title: C-199/13. sz. ügy: A Törvényszék (hetedik tanács) T-368/11. sz., Polyelectrolyte Producers Group, SNF SAS, Travetanche Injection SPRL kontra Európai Bizottság ügyben 2013. február 1-jén hozott ítélete ellen a Polyelectrolyte Producers Group, SNF SAS, Travetanche Injection SPRL által 2013. április 16-án benyújtott fellebbezés

text:
               15.6.2013

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 171/21

         A Törvényszék (hetedik tanács) T-368/11. sz., Polyelectrolyte Producers Group, SNF SAS, Travetanche Injection SPRL kontra Európai Bizottság ügyben 2013. február 1-jén hozott ítélete ellen a Polyelectrolyte Producers Group, SNF SAS, Travetanche Injection SPRL által 2013. április 16-án benyújtott fellebbezés
   (C-199/13. sz. ügy)
   2013/C 171/42
   Az eljárás nyelve: angol

      Felek

      Fellebbezők: Polyelectrolyte Producers Group, SNF SAS és Travetanche Injection SPRL (képviselők: K. Van Maldegem és R. Cana ügyvédek)

      A többi fél az eljárásban: Európai Bizottság és Holland Királyság

      A fellebbezők kérelmei

   A fellebbezők azt kérik, hogy a Bíróság:

               —

               helyezze hatályon kívül a Törvényszék T-368/11. sz. ügyben hozott ítéletét, és

               —

               semmisítse meg a vegyi anyagok regisztrálásáról, értékeléséről, engedélyezéséről és korlátozásáról (REACH) szóló 1907/2006/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet XVII. mellékletének (Akrilamid) módosításáról szóló, 2011. április 14-i 366/2011/EU bizottsági rendeletet (1) (a továbbiakban: megtámadott rendelet); vagy

               —

               másodlagosan utalja vissza az ügyet a Törvényszék elé, hogy az határozzon a fellebbező megsemmisítés iránti keresetéről, és

               —

               az alperest kötelezze ezen eljárással kapcsolatban felmerült valamennyi költség (ideértve a Törvényszék előtti eljárás költségeit is) viselésére.

      Jogalapok és fontosabb érvek

   A fellebbezők arra hivatkoznak, hogy a Törvényszék megsértette a közösségi jogot azáltal, hogy elutasította a megtámadott rendelet megsemmisítése iránti keresetüket. A fellebbezők különösen azt állítják, hogy a Törvényszék több hibát elkövetett a fellebbezők helyzetére vonatkozó tények és jogi háttér értelmezése során. Ennek eredményeképpen a Törvényszék számos hibát elkövetett, különösen:

               —

               tévesen értelmezte az 1488/94 rendeletet (2), amikor arra a megállapításra jutott, hogy a Bizottság nem követett el nyilvánvaló értékelési hibát azáltal, hogy nem vett figyelembe minden releváns tényt és körülményt;

               —

               tévesen értelmezte az 1488/94 rendeletet, amikor arra a megállapításra jutott, hogy a Bizottság nem követett el nyilvánvaló értékelési hibát a figyelembe vett expozíciós adatok értékelésével kapcsolatban;

               —

               tévesen alkalmazta a jogot és tévesen értelmezte a REACH-t, amikor arra a megállapításra jutott, hogy a Bizottság nem követett el nyilvánvaló értékelési hibát azáltal, hogy a megtámadott rendeletben szereplő korlátozások hatálya alá tartozó terméktől eltérő termékre vonatkozó információk alapján fogadta el a megtámadott rendeletet;

               —

               tévesen alkalmazta a jogot annak megállapításakor, hogy a Bizottság nem sértette meg az arányosság elvét;

               —

               tévesen alkalmazta a jogot annak megállapításakor, hogy a Bizottság nem sértette meg az indokolási kötelezettségét; és

               —

               tévesen értelmezte a megtámadott rendeletet annak megállapításakor, hogy az kiterjed az akrilamidot tartalmazó NMA habarcsra is.

         Ezen indokok alapján a fellebbezők kérik a Bíróságtól a Törvényszék T-368/11. sz. ügyben hozott ítéletének hatályon kívül helyezését és a megtámadott rendelet megsemmisítését.

      (1)  HL L 101., 12. o.

      (2)  A létező anyagok embert és környezetet érintő kockázatainak becslésére vonatkozó elveknek a 793/93/EGK tanácsi rendelettel összhangban történő megállapításáról szóló, 1994. június 28-i 1488/94/EK bizottsági rendelet (HL L 161., 3. o.; magyar nyelvű különkiadás 15. fejezet, 2. kötet, 360. o.).


title: T-348/13. sz. ügy: 2013. július 3-án benyújtott kereset — Kadhaf Al Dam kontra Tanács és Bizottság

text:
               12.10.2013

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 298/8

         2013. július 3-án benyújtott kereset — Kadhaf Al Dam kontra Tanács és Bizottság
   (T-348/13. sz. ügy)
   2013/C 298/13
   Az eljárás nyelve: francia

      Felek

      Felperes: Ahmed Mohammed Kadhaf Al Dam (Kairó, Egyiptom) (képviselő: H. de Charette ügyvéd)

      Alperesek: Európai Bizottság és az Európai Unió Tanácsa

      Kereseti kérelmek

   A felperes azt kéri, hogy a Törvényszék:

               —

               nyilvánítsa rá nézve alkalmazhatatlannak:

                           —

                           a korlátozó intézkedések fenntartására vonatkozó, a líbiai helyzetre tekintettel hozott korlátozó intézkedésekről szóló 2011/137/KKBP határozat módosításáról szóló, 2013. április 22-i 2013/182/KKBP tanácsi határozatot, amennyiben az nem törölte a felperes nevét a 2011/137/KKBP határozat II. és IV. mellékletéből;

                           —

                           a líbiai helyzetre tekintettel hozott korlátozó intézkedésekről szóló, 2011. február 28-i 2011/137/KKBP tanácsi határozatot, amennyiben annak II. és a IV. melléklete tartalmazza a felperes nevét;

                           —

                           az Európai Unió Tanácsának a líbiai helyzetre tekintettel korlátozó intézkedések meghozataláról szóló, 2011. március 2-i 204/2011/EU rendeletét, amennyiben annak III. melléklete tartalmazza a felperes nevét;

               —

               az okozott kár megtérítése címén kötelezze a Tanácsot és a Bizottságot szimbolikus egy euró megfizetésére;

               —

               a Tanácsot és a Bizottságot kötelezze a költségek viselésére.

      Jogalapok és fontosabb érvek

   Keresete alátámasztása érdekében a felperes két jogalapra hivatkozik.

               1.

               Az első, az alapjogok megsértésére alapított jogalap, amelynek négy része az alábbiakon alapul:

                           —

                           a felperes védelemhez való jogának megsértése, mivel nem hallgatták meg a vele szembeni korlátozó intézkedések meghozatala előtt;

                           —

                           a megtámadott aktusoknak a felperessel annak ellenére való közlésének a hiánya, hogy a címe ismert volt a hatóságok előtt;

                           —

                           az indokolás hiánya, mivel a felperessel szemben hozott korlátozó intézkedések alátámasztása érdekében a megtámadott aktusokban szereplő indokolás nem áll kapcsolatban sem a jelenlegi líbiai helyzettel, sem pedig a kitűzött célokkal;

                           —

                           a meghallgatás hiánya.

               2.

               A második, a tulajdonhoz való jog megsértésére alapított jogalap, amelynek két része az alábbiakon alapul:

                           —

                           a felperessel szemben hozott korlátozó intézkedések közhasznúságának vagy közérdekének hiánya, mivel a felperes hivatalosan szakított a líbiai kormánnyal;

                           —

                           a jogbiztonság hiánya.


title: T-107/14. sz. ügy: 2014. február 14-én benyújtott kereset – Görög Köztársaság kontra Bizottság

text:
               28.4.2014

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 129/31

         2014. február 14-én benyújtott kereset – Görög Köztársaság kontra Bizottság
   (T-107/14. sz. ügy)
   2014/C 129/39
   Az eljárás nyelve: görög

      Felek

      Felperes: Görög Köztársaság (képviselők: I. Chalkias, E. Leftheriotou és A. Vasilopoulou)

      Alperes: Európai Bizottság

      Kérelmek

   A felperes azt kéri, hogy a Törvényszék:

               —

               semmisítse meg az Európai Mezőgazdasági Orientációs és Garanciaalap (EMOGA) Garanciarészlege, az Európai Mezőgazdasági Garanciaalap (EMGA) és az Európai Mezőgazdasági Vidékfejlesztési Alap (EMVA) terhére a tagállamok által kifizetett egyes kiadásoknak az európai uniós finanszírozásból való kizárásáról szóló, 2013. december 12-i 2013/763/EU bizottsági végrehajtási határozatot [az értesítés a C(2013) 8743. számú dokumentummal történt; HL 2003. L 338.] azon fejezeteiben, amelyek az európai uniós finanszírozásból kizárják az alábbi kiadásokat: a) a Görög Köztársaság által a 2008-2010 gazdasági években az egyszeri támogatások terén kifizetett összesen 78 813 783,87 euró összeg; b) a Görög Köztársaság által a 2006-2010 gazdasági években a kölcsönös megfeleltetés terén kifizetett összesen 22 230 822,10 euró összeg.

               —

               a Bizottságot kötelezze a költségek viselésére.

      Jogalapok és fontosabb érvek

   Keresete alátámasztása érdekében a felperes az alábbi jogalapokra hivatkozik.

               1.

