title: A Bíróság ítélete (első tanács), 2012. április 26.#Nemzeti Fogyasztóvédelmi Hatóság kontra Invitel Távközlési Zrt.#A Pest Megyei Bíróság (Magyarország) által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem.#93/13/EGK irányelv – A 3. cikk (1) és (3) bekezdése – 6. és 7. cikk – Fogyasztókkal kötött szerződések – Tisztességtelen feltételek – A szerződés eladó vagy szolgáltató általi egyoldalú módosítása – A nemzeti szabályozás által kijelölt szervezet által a fogyasztók nevében közérdekből indított, jogsértő magatartás abbahagyására való kötelezés iránti eljárás – A kikötés tisztességtelen jellegének megállapítása – Joghatások.#C‑472/10. sz. ügy.

text:
                                             Határozatok Tára
                                       A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (első tanács)
                                                2012. április 26. *
         „93/13/EGK irányelv — A 3. cikk (1) és (3) bekezdése — 6. és 7. cikk — Fogyasztókkal kötött
         szerződések — Tisztességtelen feltételek — A szerződés eladó vagy szolgáltató általi egyoldalú
      módosítása — A nemzeti szabályozás által kijelölt szervezet által a fogyasztók nevében közérdekből
      indított, jogsértő magatartás abbahagyására való kötelezés iránti eljárás — A kikötés tisztességtelen
                                     jellegének megállapítása — Joghatások”
   A C-472/10. sz. ügyben,
   az EUMSZ 267. cikk alapján benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában, amelyet a Pest
   Megyei Bíróság (Magyarország) a Bírósághoz 2010. szeptember 29-én érkezett, 2010. augusztus 25-i
   határozatával terjesztett elő az előtte
   a Nemzeti Fogyasztóvédelmi Hatóság
   és
   az Invitel Távközlési Zrt.
   között folyamatban lévő eljárásban,
                                            A BÍRÓSÁG (első tanács),
   tagjai: A. Tizzano tanácselnök, M. Safjan (előadó), A. Borg Barthet, J.-J. Kasel és M. Berger bírák,
   főtanácsnok: V. Trstenjak,
   hivatalvezető: A. Calot Escobar,
   figyelembe véve a következők által előterjesztett észrevételeket:
   – a magyar kormány képviseletében Fehér M. Z., Szíjjártó K. és Tóth Zs., meghatalmazotti
        minőségben,
   – a spanyol kormány képviseletében F. Díez Moreno, meghatalmazotti minőségben,
   – az Európai Bizottság képviseletében G. Rozet és Talabér-Ritz K., meghatalmazotti minőségben,
   a főtanácsnok indítványának a 2011. december 6-i tárgyaláson történt meghallgatását követően,
   meghozta a következő
   * Az eljárás nyelve: magyar.
HU
          ECLI:EU:C:2012:242                                                                                1
 ---pagebreak---                                          2012. 04. 26-I ÍTÉLET – C-472/10. SZ. ÜGY
                                                           INVITEL
                                                          Ítéletet
1 Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem a fogyasztókkal kötött szerződésekben alkalmazott
  tisztességtelen feltételekről szóló, 1993. április 5-i 93/13/EGK tanácsi irányelv (HL L 95., 29. o.; magyar
  nyelvű különkiadás: 15. fejezet 2. kötet 288. o.; a továbbiakban: irányelv) 3. cikke (1) és
  (3) bekezdésének, 6. cikke (1) bekezdésének, valamint ezen irányelv melléklete 1. pontja j) alpontjának
  és 2. pontja d) alpontjának értelmezésére vonatkozik.
2 E kérelmet a Nemzeti Fogyasztóvédelmi Hatóság (a továbbiakban: NFH) által az Invitel Távközlési Zrt.
  vállalkozással (a továbbiakban: Invitel) szemben annak tárgyában benyújtott közérdekű kereset
  keretében terjesztették elő, hogy ez utóbbi feltételezetten tisztességtelen feltételeket alkalmazott a
  fogyasztókkal kötött szerződéseiben.
  Jogi háttér
  Az uniós jog
3 Az irányelv (20) preambulumbekezdése kimondja:
  „mivel a szerződéseket egyszerű, érthető nyelven kell megfogalmazni; mivel a fogyasztó számára
  lehetőséget kell biztosítani, hogy megismerhesse az összes feltételt; […]”
4 Az irányelv 1. cikke értelmében:
  „[…]
  (2) Azok a feltételek, amelyek kötelező érvényű törvényi vagy rendeleti rendelkezéseket […]
  tükröz[ne]k, […] nem tartoznak az ebben az irányelvben előírt rendelkezések hatálya alá.”
5 Ezen irányelv 3. cikke előírja:
  „(1) Egyedileg meg nem tárgyalt szerződési feltétel abban az esetben tekintendő tisztességtelen
  feltételnek, ha a jóhiszeműség követelményével ellentétben a felek szerződésből eredő jogaiban és
  kötelezettségeiben jelentős egyenlőtlenséget idéz elő a fogyasztó kárára.
  […]
  (3) A melléklet tartalmazza azoknak a feltételeknek a jelzésszerű és nem teljes felsorolását, amelyek
  tisztességtelennek tekinthetők.”
6 Ugyanezen irányelv 4. cikke értelmében:
  „(1) A 7. cikk sérelme nélkül, egy szerződési feltétel tisztességtelen jellegét azon áruk vagy
  szolgáltatások természetének a figyelembevételével kell megítélni, amelyekre vonatkozóan a szerződést
  kötötték, és hivatkozással a szerződés megkötésének időpontjában az akkor fennálló összes
  körülményre, amely a szerződés megkötését kísérte, valamint a szerződés minden egyéb feltételére,
  vagy egy olyan másik szerződés feltételeire, amelytől e szerződés függ.
  (2) A feltételek tisztességtelen jellegének megítélése nem vonatkozik sem a szerződés elsődleges
  tárgyának a meghatározására, sem pedig az ár vagy díjazás megfelelésére az ellenértékként szállított
  áruval vagy nyújtott szolgáltatással, amennyiben ezek a feltételek világosak és érthetőek.”
  2                                                                                ECLI:EU:C:2012:242
 ---pagebreak---                                          2012. 04. 26-I ÍTÉLET – C-472/10. SZ. ÜGY
                                                           INVITEL
7  Az irányelv 5. cikke ekképp rendelkezik:
   „Olyan szerződések esetében, amelyekben a fogyasztónak ajánlott valamennyi feltétel vagy a feltételek
   némelyike írásban szerepel, ezeknek a feltételeknek világosnak és érthetőnek kell lenniük. […]”
8  Az irányelv 6. cikke kimondja:
   „(1) A tagállamok előírják, hogy fogyasztókkal kötött szerződésekben az eladó vagy szolgáltató által
   alkalmazott tisztességtelen feltételek a saját nemzeti jogszabályok rendelkezései szerint nem jelentenek
   kötelezettséget a fogyasztóra nézve, és ha a szerződés a tisztességtelen feltételek kihagyásával is
   teljesíthető, a szerződés változatlan feltételekkel továbbra is köti a feleket.
   […]”
9  A szóban forgó irányelv 7. cikke előírja:
   „(1) A tagállamok a fogyasztók és a szakmai versenytársak érdekében gondoskodnak arról, hogy
   megfelelő és hatékony eszközök álljanak rendelkezésre ahhoz, hogy megszüntessék az eladók vagy
   szolgáltatók fogyasztókkal kötött szerződéseiben a tisztességtelen feltételek alkalmazását.
   (2) Az (1) bekezdésben említett eszközök olyan rendelkezéseket tartalmaznak, amelyek lehetővé teszik,
   hogy a nemzeti fogyasztóvédelmi jogszabályok szerint jogos érdekkel rendelkező személyek vagy
   szervezetek eljárást kezdeményezzenek a vonatkozó nemzeti jogszabály értelmében bíróság vagy
   illetékes közigazgatási hatóság előtt annak megítélésére, hogy a fogyasztókkal kötendő szerződésekben
   általános használatra kidolgozott szerződési feltételek tisztességtelenek-e, valamint megfelelő és
   hatékony eszközökkel élnek azért, hogy megszüntessék az ilyen feltételek alkalmazását.
   (3) A saját nemzeti jogszabályok tiszteletben tartásával a (2) bekezdésben említett jogorvoslati eljárások
   elkülönítve vagy együttesen indíthatók az ellen az azonos gazdasági ágazathoz tartozó több eladó és
   szolgáltató, illetve szakmai szövetségük ellen, akik illetve amelyek azonos általános szerződési
   feltételeket vagy hasonló feltételeket használnak, vagy azok használatát javasolják.”
10 Az irányelv 8. cikke értelmében:
   „A tagállamok az ezen irányelv által szabályozott területen elfogadhatnak vagy hatályban tarthatnak a
   Szerződéssel összhangban lévő szigorúbb rendelkezéseket annak érdekében, hogy a fogyasztóknak
   magasabb szintű védelmet biztosítsanak.”
11 Ezen irányelv melléklete felsorolja a 3. cikk (3) bekezdésében említett feltételeket:
   „1. Azok a feltételek, amelyek tárgya vagy hatása az, hogy:
   […]
   j)    feljogosítják az eladót vagy szolgáltatót a szerződési feltételek egyoldalú megváltoztatására a
         szerződésben feltüntetett és érvényes indok nélkül;
   […]
   l)    előírják, hogy az áruk vagy szolgáltatások árának meghatározása a szállítás időpontjában történik,
         vagy engedélyezik az áru eladójának vagy a szolgáltatás nyújtójának, hogy egyoldalúan megemelje
         az árakat, mindkét esetben anélkül, hogy ennek megfelelő jogot biztosítanának a fogyasztó
         számára a szerződés felmondására abban az esetben, ha a megemelt ár lényegesen magasabb
         annál, mint amiben a szerződés megkötésekor megállapodtak;
   […]
   ECLI:EU:C:2012:242                                                                                3
 ---pagebreak---                                           2012. 04. 26-I ÍTÉLET – C-472/10. SZ. ÜGY
                                                            INVITEL
   2. A g), j) és l) pontok hatálya
   […]
   b)    […]
         A j) pont sem akadályozza azoknak a feltételeknek az alkalmazását, amelyek szerint az eladó vagy
         szolgáltató fenntartja a jogát határozatlan időre szóló szerződés feltételeinek egyoldalú
         megváltoztatására, azzal a kikötéssel, hogy az eladó vagy szolgáltató köteles erről a másik
         szerződő felet vagy feleket ésszerű időn belül értesíteni, és hogy az utóbbi jogosult a szerződést
         azonnali hatállyal felmondani.
   […]
   d)    A j) [helyesen: l)] pont nem akadályozza árindexálási záradékok alkalmazását, amennyiben azok
         megengedettek, és az árváltoztatási módszerről egyértelmű leírás áll rendelkezésre.”
   A nemzeti jog
12 A Polgári Törvénykönyv 209. §-a előírja:
   „(1) Tisztességtelen az általános szerződési feltétel, illetve a fogyasztói szerződésben egyedileg meg nem
   tárgyalt szerződési feltétel, ha a feleknek a szerződésből eredő jogait és kötelezettségeit a jóhiszeműség
   és tisztesség követelményének megsértésével egyoldalúan és indokolatlanul a szerződési feltétel
   támasztójával szerződést kötő fél hátrányára állapítja meg.
   […]”
13 A Polgári Törvénykönyv 209/A. §-a értelmében:
   „(1) Az általános szerződési feltételként a szerződés részévé váló tisztességtelen kikötést a sérelmet
   szenvedett fél megtámadhatja.
   (2) Fogyasztói szerződésben az általános szerződési feltételként a szerződés részévé váló, továbbá a
   fogyasztóval szerződő fél által egyoldalúan, előre meghatározott és egyedileg meg nem tárgyalt
   tisztességtelen kikötés semmis. A semmisségre csak a fogyasztó érdekében lehet hivatkozni.”
14 A Polgári Törvénykönyv 209/B. §-a ekképp rendelkezik:
   „(1) Az általános szerződési feltételként a fogyasztói szerződés részévé váló tisztességtelen kikötés
   209/A. § (2) bekezdése szerinti érvénytelenségének megállapítását a külön jogszabályban
   meghatározott szervezet is kérheti a bíróságtól. A bíróság a tisztességtelen kikötés érvénytelenségét a
   kikötés alkalmazójával szerződő valamennyi félre kiterjedő hatállyal megállapítja.
   (2) A külön jogszabályban meghatározott szervezet kérheti továbbá az olyan általános szerződési
   feltétel tisztességtelenségének megállapítását, amelyet fogyasztókkal történő szerződéskötések céljából
   határoztak meg és tettek nyilvánosan megismerhetővé, akkor is, ha az érintett feltétel még nem került
   alkalmazásra.
   (3) A bíróság a (2) bekezdés szerinti eljárásban, ha megállapítja a sérelmes általános szerződési feltétel
   tisztességtelenségét, azt alkalmazása esetére (a jövőre nézve) – a kikötés nyilvánosságra hozójával
   szerződő valamennyi félre kiterjedő hatállyal – érvénytelenné nyilvánítja. A tisztességtelen szerződési
   4                                                                                ECLI:EU:C:2012:242
 ---pagebreak---                                            2012. 04. 26-I ÍTÉLET – C-472/10. SZ. ÜGY
                                                             INVITEL
   feltétel alkalmazója köteles a fogyasztó igényét az ítélet alapján kielégíteni. A bíróság ítéletében továbbá
   eltiltja a tisztességtelen általános szerződési feltétel nyilvánosságra hozóját a feltétel alkalmazásától.
   […]”
15 A fogyasztóvédelemről szóló 1997. évi CLV. törvény 39. §-a értelmében:
   „(1) Az ellen, akinek jogszabályba ütköző tevékenysége a fogyasztók széles körét érinti vagy jelentős
   nagyságú hátrányt okoz, a fogyasztóvédelmi hatóság, a fogyasztói érdekek képviseletét ellátó egyesület
   vagy az ügyész pert indíthat a fogyasztók széles körének védelme, illetőleg a jelentős nagyságú hátrány
   kiküszöbölése érdekében. Ilyen per akkor is indítható, ha a sérelmet szenvedett fogyasztók személye
   nem állapítható meg.
   […]”
16 Az elektronikus hírközlésről szóló 2003. évi C. törvény 132. §-a értelmében:
   „(1) Az egyedi előfizetői szerződés módosítására az előfizetői szerződés megkötésének szabályai
   vonatkoznak. Az általános szerződési feltételek lehetővé tehetik az egyedi előfizetői szerződés
   (2) bekezdés szerinti módosítását.
   (2) A szolgáltató az előfizetői szerződést az egyedi előfizetői szerződésre is kiterjedően csak az alábbi
   esetekben jogosult egyoldalúan módosítani:
   a)    az egyedi előfizetői szerződésben vagy általános szerződési feltételekben foglalt feltételek
