szerinte Németországban a Markengesetz (német védjegytörvény) 5. §-ának (2) bekezdése értelmében oltalom alatt áll. Ami a 207/2009 rendelet 53. cikke (1) bekezdése b) pontjának megsértésére alapított indokot illeti (lásd a fenti 6. pont második francia bekezdését), a fellebbezési tanács először is úgy ítélte meg, hogy a fenti 3. pontban ábrázolt vitatott védjegy domináns elemét képezte a törlési kérelem alátámasztásaként hivatkozott lengyel védjegynek, miközben a fenti 2. pontban látható vitatott védjegy lényegében ez utóbbi mása volt. Ezt követően, mivel a 207/2009 rendelet 8. cikkének (3) bekezdésében alkalmazott „képviselő vagy ügynök” kifejezések kiterjednek a képviselő, az ügynök vagy a forgalmazó ügyvezetőjére is, és mivel a 1998. április 10-én kelt dokumentum nem értelmezhető úgy, hogy az jogot adott volna a felperesnek a vitatott védjegyek lajstromozására, a fellebbezési tanács azt állapította meg, hogy ezen indok szintén megalapozott. Ami a 207/2009 rendelet 52. cikke (1) bekezdésének b) pontjára alapított indokot illeti, a fellebbezési tanács hangsúlyozza, hogy a fent említett forgalmazási megállapodás értelmében a felperes köteles volt a beavatkozó kereskedelmi érdekeinek védelmét szem előtt tartani, amely célkitűzést a közösségi védjegyek bejelentése veszélybe sodorta, emellett a fent említett 1998. április 10-i dokumentum nem alkalmas annak bizonyítására, hogy a felperes jóhiszeműen járt el a szóban forgó védjegybejelentések benyújtásakor. Mivel egyébként semmilyen egyéb körülmény nem utalt arra, hogy a beavatkozó a Fagumit megjelöléshez fűződő jogairól lemondott volna, vagy arra, hogy a felperes jóhiszeműen járt volna el, ezért ezt az indokot szintén megalapozottnak minősítették.

         A felek kereseti kérelmei

               11

               A felperes azt kéri, hogy a Törvényszék:

                        —

                        helyezze hatályon kívül a megtámadott határozatokat;

                        —

                        utasítsa el a törlés iránti kérelmeket;

                        —

                        az OHIM-ot kötelezze a törlési osztály, a fellebbezési tanács és a Törvényszék előtti eljárással kapcsolatos költségek viselésére.

               12

               Az OHIM és a beavatkozó azt kéri, hogy a Törvényszék:

                        —

                        utasítsa el keresetet;

                        —

                        a felperest kötelezze a költségek viselésére.

         A jogkérdésről

               13

               Miután erről a feleket meghallgatta, a Törvényszék úgy határozott, hogy az eljárási szabályzat 50. cikke alapján ítélethozatal céljából egyesíti a jelen ügyeket.

               14

               A felperes a jelen ügyek mindegyikében három jogalapra hivatkozik, amelyeket a 207/2009 rendelet – 8. cikke (4) bekezdésével összefüggésben értelmezett – 53. cikke (1) bekezdése c) pontjának megsértésére, a 207/2009 rendelet – 8. cikke (3) bekezdésével összefüggésben értelmezett – 53. cikke (1) bekezdése b) pontjának megsértésére, és az említett rendelet 52. cikke (1) bekezdése b) pontjának megsértésére alapít.

               15

               Miként azt az OHIM állítja, a fellebbezési tanács által elfogadott törlési okok mindegyike önmagában is elegendő a vitatott védjegyek érvénytelenségének megállapításához. Ezzel összefüggésben elsőként a második jogalap vizsgálatára kerül sor, amely a 207/2009 rendelet 53. cikke (1) bekezdésének b) pontjában szereplő törlési okra vonatkozik.

               16

               E jogalap keretében a felperes először is azt állítja, hogy a 207/2009 rendelet 165. cikke (4) bekezdésének b) pontja akadályát képezi annak, hogy a beavatkozó a saját érdekében ugyanezen rendelet 53. cikke (1) bekezdésének b) pontjára hivatkozzon.

               17

               Ezen érvnek nem lehet helyt adni. A 207/2009 rendelet 165. cikke (4) bekezdésének b) pontja szerint ugyanis a közösségi védjegyet nem lehet érvénytelennek nyilvánítani ugyanezen rendelet 53. cikkének (1) és (2) bekezdése alapján, ha a korábbi jogot 2004. május 1-je előtt lajstromozták, jelentették be vagy szerezték meg valamely olyan tagállamban, amely ebben az időpontban csatlakozott az Európai Unióhoz.