               A megtámadott határozat által az 1782/2003 rendelet (1) egyszeri támogatási rendszerének (támogatási jogosultságok) keretében előírt korrekcióval kapcsolatban

                           Első megsemmisítési jogalap:

                                       —

                                       A korrekciók előírása jogalapjának hiánya az egyszeri támogatási jogosultságok kiszámítása és a nemzeti tartalék felosztása tekintetében, valamint az 1782/2003 rendelet 42. és 43. cikkének, a 795/2004 rendelet (2) 21. cikkének, 28. cikke (1) és (2) bekezdésének és az 1290/2005 rendelet (3) 231. cikkének téves alkalmazása és értelmezése;

                                       —

                                       Átalánykorrekciók jogellenes előírása az egyszeri támogatás rendszerének keretében, mivel a VI/5530/1997 dokumentumban foglalt régi iránymutatások új KAP és az egyszeri támogatási rendszer tekintetében történő alkalmazásának nincs érvényes jogalapja; továbbá a régi iránymutatások új KAP tekintetében történő alkalmazása az Európai Unió pénzügyi korrekciók területén fennálló mérlegelési jogkörének téves gyakorlását valósítja meg, amely ezzel együtt jelentős mértékben sérti az arányosság elvét.

                           A referenciaösszegek kiszámításához valamennyi takarmánytermő terület figyelembe vételére vonatkozó második megsemmisítési jogalap:

                                       —

                                       A Bizottság 5 %-os átalánykorrekciót javasol, megsértve ezzel a jogbiztonság és az arányosság elvét, és túllépve mérlegelési jogkörét, mivel semmilyen korrekciót nem kellett volna javasolnia, vagy azt 2 %-ra kellett volna korlátoznia.

                           A referenciaösszegek kiszámításához valamennyi takarmánytermő terület figyelembe vételére vonatkozó harmadik megsemmisítési jogalap:

                                       —

                                       A 2529/2001 rendelet 4. cikkének megsértése, ami azt eredményezi, hogy a javasolt átalánykorrekció kiszámításának alapja pontatlan, amely korrekciónak 2007-re 162 920 267,28 euróra, 2008-ra 162 528 761,38 euróra és 2009-re 161 343 586,94 euróra kellett volna korlátozódnia.

                           A nemzeti tartalék felosztására vonatkozó, negyedik megsemmisítési jogalap:

                                       —

                                       Az 1782/2003 rendelet 42. cikke és a 795/2004 rendelet 21. cikke rendelkezéseinek (a nemzeti tartalék felosztásának feltételei) téves értelmezése és a tények téves értékelése.

                           A nemzeti tartalék felosztására vonatkozó, ötödik megsemmisítési jogalap:

                                       —

                                       Az 1290/2005 rendelet alkalmazásához szükséges feltételek hiánya, mivel a Bizottságnak a nemzeti tartalék felosztásának nemzeti feltételeivel kapcsolatos megállapításaiban foglaltak nem tekinthetők e rendelet megsértésének;

                                       —

                                       Az 1290/2005 rendelet 31. cikkének és a VI/5530/1997 dokumentumban foglalt iránymutatásoknak a téves értelmezése és alkalmazása, mivel egyrészt, még ha azok helytállóak is, a Bizottság által a nemzeti tartalék felosztásának feltételeivel kapcsolatban felhozott kifogások nem eredményeztek jogosulatlanok számára történő kifizetéseket és nem jártak az Alap tekintetében kárveszéllyel; másrészt a szóban forgó kifogások nem az elmulasztott alapvető ellenőrzésre vonatkoznak, következésképpen nem igazolják a 10%-os mértékű átalánykorrekció alkalmazását.

               2.

               A megtámadott határozat által a kölcsönös megfeleltetés terén előírt korrekcióval kapcsolatban:

                           Hatodik megsemmisítési jogalap:

                                       —

                                       A Bizottság AGRI-2005-64043. sz. dokumentuma, amelyet 2006. június 9-én fogadtak el, nem tekinthető jogalapnak pénzügyi korrekció előírásához. Semmiképpen nem alkalmazható visszaható hatállyal korrekció előírására a 2006-os kérelmezési év tekintetében.

                           Hetedik megsemmisítési jogalap különösen a 2008-as kérelmezési év tekintetében:

                                       —

                                       A pénzügyi korrekciók előírására a 885/2006 rendelet 11. cikke és az 1290/2005 rendelet 31. cikke szerinti eljárások megsértésével került sor;

                                       —

                                       Mindenesetre, a tények téves értelmezése és az indokolás hiányos volta következtében a Bizottság arra a megállapításra jutott, hogy hiányosságok állapíthatók meg a kölcsönös megfeleltetés terén végzett alapvető ellenőrzések vonatkozásában.

                           Nyolcadik megsemmisítési jogalap: az AGRI-2005-64043 dokumentum téves alkalmazása

                                       —

                                       A Bizottság mérlegelési jogkörének túllépése, ami a feltárt szabálytalanságokhoz képest aránytalan korrekciók előírását eredményezte, amennyiben 2006-ra és 2007-re 5 %-os korrekciót írtak elő;

                                       —

                                       Hibák az előírt korrekció számítási alapjának meghatározása során.

      (1)  A közös agrárpolitika keretébe tartozó közvetlen támogatási rendszerek közös szabályainak megállapításáról és a mezőgazdasági termelők részére meghatározott támogatási rendszerek létrehozásáról, továbbá a 2019/93/EGK, 1452/2001/EK, 1453/2001/EK, 1454/2001/EK, 1868/94/EK, 1251/1999/EK, 1254/1999/EK, 1673/2000/EK, 2358/71/EGK és a 2529/2001/EK rendelet módosításáról szóló, 2003. szeptember 29-i 1782/2003/EK tanácsi rendelet (HL L 270., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 3. fejezet, 40. kötet, 269. o.).

      (2)  A közös agrárpolitika keretébe tartozó közvetlen támogatási rendszerek közös szabályainak megállapításáról és a mezőgazdasági termelők részére meghatározott támogatási rendszerek létrehozásáról szóló 1782/2003/EK tanácsi rendeletben meghatározott egységes támogatási rendszer végrehajtására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló, 2004. április 21-i 795/2004/EK bizottsági rendelet (HL L 141., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 3. fejezet, 44. kötet, 226. o.).

      (3)  A közös agrárpolitika finanszírozásáról szóló, 2005. június 21-i 1290/2005/EK tanácsi rendelet (HL L 209., 1. o.).


title: C-299/11. sz. ügy: A Bíróság (első tanács) 2012. november 8-i ítélete (Hoge Raad der Nederlanden (Hollandia) előzetes döntéshozatal iránti kérelme) — Staatssecretaris van Financiën kontra Gemeente Vlaardingen (Adózás — Héa — Adóköteles ügyletek — A „vállalkozás keretében” szerzett termékek vállalkozási célú felhasználása — Ellenszolgáltatás fejében teljesített értékesítésnek minősítés — Az adóalany tulajdonában lévő, harmadik személy által átalakított területek)

text:
               12.1.2013

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 9/17

         A Bíróság (első tanács) 2012. november 8-i ítélete (Hoge Raad der Nederlanden (Hollandia) előzetes döntéshozatal iránti kérelme) — Staatssecretaris van Financiën kontra Gemeente Vlaardingen
   (C-299/11. sz. ügy) (1)

   (Adózás - Héa - Adóköteles ügyletek - A „vállalkozás keretében” szerzett termékek vállalkozási célú felhasználása - Ellenszolgáltatás fejében teljesített értékesítésnek minősítés - Az adóalany tulajdonában lévő, harmadik személy által átalakított területek)
   2013/C 9/26
   Az eljárás nyelve: holland

      A kérdést előterjesztő bíróság

   Hoge Raad der Nederlanden

      Az alapeljárás felei

      Felperes: Staatssecretaris van Financiën

      Alperes: Gemeente Vlaardingen

      Tárgy

   Előzetes döntéshozatal iránti kérelem — Hoge Raad der Nederlanden — A tagállamok forgalmi adóra vonatkozó jogszabályainak összehangolásáról — közös hozzáadottértékadó-rendszer: egységes adóalap-megállapításról szóló, 1977. május 17-i 77/388/EGK hatodik tanácsi irányelv (HL L 145., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 9. fejezet, 1. kötet, 23. o.) 5. cikke (5) bekezdésének, (7) bekezdése a) pontjának és 11. cikke A. része (1) bekezdése b) pontjának értelmezése — Adóköteles ügyletek — A vállalkozás céljait szolgáló termék — A vállalkozás tulajdonában lévő, harmadik személlyel ellenszolgáltatás fejében átalakíttatott területnek e vállalkozás adómentes tevékenységei céljára való felhasználása

      Rendelkező rész

   Az 1995. április 10-i 95/7/EK tanácsi irányelvvel módosított, a tagállamok forgalmi adóra vonatkozó jogszabályainak összehangolásáról — közös hozzáadottértékadó-rendszer: egységes adóalap-megállapításról szóló, 1977. május 17-i 77/388/EGK hatodik tanácsi irányelv 11. cikke A. része (1) bekezdésének b) pontjával összefüggésben értelmezett 5. cikke (7) bekezdésének a) pontját akként kell értelmezni, hogy abban az esetben, ha az adóalany hozzáadottértékadó-mentes gazdasági tevékenység céljára használja a tulajdonában lévő, harmadik személlyel átalakíttatott pályákat, e hasznosításra ki lehet vetni a hozzáadottérték-adót, amelynek alapja azon föld értéke, amelyen e pályák elhelyezkednek, és azok a költségek, amelyekkel e pályák kialakítása járt, feltéve hogy az említett adóalany ezen érték és költségek után még nem fizetett hozzáadottérték-adót, valamint hogy a szóban forgó területek nem tartoznak az említett irányelv 13. cikke B. részének h) pontjában szabályozott adómentesség körébe.