         bekövetkezése esetén azzal, hogy – amennyiben jogszabály vagy elektronikus hírközlésre
         vonatkozó szabály másként nem rendelkezik – a módosítás nem eredményezheti a szerződés
         feltételeinek lényeges módosítását;
   b)    jogszabályváltozás vagy hatósági döntés,
   c)    a körülményekben bekövetkezett, a szerződés megkötésekor előre nem látható lényeges változás;
   […] indokolja.
   (3) Lényeges módosításnak minősül különösen a szolgáltatás igénybevételének feltételeire (így
   különösen a szolgáltatásra vonatkozó alapvető díjszabásra, a szerződés időtartamára és
   megszüntetésének jogkövetkezményeire, illetve minőségi célértékeire) vonatkozó változtatás.
   (4) Ha a szolgáltató az általános szerződési feltételekben meghatározott esetekben jogosult az általános
   szerződési feltételeket egyoldalúan módosítani, köteles a módosításról a hatálybalépését megelőzően
   legalább 30 nappal az előfizetőket e törvényben foglaltak szerint értesíteni, az előfizetőket megillető
   felmondás feltételeiről szóló tájékoztatással együtt.
   (5) Amennyiben a módosítás az előfizető számára hátrányos rendelkezéseket tartalmaz, az előfizető az
   értesítéstől számított 15 napon belül további jogkövetkezmények nélkül jogosult felmondani a
   határozott időtartamú előfizetői szerződést. Nem mondhatja fel az előfizető a határozott időtartamú
   előfizetői szerződést ilyen esetben akkor, ha az előfizetői szerződést a határozott időtartamból eredő
   kedvezmények figyelembevételével kötötte meg, és a módosítás a kapott kedvezményeket nem érinti.
   Amennyiben a módosítás a kapott kedvezményeket érinti, és az előfizető felmondja a határozott
   időtartamú előfizetői szerződést, a szolgáltató az előfizetőtől nem követelheti a szerződés felmondását
   követő időszakra eső kedvezmény összegét.
   […]”
   ECLI:EU:C:2012:242                                                                                5
 ---pagebreak---                                            2012. 04. 26-I ÍTÉLET – C-472/10. SZ. ÜGY
                                                             INVITEL
   Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
17 Az NFH közérdekű keresetben vitatja az Invitel azon gyakorlatát, amelynek lényege, hogy a határozott
   időre szóló, úgynevezett hűségnyilatkozattal kötött szerződésekben a felek által előzetesen meg nem
   tárgyalt díjakat érvényesít utólag a fogyasztók terhére.
18 Amint az az ügy irataiból kitűnik, az Invitel mint vezetékestelefon-szolgáltatásokat nyújtó vállalkozás
   általános szerződési feltételei (a továbbiakban: ÁSZF) közé egy 2008. január 1-jétől hatályos „megbízási
   díjat”, azaz a készpénz-átutalási megbízással történő fizetés díját előíró kikötést illesztett be. E kikötés
   értelmében „a számla készpénz-átutalási megbízással történő kiegyenlítése esetén a szolgáltató jogosult
   az ebből eredő többletköltségeket (mint például a postai költségeket) kiszámlázni”. Az ÁSZF ugyanakkor
   semmiféle rendelkezést nem tartalmaz a tekintetben, hogy miként kell kiszámítani e megbízási díjat.
19 Az NFH-hoz számos panasz érkezett a fogyasztóktól, amelyek alapján úgy ítélte meg, hogy az
   ÁSZF-ben szereplő, az előző pontban hivatkozott kikötés tisztességtelennek minősül a Polgári
   Törvénykönyv 209. §-a értelmében. Mivel az Invitel megtagadta e feltétel módosítását, az NFH a Pest
   Megyei Bírósághoz fordult, hogy e bíróság kimondja a vitatott kikötés mint tisztességtelen feltétel
   érvénytelenségét, valamint a „megbízási díj” címén jogosulatlanul kiszámlázott és beszedett díjak
   összegének haladéktalan és visszamenőleges visszatérítését. E bíróság mindenesetre úgy ítélte meg,
   hogy a jogvita megoldása uniós jogi rendelkezések értelmezésétől függ.
20 E körülmények között a Pest Megyei Bíróság felfüggesztette az eljárást, és a következő kérdéseket
   terjesztette előzetes döntéshozatalra a Bíróság elé:
   „1) Az […] irányelv 6. cikk[ének] (1) bekezdése értelmezhető-e úgy, hogy a tisztességtelen szerződési
         feltétel egyetlen fogyasztóra nézve sem jelent kötelezettséget, amennyiben a fogyasztói szerződés
         részévé váló tisztességtelen kikötés érvénytelenségének megállapítását jogszabályban meghatározott
         és erre jogosult szervezet kéri közérdekű keresetében a fogyasztók nevében (popularis actio)?
         A hivatkozott [irányelv] 6. cikk[ének] (1) bekezdése értelmezhető-e közérdekű keresetindítás
         esetén a perben nem álló fogyasztók javára történő marasztalás, illetve a tisztességtelen általános
         szerződési feltétel alkalmazásától való eltiltás esetkörére nézve úgy, hogy a fogyasztói szerződések
         részévé vált tisztességtelen feltétel az érintett összes fogyasztóra nézve, és a jövőre nézve is, nem
         jelent kötelezettséget, és így ennek jogkövetkezményeit a bíróság hivatalból köteles alkalmazni?
   2)    Értelmezhető-e az [irányelv 3. cikkének (1) bekezdése, figyelemmel e 3. cikknek az irányelv
         melléklete 1. j) és 2. d) pontjával összefüggésben értelmezett (3) bekezdésére] akként, hogy
         amennyiben az eladó vagy a szolgáltató a szerződési feltételek egyoldalú módosítását az
         árváltoztatási módszer egyértelmű leírása és a szerződésben feltüntetett érvényes indok nélkül köti
         ki, az ipso jure tisztességtelen szerződési kikötés?”
   Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekről
   A második kérdésről
21 Második kérdésével – amelyet célszerű elsőként vizsgálni – a kérdést előterjesztő bíróság lényegében
   arra keresi a választ, hogy az irányelv melléklete 1. pontja j) alpontjának és 2. pontja d) alpontjának
   fényében úgy kell-e értelmezni ezen irányelv 3. cikkének (1) és (2) bekezdését, hogy ha valamely eladó
   vagy szolgáltató a fogyasztói szerződésekben szereplő ÁSZF részét alkotó kikötésben a nyújtandó
   szolgáltatásokhoz kapcsolódó díjak egyoldalú módosítását írja elő, anélkül azonban, hogy e költségek
   kiszámításának módját egyértelműen meghatározná, és anélkül, hogy e módosítás érvényes indokát
   megjelölné, e kikötés tisztességtelennek minősül.
   6                                                                                ECLI:EU:C:2012:242
 ---pagebreak---                                           2012. 04. 26-I ÍTÉLET – C-472/10. SZ. ÜGY
                                                            INVITEL
22 E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy a Bíróság hatásköre kiterjed az irányelv 3. cikkének
   (1) bekezdésében és az irányelv mellékletében szereplő „tisztességtelen feltétel” fogalmának, valamint
   annak az értelmezésére, hogy a nemzeti bíróságoknak milyen szempontokat kell vagy lehet
   alkalmazniuk az irányelv rendelkezései szerinti szerződési feltétel vizsgálatakor, azzal, hogy az említett
   bíróságok feladata e szempontokra figyelemmel, az adott tényállás körülményei függvényében az adott
   szerződési feltétel konkrét minősítéséről határozni (a C-137/08. sz. VB Pénzügyi Lízing ügyben 2010.
   november 9-én hozott ítélet [EBHT 2010., I-10847. o.] 44. pontja). Ebből az következik, hogy a
   Bíróságnak válaszában arra kell szorítkoznia, hogy olyan iránymutatásokat adjon a kérdést előterjesztő
   bíróság számára, amelyeket ez utóbbi vélelmezhetően figyelembe tud venni az érintett kikötés
   tisztességtelen jellegének értékelése tekintetében.
23 Az irányelv 4. cikkének (2) bekezdése értelmében a feltételek tisztességtelen jellegének megítélése nem
   vonatkozik sem a szerződés elsődleges tárgyának a meghatározására, sem pedig az árnak vagy
   díjazásnak az ellenértékként szállított áruval vagy nyújtott szolgáltatással való megfelelésére,
   amennyiben ezek a feltételek világosak és érthetőek. E kizárás ugyanakkor nem alkalmazható a
   fogyasztónak nyújtandó szolgáltatások díjai módosításának mechanizmusára vonatkozó valamely
   kikötésre.
24 A fogyasztónak nyújtandó szolgáltatás teljes költségének módosítását előíró valamely szerződéses
   kikötést illetően meg kell állapítani, hogy az irányelv melléklete 1. pontjának j) és l) alpontjára, valamint
   2. pontja b) és d) alpontjára tekintettel különösen a szóban forgó költség megváltoztatásának okát vagy
   módját kell megjelölni, mivel a fogyasztó jogosult a szerződést felmondani.
25 Az irányelv 3. cikkének (3) bekezdése által hivatkozott melléklet mindössze példálózó és nem kimerítő
   felsorolását tartalmazza azon feltételeknek, amelyek tisztességtelennek tekinthetők (lásd a C-243/08. sz.
   Pannon GSM ügyben 2009. június 4-én hozott ítélet [EBHT 2009., I-4713. o.] 37. és 38. pontját, a fent
   hivatkozott VB Pénzügyi Lízing ügyben hozott ítélet 42. pontját, valamint a C-76/10. sz.
   Pohotovosť-ügyben 2010. november 16-án hozott végzés [EBHT 2010., I-11557. o.] 56. és 58. pontját).
26 Noha a szóban forgó melléklet nem olyan jellegű, hogy automatikusan és önmagában állapítja meg
   valamely vitatott kikötés tisztességtelen jellegét, mindazonáltal olyan alapvető elemnek minősül,
   amelyre a hatáskörrel rendelkező bíróság e kikötés tisztességtelenségére vonatkozó értékelését
   alapíthatja. A jelen ügyben az irányelv mellékletének a fenti 24. pontban hivatkozott rendelkezéseinek
   olvasata lehetővé teszi annak megállapítását, hogy valamely olyan szerződéses kikötés tisztességtelen
   jellege értékelésének tekintetében, mint amely az alapügyben szerepel, elsősorban az a kérdés releváns,
   hogy megjelölték-e a nyújtandó szolgáltatáshoz kapcsolódó díjak megváltoztatásának indokait vagy
   módját, és hogy a fogyasztók jogosultak voltak-e a szerződés felmondására.
27 Továbbá, egyrészt, amint az a szóban forgó irányelv (20) preambulumbekezdéséből következik, a
   fogyasztó számára lehetőséget kell biztosítani, hogy megismerhesse az ÁSZF-ben szereplő összes
   feltételt és e feltételek következményeit. Másrészt, az irányelv 5. cikke előírja, hogy a kikötéseket
   egyszerű és érthető nyelven kell megfogalmazni.
28 Következésképpen az irányelv 3. cikkének értelmében vett „tisztességtelen” jelleg értékelése során
   alapvető jelentőséggel bír a fogyasztó azon lehetősége, hogy egyértelmű és érthetően megfogalmazott
   kritériumok alapján előre láthassa az ÁSZF eladó vagy szolgáltató általi módosítását a nyújtandó
   szolgáltatáshoz kapcsolódó díjak vonatkozásában.
29 Amennyiben a nyújtandó szolgáltatáshoz kapcsolódó díjak változtatása módjának bizonyos
   szempontjait az irányelv 1. cikkének (2) bekezdése értelmében vett kötelező érvényű törvényi vagy
   rendeleti rendelkezések tartalmazzák, illetve amennyiben e rendelkezések a fogyasztó tekintetében
   előírják a szerződés felmondásának jogát, alapvető fontosságú, hogy a szóban forgó fogyasztót az eladó
   vagy szolgáltató tájékoztassa a hivatkozott rendelkezésekről.
   ECLI:EU:C:2012:242                                                                                7
 ---pagebreak---                                          2012. 04. 26-I ÍTÉLET – C-472/10. SZ. ÜGY
                                                           INVITEL
30 A nemzeti szabályozás által kijelölt szervezet által a fogyasztók nevében közérdekből indított, jogsértő
   magatartás abbahagyására való kötelezés iránti eljárásban döntést hozó nemzeti bíróság feladata, hogy
   az irányelv 3. cikkének (1) és (3) bekezdése tekintetében értékelje egy olyan szerződéses kikötés
   tisztességtelen jellegét, mint amely az alapügyben szerepel. Ezen értékelés keretében e bíróságnak a
   fogyasztókkal kötött szerződésekben szereplő ÁSZF-ben – amelyeknek a vitatott kikötés részét
   alkotja – előírt valamennyi kikötés, valamint a szóban forgó ÁSZF-ben előírtakat esetleg meghaladó
   jogokat és kötelezettségeket előíró nemzeti szabályozás fényében azt kell megvizsgálnia, hogy a
   nyújtandó szolgáltatáshoz kapcsolódó díjak változtatásának okait vagy módját egyértelműen és
   érthetően fogalmazták-e meg, illetve – adott esetben – azt, hogy a fogyasztók jogosultak-e a szerződés
   felmondására.
31 A fenti megfontolásokra figyelemmel a második kérdésre azt a választ kell adni, hogy a nemzeti
   szabályozás által kijelölt szervezet által a fogyasztók nevében közérdekből indított, jogsértő magatartás
   abbahagyására való kötelezés iránti eljárásban döntést hozó nemzeti bíróság feladata, hogy az irányelv
   3. cikkének (1) és (3) bekezdése tekintetében értékelje a fogyasztói szerződésekben szereplő ÁSZF
   részét alkotó olyan kikötés tisztességtelen jellegét, amelyben az eladó vagy szolgáltató a nyújtandó
   szolgáltatáshoz kapcsolódó díjak egyoldalú módosítását teszi lehetővé, anélkül azonban, hogy e
   költségek kiszámításának módját egyértelműen meghatározná, és anélkül, hogy e módosítás érvényes
   indokát megjelölné. Ezen értékelés keretében e bíróságnak a fogyasztói szerződésekben foglalt
   ÁSZF-ben – amelyeknek a vitatott kikötés részét alkotja – szereplő valamennyi kikötés, valamint a
   szóban forgó általános feltételekben előírtakat esetleg meghaladó jogokat és kötelezettségeket előíró
   nemzeti szabályozás fényében azt kell megvizsgálnia, hogy a nyújtandó szolgáltatáshoz kapcsolódó
   díjak változtatásának okait vagy módját egyértelműen és érthetően fogalmazták-e meg, illetve – adott
   esetben – azt, hogy a fogyasztók jogosultak-e a szerződés felmondására.
   Az első kérdésről
32 Első kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra keresi a választ, hogy egyfelől az irányelv
   6. cikkének (1) bekezdését ezen irányelv 7. cikkének (1) és (2) bekezdésével összefüggésben úgy kell-e