               18

               E rendelkezés célja azon lehetőség kizárása, hogy a 2004. május 1-je előtt lajstromozott vagy bejelentett közösségi védjegyeket ne lehessen megtámadni pusztán egyes államoknak az Unióhoz való csatlakozásának ténye miatt, miközben e lehetőség nem állt fenn az említett csatlakozás előtt. A szóban forgó rendelkezés tehát nem annak megakadályozására irányul, hogy valamely védjegy jogosultja 2004. május 1-je után olyan törlés iránti kérelmet nyújthasson be, amelyet már ezen időpontot megelőzően is benyújthatott volna.

               19

               E tekintetben a 207/2009 rendelet 53. cikke (1) bekezdésének b) pontjában szereplő törlési okra az e rendelet 8. cikkének (3) bekezdésében említett védjegy jogosultja akkor is hivatkozhat, ha az említett védjegy csak valamely Unión kívüli országban képezte lajstromozás tárgyát. Ugyanis a 207/2009 rendelet 8. cikkének (1), (2), (4) és (5) bekezdésével ellentétben, annak (3) bekezdése nem a valamely tagállamban lajstromozott vagy ott joghatásokkal járó védjegyekre utal. Ezenkívül, ha a 207/2009 rendelet 8. cikke (3) bekezdése alkalmazásának egyik feltétele az lenne, hogy a védjegyet valamely tagállamban lajstromozták, e rendelkezés ugyanezen cikk (1) és (5) bekezdésével feleslegesen ismétlődne. Így, miként azt az OHIM is tette, azt kell megállapítani, hogy a beavatkozó már a Lengyel Köztársaság Unióhoz való csatlakozása előtt is benyújthatta volna a fenti 6. pontban említett törlési kérelmeket, jóllehet a 207/2009 rendelet 165. cikke (4) bekezdésének b) pontja nincs kihatással sem e kérelmek megalapozottságára, sem a megtámadott határozatok jogszerűségére.

               20

               Jelen esetben a felperes érvelése arra összpontosul, hogy a fenti 6. pont második francia bekezdésében ábrázolt védjegy jogosultja részéről megtörtént a hozzájárulás, anélkül hogy vitatná a beavatkozó képviselői vagy ügynöki minőségét. Ebben az összefüggésben a felperes azt állítja, hogy ő az 1998. április 10-én kelt dokumentum értelmében beszerezte a beavatkozó hozzájárulását, mielőtt benyújtotta volna a fenti 1–3. pontban hivatkozott kérelmeket.

               21

               Az OHIM és a beavatkozó vitatja e vélekedést.

               22

               A 207/2009 rendelet 8. cikke (3) bekezdésének alkalmazásához az szükséges, hogy a védjegybejelentő a védjegyjogosult képviselője vagy ügynöke, illetve korábban az volt, és hogy a védjegybejelentési kérelmet a jogosult engedélye nélkül a képviselő vagy az ügynök nevében nyújtották be, anélkül hogy ennek hátterében a képviselő vagy az ügynök eljárásának igazolására alkalmas, jogszerű okok álltak volna fent. E rendelkezés annak megakadályozására irányul, hogy a védjegyjogosult képviselője kisajátíthassa a védjegyet, mivel e képviselő kihasználhatja a közte és a védjegyjogosult között fennálló kereskedelmi kapcsolat során megszerzett ismereteket és tapasztalatokat, és így tisztességtelen előnyre tehet szert a védjegyjogosult által tett erőfeszítésekből és beruházásokból (a Törvényszék T-6/05. sz., DEF-TEC Defense Technology kontra OHIM - Defense Technology [FIRST DEFENSE AEROSOL PEPPER PROJECTOR] ügyben 2006. szeptember 6-án hozott ítéletének [EBHT 2006., II-2671. o.] 38. pontja).

               23

               Ami a képviselő vagy az ügynök nevében történő védjegylajstromozáshoz való esetleges hozzájárulást illeti, annak egyértelműnek, pontosnak és feltétel nélkülinek kell lennie (lásd ebben az értelemben a fent hivatkozott FIRST DEFENSE AEROSOL PEPPER PROJECTOR ügyben hozott ítélet 40. pontját). Márpedig a jelen esetben hangsúlyozni kell, hogy miként azt a fellebbezési tanács is megállapította, a felperes által hivatkozott, 1998. április 10-én kelt dokumentum nem tesz eleget e feltételeknek.

               24

               Közelebbről megvizsgálva, az Adamex Industrie GmbH-nak címzett ezen dokumentum szövege szerint a beavatkozó képviselője ahhoz adta beleegyezését, hogy a Fagumit cég „eredeti jelképét” és „megnevezését” („Or[i]ginal-Symbol” és „Bezeichnung”) Európa-szerte használják, illetve annak használatát továbbra is fenntartsák („Benutzung” és „Vorbehalt”), továbbá pontosította, hogy szerinte e lehetőség a Fagumit GmbH Deutschland, a Fagumit SARL Frankreich és a Fagumit Schweiz társaságokra is vonatkozik.