      (1)  HL C 269., 2011.9.10


title: F-139/11. sz. ügy: 2011. december 22-én benyújtott kereset — ZZ kontra Bizottság

text:
               3.3.2012

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 65/25

         2011. december 22-én benyújtott kereset — ZZ kontra Bizottság
   (F-139/11. sz. ügy)
   2012/C 65/48
   Az eljárás nyelve: francia

      Felek

      Felperes: ZZ (képviselők: Ph.-E. Partsch és E. Raimond ügyvédek)

      Alperes: Európai Bizottság

      A jogvita tárgya és leírása

   Egyrészt az OLAF főigazgatója által hozott azon határozat megsemmisítése, amelyben utoljára szólították fel a felperest belső vizsgálat keretében történő meghallgatáson való megjelenésre, és amely jelezte, hogy amennyiben a felperes e felhívásnak nem tesz eleget, az OLAF kizárólag az általa összegyűjtött és egyoldalúan elemzett információk alapján fogja meghozni a vizsgálatot lezáró jelentését, másrészt a felperes panaszát elutasító levél megsemmisítése.

      Kereseti kérelmek

               —

               a Közszolgálati Törvényszék semmisítse meg a 2011. október 28-i határozatot;

               —

               a Közszolgálati Törvényszék semmisítse meg a 2011. november 21-i panaszra válaszul írt 2011. december 2-i levelet;

               —

               a Közszolgálati Törvényszék kártérítés címén ítéljen meg a felperesnek 6 000 eurót;

               —

               a Közszolgálati Törvényszék a Bizottságot kötelezze a költségek viselésére.


title: T-71/12. sz. ügy: 2012. február 17-én benyújtott kereset — Meskarian kontra Tanács

text:
               14.4.2012

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 109/28

         2012. február 17-én benyújtott kereset — Meskarian kontra Tanács
   (T-71/12. sz. ügy)
   2012/C 109/57
   Az eljárás nyelve: angol

      Felek

      Felperes: Mohammed Reza Meskarian (London, Egyesült Királyság) (képviselők: S. Zaiwalla, P. Reddy, F. Zaiwalla solicitorok, D. Wyatt QC (Queen’s Counsel) és R. Blakeley barrister)

      Alperes: az Európai Unió Tanácsa

      Kérelmek

   A felperes azt kéri, hogy a Törvényszék:

               —

               semmisítse meg a 2011/783/KKBP tanácsi határozat (1) és az 1245/2011/EU tanácsi végrehajtási rendelet (2) melléklete A. részének 13. pontját a felperesre vonatkozó részében;

               —

               állapítsa meg a 2010/413/KKBP tanácsi határozat (3) 19. cikke (1) bekezdése b) pontjának és 20. cikke (1) bekezdése b) pontjának, valamint a 961/2010/EU tanácsi rendelet (4) 16. cikke (2) bekezdésének alkalmazhatatlanságát a felperest érintően;

               —

               állapítsa meg, hogy a megtámadott jogi aktus megsemmisítése azonnali hatályú, tekintet nélkül az Európai Bíróság Alapokmánya 60. cikkének második bekezdésére; és

               —

               Aaz alperest kötelezze a kereset költségeinek viselésére.

      Jogalapok és fontosabb érvek

   Keresete alátámasztása érdekében a felperes öt jogalapra hivatkozik.

               1.

               Első jogalapjával a felperes azt állítja, hogy az Európai Unió Tanácsa nem rendelkezik hatáskörrel a pénzeszközök befagyasztására és az utazási tilalom elrendelésére a közös kül-és biztonságpolitika (KKBP) keretében egy olyan helyzetben, amely az Európai Unió belső problémája.

               2.

               Második jogalapjával a felperes azt állítja, hogy a 2010/413/KKBP tanácsi határozat és a 961/2010/EU tanácsi rendelet alapján a megjelölés feltételei nem teljesülnek az ő esetében.

               3.

               Harmadik jogalapjával a felperes azt állítja, hogy a korlátozó intézkedések szembeni elrendelése emberi és alapvető jogainak nyilvánvaló megsértése és ellentétes az arányosság elvével.

               4.

               Negyedik jogalapjával a felperes azt állítja, hogy az alperes a korlátozó intézkedéseket a felperessel szemben eljárási kötelezettségei és a felperes védelemhez való joga megsértésével rendelte el.

               5.

               Ötödik jogalapjával a felperes azt állítja, hogy amennyiben a Persia International Bank vagy a Bank Mellat megjelölésének megsemmisítése iránti kérelme sikeres, magának a felperesnek a megjelölését is meg kell semmisíteni.

      (1)  Az Iránnal szembeni korlátozó intézkedésekről szóló 2010/413/KKBP határozat módosításáról szóló, 2011. december 1-jei 2011/783/KKBP tanácsi határozat (HL L 319, 2011.12.2., 71. o.).

      (2)  Az Iránnal szembeni korlátozó intézkedésekről szóló 961/2010/EU rendelet végrehajtásáról szóló, 2011. december 1-jei 1245/2011/EU tanácsi végrehajtási rendelet (HL L 319, 2011.12.2., 11. o.).

      (3)  Az Iránnal szembeni korlátozó intézkedésekről és a 2007/140/KKBP közös álláspont hatályos kívül helyezéséről szóló, 2010. július 26-i tanácsi határozat (HL 2010 L 195, 39. o., helyesbítve: HL L 197., 2010.7.29., 19. o.).

      (4)  Az Iránnal szembeni korlátozó intézkedésekről és a 423/2007/EK rendelet hatályon kívül helyezéséről szóló, 2010. október 25-i 961/2010/EU tanácsi rendelet (HL 2010 L 281, 1. o.).


title: T-79/09. sz. ügy: 2009. február 20-án benyújtott kereset — Franciaország kontra Bizottság

text:
               16.5.2009

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 113/37

         2009. február 20-án benyújtott kereset — Franciaország kontra Bizottság
   (T-79/09. sz. ügy)
   2009/C 113/75
   Az eljárás nyelve: francia

      Felek

      Felperes: Francia Köztársaság (képviselők: E. Belliard, G. de Bergues és A.-L. Vendrolini meghatalmazottak)

      Alperes: az Európai Közösségek Bizottsága

      Kereseti kérelmek

               —

               Az Elsőfokú Bíróság semmisítse meg a megtámadott határozatot;

               —

               a Bizottságot kötelezze a költségek viselésére.

      Jogalapok és fontosabb érvek

   Jelen keresettel a felperes a 2008. december 10-i C(2008) 7846 végleges bizottsági határozat megsemmisítését kéri, amelyben a Bizottság úgy ítélte meg, hogy a szakmaközi szervezetek által az általuk képviselt szakmák képviselőitől az e szervezetek által kifejthető tevékenységek finanszírozása céljából beszedett, kötelezővé vált önkéntes járulék az EK 87. cikk (1) bekezdése értelmében vett állami támogatásnak minősülő intézkedés.
   Keresete alátámasztására a felperes az ügy érdemét illetően a következő jogalapot terjeszti elő:

               —

               az EK 87. cikk (1) bekezdése értelmében vett állami támogatás fogalmának téves értelmezése, amennyiben a Bizottság — azzal szemben, amit a francia kormány állít — úgy ítélte meg, hogy e kötelező önkéntes járulékok adójellegű járulékot, vagyis állami bevételt képeznek, miközben:

                           —

                           a szakmaközi szervezetek elismerésének, csakúgy mint a szakmaközi megállapodások kiterjesztésének eljárása nem tekinthető az állam által előzetesen megfogalmazott, meghatározott politika végrehajtása állami eszközének;

                           —

                           a kötelező önkéntes járulékok alapját, összegét, rendeltetését és felhasználását a szakmaközi szervezetek határozzák meg megállapodásaikban, a hatóságok egyik szakaszban sem avatkoznak be;

                           —

                           a kötelező önkéntes járulékokat azon tevékenységek finanszírozására kell felhasználni, amelyekre a járulékokat szánták, és soha nem lehet azokat a hatóságok rendelkezésére bocsátani;

                           —

                           a kötelező önkéntes járulék fizetésére kötelezettek szükségszerűen élvezik a járulékból finanszírozott tevékenységek előnyeit, és a hálózat gazdasági szereplőinek összessége viseli annak költségeit az érintett termék eladójaként vagy vevőjeként.


title: T-49/16. sz. ügy: A Törvényszék 2017. április 6-i ítélete – Azanta kontra EUIPO – Novartis (NIMORAL) („Európai uniós védjegy — Felszólalási eljárás — A NIMORAL európai uniós ábrás védjegy bejelentése — NEORAL korábbi európai uniós szóvédjegy — Viszonylagos kizáró ok — Összetéveszthetőség — A 207/2009/EK rendelet 8. cikke (1) bekezdésének b) pontja”)

text:
               22.5.2017

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 161/26

         A Törvényszék 2017. április 6-i ítélete – Azanta kontra EUIPO – Novartis (NIMORAL)
   (T-49/16. sz. ügy) (1)

   ((„Európai uniós védjegy - Felszólalási eljárás - A NIMORAL európai uniós ábrás védjegy bejelentése - NEORAL korábbi európai uniós szóvédjegy - Viszonylagos kizáró ok - Összetéveszthetőség - A 207/2009/EK rendelet 8. cikke (1) bekezdésének b) pontja”))
   (2017/C 161/36)
   Az eljárás nyelve: angol

      Felek

      Felperesek: Azanta A/S (Hellerup, Dánia) (képviselő: M. Hoffgaard Rasmussen ügyvéd)

      Alperes: az Európai Unió Szellemi Tulajdoni Hivatala (EUIPO) (képviselő: J. Ivanauskas meghatalmazott)

      A másik fél az EUIPO fellebbezési tanácsa előtti eljárásban: Novartis AG (Bâle, Svájc)

      Az ügy tárgya

   Az EUIPO negyedik fellebbezési tanácsának a Novartis és az Azanta közötti felszólalási eljárással kapcsolatban 2015. december 1-jén hozott határozata (R 634/2015-4. sz. ügy) ellen benyújtott kereset.

      Az ítélet rendelkező része

               1)

               A Törvényszék a keresetet elutasítja.

               2)

               A Törvényszék az Azanta A/S-t kötelezi a költségek viselésére.