   értelmezni, hogy azzal nem ellentétes az, hogy a fogyasztókkal kötött szerződésekben szereplő ÁSZF
   részét képező tisztességtelen kikötés érvénytelenségének a nemzeti szabályozásban kijelölt szervezet
   által a fogyasztók nevében közérdekből, valamely eladóval vagy szolgáltatóval szemben indított, a
   szóban forgó irányelv 7. cikke szerinti, jogsértő magatartás abbahagyására való kötelezés iránti
   eljárásban történő megállapítása a hivatkozott szabályozás értelmében valamennyi, ugyanezen ÁSZF-et
   alkalmazó szerződést megkötő fogyasztóval szemben – a jogsértő magatartás abbahagyására való
   kötelezés iránti eljárásban részt nem vevő fogyasztókat is beleértve – keletkeztet joghatásokat, másfelől
   pedig a nemzeti bíróságok kötelesek-e – a jövőben is – hivatalból alkalmazni valamennyi, a nemzeti jog
   által előírt következményt.
33 Az e kérdés első részére adandó válasz tekintetében előzetesen arra kell emlékeztetni, hogy az irányelv
   által létrehozott védelmi rendszer azon az elven alapszik, hogy a fogyasztó az eladóhoz vagy
   szolgáltatóhoz képest hátrányos helyzetben van, mind tárgyalási lehetőségei, mind pedig tájékozottsági
   szintje tekintetében, amely helyzet az eladó vagy szolgáltató által előzetesen meghatározott feltételek
   elfogadásához vezet, anélkül hogy a fogyasztó befolyásolni tudná ezek tartalmát (a C-453/10. sz.,
   Pereničová és Perenič ügyben 2012. március 15-én hozott ítélet 27. pontja és az ott hivatkozott
   ítélkezési gyakorlat).
34 Az egyéni fogyasztókkal kapcsolatos kereseteket illetően a Bíróság megállapította, hogy az ilyen
   hátrányos helyzetre tekintettel az irányelv 6. cikkének (1) bekezdése annak előírására kötelezi a
   tagállamokat, hogy a tisztességtelen feltételek „a saját nemzeti jogszabályok rendelkezései szerint nem
   jelentenek kötelezettséget a fogyasztóra nézve”. Amint az az ítélkezési gyakorlatból következik, olyan
   kógens rendelkezésről van szó, amely arra irányul, hogy a szerződő felek jogai és kötelezettségei
   8                                                                                ECLI:EU:C:2012:242
 ---pagebreak---                                           2012. 04. 26-I ÍTÉLET – C-472/10. SZ. ÜGY
                                                            INVITEL
   tekintetében a szerződés által megállapított formális egyensúlyt a szerződő felek egyenlőségét
   helyreállító, valódi egyensúllyal helyettesítse (a fent hivatkozott Pereničová és Perenič ügyben hozott
   ítélet 28. pontja és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
35 A közérdekből indított, jogsértő magatartás abbahagyására való kötelezés iránti olyan eljárást illetően,
   mint amely az alapügyben szerepel, meg kell állapítani, hogy jóllehet az irányelv nem valamely kikötés
   tisztességtelen jellegének a hivatkozott eljárás keretében történő elismerése esetén alkalmazandó
   szankciók harmonizálására irányul, az irányelv 7. cikkének (1) bekezdése kötelezi a tagállamokat, hogy
   gondoskodjanak arról, hogy megfelelő és hatékony eszközök álljanak rendelkezésre a tisztességtelen
   feltételeknek az eladók vagy szolgáltatók fogyasztókkal kötött szerződéseiben való alkalmazásának
   megszüntetésére.
36 Amint e rendelkezés (2) bekezdéséből is következik, a fent említett eszközök magukban foglalják a
   fogyasztók érdekének védelmére jogos érdekkel rendelkező személyek vagy szervezetek azon
   lehetőségét, hogy bírósághoz forduljanak annak megállapítása végett, hogy az általános alkalmazás
   céljából előírt feltételek tisztességtelenek-e, illetve, hogy – adott esetben – kimondassák e kikötések
   alkalmazásának tilalmát (lásd a C-372/99. sz., Bizottság kontra Olaszország ügyben 2002. január 24-én
   hozott ítélet [EBHT 2002., I-819. o.] 14. pontját).
37 E tekintetben meg kell továbbá állapítani, hogy a jogsértő magatartás abbahagyására való kötelezés
   iránti eljárások megelőző jellegéből és elrettentésre irányuló céljából, valamint bármely konkrét egyéni
   jogvitától való függetlenségéből az következik, hogy ezen eljárásokat akkor is meg lehet indítani, ha
   azokat a kikötéseket, amelyek alkalmazásának megtiltását kérték, meghatározott szerződésekben nem
   használták (lásd a fent hivatkozott Bizottság kontra Olaszország ügyben hozott ítélet 15. pontját).
38 A szóban forgó cél hatékony megvalósítása – amint azt lényegében a főtanácsnok is kiemelte
   indítványának 51. pontjában – megköveteli, hogy a fogyasztói szerződésekben szereplő ÁSZF azon
   kikötései, amelyeket az érintett eladóval vagy szolgáltatóval szemben indított, jogsértő magatartás
   abbahagyására való kötelezés iránti olyan eljárásban, mint amely az alapügyben szerepel,
   tisztességtelennek minősítettek, ne jelentsenek kötelezettséget sem a jogsértő magatartás abbahagyására
   való kötelezés iránti eljárásban részt vevő fogyasztókra, sem pedig azon fogyasztókra nézve, akik ezen
   eladóval vagy szolgáltatóval ugyanezen ÁSZF-et alkalmazó szerződést kötöttek.
39 Az alapügyben a nemzeti szabályozás előírja, hogy a fogyasztói szerződésekben szereplő ÁSZF részét
   képező tisztességtelen kikötés érvénytelenségét a bíróság az e kikötést alkalmazó eladóval vagy
   szolgáltatóval szerződő valamennyi félre kiterjedő hatállyal állapítja meg. Amint az az alapügy irataiból
   kiderül, a jogvita tárgya a több fogyasztóval kötött szerződésben szereplő vitatott kikötést tartalmazó
   általános feltételeknek az érintett szolgáltató vagy eladó általi alkalmazására vonatkozik. E tekintetben
   – amint a főtanácsnok indítványának 57–61. pontjában szerepel – meg kell állapítani, hogy az olyan
   nemzeti szabályozás, mint a jelen pontban említett, megfelel az irányelv – 7. cikke (1) és
   (2) bekezdésével összefüggésben értelmezett – 6. cikke (1) bekezdése követelményeinek.
40 Valamely tisztességtelen kikötés érvénytelenségének az ugyanezen ÁSZF-et alkalmazó szerződést
   megkötő valamennyi fogyasztóval szembeni alkalmazása biztosítja, hogy e fogyasztókra nézve nem
   jelent kötelezettséget az említett kikötés, anélkül azonban, hogy ez kizárná a nemzeti szabályozások
   által előírt, más jellegű megfelelő és hatékony szankciók alkalmazását.
41 Az első kérdés második részét illetően, amely azon következményekre vonatkozik, amelyeket a nemzeti
   bíróságok kötelesek meghatározni, amennyiben a jogsértő magatartás abbahagyására való kötelezés
   iránti eljárásban megállapításra kerül valamely fogyasztói szerződésekben szereplő ÁSZF részét alkotó
   kikötés tisztességtelen jellege, először is arra kell emlékeztetni, hogy a bíróság azon lehetősége, hogy
   hivatalból vizsgálja a feltételek tisztességtelen voltát, megfelelő eszköz annak elősegítésére, hogy az
   irányelv 7. cikkében szereplő cél elérhetővé váljon (lásd a C-168/05. sz. Mostaza Claro-ügyben 2006.
   október 26-án hozott ítélet [EBHT 2006., I-10421. o.] 27. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési
   ECLI:EU:C:2012:242                                                                                9
 ---pagebreak---                                          2012. 04. 26-I ÍTÉLET – C-472/10. SZ. ÜGY
                                                           INVITEL
   gyakorlatot). Azon közérdek jellege és jelentősége, amelyen az irányelv által a fogyasztóknak biztosított
   védelem alapul, indokolja továbbá, hogy az említett bíróság hivatalból legyen köteles vizsgálni valamely
   szerződéses feltétel tisztességtelen jellegét (lásd a fent hivatkozott Mostaza Claro-ügyben hozott ítélet
   38. pontját).
42 Az ÁSZF valamely kikötésének tisztességtelen jellegét megállapító nemzeti bíróságok feladata az
   irányelv 6. cikkének (1) bekezdése értelmében valamennyi, a nemzeti jog értelmében ebből eredő
   következményt meghatározni avégett, hogy a szóban forgó feltételek ne jelentsenek kötelezettséget a
   fogyasztóra nézve (lásd a fent hivatkozott Pereničová és Perenič ügyben hozott ítélet 30. pontját, és az
   ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).
43 Ebből következik, hogy ha a fogyasztói szerződésekben szereplő ÁSZF részét alkotó kikötés
   tisztességtelen jellege megállapításra kerül jogsértő magatartás abbahagyására való kötelezés iránti olyan
   eljárásban, mint amely az alapügyben szerepel, a nemzeti bíróságok a jövőre nézve is kötelesek
   hivatalból alkalmazni valamennyi, a nemzeti jog által előírt következményt a célból, hogy az említett
   kikötés ne jelentsen kötelezettséget az ugyanezen ÁSZF-et tartalmazó szerződést megkötő fogyasztóra
   nézve.
44 E megfontolásokra tekintettel az első kérdésre azt a választ kell adni, hogy az irányelv 6. cikkének
   (1) bekezdését ezen irányelv 7. cikkének (1) és (2) bekezdésével összefüggésben úgy kell értelmezni,
   hogy
   – azzal nem ellentétes az, hogy a fogyasztói szerződésekben szereplő ÁSZF részét alkotó
       tisztességtelen kikötés érvénytelenségének a nemzeti szabályozás által kijelölt szervezet által a
       fogyasztók nevében közérdekből, valamely eladóval vagy szolgáltatóval szemben indított, a szóban
       forgó irányelv 7. cikke szerinti, jogsértő magatartás abbahagyására való kötelezés iránti eljárásban
       történő megállapítása a hivatkozott szabályozás értelmében valamennyi, ugyanezen ÁSZF-et
       alkalmazó szerződést megkötő fogyasztóval szemben – a jogsértő magatartás abbahagyására való
       kötelezés iránti eljárásban részt nem vevő fogyasztókat is beleértve – keletkeztet joghatásokat;
   – ha a fogyasztói szerződésekben szereplő ÁSZF részét alkotó kikötés tisztességtelen jellege ilyen
       eljárásban megállapításra kerül, a nemzeti bíróságok a jövőre nézve is kötelesek hivatalból
       alkalmazni valamennyi, a nemzeti jog által előírt következményt a célból, hogy az említett kikötés
       ne jelentsen kötelezettséget az ugyanezen ÁSZF-et tartalmazó szerződést az érintett eladóval vagy
       szolgáltatóval megkötő fogyasztóra nézve.
   A költségekről
45 Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt
   folyamatban lévő eljárás egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a
   Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült költségek, az említett felek költségeinek kivételével,
   nem téríthetők meg.
   A fenti indokok alapján a Bíróság (első tanács) a következőképpen határozott:
   1)    A nemzeti szabályozás által kijelölt szervezet által a fogyasztók nevében közérdekből indított,
         jogsértő magatartás abbahagyására való kötelezés iránti eljárásban döntést hozó nemzeti
         bíróság feladata, hogy a fogyasztókkal kötött szerződésekben alkalmazott tisztességtelen
         feltételekről szóló, 1993. április 5-i 93/13/EGK irányelv 3. cikkének (1) és (3) bekezdése
         tekintetében értékelje a fogyasztói szerződések általános feltételei között szereplő olyan
         kikötés tisztességtelen jellegét, amelyben az eladó vagy szolgáltató a nyújtandó
         szolgáltatáshoz kapcsolódó díjak egyoldalú módosítását teszi lehetővé, anélkül azonban,
         hogy e költségek kiszámításának módját egyértelműen meghatározná, és anélkül, hogy e
   10                                                                                ECLI:EU:C:2012:242
 ---pagebreak---                                      2012. 04. 26-I ÍTÉLET – C-472/10. SZ. ÜGY
                                                       INVITEL
     módosítás érvényes indokát megjelölné. Ezen értékelés keretében e bíróságnak a fogyasztói
     szerződésekben foglalt általános feltételek között – amelyeknek a vitatott kikötés részét
     alkotja – szereplő valamennyi kikötés, valamint a szóban forgó általános feltételekben
     előírtakat esetleg meghaladó jogokat és kötelezettségeket előíró nemzeti szabályozás
     fényében azt kell megvizsgálnia, hogy a nyújtandó szolgáltatáshoz kapcsolódó díjak
     változtatásának okait vagy módját egyértelműen és érthetően fogalmazták-e meg, illetve
     – adott esetben – azt, hogy a fogyasztók jogosultak-e a szerződés felmondására.
2)   A 93/13 irányelv 6. cikkének (1) bekezdését ezen irányelv 7. cikkének (1) és (2) bekezdésével
     összefüggésben úgy kell értelmezni, hogy
     – azzal nem ellentétes az, hogy a fogyasztói szerződésekben szereplő általános feltételek
         részét alkotó tisztességtelen kikötés érvénytelenségének a nemzeti szabályozás által
         kijelölt szervezet által a fogyasztók nevében közérdekből, valamely eladóval vagy
         szolgáltatóval szemben indított, a szóban forgó irányelv 7. cikke szerinti, jogsértő
         magatartás abbahagyására való kötelezés iránti eljárásban történő megállapítása a
         hivatkozott szabályozás értelmében valamennyi, ugyanezen általános feltételeket
         alkalmazó szerződést megkötő fogyasztóval szemben – a jogsértő magatartás
         abbahagyására való kötelezés iránti eljárásban részt nem vevő fogyasztókat is beleértve –
         keletkeztet joghatásokat;
     – ha a fogyasztói szerződésekben szereplő általános feltételek részét alkotó kikötés
         tisztességtelen jellege ilyen eljárásban megállapításra kerül, a nemzeti bíróságok a jövőre
         nézve is kötelesek hivatalból alkalmazni valamennyi, a nemzeti jog által előírt
         következményt a célból, hogy az említett kikötés ne jelentsen kötelezettséget az
         ugyanezen általános feltételeket tartalmazó szerződést az érintett eladóval vagy
         szolgáltatóval megkötő fogyasztóra nézve.
Aláírások
ECLI:EU:C:2012:242                                                                                11