               25

               Ezen összefüggésben kiemelendő, hogy a kérdéses dokumentum nem tesz említést arról a lehetőségről, hogy a felperes a fenti 2. pontban ábrázolt megjelölést közösségi védjegyként bejelentheti. E tekintetben megjegyzendő, hogy a felperest e dokumentumban nem említik, továbbá az nem utal az említett megjelölés közösségi védjegyként való bejelentésének lehetőségére sem.

               26

               Másodszor, miként azt a felperes a törlési osztály és a fellebbezési tanács előtt nyilatkozta, a Fagumit Deutschland, a Fagumit Frankreich és a Fagumit Schweiz nevű társaságok a kérdéses dokumentum elküldése idején még nem is léteztek, és ez utóbbi körülmény úgy is felfogható, hogy a beavatkozó nem tiltakozott az ellen, hogy a szóban forgó társaságok a Fagumit nevet viseljék, és a hozzá kapcsolódó védjegyet tevékenységük során azt kizárólagos jelleggel használják.

               27

               A felperes nem támaszkodhat arra a tényre, hogy a beavatkozó nem tiltakozott a jogvita tárgyát képező megjelölésnek az 1998. április 10-én kelt dokumentumban említett társaságokon kívüli, más társaságok általi használata ellen. E tekintetben, miként arra a felperes a keresetlevelek 33. pontjában rámutat, és miként az az általa az OHIM-hoz benyújtott iratokból is kiderül, a kérdéses használatra a beavatkozó által gyártott árucikkek forgalmazása keretében került sor. Márpedig az ilyen használat a beavatkozó és az ő termékeit forgalmazó személyek közötti együttműködés logikájának felel meg, anélkül hogy a beavatkozó bizonyítaná, hogy bármilyen módon lemondtak volna a fenti 6. pont második francia bekezdésében ábrázolt megjelöléshez fűződő jogokról, ami bárki számára lehetővé tette volna a megjelölésnek, illetve annak domináns elemének közösségi védjegyként történő bejelentését.

               28

               Ebből következik, hogy a fellebbezési tanács nem vétett hibát azzal, hogy úgy ítélte meg, hogy a 1998. április 10-i dokumentum nem tekinthető úgy, mint amely bárminemű hozzájárulást adott volna a felperesnek a 207/2009 rendelet 8. cikkének (3) bekezdése értelmében a vitatott védjegyek lajstromozásához.

               29

               Ebben az összefüggésben a felperes által hivatkozott azon körülménynek, miszerint a beavatkozóval fennálló kapcsolata nem felelt meg az alaki előírásoknak, még ha az érintett vállalkozások felsorolása az 1998. április 10-i dokumentumban nem is tekinthető kimerítő jellegűnek, nincs jelentősége. Ugyanis, mivel a kérdéses dokumentum nem képez a 207/2009 rendelet 8. cikkének (3) bekezdése értelmében vett hozzájárulást, e körülmény, még ha bizonyításra is kerül, nem teszi érvénytelenné azt a következtetést, amelyre a fellebbezési tanács jutott.

               30

               Ennélfogva a második jogalapot el kell vetni, és a fenti 15. pontban említett indokok miatt a kereseteket teljes egészükben el kell utasítani.

         A költségekről

               31

               Az eljárási szabályzat 87. cikkének 2. §-a alapján a Törvényszék a pervesztes felet kötelezi a költségek viselésére, ha a pernyertes fél ezt kérte. Mivel a felperes pervesztes lett, ezért az OHIM és a beavatkozó kérelmének megfelelően őt kötelezni kell az OHIM és a beavatkozó költségeinek viselésére.

               A fenti indokok alapján
               A TÖRVÉNYSZÉK (második tanács)
               a következőképpen határozott:

                           1)

                           A Törvényszék a T-537/10. és a T-538/10. sz. ügyeket ítélethozatal céljából egyesíti.

                           2)

                           A Törvényszék a kereseteket elutasítja.

                           3)

                           Ursula Adamowski viseli a saját, valamint a Belső Piaci Harmonizációs Hivatal (védjegyek és formatervezési minták) (OHIM) és a Fabryka Węży Gumowych i Tworzyw Sztucznych Fagumit sp. z o.o. Törvényszék előtti eljárás során felmerült költségeit.

                           Forwood

                           Dehousse

                           Schwarcz

                     Kihirdetve Luxembourgban, a 2012. november 29-i nyilvános ülésen.
                     Aláírások

            (
            *1
         )	Az eljárás nyelve: német.