      (1)  HL C 106., 2016.03.21.


title: C-119/07. sz. ügy: A Bíróság elnökének 2007. június 20-i végzése (a Verwatlungsgericht Darmstadt – Németország előzetes döntéshozatal iránti kérelme) – Container Service Thorsten Sperzel GmbH kontra Land Hessen

text:
               25.8.2007

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 199/25

         A Bíróság elnökének 2007. június 20-i végzése (a Verwatlungsgericht Darmstadt – Németország előzetes döntéshozatal iránti kérelme) – Container Service Thorsten Sperzel GmbH kontra Land Hessen
   (C-119/07. sz. ügy) (1)

   (2007/C 199/46)

      Az eljárás nyelve: német

   A Bíróság elnöke elrendelte az ügy törlését.

      (1)  HL C 117., 2007.5.26.


title: C-541/15. sz. ügy: A Bíróság (második tanács) 2017. június 8-i ítélete (az Amtsgericht Wuppertal [Németország] előzetes döntéshozatal iránti kérelme) – a Mircea Florian Freitag által indított eljárásban (Előzetes döntéshozatal — Uniós polgárság — EUMSZ 21. cikk — A tagállamok területén való szabad mozgáshoz és tartózkodáshoz való jog — Mind a tartózkodási hely szerinti tagállam, mind pedig a születési hely szerinti tagállam állampolgárságával rendelkező személy — A családi névnek nem a szokásos tartózkodás alatt történő megváltoztatása a születési hely szerinti tagállamban — A születési névvel megegyező név — E névnek a tartózkodási hely szerinti tagállamban való anyakönyvezése iránti kérelem — E kérelem elutasítása — Ok — E névnek nem a szokásos tartózkodás alatt történő megszerzése — A nemzeti jogban ugyanezen név elismerésére szolgáló más eljárások létezése)

text:
               31.7.2017

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 249/5

         A Bíróság (második tanács) 2017. június 8-i ítélete (az Amtsgericht Wuppertal [Németország] előzetes döntéshozatal iránti kérelme) – a Mircea Florian Freitag által indított eljárásban
   (C-541/15. sz. ügy) (1)

   ((Előzetes döntéshozatal - Uniós polgárság - EUMSZ 21. cikk - A tagállamok területén való szabad mozgáshoz és tartózkodáshoz való jog - Mind a tartózkodási hely szerinti tagállam, mind pedig a születési hely szerinti tagállam állampolgárságával rendelkező személy - A családi névnek nem a szokásos tartózkodás alatt történő megváltoztatása a születési hely szerinti tagállamban - A születési névvel megegyező név - E névnek a tartózkodási hely szerinti tagállamban való anyakönyvezése iránti kérelem - E kérelem elutasítása - Ok - E névnek nem a szokásos tartózkodás alatt történő megszerzése - A nemzeti jogban ugyanezen név elismerésére szolgáló más eljárások létezése))
   (2017/C 249/06)
   Az eljárás nyelve: német

      A kérdést előterjesztő bíróság

   Amtsgericht Wuppertal

      Az alapeljárás felei

   Mircea Florian Freitag

      Rendelkező rész

   Az EUMSZ 21. cikket úgy kell értelmezni, hogy azzal ellentétes az, ha valamely tagállami anyakönyvi hivatal az e tagállam állampolgára által egy másik tagállamban – amelynek állampolgárságával szintén rendelkezik – jogszerűen szerzett és a születési névvel megegyező családi név elismerését és annak anyakönyvezését a nemzeti jog olyan rendelkezése alapján megtagadja, amely az anyakönyvi hivatalban tett nyilatkozat útján történő bejegyzés lehetőségét ahhoz a feltételhez köti, hogy e név megszerzésére a másik tagállamban való szokásos tartózkodás alatt került sor, kivéve ha a nemzeti jogban léteznek más, az adott név tényleges elismerését lehetővé tévő rendelkezések.

      (1)  HL C 48., 2016.2.8.


title: C-11/12. sz. ügy: A Bíróság (első tanács) 2012. december 13-i ítélete (a College van Beroep voor het Bedrijfsleven (Hollandia) előzetes döntéshozatal iránti kérelme) — Maatschap L.A. en D.A.B. Langestraat en P. Langestraat-Troost kontra Staatssecretaris van Economische Zaken, Landbouw en Innovatie (Közös agrárpolitika — Integrált igazgatási és ellenőrzési rendszer — Csökkentések és kizárások a kölcsönös megfeleltetési szabályok be nem tartása esetén — Mások cselekményeiért való felelősség)

text:
               9.2.2013

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 38/10

         A Bíróság (első tanács) 2012. december 13-i ítélete (a College van Beroep voor het Bedrijfsleven (Hollandia) előzetes döntéshozatal iránti kérelme) — Maatschap L.A. en D.A.B. Langestraat en P. Langestraat-Troost kontra Staatssecretaris van Economische Zaken, Landbouw en Innovatie
   (C-11/12. sz. ügy) (1)

   (Közös agrárpolitika - Integrált igazgatási és ellenőrzési rendszer - Csökkentések és kizárások a kölcsönös megfeleltetési szabályok be nem tartása esetén - Mások cselekményeiért való felelősség)
   2013/C 38/11
   Az eljárás nyelve: holland

      A kérdést előterjesztő bíróság

   College van Beroep voor het Bedrijfsleven

      Az alapeljárás felei

      Felperesek: Maatschap L.A. en D.A.B. Langestraat en P. Langestraat-Troost

      Alperes: Staatssecretaris van Economische Zaken, Landbouw en Innovatie

      Tárgy

   Előzetes döntéshozatal iránti kérelem — College van Beroep voor het Bedrijfsleven — A közös agrárpolitika keretébe tartozó, mezőgazdasági termelők részére meghatározott közvetlen támogatási rendszerek közös szabályainak megállapításáról és a mezőgazdasági termelők részére meghatározott egyes támogatási rendszerek létrehozásáról, az 1290/2005/EK, a 247/2006/EK és a 378/2007/EK rendelet módosításáról, valamint az 1782/2003/EK rendelet hatályon kívül helyezéséről szóló, 2009. január 19-i 73/2009/EK tanácsi rendelet (HL L 30., 16. o.) 23. cikke (1) bekezdésének értelmezése — Integrált igazgatási és ellenőrzési rendszer — Csökkentések és kizárások a kölcsönös megfeleltetés szabályainak be nem tartása esetében — Harmadik személytől mezőgazdasági földterületet haszonbérbe vevő mezőgazdasági termelő, aki időszakosan beleegyezett az említett földeknek e harmadik személy általi trágyázásába — A jogszabályban foglalt gazdálkodási követelményeknek e harmadik személy általi be nem tartása

      Rendelkező rész

   A közös agrárpolitika keretébe tartozó, mezőgazdasági termelők részére meghatározott közvetlen támogatási rendszerek közös szabályainak megállapításáról és a mezőgazdasági termelők részére meghatározott egyes támogatási rendszerek létrehozásáról, az 1290/2005/EK, a 247/2006/EK és a 378/2007/EK rendelet módosításáról, valamint az 1782/2003/EK rendelet hatályon kívül helyezéséről szóló, 2009. január 19-i 73/2009/EK tanácsi rendelet 23. cikkének (1) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy a kölcsönös megfeleltetési szabályoknak a mezőgazdasági földterületet használó kedvezményezett vagy az azt átengedő személy által történt olyan megsértéséért, amely a közvetlen kifizetések teljes összegének csökkentését vagy az azokból való kizárást vonja maga után, teljes egészében a támogatás iránti kérelmet benyújtó mezőgazdasági termelő felel.

      (1)  HL C 98., 2011.3.31.


title: C-70/13. P. sz. ügy: A Törvényszék (ötödik tanács) T-338/11. sz., Getty Images (US), Inc. kontra Belső Piaci Harmonizációs Hivatal (védjegyek és formatervezési minták) (OHIM) ügyben 2012. november 21-én hozott ítélete ellen a Getty Images (US), Inc. által 2013. február 8-án benyújtott fellebbezés

text:
               6.4.2013

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 101/12

         A Törvényszék (ötödik tanács) T-338/11. sz., Getty Images (US), Inc. kontra Belső Piaci Harmonizációs Hivatal (védjegyek és formatervezési minták) (OHIM) ügyben 2012. november 21-én hozott ítélete ellen a Getty Images (US), Inc. által 2013. február 8-án benyújtott fellebbezés
   (C-70/13. P. sz. ügy)
   2013/C 101/26
   Az eljárás nyelve: angol

      Felek

      Fellebbező: Getty Images (US), Inc. (képviselő: P. Olson, advokat)

      A másik fél az eljárásban: Belső Piaci Harmonizációs Hivatal (védjegyek és formatervezési minták) (OHIM)

      A fellebbező kérelmei

   A fellebbező azt kéri, hogy a Bíróság:

               —

               helyezze hatályon kívül a fellebbezéssel megtámadott ítéletet;

               —

               helyezze hatályon kívül a vitatott (OHIM) határozatot abban a részében, amelyben az elutasítja a Getty Images által az elbíráló 2010. augusztus 2-i határozata ellen benyújtott fellebbezést;

               —

               az OHIM-ot kötelezze a költségek viselésére.