Az Elsőfokú Bíróság (egyesbíró) 2006. június 8-i ítélete. # Sophie Bachotet kontra az Európai Közösségek Bizottsága. # Tisztviselők - Megsemmisítés iránti kereset. # T-400/03. sz. ügy


title: A Bíróság (negyedik tanács) 2010. december 2-i ítélete. # Holland Malt BV kontra Európai Bizottság. # Fellebbezés - Állami támogatások - A mezőgazdasági ágazatban nyújtott támogatásokról szóló iránymutatás - 4.2.5. pont - A maláta piaca - A rendes piaci értékesítési lehetőségek hiánya - A közös piaccal összeegyeztethetetlennek nyilvánított támogatás. # C-464/09 P. sz. ügy

text:
      C‑464/09. P. sz. ügy
      Holland Malt BV
      kontra
      Európai Bizottság
      „Fellebbezés – Állami támogatások – A mezőgazdasági ágazatban nyújtott támogatásokról szóló iránymutatás – 4.2.5. pont – A maláta piaca – A rendes piaci értékesítési lehetőségek hiánya – A közös piaccal összeegyeztethetetlennek nyilvánított támogatás”
      Az ítélet összefoglalása
      1.        Államok által nyújtott támogatások – Tilalom – Eltérések – A Bizottság mérlegelési jogköre – Értékelési szempontok – A Bizottság
            által elfogadott iránymutatások hatása
      (EK 87. cikk, (3) bekezdés)
      2.        Államok által nyújtott támogatások – Tilalom – Eltérések – Az EK 87. cikk (3) bekezdésének c) pontja szerinti eltérés hatálya
            alá tartozó támogatások – A mezőgazdasági ágazatban nyújtott befektetési támogatások
      (EK 33. cikk, EK 36. cikk, első bekezdés és EK 87. cikk, (3) bekezdés, c) pont; 2000/C 28/02 bizottsági közlemény)
      1.        A Bizottság az EK 87. cikk (3) bekezdésének alkalmazása során széles mérlegelési jogkörrel rendelkezik, amelynek gyakorlása
         közösségi összefüggésben megvalósítandó, összetett gazdasági és társadalmi értékeléseket foglal magában. A magatartási szabályok
         elfogadásával és közzétételével, amelyek által az intézmény kijelenti, hogy alkalmazni fogja e szabályokat az általuk érintett
         esetekre, a Bizottság korlátozza magát a hivatkozott mérlegelési jogköre gyakorlásában, és nem térhet el e szabályoktól anélkül,
         hogy ne tenné ki magát annak, hogy egyes esetekben az általános jogelvek – mint az egyenlő bánásmód, a bizalomvédelem és a
         jogbiztonság elvének – megsértése címén felelősségre vonható legyen. Következésképpen az állami támogatások speciális területén
         a Bizottság kötve van a saját maga által elfogadott keretszabályokhoz és közleményekhez, amennyiben ezek nem térnek el a Szerződés
         szabályaitól.

      (vö. 46–47. pont)
      2.        A Bizottság a közös piaccal összeegyeztethetetlennek tekintheti az olyan, adott régió vagy tevékenység fejlesztésére szánt
         támogatást, amelyet olyan ágazatban nyújtanak, mint a mezőgazdasági termékek feldolgozása, amelyben rendes értékesítési lehetőségek
         hiányában a termelés bármiféle növelése a közös érdekkel ellentétes mértékben befolyásolhatja a Közösségen belüli kereskedelmet,
         függetlenül az érintett tevékenységnek az adott régióban gyakorolt kedvező hatásaitól.

      Az EK 87. cikk (3) bekezdésének c) pontját ugyanis úgy kell értelmezni, hogy amennyiben a támogatást kapacitástöbblettel rendelkező
         piacon nyújtják, az főszabály szerint a közös érdekkel ellentétes mértékben hátrányosan befolyásolja a kereskedelmi feltételeket.