      Jogalapok és fontosabb érvek

   Fellebbezésének alátámasztásaként a fellebbező három jogalapra hivatkozik: i) a közösségi védjegyrendelet (1) 7. cikke (1) bekezdése b) pontjának megsértése; ii) a rendelet 7. cikke (1) bekezdése c) pontjának megsértése; és iii) az egyenlő bánásmód elvének megsértése.
   A 7. cikk (1) bekezdésének b) pontja értelmében a megjelölés nem részesülhet védjegyoltalomban, ha „nem alkalmas a megkülönböztetésre”. Már a megkülönböztető képesség minimális foka is elegendő ahhoz, hogy az e cikkben említett kizáró ok ne legyen alkalmazható. A jelen ügyben az a tény, hogy az azonos, illetve hasonló árukra/szolgáltatásokra vonatkozó azonos védjegyet kétszer is úgy tekintették, hogy az rendelkezik az előírt megkülönbözető képességgel, azt az igen erős vélelmet kelti, hogy a PHOTOS.COM megjelölés rendelkezik a szükséges, minimális megkülönböztető képességgel. Pusztán a tény, hogy a külön-külön vizsgált elemek egyike sem rendelkezik megkülönböztető képességgel, nem jelenti azt, hogy azoknak a kombinációja sem alkalmas a megkülönböztetésre. A PHOTOS +.COM kombinációban a védjegy az azt alkotó elemek önálló jelentéseitől független jelentésre tesz szert. A védjegyet az érintett közönség egyértelműen úgy fogja fel, mint egy üzleti domain-nevet. A domain-neveknek sajátos jellegük van. Mint ilyen, a PHOTOS.COM azt sugallja a fogyasztóknak, hogy az áruk és szolgáltatások egyetlen helyről származnak, amely megkülönböztethető az áruk és szolgáltatások eltérő névvel rendelkező, más forrásaitól. Ily módon a megjelölés betölti a védjegy funkcióját, és eléri a 7. cikke (1) bekezdése b) pontjában foglalt megkülönböztető-képességre vonatkozó küszöböt.
   A 7. cikk (1) bekezdése b) pontjának alkalmazásakor figyelembe veendő közérdek annak vizsgálata, hogy a védjegy képes-e garantálni az áruk/szolgáltatások eredetének beazonosíthatóságát a fogyasztók számára, lehetővé téve számukra azt, hogy az összetévesztés veszélye nélkül meg tudják különböztetni a szolgáltatást a másoktól származóktól. Köztudott, hogy minden domain-név egyedi, és a domain-nevek „.com” végződése azt jelöli, hogy üzleti website-ról van szó. A megtámadott határozat 22. pontjában a Törvényszék elismerte, hogy a „.com” elemet az érintett közönség egyből úgy fogja fel, mint egy üzleti honlapra való utalást. A Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot, amikor nem vette figyelembe azt a tényt, hogy a domain-név kellőképpen betölti a funkcióját ahhoz, hogy képessé tegye a fogyasztókat a fellebbező áruinak/szolgáltatásainak a fellebbező versenytársainak áruitól/szolgáltatásaitól való megkülönböztetésére. A fogyasztó védelméhez fűződő közérdek tehát megvalósul, és a 7. cikk (1) bekezdésének b) pontját nem sértették meg.
   Ami a 7. cikk (1) bekezdés c) pontját illeti, a Törvényszék úgy döntött, hogy e kérdést nem vizsgálja. Ennek ellenére e rendelkezést nem sértették meg, hiszen a mögötte meghúzódó közérdek a fellebbező versenytársainak védelme, akik közül a lajstromozás senkit sem érintett, mivel a bejelentett megjelölés a fellebbező domain-neve. Ezenfelül a védjegy objektíve nem tekinthető leíró jellegűnek sem az áruk/szolgáltatások tekintetében.
   Az egyenlő bánásmód elve megköveteli, hogy az OHIM-ot kössék a saját, korábban hozott határozatai, amikor azonos védjegyek bejelentéseit vizsgálja felül, és nincs arra utaló jel, hogy a korábbi védjegyeket tévedésből lajstromozták volna. Ez az elv kötelezi a Törvényszéket arra, hogy elvesse az OHIM azon megállapítását, hogy a PHOTOS.COM megjelölés nem volt lajstromozható. A Törvényszék azzal érvel, hogy ezeket az elveket ki kell egyensúlyozza a „jogszerűség tiszteletben tartása”, és hogy a védjegybejelentők nem hivatkozhatnak a korábbi határozatokra annak biztosítása érdekében, hogy azonos határozat szülessen, amikor a korábbi határozat egy „vélhetően jogszerűtlen jogi aktus volt, amely valaki másnak a javára szolgált”; ennélfogva, a Törvényszék megállapította, hogy „ennek vizsgálatát minden egyes esetben el kell végezni” (a megtámadott határozat 69. pontja).
   Az egyenlő bánásmód elve ütközik a jogszerűség elvével. A STREAMSERVE-ügyben hozott határozat óta (lásd a T-106/00. sz. Streamserve kontra OHIM ügyben 2002. február 27-én hozott ítéletet) a jogszerűség elve kerekedett felül. Mindez jogbizonytalanságot és fellebbezések özönét eredményezte. E tapasztalat fényében nagyobb hangsúlyt kellene fektetni az egyenlő bánásmód elvére. Az OHIM elbírálóinak az a feladatuk, hogy következetesen járjanak el, egységes szabályokat alkalmazzanak, felismerjék a hasonló eseteket, és azokat hasonló módon bírálják el. Amikor a védjegybejelentők korábban lajstromozott védjegyekre hivatkoznak, nem lenne szabad megengedni, hogy az OHIM elbírálói a STREAMSERVE-ügyre való hivatkozással figyelmen kívül hagyják az egyenlő bánásmód alapelvét. A jogszerűség elvére való hivatkozás helyett olyan esetekben, amikor a korábbi lajstromozásokat kifejezetten tévedésnek minősítik, sokkal célszerűbb módszer lenne azt vélelmezni, hogy a korábbi védjegyeket szabályszerűen lajstromozták. Egyik fórum előtt sem olyan egyértelmű az egyenlő bánásmód elve alkalmazásának kötelezettsége, mint a jelen esetben, amikor a védjegyek és az áruk is azonosak.
   Következésképpen, a PHOTOS.COM védjegy a saját árui és szolgáltatásai tekintetében éppannyira alkalmas a megkülönböztetésre, mint a két korábban lajstromozott védjegy. Ugyanez az alapja annak, hogy a védjegyet ezek tekintetében ugyanúgy lajstromozni kell, mint az eredeti védjegyek esetében, és ezt az egyenlő bánásmód elve követeli meg.

      (1)  A közösségi védjegyről szóló, 2009. február 26-i 207/2009/EK tanácsi rendelet (HL L 78, 1. o.)


title: C-393/07. sz. ügy: 2007. augusztus 9-én benyújtott kereset – Olasz Köztársaság kontra Európai Parlament

text:
               20.10.2007

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 247/18

         2007. augusztus 9-én benyújtott kereset – Olasz Köztársaság kontra Európai Parlament
   (C-393/07. sz. ügy)
   (2007/C 247/23)
   Az eljárás nyelve: olasz
   Felek

      Felperes: Olasz Köztársaság (képviselők: I. M. Braguglia meghatalmazott, P. Gentili avvocato dello Stato)

      Alperes: Európai Parlament
   Kereseti kérelmek

               —

               A Bíróság semmisítse meg a Beniamino Donnici mandátumának vizsgálatáról szóló 2007. május 24-i (az értesítés 2007. május 28-án történt) P6_TA-PROV(2007)0209 európai parlamenti határozatot.

               —

               kötelezze az Európai Parlamentet az eljárás költségeinek viselésére.

         Jogalapok és fontosabb érvek

      Első jogalapjában az olasz kormány azt állítja, hogy jogsértés történt az 1976. szeptember 20-i 76/787/ESZAK, EGK, Euratom tanácsi határozathoz csatolt, a 2002. június 25-i 2002/772/EK, Euratom tanácsi határozattal (1) módosított, az Európai Parlament képviselőinek közvetlen és általános választójog alapján történő választásáról szóló okmány (1976. évi okmány) 6. cikke (korábban 4. cikk), 8. cikke (korábban 7. cikk), 12. cikke (korábban 11. cikk) és 13. cikke (korábban 12. cikk), valamint az EU 6. cikk vonatkozásában. Az Európai Parlament a képviselők mandátumának vizsgálata során nem bírálhatja felül a nemzeti választási eljárások jogszerűségét, hanem csak tudomásul veszi a hivatalosan kinyilvánított választási eredményeket. A kötelező erejű utasításoknak és a kötött mandátumoknak az 1976. évi Okmány 6. cikkében rögzített tilalma nincs semmilyen kapcsolatban azzal, hogy egy meg nem választott jelölt lemond arról, hogy egy megválasztott, de visszalépett képviselő helyébe lépjen.

      Második jogalapjában az olasz kormány azt állítja, hogy jogsértés történt az európai parlamenti képviselők 2005. szeptember 28-i 2005/684/EK, Euratom európai parlamenti határozattal (2) elfogadott jogállása 2. cikkének vonatkozásában. Ezek a rendelkezések ugyanis a 2009. évi jogalkotásban lépnek hatályba, és egyébként is csak a hivatalban lévő képviselőkre vonatkoznak, amiért is semmilyen relevanciával nem bírnak a tekintetben, hogy egy meg nem választott jelölt lemond arról, hogy egy megválasztott, de visszalépett képviselő helyébe lépjen.

      Harmadik jogalapjában az olasz kormány azt állítja, hogy jogsértés történt az Európai Parlament eljárási szabályzata 199., 3. és 4. cikkeinek vonatkozásában. E rendelkezések csak a Parlament belső, többek között a mandátumok vizsgálatára vonatkozó eljárásait szabályozzák, amiért is ezekből nem következik a nemzeti választási eljárások szabályszerűsége felülvizsgálatának hatásköre, abban az esetben sem, ha meg nem választott jelöltek magválasztott, de visszalépett jelöltek helyébe lépnek.

      Negyedik jogalapjában az olasz kormány azt állítja, hogy jogsértés történt az EU 6. cikk és az EK 10. és 230. cikkek vonatkozásában. A Parlament nem mellőzhette volna az olasz Consiglio di Stato Beniamino Donnici megválasztása jogszerűségét megállapító ítéletének alkalmazását, és nem támadhatta volna meg ezen ítéletet harmadik személy részéről benyújtott kifogással. A Parlament határozata mindenesetre ellentétes a res iudicata valamennyi tagállamban közös, általános elvével.

      Ötödik jogalapjában az olasz kormány a megtámadott határozat indokolásának hiányosságára hivatkozik. Az indokolás ugyanis nem tartalmazza azon ténybeli elemeket, amelyek alapján a Parlament arra a következtetésre jutott, hogy Achille Occhetto lemondása arról, hogy Di Pietro helyébe lépjen, nem szabad elhatározásból történt.

      (1)  HL L 283., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 1. fejezet, 4. kötet, 137. o.

      (2)  HL L 262., 1. o.


title: T-210/07. sz. ügy: 2007. június 11-én benyújtott kereset – RSA Security Ireland kontra Bizottság

text:
               4.8.2007

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 183/39

         2007. június 11-én benyújtott kereset – RSA Security Ireland kontra Bizottság
   (T-210/07. sz. ügy)
   (2007/C 183/74)
   Az eljárás nyelve: angol
   Felek

      Alperes: RSA Security Ireland (Shannon, Írország) (képviselők: S. Daly ügyvéd és B. Conway barrister)
   Felperes: az Európai Közösségek Bizottsága
   A felperes kereseti kérelmei

               —

               az Elsőfokú Bíróság semmisítse meg a Revenue Commissioners által a felperessel 2007. március 30-án közölt bizottsági határozatot, amennyiben az a felperes termékét nem annak objektív jellemzői és tulajdonságai alapján sorolja be tarifális szempontból a Kombinált Nómenklatúra alá;

               —

               állapítsa meg, hogy a termék vámjogi besorolását a termék lényegi jellemzői alapján kell meghatározni, amelyek szerint az valójában automatikus adatfeldolgozó gép, ezért a terméket a Kombinált Nómenklatúra 8471 vámtarifaszáma alá kell besorolni;

               —

               vagylagosan állapítsa meg, hogy a terméket alapvető jellemzői alapján a Kombinált Nómenklatúra 8470 vámtarifaszáma alá számolószerkezetként kell besorolni;

               —

               állapítsa meg, hogy a termékek közösségi vámjogi besorolására vonatkozóan elfogadott szabályok szerint a termék nem rendelkezik a biztonsági berendezés alapvető jellemzőjével, illetve nem tesz lehetővé hozzáférést az automatikus adatfeldolgozó gépben vagy más módon tárolt adatokhoz;

               —

               rendelje el annak a kamattal növelt vámnak a felperes részére történő visszafizetését, amelyet a felperes a Bizottság határozatának hatályba lépése óta a termék Közösségbe irányuló behozatalára tekintettel megfizetett;

         Jogalapok és fontosabb érvek
   A felperes a jelen keresetével a részére a Revenue Commissioners által 2007. március 30-án elektronikus levélben közölt, a felperesnek a „SID 800 Product” elnevezésű automatikus adatfeldogozó géphez csatlakoztatható biztonsági berendezésre vonatkozó kötelező érvényű tarifális felvilágosítás iránti kérelmét elbíráló bizottsági határozat megsemmisítését kéri.
   A felperes állítása szerint a vele a Revenue Commissioners-en keresztül közölt határozat a terméket nem annak objektív jellemzői és tulajdonságai alapján sorolta be, és annak tarifális besorolását alapvetően jogszabálysértő módon határozta meg.
   A felperes ezt követően arra hivatkozik, hogy a terméket annak lényegi jellemzőire tekintettel helyesen a Közösségi Vámkódex (1)8471 vámtarifaszáma alá tartozó automatikus adatfeldolgozó gépként kellett volna besorolni, mivel az megfelel a 8471 vámtarifaszámhoz fűzött 5.B magyarázó megjegyzésekben ezen besorolással szemben támasztott követelményeknek, vagy az önmagában automatikus adatfeldolgozó gépnek minősül.
   A felperes másodlagosan előadja, hogy a terméket objektív jellemzői alapján a Kombinált Nómenklatúra 8470 vámtarifaszáma alá számolószerkezetként kell besorolni.
   Végül a felperes azt állítja, hogy a Bizottság megfosztotta a tisztességes eljárástól, és hatáskörrel való visszaélést követett el azzal, hogy a termékre vonatkozó kötelező érvényű tarifális felvilágosítás iránti kérelmét a termék azon jellemzői alapján bírálta el, amelyek szerint az az automatikus adatfeldolgozó egyik egységét képezi.

      (1)  A Közösségi Vámkódex létrehozásáról szóló, 1992 október 12-i 2913/92/EGK tanácsi rendelet (HL L 302., 1. o., magyar nyelvű különkiadás: 2. fejezet, 4. kötet, 307. o.).


title: C-639/16. P. sz. ügy: A Törvényszék (hatodik tanács) T-456/15. sz., Foodcare sp. z o.o. kontra EUIPO ügyben 2016. október 5-én hozott ítélete ellen a Foodcare sp. z.o.o. által 2016. december 9-én benyújtott fellebbezés

text:
               26.6.2017

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 202/8

         A Törvényszék (hatodik tanács) T-456/15. sz., Foodcare sp. z o.o. kontra EUIPO ügyben 2016. október 5-én hozott ítélete ellen a Foodcare sp. z.o.o. által 2016. december 9-én benyújtott fellebbezés
   (C-639/16. P. sz. ügy)
   (2017/C 202/12)
   Az eljárás nyelve: angol

      Felek

      Fellebbező: Foodcare sp. z o.o. (képviselő: M. Żabińska radca prawny)

      A többi fél az eljárásban: Az Európai Unió Szellemi Tulajdoni Hivatala (EUIPO), Dariusz Michalczewski
   2017. május 11-i végzésével a Bíróság (tízedik tanács) megállapította, hogy a fellebbezés elfogadhatatlan.


title: T-123/09. sz. ügy: 2009. március 28-án benyújtott kereset — Ryanair kontra Bizottság

text:
               20.6.2009

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 141/45

         2009. március 28-án benyújtott kereset — Ryanair kontra Bizottság
   (T-123/09. sz. ügy)
   2009/C 141/96
   Az eljárás nyelve: angol

      Felek

      Felperes: Ryanair Ltd (Dublin, Írország) (képviselők: E. Vahida és I-G. Metaxas-Maragkidis ügyvédek)

      Alperes: az Európai Közösségek Bizottsága

      Kereseti kérelmek

               —

               Az Elsőfokú Bíróság az EK 230. és EK 231. cikk értelmében nyilvánítsa semmisnek az Európai Közösségek Bizottsága C 26/2008. sz. állami támogatás ügyben (az Alitalia S.p.A számára nyújtott 300 millió euró kölcsön) 2008. november 12-én hozott határozatának azon részét, amelyben a Bizottság nem rendeli el a támogatásnak az Alitalia jogutódaitól való visszatéríttetését, és további időt biztosít Olaszország számára határozatának végrehajtására;

               —

               az Elsőfokú Bíróság az EK 230. és EK 231. cikk értelmében teljes egészében nyilvánítsa semmisnek a N510/2008. sz. állami támogatás ügyben (az Alitalia S.p.A eszközeinek elidegenítése) 2008. november 12-én hozott határozatát;

               —

               az Elsőfokú Bíróság kötelezze a Bizottságot saját költségeinek, és a felperes részéről felmerült költségeknek a viselésére;

               —

               az Elsőfokú Bíróság hozzon meg minden megfelelőnek tartott intézkedést.

      Jogalapok és fontosabb érvek

   A felperes vitatja a C 26/2008. sz. (ex NN 31/08), az Alitalia S.p.A számára nyújtott 300 millió euró kölcsönre vonatkozó állami támogatás ügyben 2008. november 12-én hozott bizottsági határozat (az értesítés a C(2008) 6743. számú dokumentummal történt) (1), illetve a N510/2008. sz. ügyben az Alitalia eszközeinek elidegenítésével kapcsolatos eljárásra vonatkozóan 2008. november 12-én hozott C(2008) 6745 végleges bizottsági határozat jogszerűségét, mivel a Bizottság úgy találta, hogy az említett eljárás nem ad okot állami támogatás biztosítására, amennyiben az olasz hatóságok teljesítenek bizonyos követelményeket.
   Keresetének alátámasztása végett a felperes a következő jogalapokra hivatkozik:
   Az első megtámadott határozatot illetően a felperes arra hivatkozik, hogy az részben semmis, mivel nem rendeli el az Alitalia jogutódai általi visszatérítést és további időt biztosít Olaszország számára a kölcsön visszatéríttetésére.
   A második megtámadott határozatot illetően a felperes úgy érvel, hogy a Bizottság azzal, hogy a komoly nehézségek fennállása ellenére sem indított hivatalos vizsgálati eljárást, hiányos és nem megfelelő határozatot hozott, és megsértette a felperesnek az EK 88. cikk (2) bekezdéséből eredő eljárási jogait. A felperes azt állítja továbbá, hogy egy egyszerű előzetes vizsgálatot követően a Bizottság nem rendelkezett hatáskörrel támogatás hiányára vonatkozó feltételt megállapító határozat meghozatalát illetően. A felperes továbbá úgy érvel, hogy a Bizottság nem vizsgálta meg az intézkedések valamennyi releváns jellemzőjét és összefüggését. A felperes szerint a Bizottság többek között nem vizsgálta meg, hogy az olaszországi rendkívüli közigazgatási eljárás önmagában okot adott-e támogatás nyújtására, illetve hogy az olasz kormány úgy módosította-e a jogszabályokat, hogy azok kedvezzenek a Compagnia Aerea Italiana tervének.
   A felperes továbbá arra hivatkozik, hogy a Bizottság nyilvánvaló mérlegelési hibát vétett, amikor nem vette figyelembe az Alitalia eszközei elidegenítésének lehetséges alternatíváit, mint a felszámolási eljárás, vagy a részvények átruházása. A felperes úgy érvel továbbá, hogy a Bizottság nem alkalmazta a piacgazdasági befektető elvét az Alitalia eszközei elidegenítésére, különösen mivel nem vizsgálta meg a szolgáltatás folytonossága kifejezett feltételének, és azon implicit feltételnek az árakra gyakorolt hatását, amely utóbbi szerint az Alitalia utasszállító tevékenysége vevőjének olasz illetőségű kell lennie, mivel nem találta úgy, hogy az Alitalia eszközei elidegenítésének eljárása nyilvánvalóan nem volt megfelelő, és mivel nem vizsgálta meg a CAI által ajánlott tényleges árat, és nem állapította meg az Alitalia eszközei piaci ára meghatározásának feltételeit.
   A felperes ezenfelül úgy érvel, hogy a Bizottság tévesen azonosította a felet, amelynek vissza kell térítenie a kölcsönt, ez utóbbi ugyanis a CAI kellene legyen, tekintetbe véve az Alitalia és a Compagnia Aerea Italiana közötti folytonosságot. A felperes végül arra hivatkozik, hogy a Bizottság megsértette az indokolási kötelezettséget.