      Azon körülmény, miszerint adott támogatásnak kedvező hatásai is vannak az érintett régió vagy gazdasági ágazat tekintetében,
         nem szükségszerűen jelenti azt, hogy e támogatást a közös piaccal összeegyeztethetőnek kell tekinteni. Az EK 87. cikk (3) bekezdésének
         c) pontjából következik, hogy amennyiben a támogatás a közös érdekkel ellentétes mértékben hátrányosan befolyásolja a kereskedelmi
         feltételeket, nem nyilvánítható a közös piaccal összeegyeztethetőnek, függetlenül az esetleges kedvező hatásaitól. Ugyanakkor
         a kereskedelemre gyakorolt hatás értékelésekor a Bizottságnak figyelembe kell vennie a támogatás és az érintett piac valamennyi
         jellemzőjét.

      Az elsődleges jog ezen értelmezése a mezőgazdasági ágazatban nyújtott támogatásokra is vonatkozik. Kitűnik az EK 36. cikk
         első bekezdéséből, amely elismeri az agrárpolitika elsőbbségét a Szerződés versenyjog területére vonatkozó rendelkezéseinek
         célkitűzéseihez képest, hogy a Szerződés rendelkezéseinek e területén történő esetleges alkalmazásához figyelembe kell venni
         az EK 33. cikkben meghatározott célkitűzéseket, azaz a közös agrárpolitika célkitűzéseit. Ennélfogva az ezen ágazatban nyújtott
         állami támogatások közös piaccal való összeegyeztethetőségének vizsgálatakor a Bizottságnak figyelembe kell vennie e politika
         követelményeit, amelyek megegyeznek a közös piac egészének követelményeivel. E követelmények között szerepel a termelés ellenőrzése.

      Ebből az következik, hogy a mezőgazdasági ágazatban nyújtott állami támogatásokról szóló közösségi iránymutatás 4.2.5. pontjában
         kimondott magatartási szabályok, miszerint a Bizottság rendes értékesítési lehetőségek hiányában a közös piaccal összeegyeztethetetlennek
         tekinti a mezőgazdasági termékek feldolgozásával és forgalmazásával kapcsolatos befektetési támogatásokat, megfelelnek az
         elsődleges jog rendelkezéseinek, különösen az EK 87. cikk (3) bekezdése c) pontjának, amelyet a közös agrárpolitika célkitűzéseire
         tekintettel kell alkalmazni.

      (vö. 48–53. pont)
A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (negyedik tanács)
      2010. december 2.(*)

      „Fellebbezés – Állami támogatások – A mezőgazdasági ágazatban nyújtott támogatásokról szóló iránymutatás – 4.2.5. pont – A maláta piaca – A rendes piaci értékesítési lehetőségek hiánya – A közös piaccal összeegyeztethetetlennek nyilvánított támogatás”
      A C‑464/09. P. sz. ügyben,
      a Holland Malt BV (székhelye: Lieshout [Hollandia], képviselik: O. Brouwer, A. Stoffer és P. Schepens advocaten)

      fellebbezőnek,
      a Bíróság alapokmányának 56. cikke alapján 2009. november 25‑én benyújtott fellebbezése tárgyában,
      a többi fél az eljárásban:
      az Európai Bizottság (képviselik: L. Flynn és A. Stobiecka‑Kuik, meghatalmazotti minőségben, kézbesítési cím: Luxembourg)

      alperes az elsőfokú eljárásban,
      a Holland Királyság (képviselik: C. Wissels és Y. de Vries, meghatalmazotti minőségben)

      beavatkozó fél az elsőfokú eljárásban,
      A BÍRÓSÁG (negyedik tanács),
      tagjai: J.‑C. Bonichot tanácselnök, K. Schiemann, L. Bay Larsen, C. Toader (előadó) és A. Prechal bírák,
      főtanácsnok: J. Mazák,
      hivatalvezető: L. Hewlett főtanácsos,
      tekintettel az írásbeli szakaszra és a 2010. szeptember 15‑i tárgyalásra,
      tekintettel a főtanácsnok meghallgatását követően hozott határozatra, miszerint az ügy elbírálására a főtanácsnok indítványa
         nélkül kerül sor,

      meghozta a következő
      Ítéletet
      1        Fellebbezésében a Holland Malt BV (a továbbiakban: Holland Malt) az Európai Közösségek Elsőfokú Bírósága T‑396/06. sz., Holland
         Malt kontra Bizottság ügyben 2009. szeptember 9‑én hozott ítéletének (az EBHT‑ban még nem tették közzé, a továbbiakban: megtámadott
         ítélet) hatályon kívül helyezését kéri, amellyel ez utóbbi elutasította a Hollandia által a Holland Malt BV‑nek nyújtott állami
         támogatásról szóló, 2006. szeptember 26‑i 2007/59/EK bizottsági határozat (HL 2007. L 32., 76. o.; a továbbiakban: megtámadott
         határozat) megsemmisítése iránti kérelmét.

       Jogi háttér
      2        A mezőgazdasági ágazatban nyújtott állami támogatásokról szóló közösségi iránymutatás (HL 2000. C 28., 2. o., a továbbiakban:
         iránymutatás) „Általános elvek” című részében található 3.2. pont a következőképpen szól:

      „Jóllehet a[z EK] 87., 88. és 89. cikk teljes mértékben alkalmazandó a piac közös szervezése alá vont ágazatokra, alkalmazásuk
         továbbra is az érintett rendeletekben foglalt rendelkezésektől függ. Más szóval a tagállamok nem hivatkozhatnak a[z EK] 87.,
         88. és 89. cikkre az adott ágazat piacának szervezéséről szóló rendelet rendelkezéseivel szemben. [...] Következésképpen a
         Bizottság semmilyen körülmények között nem engedélyezhet olyan támogatást, amely összeegyeztethetetlen a piac közös szervezésére
         vonatkozó rendelkezésekkel, vagy amely akadályozná a piac közös szervezésének megfelelő működését.”

      3        Az iránymutatás „Beruházási támogatások” című részében található 4.2.5. pont a következőképpen szól:

      „Nem nyújtható támogatás [a mezőgazdasági termékek feldolgozási ágazataihoz kapcsolódó beruházásokra], amennyiben nincs elegendő
         bizonyíték arra, hogy az érintett termékeknek rendes értékesítési lehetőségei vannak a piacon. E bizonyítás helytállóságát
         megfelelő szinten kell értékelni, figyelembe véve a szóban forgó termékeket, a beruházás típusát, valamint a fennálló és várt
         termelési kapacitást. E célból figyelembe kell venni a közös piacszervezések alapján fennálló valamennyi termelési, illetve
         közösségi támogatási korlátozást. Különösen nem nyújtható támogatás a közös piacszervezések alapján fennálló bármely tilalom
         vagy korlátozás megszegésével [...]

      [...]”
      4        Végül az iránymutatás ugyanezen részében szereplő 4.2.6. pont a következőképpen szól:

      „Azon beruházási támogatások esetében, amelyeknél a támogatható kiadások meghaladják a 25 millió eurót vagy a támogatás tényleges
         összege meghaladja a 12 millió eurót, a Szerződés 88. cikkének (3) bekezdése értelmében külön tájékoztatni kell a Bizottságot.”

       A jogvita előzményei és a megtámadott határozat
      5        A Holland Malt a sört és alkoholmentes italokat előállító Bavaria NV sörfőzde, valamint a német és észak‑holland gabonatermelők
         együttműködési keretét képező Agrifirm szövetkezet között létrejött alkalmi társaság. A Holland Malt a HTST (High Temperature,
         Short Time) maláta termelésére és értékesítésére vonatkozó szabadalom jogosultja.

      6        A Holland Királyság egy „Regionale investeringsprojecten 2000” címet viselő regionális beruházási programot fogadott el. A
         Bizottság 2000. augusztus 17‑i határozatával jóváhagyta e programot, és 2002. február 18‑i határozatával jóváhagyta e program
         módosítását is, amely kiterjesztette e program hatályát az EK‑Szerződés I. mellékletében felsorolt mezőgazdasági termékek
         feldolgozásával és kereskedelmével foglalkozó ágazatokra.

      7        A Holland Királyság e regionális beruházási program keretében 7 425 000 euró összegű beruházási támogatást nyújtott a Holland
         Maltnak. E támogatás az Eemshavenben (Hollandia) létesítendő malátagyár felépítését szolgálja. A támogatás kifizetését azon
         feltételhez kötötték, hogy a beruházást 2005. július 1‑je előtt meg kell valósítani. A támogatás tényleges folyósítását ugyanakkor
         felfüggesztették addig, amíg a Bizottság a támogatást jóvá nem hagyja.

      8        Az EK 88. cikk (3) bekezdésében, valamint az iránymutatás 4.2.6. pontjában foglaltaknak megfelelően a Holland Királyság a
         2004. március 31‑én kelt levelében bejelentette a támogatást a Bizottságnak. A Bizottság az EK 88. cikk (2) bekezdése alapján
         2005. május 5‑én eljárást indított. Mivel az említett eljárás a Holland Királyság által meghatározott eredeti megvalósítási
         határidőnél tovább késleltette a támogatás kifizetését, a fellebbező kérte e határidő addig történő meghosszabbítását, amíg
         a Bizottság a támogatás tárgyában határozatot hoz.

      9        A Bizottság 2006. szeptember 26‑án elfogadta a megtámadott határozatot, amelyben arra a következtetésre jutott, hogy az említett
         intézkedés – amely a Holland Malt által előállított termékek minőségének javítását, valamint a fellebbező termelési kapacitásának
         növelését szolgáló beruházásra vonatkozott – az EK 87. cikk (1) bekezdése értelmében vett állami támogatást képezett. Ezt
         követően megvizsgálta, hogy az mindazonáltal összeegyeztethetőnek nyilvánítható‑e a közös piaccal az EK 87. cikk (3) bekezdésének
         c) pontja alapján.

      10      Ezzel összefüggésben a Bizottság megállapította, hogy nem létezett az általános malátáétól elkülönült piac a HTST maláta vagy
         a prémium maláta tekintetében. Továbbá megállapította, hogy figyelembe véve a maláta világpiacán és közösségbeli piacán fennálló
         túlkapacitást, nem nyert bizonyítást, hogy e termék piacán rendes értékesítési lehetőségek lennének az iránymutatás 4.2.5. pontja
         értelmében. Ekképpen, jóllehet elismerte a megtámadott határozat indokolásának 93. pontjában a támogatás regionális fejlesztés
         keretében betöltött szerepének jelentőségét, a Bizottság e határozat indokolásának 94. pontjában megállapította, hogy e támogatás
         nem felel meg az iránymutatásban meghatározott fontos feltételek egyikének.

      11      Ezen indokok alapján a Bizottság a megtámadott határozat 1. cikkében megállapította, hogy a szóban forgó állami támogatás
         összeegyeztethetetlen a közös piaccal. E határozat 2. cikke értelmében a Holland Királyság köteles visszavonni e támogatást,
         és ugyanezen határozat 3. cikke értelmében vissza kell téríttetnie a kedvezményezettel a jogellenesen rendelkezésére bocsátott
         támogatást. E határozat 4. cikkének értelmében a Holland Királyság tájékoztatja a Bizottságot a határozatnak való megfelelés
         érdekében hozott intézkedésekről.

       Az Elsőfokú Bíróság előtti eljárás és a megtámadott ítélet
      12      Az Elsőfokú Bíróság Hivatalához 2006. december 7‑én benyújtott keresetlevelében a Holland Malt a megtámadott határozat megsemmisítését
         kérte.

      13      Az Elsőfokú Bíróság Hivatalához 2007. április 6‑án benyújtott beadványban a Holland Királyság kérte, hogy a fellebbező támogatása
         végett beavatkozhasson az eljárásba. Az Elsőfokú Bíróság harmadik tanácsának elnöke 2007. június 12‑i végzésével megengedte
         e beavatkozást.

      14      Keresetének alátámasztása érdekében a Holland Malt négy jogalapra hivatkozott, amelyek az EK 87. cikk (1) bekezdésének és
         (3) bekezdése c) pontjának, a gondos ügyintézés elvének, illetve az EK 253. cikkben előírt indokolási kötelezettség megsértésén
         alapultak.

      15      A második, az EK 87. cikk (3) bekezdése c) pontjának megsértésére vonatkozó jogalap második része a támogatás által biztosított
         előnyök, valamint a támogatás által a tagállamok közötti kereskedelem feltételeire gyakorolt hatások megfelelő mérlegelésének
         elmulasztásán alapul.