      (1)  HL 2009 L 52, 3. o.


title: C-492/04. sz. ügy: A Finanzgericht Baden-Württemberg 2004. október 14-i végzésével a Lasertec Gesellschaft für Stanzformen mbH (korábban Riess Laser Bandstahlschnitte GmbH) kontra Finanzamt Emmendingen ügyben benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem

text:
               5.2.2005

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 31/11

         A Finanzgericht Baden-Württemberg 2004. október 14-i végzésével a Lasertec Gesellschaft für Stanzformen mbH (korábban Riess Laser Bandstahlschnitte GmbH) kontra Finanzamt Emmendingen ügyben benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem
   (C-492/04. sz. ügy)
   (2005/C 31/21)
   Az eljárás nyelve: német
   A Finanzgericht Baden-Württemberg (Németország) 2004. október 14-i végzésével, amely 2004. december 1-én érkezett a Bíróság Hivatalához, a Lasertec Gesellschaft für Stanzformen mbH (korábban Riess Laser Bandstahlschnitte GmbH) kontra Finanzamt Emmendingen ügyben előzetes döntéshozatal iránti kérelmet nyújtott be az Európai Közösségek Bíróságához.
   A Finanzgericht Baden-Württemberg a következő kérdésekről kéri a Bíróság döntését:

               1)

               Úgy kell-e értelmezni az EK-Szerződés 57. cikkének (1) bekezdését, hogy az 1993. december 31-én„hatályban lévő” korlátozások esetében, amelyeket a harmadik országokba irányuló vagy onnan származó tőkemozgás tekintetében fogadtak el, olyan korlátozásokról van szó, amelyekre vonatkozóan a jogalkotási eljárást a nemzeti jogalkotó ezen a napon már befejezte, vagy olyan korlátozásokról van szó, amelyek a nemzeti jogszabályok szerint ezen a napon már alkalmazandók a megvalósult tényállásokra?

               2)

               Úgy kell-e az EK-Szerződés 56. cikkének (1) bekezdését az 58. cikkel együttesen értelmezni, hogy ez tiltja valamely tagállamban letelepedett tőketársaságnak valamely harmadik országban letelepedett kölcsönnyújtó társasági tag részére történő kamatkifizetéseinek osztalékfizetésként való részleges megadóztatását, mivel ebben az esetben önkényes megkülönböztetésről vagy egy tagállam és egy harmadik ország közötti szabad tőkemozgás rejtett korlátozásáról van szó?


title: T-72/05. sz. ügy: A Deutsche Telekom AG által a Belső Piaci Harmonizációs Hivatal (védjegyek és formatervezési minták) (OHIM) ellen 2005. február 17-én benyújtott kereset

text:
               14.5.2005

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 115/23

         A Deutsche Telekom AG által a Belső Piaci Harmonizációs Hivatal (védjegyek és formatervezési minták) (OHIM) ellen 2005. február 17-én benyújtott kereset
   (T-72/05. sz. ügy)
   (2005/C 115/45)
   Az eljárás nyelve: német
   A Deutsche Telekom AG, székhelye: Bonn (Németország), képviseli: J.-C. Gaedertz és D. R. Marschollek, ügyvédek, 2005. február 17-én keresetet nyújtott be az Európai Közösségek Elsőfokú Bíróságához a Belső Piaci Harmonizációs Hivatal (védjegyek és formatervezési minták) (OHIM) ellen.
   A felperes keresetében azt kéri, hogy az Elsőfokú Bíróság:

               —

               semmisítse meg az OHIM második fellebbezési tanácsának 2004. december 15-i határozatát,

               —

               kötelezze az alperest a költségek viselésére.

         Jogalapok és fontosabb érvek

               Érintett közösségi védjegy:

               A „Telekom Global Net” szóvédjegy a 9., 16., 35., 36., 38., 39., 41. és 42. osztályba tartozó áruk és szolgáltatások vonatkozásában (elektronikus készülékek, nyomdaipari termékek, reklámozás, pénzügyi és ingatlanügyletek, távközlés, szállítás és raktározás, képzés, adatfeldolgozó programok előállítása…) – védjegybejelentési szám: 2 168 169

               Az elbíráló határozata:

               A bejelentés elutasítása csaknem valamennyi, a 9., 38. és 42. osztályba tartozó áru és szolgáltatás vonatkozásában.

               A fellebbezési tanács határozata:

               A felperes fellebbezésének elutasítása.

               Jogalapok:

                           —

                            A bejelentett védjegy nem leíró jellegű a 40/94/EK tanácsi rendelet 7. cikke (1) bekezdésének c) pontja értelmében a 9., 38. és 42. osztályba tartozó áruk és szolgáltatások vonatkozásában.

                           —

                           A bejelentett védjegy elegendő megkülönböztető képességgel rendelkezik a 40/94/EK rendelet 7. cikke (1) bekezdésének b) pontja értelmében.


title: C-18/09. sz. ügy: 2009. január 14-én benyújtott kereset – Az Európai Közösségek Bizottsága kontra Spanyol Királyság

text:
               21.3.2009

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 69/27

         2009. január 14-én benyújtott kereset – Az Európai Közösségek Bizottsága kontra Spanyol Királyság
   (C-18/09. sz. ügy)
   (2009/C 69/49)
   Az eljárás nyelve: spanyol
   Felek

      Felperes: az Európai Közösségek Bizottsága (képviselők: K. Simonsson és L. Lozano Palacios meghatalmazottak)

      Alperes: Spanyol Királyság
   Kereseti kérelmek

               —

               A Bíróság állapítsa meg, hogy a Spanyol Királyság – mivel hatályban tartotta a közforgalmú kikötők szolgáltatásnyújtásáról és gazdasági szabályozásáról szóló, 2003. november 26-i 48. sz. törvényt és különösen 24. cikkének (5) bekezdését, valamint 27. cikkének (1), (2) és (4) bekezdését, amelyek a kikötői illetékekre vonatkozó kedvezmények és mentességek rendszerét írják elő – nem teljesítette a közösségi jogból, és különösen a tagállamok közötti, illetve a tagállamok és harmadik országok közötti tengeri szállításban a szolgáltatásnyújtás szabadsága elvének alkalmazásáról szóló, 1986. december 22-i 4055/86/EGK tanácsi rendelet (1) 1. cikkéből eredő kötelezettségeit;

               —

               kötelezze a Spanyol Királyságot a költségek viselésére.

         Jogalapok és fontosabb érvek
   A spanyol szabályozás a kikötői illetékekre vonatkozóan több mentességet és kedvezményt is előír. E mentességek és kedvezmények a hajók indulási és érkezési kikötőitől függenek, következményük pedig kedvezőbb illetékek alkalmazása, elsősorban a spanyol szigetvilág, illetve a Ceuta és Melilla közötti forgalom, másodsorban az ezen kikötők és az Európai Unió kikötői közötti forgalom, harmadsorban pedig az Európai Unió kikötői közötti forgalom vonatkozásában. E szabályozás ezen okból a Bizottság szerint hátrányosan megkülönböztető jellegű.
   A Spanyol Királyság a szóban forgó kikötők földrajzi sajátosságaira hivatkozva nem igazolta az intézkedés szükségességét, sem annak arányosságát. Jóllehet a Spanyol Királyság kötelezte magát a szóban forgó szabályozás módosítására, a Bizottságnak semmiféle olyan jogszabályról nincs tudomása, amely véget vetne a jogsértésnek.

      (1)  HL L 378., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 6. fejezet, 1. kötet, 174. o.


title: C-181/06. sz. ügy: A Bíróság (második tanács) 2007. július 5-i ítélete (a Tribunal Administrativo e Fiscal do Porto [Portugália] előzetes döntéshozatal iránti kérelme) – Deutsche Lufthansa AG kontra ANA – Aeroportos de Portugal SA (Légi közlekedés – Repülőterek – Földi kiszolgálás – Földi adminisztrációs és felügyeleti díj kiszabása)

text:
               25.8.2007

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 199/11

         A Bíróság (második tanács) 2007. július 5-i ítélete (a Tribunal Administrativo e Fiscal do Porto [Portugália] előzetes döntéshozatal iránti kérelme) – Deutsche Lufthansa AG kontra ANA – Aeroportos de Portugal SA
   (C-181/06. sz. ügy) (1)

   (Légi közlekedés - Repülőterek - Földi kiszolgálás - Földi adminisztrációs és felügyeleti díj kiszabása)
   (2007/C 199/18)
   Az eljárás nyelve: portugál
   A kérdést előterjesztő bíróság
   Tribunal Administrativo e Fiscal do Porto
   Az alapeljárás felei