      16      E második részben a Holland Malt lényegében azt kifogásolta, hogy a Bizottság a megtámadott határozatban kizárólag az iránymutatás
         4.2.5. pontjára támaszkodott, és nem mérlegelte egyrészt a támogatás által biztosított előnyöket, másrészt pedig a szóban
         forgó támogatásnak a Közösségen belüli kereskedelem feltételeire gyakorolt esetleges kedvezőtlen hatását, és ezzel megsértette
         az EK 87. cikk (3) bekezdésének c) pontját.

      17      Kifejti, hogy azon tény, miszerint az iránymutatás az EK 87. cikk (3) bekezdésén alapul, szükségszerűen azt jelenti, hogy
         a Bizottság nem korlátozhatja mérlegelési jogkörét csupán az iránymutatásban meghatározott feltételekre. Különösen a Szerződésben
         meghatározott általános feltétel fényében kell a Bizottságnak értelmeznie az iránymutatás 4.2.5. pontját, oly módon, hogy
         kizárólag azok a támogatások tekintendőek a közös piaccal összeegyeztethetetlennek, amelyek a közös érdekkel ellentétes mértékben,
         hátrányosan befolyásolják a kereskedelmi feltételeket.

      18      A Holland Malt szerint a Bizottság a megtámadott határozatban nem vizsgálta, hogy a szóban forgó támogatás hatása – figyelembe
         véve az e támogatás által biztosított előnyöket – valóban ellentétes volt‑e a közös érdekkel az EK 87. cikk (3) bekezdése
         értelmében, csupán arra szorítkozott, hogy a támogatás összeegyeztethetőségét kizárja az érintett termék rendes értékesítési
         lehetőségeinek állítólagos hiányára támaszkodva. A Bizottságnak – épp ellenkezőleg – azt kellett volna figyelembe vennie egyfelől,
         hogy a szóban forgó beruházás jelentős előnyökkel járt a közös agrárpolitika célkitűzéseinek megvalósítása és különösen az
         említett támogatással érintett régió vidékfejlesztési politikája szempontjából, és másfelől, hogy a fellebbező e támogatás
         nyújtását követően határozott úgy, hogy viseli az eemshaveni üzem megnyitásának költségeit, amelyet Hollandia valamelyik más,
         gazdaságilag kedvezőbb régiója helyett egy gazdaságilag fejlesztésre szoruló térségben hozott létre.

      19      Az Elsőfokú Bíróság a megtámadott ítélettel elutasította a keresetet, és a fellebbezőt kötelezte a saját költséginek, valamint
         a Bizottság részéről felmerült költségeknek a viselésére.

      20      A második jogalap második részét illetően az Elsőfokú Bíróság a megtámadott ítélet 166–180. pontjában kimondta, hogy a Bizottság
         a megtámadott határozatot az EK 87. cikk (1) és (3) bekezdésének, valamint az iránymutatásnak, különösen 4.2. szakaszának
         a rendelkezései alapján hozta.

      21      Az Elsőfokú Bíróság emlékeztetett arra, hogy a Bíróság ítélkezési gyakorlata értelmében, amennyiben a Bizottság iránymutatást
         fogadott el, az kötelezi őt, és az uniós bíróságok feladata annak vizsgálata, hogy ezen intézmény betartotta‑e az általa elfogadott
         szabályokat. Megállapította, hogy a jelen esetben az iránymutatás 3.7. pontjából következik, hogy a szóban forgó támogatás
         bármilyen előnyös hatása csak az iránymutatásban meghatározott szempontokkal összefüggésben vizsgálható.

      22      E tekintetben az Elsőfokú Bíróság úgy találta, hogy az iránymutatás 4.2.5. pontjával összhangban a Bizottságnak – miután megállapította,
         hogy a szóban forgó támogatás az iránymutatás hatálya alá tartozik – először is azt kellett megvizsgálnia, hogy van‑e elegendő
         bizonyíték arra, hogy az érintett termékeknek rendes értékesítési lehetőségei vannak a piacon. Az Elsőfokú Bíróság szerint,
         amennyiben ez az előfeltétel a jelen esetben nem teljesült, a Bizottság a saját iránymutatásának megsértése nélkül nem tehette
         meg, hogy a szóban forgó támogatást jóváhagyja, vagyis az említett támogatás célkitűzéseinek és kedvező hatásainak vizsgálata
         felesleges volt.

      23      Az Elsőfokú Bíróság megállapította továbbá, hogy nincs alapja a fellebbező azon állításának, mely szerint az iránymutatás
         alkalmazásának mellőzése és az EK 87. cikk (3) bekezdése c) pontjának közvetlen alkalmazása a szóban forgó támogatás célkitűzéseinek
         és kedvező hatásainak figyelembevételét jelentette volna e támogatás közös piaccal való összeegyeztethetőségének megállapítása
         végett. E tekintetben emlékeztetett arra, hogy a 310/85. sz., Deufil kontra Bizottság ügyben 1987. február 24‑én hozott ítélet
         (EBHT 1987., 901. o.) 18. pontja szerint az EK 87. cikk (3) bekezdése olyan mérlegelési jogkört biztosít a Bizottság számára,
         amelynek gyakorlása közösségi összefüggésben megvalósítandó, összetett gazdasági és társadalmi értékeléseket foglal magában,
         és a Bizottság nem lépi túl a mérlegelési jogkörének korlátait, amikor úgy ítéli meg, hogy az olyan beruházás céljára nyújtott
         támogatás, amely egy már egyébként is jelentős többlettel rendelkező ágazat termelési kapacitását növelte, hátrányosan befolyásolja
         a kereskedelmi feltételeket a közös érdekkel ellentétes mértékben, és az ilyen támogatás nem alkalmas a szóban forgó térség
         gazdasági fejlődésének előmozdítására.

      24      Az Elsőfokú Bíróság hozzáfűzte, hogy ezt a következtetést nem vonhatja kétségbe a fellebbező azon érve, mely szerint a vitatott
         támogatás csupán ellentételezte az azon döntéséből származó gazdasági hátrányokat, hogy egy gazdaságilag kevésbé fejlett térségben
         nyit üzemet.

       A felek Bíróság előtti kérelmei
      25      A Holland Malt azt kéri, hogy a Bíróság:

      –      helyezze hatályon kívül a megtámadott ítélet 168–180. pontját;
      –        utalja vissza az ügyet az Elsőfokú Bíróság elé, vagy semmisítse meg a megtámadott határozatot, és
      –        a Bizottságot kötelezze a költségek viselésére.
      26      A Bizottság azt kéri, hogy a Bíróság:

      –      utasítsa el a fellebbezést, és
      –        a Holland Maltot kötelezze a költségek viselésére.
      27      A Holland Királyság – a fellebbezőhöz hasonlóan – azt kéri, hogy a Bíróság helyezze hatályon kívül a megtámadott ítéletet,
         és a Bizottságot kötelezze a költségek viselésére.

       A fellebbezésről
      28      Fellebbezésének alátámasztására a Holland Malt két jogalapot hoz fel, amelyek az elsőfokú kereset második jogalapja második
         részének az Elsőfokú Bíróság általi értékelésére vonatkoznak.

      29      Az első jogalap téves jogalkalmazáson, illetve az EK 87. cikk (3) bekezdése c) pontjának és az iránymutatásnak az értelmezésével
         és alkalmazásával kapcsolatos indokolás ellentmondásosságán és elégtelenségén alapul. A második jogalap a fellebbező által
         felhozott érvek téves olvasatán és pontatlan bemutatásán alapuló eljárási szabálytalanságra vonatkozik.

       A téves jogalkalmazáson, illetve az EK 87. cikk (3) bekezdése c) pontjának és az iránymutatásnak az értelmezésével és alkalmazásával
            kapcsolatos indokolás ellentmondásos és elégtelen jellegén alapuló, első jogalapról
       A felek érvei
      30      Első jogalapjának alátámasztására a Holland Malt három kifogásra hivatkozik, amelyek az EK 87. cikk (3) bekezdése c) pontjának
         téves értelmezésén és alkalmazásán, az iránymutatás téves értelmezésén és alkalmazásán, illetve az ezek értelmezésével és
         alkalmazásával kapcsolatos indokolás ellentmondásos és elégtelen jellegén alapulnak.

      –       Az első jogalap első kifogásáról
      31      A fellebbező úgy érvel, hogy az Elsőfokú Bíróság tévesen alkalmazta a jogot az EK 87. cikk (3) bekezdése c) pontjának értelmezésével
         és alkalmazásával kapcsolatban, amikor a fent hivatkozott Deufil kontra Bizottság ügyben hozott ítéletből arra a következtetésre
         jutott, hogy a Bizottságnak figyelmen kívül kell hagynia az adott támogatás kedvező hatásait a támogatás közös piaccal való
         összeegyeztethetőségének értékelésekor, amennyiben e támogatás a piacon már egyébként is többlettel rendelkező ágazat termelési
         kapacitásának növeléséhez vezet.

      32      E tekintetben kifejti, hogy a jelen ügy a fent hivatkozott Deufil kontra Bizottság ügyben hozott ítélet alapjául szolgáló
         ügyben szóban forgó intézkedéstől eltérő intézkedést érint. Az előbbi ügyben a nyújtott támogatás ugyanis nem közérdeken alapult,
         míg a megtámadott határozatban a Bizottság elismerte a Holland Malt projektjének a régió fejlődése szempontjából való jelentőségét.
         Ezenfelül az említett ügyben hozott ítélet alapjául szolgáló ügyben az ágazat jelentős többlettel rendelkezett a piacon, a
         termelési kapacitások kihasználtságának foka 72% és 64% volt, míg a jelen esetbe a termelési kapacitások kihasználtságának
         foka meghaladja a 90%‑ot.

      33      A Holland Királyság osztja a fellebbező azon nézetét, miszerint az Elsőfokú Bíróság tévesen állapította meg, hogy a szóban
         forgó támogatás kedvező hatásainak figyelmen kívül hagyásával a Bizottság nem sértette meg az EK 87. cikk (3) bekezdésének
         c) pontját. Osztja továbbá azon kifogásokat, amelyek a fent hivatkozott Deufil kontra Bizottság ügyben hozott ítélet Elsőfokú
         Bíróság általi értelmezésére vonatkoznak. E tagállam úgy véli, hogy az említett rendelkezés megfelelő alkalmazásának és teljes
         érvényesülésének biztosítása érdekében a Bizottságnak mérlegelnie kell a szóban forgó támogatás kedvező és kedvezőtlen hatásait,
         és nem szorítkozhat annak puszta megállapítására, hogy nem nyert bizonyítást, hogy a maláta piacán rendes értékesítési lehetőségek
         lennének.

      34      A Bizottság erre akként válaszol, hogy a támogatásokra alkalmazandó szabályok bármely elemzésének kiindulópontja az, hogy
         az EK 87. cikk (3) bekezdése rendelkezik az EK 87. cikk (1) bekezdésében meghatározott általános tilalom szabálya alóli kivételekről,
         amelyeket megszorítóan kell értelmezni. Az iránymutatás csak azon abszolút minimumszabályokat rögzíti, amelyeket tiszteletben
         kell tartani ahhoz, hogy a mezőgazdasági ágazatban nyújtott támogatást a közös piaccal összeegyeztethetőnek lehessen tekinteni.
         A Bizottság megjegyzi továbbá, hogy tekintettel a széles körű mérlegelési jogkörre, amellyel a támogatások értékelését illetően
         az EK 87. cikk (3) bekezdésének c) pontja alapján rendelkezik, korlátozhatja e jogkört arra vonatkozó iránymutatások elfogadásával,
         hogy miként szándékozik e rendelkezést adott ágazatra vagy támogatástípusra alkalmazni, amennyiben ezen iránymutatások nem
         térnek el a Szerződés szabályaitól. Ennélfogva – a Bizottság szerint –, amennyiben ilyen iránymutatásokat fogadott el egy
         ágazat vagy egy támogatástípus tekintetében, azoktól nem térhet el. Ennek az az oka, hogy elfogadásukkal a Bizottság korlátozta
         a saját mérlegelési jogkörét, amely ennek következtében kizárólag az iránymutatásban meghatározott feltételek értékelésére
         korlátozódik.

      35      A jelen esetben a Bizottság úgy véli, hogy az iránymutatás 4.2.5. pontját kellett alkalmaznia, mivel nem nyert kellő bizonyítást,
         hogy a maláta piacán rendes értékesítési lehetőségek lennének.

      36      A fent hivatkozott Deufil kontra Bizottság ügyben hozott ítélet téves értelmezésére alapított érvelést illetően a Bizottság
         kiemeli, hogy ezen ítéletben a támogatás közös piaccal való összeegyeztethetőségét közvetlenül az EK 87. cikk (3) bekezdésének
         c) pontja alapján értékelte, mivel a megtámadott határozat időpontjában a támogatás tárgyát képező termék tekintetében semmilyen
         más alkalmazható jogszabály nem létezett. A fellebbező által hivatkozott, az említett ítélet alapjául szolgáló ügyhöz képest
         fennálló ténybeli különbségeket illetően a Bizottság úgy érvel, hogy azok nem relevánsak, mivel a jelen esetben az iránymutatás
         nem említi, hogy bizonyítani kellene, hogy az ágazat jelentős többlettel rendelkezik, kizárólag annak bizonyítását követeli
         meg, hogy a piacon vannak rendes értékesítési lehetőségek.

      –       Az első jogalap második kifogásáról
      37      A Holland Malt szerint az iránymutatás Elsőfokú Bíróság általi értelmezése nem helyes, amennyiben a támogatás közös piaccal
         való összeegyeztethetősége Bizottság általi vizsgálatának előzetes feltételét vezeti be. Az Elsőfokú Bíróság ugyanis úgy találta,
         hogy az iránymutatás hatálya alá tartozó támogatás nem hagyható jóvá a kedvezőtlen és kedvező hatásai mérlegelésének kritériuma
         alapján, amint az EK 87. cikk (3) bekezdésének c) pontja azt előírja, amennyiben az iránymutatás 4.2.5. pontjában meghatározott
         feltétel nem áll fenn. Az EK 87. cikk (3) bekezdésének c) pontja ugyanakkor nem tartalmaz olyan feltétel, amelynek értelmében
         a piacon rendes értékesítési lehetőségeknek kell fennállniuk ahhoz, hogy a Bizottság figyelembe vehesse a támogatás kedvező
         hatásait.

      38      A Holland Királyság osztja a fellebbező nézetét. Úgy érvel, hogy még ha az Elsőfokú Bíróság ki is mondta, hogy az iránymutatásokat
         nem lehet önmagában a szövegük alapján értelmezni, hanem az EK 87. cikkre és az e rendelkezéssel megvalósítani kívánt célkitűzésre
         tekintettel kell értelmezni, valójában kizárólag a szövege alapján elemezte az iránymutatást. Az iránymutatás Elsőfokú Bíróság
         általi értelmezése azzal járna, hogy az EK 87. cikkben meghatározott értékelést azon egyetlen kérdésre korlátozná, hogy fennállnak‑e
         rendes értékesítési lehetőségek, vagy sem. Az ilyen korlátozott értelmezés, amely pusztán az iránymutatás szó szerinti értelmezésén
         alapul, téves lenne, és sértené az EK 87. cikk (3) bekezdése c) pontjának megfelelő alkalmazását és teljes érvényesülését.

      39      A Bizottság úgy véli, hogy az Elsőfokú Bíróság következtetései semmiféle téves jogalkalmazást nem tartalmaznak. Az EK 87. cikk
         (3) bekezdésének c) pontjában előírt mérlegelést ugyanis tartalmazza az iránymutatás, és így nem szükséges figyelembe venni
         további kritériumokat, amennyiben a szóban forgó támogatás az iránymutatásban meghatározott szabályok hatálya alá tartozik.
         A Bizottság nem vehetett figyelembe más célkitűzéseket, mint amelyeket az iránymutatás tartalmaz, amennyiben azok túlmutatnak
         azon, amit ezen intézmény az iránymutatásban meghatározott. A jelen esetben az iránymutatás 4.2.5. pontja egyértelműen kimondja,
         hogy nem nyújtható támogatás a mezőgazdasági termékek feldolgozásához kapcsolódó beruházásokra, amennyiben nincs elegendő
         bizonyíték arra, hogy az érintett termékeknek rendes értékesítési lehetőségei vannak a piacon. Ennélfogva – a Bizottság szerint –,
         amennyiben e feltétel nem teljesül, nem lehet mérlegelni a szóban forgó támogatás állítólagos kedvező hatásait és a kereskedelem
         feltételeire gyakorolt hatását.

      –       Az első jogalap harmadik kifogásáról
      40      A fellebbező szerint a megtámadott ítélet indokolása ellentmondásos és hiányos az iránymutatás értelmezését illetően. Az ítélet
         132. és 133. pontjában az Elsőfokú Bíróság megállapította, hogy az iránymutatást nem lehet önmagában a megszövegezése alapján
         értelmezni, és nem lehet úgy sem értelmezni, hogy az korlátozza az EK 87. és EK 88. cikk hatályát, vagy ellenkezzen e rendelkezések
         célkitűzéseivel. Ugyanakkor az Elsőfokú Bíróság a megtámadott ítélet 170‑172. pontjában kimondta, hogy a Bizottságnak figyelembe
         kell vennie az iránymutatás 4.2.5. pontjában meghatározott kritériumokat, anélkül hogy azokat az EK 87. cikk (3) bekezdése
         c) pontjának fényében értelmezné, és anélkül tehát, hogy vizsgálná, hogy a szóban forgó támogatás a közös érdekkel ellentétes
         mértékben megváltoztatta‑e a kereskedelmi feltételeket.

      41      A Holland Királyság osztja a fellebbező nézetét, és úgy érvel, hogy a megtámadott ítélet elégtelen indokolást tartalmaz az
         iránymutatás értelmezését és alkalmazását illetően.

      42      A Bizottság úgy véli, hogy a megtámadott ítélet egyáltalán nem hiányos vagy ellentmondásos. Kifejti többek között, hogy az
         Elsőfokú Bíróság a megtámadott ítélet 132. pontjában helyesen emlékeztetett arra, hogy az iránymutatást mindig azon célkitűzésre
         tekintettel kell értelmezni, hogy a közös piacon torzulásmentes verseny alakuljon ki, és egyértelműen kifejtette az ítélet
         173–177. pontjában, hogy az EK 87. cikk (3) bekezdése c) pontjának közvetlen alkalmazása miért nem jelenti a fellebbező által
         igényelt támogatás célkitűzéseinek és kedvező hatásainak figyelembevételét. E tekintetben a megtámadott ítélet 176. pontjában
         megállapította, hogy az iránymutatás 4.2.5. pontjában foglalt szempont az EK 87. cikk (3) bekezdésének c) pontjából következő
         azon feltételt tükrözi, mely szerint a kereskedelmi feltételeket a közös érdekkel ellentétes mértékben befolyásoló egyetlen
         támogatás sem lehet összeegyeztethető a közös piaccal.

       A Bíróság álláspontja
      43      Az első jogalapban szereplő mindhárom kifogás az iránymutatás hatályával és értelmezésével kapcsolatos, és az elsőfokú kereset
         második jogalapja második kifogásának Elsőfokú Bíróság általi értékelésére vonatkozik. Ennélfogva együtt kell ezeket kezelni.

      44      E tekintetben, emlékeztetni kell arra, hogy a megtámadott határozatban a Bizottság az iránymutatás 4.2.5. pontjának alkalmazásával
         úgy találta, hogy a Holland Maltnak szánt támogatás nem egyeztethető össze a közös piaccal, amennyiben az érintett piacot
         a rendes értékesítési lehetőségek hiánya jellemzi. A megtámadott ítéletben az Elsőfokú Bíróság kimondta egyrészt, hogy amennyiben
         az iránymutatás 4.2.5. pontjában meghatározott feltétel nem teljesül, a Bizottság nem hagyhatja jóvá a vitatott támogatást.
         Másrészt a fent hivatkozott Deufil kontra Bizottság ügyben hozott ítéletre hivatkozva megállapította, hogy az iránymutatás
         alkalmazásának mellőzése és az EK 87. cikk (3) bekezdése c) pontjának közvetlen alkalmazása – a fellebbező állításaival ellentétben –
         a jelen esetben nem jelentette azt, hogy a Bizottságnak figyelembe kell vennie a szóban forgó támogatásnak az adott régiót
         érintő kedvező hatásait.

      45      E két megállapítás nem valósít meg téves jogalkalmazást.

      46      Amint az állandó ítélkezési gyakorlatból kitűnik, a Bizottság az EK 87. cikk (3) bekezdésének alkalmazása során széles mérlegelési
         jogkörrel rendelkezik, amelynek gyakorlása közösségi összefüggésben megvalósítandó, összetett gazdasági és társadalmi értékeléseket
         foglal magában (lásd a C‑75/05. P. és C‑80/05. P. sz., Németország és társai kontra Kronofrance egyesített ügyekben 2008.
         szeptember 11‑én hozott ítélet [EBHT 2008., I‑6619. o.] 59. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot). A magatartási
         szabályok elfogadásával és közzétételével, amelyek által az intézmény kijelenti, hogy alkalmazni fogja e szabályokat az általuk
         érintett esetekre, a Bizottság korlátozza magát a hivatkozott mérlegelési jogköre gyakorlásában, és nem térhet el e szabályoktól
         anélkül, hogy ne tenné ki magát annak, hogy egyes esetekben az általános jogelvek – mint az egyenlő bánásmód, a bizalomvédelem
         és a jogbiztonság elvének – megsértése címén felelősségre vonható legyen (lásd a fent hivatkozott Németország és társai kontra
         Kronofrance egyesített ügyekben hozott ítélet 60. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).

      47      Következésképpen ezen ítélkezési gyakorlat értelmében az állami támogatások speciális területén a Bizottság kötve van a saját
         maga által elfogadott keretszabályokhoz és közleményekhez, amennyiben ezek nem térnek el a Szerződés szabályaitól (lásd a
         C‑288/96. sz., Németország kontra Bizottság ügyben 2000. október 5‑én hozott ítélet [EBHT 2000., I‑8237. o.] 62. pontját,
         valamint a fent hivatkozott Németország és társai kontra Kronofrance egyesített ügyekben hozott ítélet 61. pontját).

      48      E tekintetben, meg kell jegyezni, hogy – amint a fent hivatkozott Deufil kontra Bizottság ügyben hozott ítéletből is kitűnik –
         az EK 87. cikk (3) bekezdésének c) pontját úgy kell értelmezni, hogy amennyiben a támogatást egy kapacitástöbblettel rendelkező
         piacon nyújtják, az főszabály szerint a közös érdekkel ellentétes mértékben hátrányosan befolyásolja a kereskedelmi feltételeket.

      49      Azon körülmény, miszerint adott támogatásnak kedvező hatásai is vannak az érintett régió vagy gazdasági ágazat tekintetében,
         nem szükségszerűen jelenti azt, hogy e támogatást a közös piaccal összeegyeztethetőnek kell tekinteni. Az EK 87. cikk (3) bekezdésének
         c) pontjából következik, hogy amennyiben a támogatás a közös érdekkel ellentétes mértékben hátrányosan befolyásolja a kereskedelmi
         feltételeket, nem nyilvánítható a közös piaccal összeegyeztethetőnek, függetlenül az esetleges kedvező hatásaitól. Ugyanakkor
         a kereskedelemre gyakorolt hatás értékelésekor a Bizottságnak figyelembe kell vennie a támogatás és az érintett piac valamennyi
         jellemzőjét (lásd a 47/69. sz., Franciaország kontra Bizottság ügyben 1970. június 25‑én hozott ítélet [EBHT 1970., 487. o.]
         7–9. pontját).

      50      Semmi nem enged arra következtetni, hogy az elsődleges jog ezen értelmezése ne vonatkozna a mezőgazdasági ágazatban nyújtott
         támogatásokra is. Kitűnik az EK 36. cikk első bekezdéséből, amely elismeri az agrárpolitika elsőbbségét a Szerződés versenyjog
         területére vonatkozó rendelkezéseinek célkitűzéseihez képest, hogy a Szerződés rendelkezéseinek e területén történő esetleges
         alkalmazásához figyelembe kell venni az EK 33. cikkben meghatározott célkitűzéseket, azaz a közös agrárpolitika célkitűzéseit
         (lásd a C‑311/94. sz., Ijssel‑Vliet ügyben 1996. október 15‑én hozott ítélet [EBHT 1996., I‑5023. o.] 31. pontját).

      51      Ennélfogva az ezen ágazatban nyújtott állami támogatások közös piaccal való összeegyeztethetőségének vizsgálatakor a Bizottságnak
         figyelembe kell vennie e politika követelményeit, amelyek megegyeznek a közös piac egészének követelményeivel (lásd ebben
         az értelemben a fent hivatkozott IJssel-Vliet‑ügyben hozott ítélet 33. pontját). E követelmények között szerepel a termelés
         ellenőrzése. Így például a közösségi pénzügyi támogatás terén az Európai Mezőgazdasági Orientációs és Garanciaalapból nyújtandó
         vidékfejlesztési támogatásról szóló, 1999. május 17‑i 1257/1999/EK tanácsi rendelet (HL L 160., 80. o.) 6. cikke szerint „nem
         adható támogatás olyan beruházásra, amelynek célja a hagyományos értékesítési lehetőségekkel nem rendelkező termelés fokozása”.

      52      A jelen esetben a mezőgazdasági ágazatban nyújtott állami támogatásokra vonatkozó iránymutatás 4.2.5. pontjában a Bizottság
         kimondta, hogy rendes értékesítési lehetőségek hiányában a közös piaccal összeegyeztethetetlennek tekinti a mezőgazdasági
         termékek feldolgozásával és forgalmazásával kapcsolatos támogatásokat. E pontból kitűnik, hogy a Bizottság szerint az ilyen
         támogatás a közös érdekkel ellentétesnek minősül, figyelembe véve azon ágazat jellemzőit, ahol a hatásait kifejti. Egyébként
         ezen intézmény az említett 4.2.5. pontban megállapította továbbá, hogy egy ilyen támogatás vizsgálatakor figyelembe kell vennie
         a kínálat szintjét a szóban forgó termék piacán, valamint a közös piacszervezések alapján esetleg fennálló valamennyi termelési,
         illetve közösségi támogatási korlátozást. Továbbá részletesen elemeznie kell az érintett piacot.

      53      Az ilyen magatartási szabályok megfelelnek az elsődleges jog rendelkezéseinek, különösen az EK 87. cikk (3) bekezdése c) pontjának,
         amelyet a közös agrárpolitika célkitűzéseire tekintettel kell alkalmazni. Egy kapacitástöbblettel rendelkező piacon nyújtott
         támogatás ténylegesen a közös érdekkel ellentétes mértékben hátrányosan befolyásolja a kereskedelmi feltételeket. A Bizottság
         ekképpen a közös piaccal összeegyeztethetetlennek tekintheti az olyan, adott régió vagy tevékenység fejlesztésére szánt támogatást,
         amelyet olyan ágazatban nyújtanak, mint a mezőgazdasági termékek feldolgozása, amelyben rendes értékesítési lehetőségek hiányában
         a termelés bármiféle növelése a közös érdekkel ellentétes mértékben befolyásolhatja a Közösségen belüli kereskedelmet, függetlenül
         az érintett tevékenységnek az adott régióban gyakorolt kedvező hatásaitól.

      54      Következésképpen az Elsőfokú Bíróság helyesen ítélte úgy a megtámadott határozatban, hogy a Bizottság megfelelően alkalmazta
         mind az iránymutatás 4.2.5. pontját, mind az EK 87. cikk (3) bekezdésének c) pontját. A Bizottságnak, miután a maláta piacának
         igen részletes elemzése alapján megállapította a rendes értékesítési lehetőségek hiányát, meg kellett állapítania, hogy a
         szóban forgó intézkedés a közös piaccal összeegyeztethetetlen.

      55      Egyébként a fent hivatkozott Deufil kontra Bizottság ügyben hozott ítélet alapjául szolgáló ügyben szóban forgó támogatások
         és a jelen ügyben érintett támogatások közötti tényszerű különbségek, amelyekre a fellebbező hivatkozik, nem relevánsak a
         támogatások közös piaccal való összeegyeztethetőségének feltételeire vonatkozóan az EK 87. cikk (3) bekezdésének c) pontjában
         meghatározott szabályok értelmezése szempontjából.

      56      Különösen a Holland Malt által említett azon körülmény, miszerint a maláta piaca nem rendelkezik olyan jelentős többlettel,
         mint a Deufil kontra Bizottság ügyben hozott ítélet alapjául szolgáló ügyben érintett piac, nem jelenti azt, hogy a Bizottságnak
         el kellett volna tekintenie az iránymutatás 4.2.5. pontjának alkalmazásától. E pontból ugyanis kitűnik, hogy a mezőgazdasági
         termékek feldolgozásával foglalkozó ágazatban ezen gazdasági ágazat jellemzői és az agrárpolitika követelményei értelmében
         a közös piaccal összeegyeztethetetlennek kell tekinteni az olyan támogatást, amely a termelés bármilyen csekély mértékű növelésével
         is jár. Következésképpen a megtámadott ítélet nem a Bíróság által a fent hivatkozott Deufil kontra Bizottság ügyben hozott
         ítéletben nyújtott értelmezés szerint alkalmazandó szabályok téves értékelésén alapul.

      57      Végül a megtámadott ítélet indokolásának a fellebbezés első jogalapjának harmadik részében hivatkozott állítólagos ellentmondásosságát
         illetően meg kell jegyezni, hogy – a fellebbező állításaival ellentétben – az Elsőfokú Bíróság, miután a megtámadott ítélet
         170–172. pontjában kimondta a Bizottság azon kötelezettségét, miszerint tartania kell magát az iránymutatásban meghatározottakhoz,
         a megtámadott határozatot az elsődleges jog rendelkezéseinek fényében vizsgálta.

      58      Az Elsőfokú Bíróság megállapította, hogy az iránymutatás 4.2.5. pontja alapján elfogadott, megtámadott határozat nem ellentétes
         a Szerződés releváns szabályaival. Így anélkül, hogy az indokok egymásnak ellentmondtak volna, ítélte úgy, hogy e határozat,
         amely összhangban van az iránymutatással, nem tér el a Szerződés szabályainak helyes alkalmazásától.

      59      Lévén, hogy a megtámadott ítélet indokolása nem ellentmondásos, az első jogalap harmadik kifogása nem megalapozott.

      60      A fentiekből következik, hogy a fellebbező által a fellebbezésének alátámasztása érdekében hivatkozott első jogalapot teljes
         egészében el kell utasítani.

       A fellebbező által felhozott érvek téves olvasatán és pontatlan bemutatásán alapuló eljárási szabálytalanságra alapított,
            második jogalapról
       A felek érvei
      61      A fellebbező úgy érvel, hogy az Elsőfokú Bíróság a megtámadott ítélet 168. pontjában helytelenül állapította meg, hogy a beavatkozási
         beadványra tett észrevételeiben nem vonta kétségbe sem az iránymutatás kötelező erejét, sem pedig annak az EK‑Szerződéssel
         való összeegyeztethetőségét. Éppen ellenkezőleg, e beadványban azt állította, hogy az iránymutatás nem felel meg az EK 87. cikk
         (3) bekezdésének c) pontjában meghatározott követelményeknek, ha az iránymutatást úgy kell értelmezni, hogy a Bizottság nem
         köteles mérlegelni a támogatások hatásait. E tekintetben előadta, hogy „saját iránymutatásának merev és rugalmatlan módon
         történő alkalmazásával a Bizottság egyértelműen túllépett a számára az EK 87. cikk (3) bekezdésének c) pontjában a közösségi
         bíróságok ítélkezési gyakorlatában elfogadott értelmezés szerint biztosított mérlegelési jogkör határain”.

      62      A fellebbező ebből arra a következtetésre jut, hogy az ilyen eljárási szabálytalanság sérti az érdekeit, mivel az Elsőfokú
         Bíróságnak meg kellett volna vizsgálnia az általa előterjesztett érveket, és arra a következtetésre kellett volna jutnia,
         hogy a Bizottságnak közvetlenül az EK 87. cikk (3) bekezdésének c) pontját kellett volna alkalmaznia.

      63      A Bizottság először is megjegyzi, hogy a második jogalap, még ha megalapozottnak is bizonyulna, nem befolyásolhatja az Elsőfokú
         Bíróság érvelésének értékelését, vagy az utóbbi által tett megállapításokat. Az Elsőfokú Bíróság megvizsgálta annak kérdését,
         hogy az EK 87. cikk (3) bekezdése c) pontjának közvetlen alkalmazása arra kötelezte volna‑e a Bizottságot, hogy az iránymutatás
         4.2.5. pontja alapján elfogadott, megtámadott határozatban szereplőtől eltérő elemzést végezzen.

      64      Érdemben a Bizottság megállapítja, hogy a fellebbező kifejezetten úgy nyilatkozott – amint az a megtámadott ítéletből is kitűnik –,
         hogy nem vitatja, az iránymutatás elfogadásával a Bizottság korlátozta a mérlegelési jogkörét.

       A Bíróság álláspontja
      65      E tekintetben meg kell jegyezni, hogy a megtámadott ítélet 168. pontjában az Elsőfokú Bíróság a fellebbező a beavatkozási
         beadványra tett észrevételeiben nem vonta kétségbe sem az iránymutatás kötelező erejét, sem pedig annak az EK‑Szerződéssel
         való összeegyeztethetőségét.

      66      Mindazonáltal a megtámadott ítélet 169–177. pontjában az Elsőfokú Bíróság megvizsgálta, hogy a megtámadott határozat összhangban
         van‑e az iránymutatással, illetve nem sérti‑e meg az EK 87. cikk (3) bekezdésének c) pontját. Más szóval megvizsgálta, hogy
         ellentétes‑e az iránymutatással, illetve a Szerződés említett rendelkezésével a megtámadott határozat, amennyiben kizárólag
         az érintett piac jellemzői alapján zárja ki a Holland Malt számára nyújtott támogatás közös piaccal való összeegyeztethetőségét.

      67      A fellebbező ekképpen nem hivatkozhat érvényesen arra, hogy az Elsőfokú Bíróság nem válaszolt az érvelésére, mely szerint
         a Bizottság az iránymutatásra támaszkodva nem alkalmazta pontosan a Szerződés említett rendelkezését.

      68      Következésképpen a második jogalap nem megalapozott, és azt el kell utasítani.

      69      Az eddigiekből következik, hogy a fellebbező által a fellebbezésének alátámasztása érdekében hivatkozott jogalapok egyikének
         sem lehet helyt adni, ebből következően pedig a fellebbezést teljes egészében el kell utasítani.

       A költségekről
      70      A Bíróság eljárási szabályzata 69. cikkének 2. §‑a alapján, amelyet ugyanezen szabályzat 118. cikke alapján a fellebbezési
         eljárásban is alkalmazni kell, a Bíróság a pervesztes felet kötelezi a költségek viselésére, ha a pernyertes fél ezt kérte.
         Mivel a Holland Malt pervesztes lett, a Bizottság kérelmének megfelelően őt kell kötelezni a költségek viselésére.

      A fenti indokok alapján a Bíróság (negyedik tanács) a következőképpen határozott:
      1)      A Bíróság a fellebbezést elutasítja.
      2)      A Bíróság a Holland Malt BV‑t kötelezi a költségek viselésére.
      Aláírások
      * Az eljárás nyelve: angol.


A Törvényszék (harmadik tanács) 2012. december 12‑i ítélete.#1. garantovaná a.s. kontra Európai Bizottság.#Verseny – Kartellek – Az EGT‑ben, Írországon, Spanyolországon, Portugálián és az Egyesült Királyságon kívül, az acél- és a földgázágazatban való alkalmazásra szánt kalcium-karbid és magnézium piaca – Az EK 81. cikk megsértését megállapító határozat – Az árak rögzítése és a piac felosztása – A jogsértő magatartás betudhatósága – Bírságok – A forgalom 10%‑ának megfelelő felső korlát – Releváns forgalom – Védelemhez való jog – Indokolási kötelezettség – Arányosság – A 2006. évi bírságkiszabási iránymutatás – Fizetőképesség.#T‑392/09. sz. ügy.