      Felperes: Deutsche Lufthansa AG

      Alperes: ANA – Aeroportos de Portugal SA
   Tárgy
   Előzetes döntéshozatal iránti kérelem – Tribunal Administrativo e Fiscal -A közösségi repülőterek földi kiszolgálási piacára való bejutásról szóló, 1996. október 15-i 96/67/EK tanácsi irányelv (HL L 272, 36. o.; magyar nyelvű különkiadás 4. fejezet, 4. kötet, 496. o.) 16. cikke (3) bekezdésének értelmezése – A közösségi repülőterek földi kiszolgálási piacára való bejutás – A földi adminisztrációs és felügyeleti piacra való bejutásért felszámított díj kiszabása
   Rendelkező rész
   Ellentétes a közösségi joggal az olyan nemzeti szabályozás, mint az 1999. július 30-i 12/99 sz. rendelet 10. cikkének (1) bekezdése és az 1999. július 26-i 280/99 sz. törvényerejű rendelettel módosított 1990. március 21-i 102/90 törvényerejű rendelet 18. cikkének (2) bekezdése, feltéve hogy az e jogszabályban meghatározott, a földi adminisztráció és a felügyelet díját egészben vagy részben a közösségi repülőterek földi kiszolgálási piacára való bejutásról szóló, 1996. október 15-i 96/67/EK tanácsi irányelv mellékletének 1. pontjában meghatározott szolgáltatásokért szedik be, és az nem jelenti valamely egyéb díj vagy adó által már sújtott szolgáltatások második megadóztatását. Amennyiben a kérdést előterjesztő bíróság vizsgálata során kiderül, hogy az alapügyben szereplő díj a repülőtéri létesítményekhez való hozzáférés fejében felszámított díj, akkor e bíróság köteles megvizsgálni, hogy a szóban forgó díj megfelel-e a 96/67 irányelv 16. cikke (3) bekezdésében meghatározott, a tárgykörhöz kapcsolódásra, az objektivitásra, az átláthatóságra és a hátrányos megkülönböztetés tilalmára vonatkozó feltételeknek.

      (1)  HL C 154., 2006.7.1.


title: C-601/14. sz. ügy: A Bíróság (nagytanács) 2016. október 11-i ítélete – Európai Bizottság kontra Olasz Köztársaság (Tagállami kötelezettségszegés — 2004/80/EK irányelv — A 12. cikk (2) bekezdése — A szándékosan elkövetett bűncselekmények áldozatainak kárenyhítésére vonatkozó nemzeti rendszerek — Az ország területén szándékosan elkövetett erőszakos bűncselekmények összességére nem kiterjedő nemzeti rendszer)

text:
               12.12.2016

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 462/2

         A Bíróság (nagytanács) 2016. október 11-i ítélete – Európai Bizottság kontra Olasz Köztársaság
   (C-601/14. sz. ügy) (1)

   ((Tagállami kötelezettségszegés - 2004/80/EK irányelv - A 12. cikk (2) bekezdése - A szándékosan elkövetett bűncselekmények áldozatainak kárenyhítésére vonatkozó nemzeti rendszerek - Az ország területén szándékosan elkövetett erőszakos bűncselekmények összességére nem kiterjedő nemzeti rendszer))
   (2016/C 462/02)
   Az eljárás nyelve: olasz

      Felek

      Felperes: az Európai Bizottság (képviselők: E. Traversa és F. Moro meghatalmazottak)

      Alperes: az Olasz Köztársaság (képviselők: G. Palmieri meghatalmazott, segítői: G. Palatiello és E. De Bonis avvocati dello Stato)

      A felperest támogató beavatkozó: az Európai Unió Tanácsa (képviselők: E. Moro, M. Chavrier és K. Pleśniak meghatalmazottak)

      Rendelkező rész

               1)

               Az Olasz Köztársaság – mivel elmulasztotta elfogadni a területén szándékosan elkövetett valamennyi erőszakos bűncselekmény áldozataira kiterjedő kárenyhítési rendszer határokon átnyúló tényállások esetében való fennállásának garantálása céljából szükséges valamennyi intézkedést – nem teljesítette a bűncselekmények áldozatainak kárenyhítéséről szóló, 2004. április 29-i 2004/80/EK tanácsi irányelv 12. cikkének (2) bekezdése szerinti kötelezettségét.

               2)

               Az Olasz Köztársaság maga viseli saját költségeit, valamint az Európai Bizottság részéről felmerült költségeket.

               3)

               Az Európai Unió Tanácsa maga viseli saját költségeit.

      (1)  HL C 89., 2015.3.16.


title: T-496/14. sz. ügy: 2014. június 26-án benyújtott kereset – Berry Investments kontra Tanács

text:
               1.9.2014

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 292/53

         2014. június 26-án benyújtott kereset – Berry Investments kontra Tanács
   (T-496/14. sz. ügy)
   2014/C 292/65
   Az eljárás nyelve: görög

      Felek

      Felperes: Berry Investments, Inc. (Monrovia, Libéria) (képviselők: B. Christianos és S. Paliou ügyvédek)

      Alperes: az Európai Unió Tanácsa

      Kérelmek

   A felperes azt kérik, hogy a Törvényszék:

               —

               kötelezze az alperest 4 36  357,19 EUR összegnek a felperes részére történő megfizetésére az alperes jogellenes cselekményei miatt felmerült kárának megtérítéseként, kötelezze továbbá az alperest a bankbetétjeitől való jogellenes megfosztásuk időpontjától (2013. március 29.) a jelen ügyben az ítélet meghozataláig tartó időszakra kamat megfizetésére, valamint a jelen jogvitára vonatkozó ítélet meghozatalától a teljes összeg kifizetéséig késedelmi kamat megfizetésére;

               —

               másodlagosan, kötelezze az alperest a fent jelzett összeg 4/5-ének – azaz 3 49  085,75 EUR összegnek – a felperes részére történő megfizetésére az alperes jogellenes cselekményei miatt felmerült kárának megtérítéseként, kötelezze továbbá az alperest a bankbetétjétől való jogellenes megfosztásának időpontjától (2013. március 29.) a jelen ügyben az ítélet meghozataláig tartó időszakra kamat megfizetésére, valamint a jelen jogvitára vonatkozó ítélet meghozatalától a teljes összeg kifizetéséig késedelmi kamat megfizetésére;

               —

               harmadlagosan, állapítsa meg azt az összeget, amelyet az alperesnek a felperes részére az alperes jogellenes cselekményei miatt felmerült kár megtérítéseként kell majd megfizetnie;

               —

               kötelezze az alperest 50  000 EUR összegnek a felperes részére történő megfizetésére az egyenlő bánásmód elvének megsértése miatt felmerült nem vagyoni kárának megtérítéseként;

               —

               kötelezze az alperest 50  000 EUR összegnek a felperes részére történő megfizetésére a hatékony bírói jogvédelemhez való jog megsértése miatt felmerült nem vagyoni kárának megtérítéseként, és

               —

               az alperest kötelezze a felperesnél felmerült eljárási költségek viselésére.

      Jogalapok és fontosabb érvek

   A jelen keresetben a felperes az EUMSZ 340. cikk második bekezdése értelmében azt kéri, hogy az Európai Unió – EUMSZ 268. cikk alapján hatáskörrel rendelkező – Törvényszéke kötelezze az alperest a jogellenes magatartása miatt a felperes által elszenvedett kár megtérítésére.
   A felperes előadja, hogy a kár akkor következett be, amikor az alperes – túllépve hatásköreinek korlátait, továbbá a másodlagos jognak és az uniós jog általános elveinek a megsértésével – elrendelte, következésképpen pedig előidézte a felperes Cyprus Popular Bank Public Co Ltd-nél (Laiki Τrapeza) lévő bankbetétjének csökkentését, és mindenesetre ezt elősegítette.
   A felperes különösen azt állítja, hogy az alperes a következő alapvető jogokat és az uniós jog alábbi általános elveit sértette meg:

               —

               elsősorban, a tulajdonhoz való jog megsértése;

               —

               másodsorban, az egyenlő bánásmód elvének megsértése, és

               —

               harmadsorban, a felperesek bírói jogvédelemhez való jogának, valamint a jogbiztonság elvének megsértése.

               —

               A felperes előadja, hogy teljesülnek a kár megtérítése céljából az alperes szerződésen kívüli felelősségének beállása tekintetében az ítélkezési gyakorlatban megállapított feltételek.


title: A Bíróság ítélete ( 2012. november 22. ) az E-17/11. sz., – Aresbank SA kontra Landsbankinn hf., Fjármálaeftirlitið (Pénzügyi Felügyeleti Hatóság) és Izlandi Állam ügyben (94/19/EK irányelv – 2000/12/EK irányelv – 2006/48/EK irányelv – Elfogadhatóság – A tisztán belföldi helyzeteket szabályozó EGT-jogszabály rendelkezéseit elfogadó nemzeti szabályozás – A betét fogalma – Bankközi kölcsönök – A hitelintézeti tevékenység megkezdésére és folytatására vonatkozó engedélyek kölcsönös elismerése – Az EGT Vegyes Bizottság határozatainak alkalmazhatósága)

text:
               14.3.2013

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 75/13

         A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE
   (2012. november 22.)
   az E-17/11. sz.,
   Aresbank SA kontra Landsbankinn hf., Fjármálaeftirlitið (Pénzügyi Felügyeleti Hatóság) és Izlandi Állam ügyben
   (94/19/EK irányelv – 2000/12/EK irányelv – 2006/48/EK irányelv – Elfogadhatóság – A tisztán belföldi helyzeteket szabályozó EGT-jogszabály rendelkezéseit elfogadó nemzeti szabályozás – A betét fogalma – Bankközi kölcsönök – A hitelintézeti tevékenység megkezdésére és folytatására vonatkozó engedélyek kölcsönös elismerése – Az EGT Vegyes Bizottság határozatainak alkalmazhatósága)
   2013/C 75/07
   Az E-17/11. számú, Aresbank SA kontra Landsbankinn hf., Fjármálaeftirlitið (Pénzügyi Felügyeleti Hatóság) és Izlandi Állam ügyben – a Bírósághoz a Hæstiréttur Íslands (izlandi legfelsőbb bíróság) által az EFTA-államok közötti, Felügyeleti Hatóság és Bíróság létrehozásáról szóló megállapodás 34. cikke alapján benyújtott, a betétbiztosítási rendszerekről szóló 94/19/EK tanácsi irányelv 1. cikke (1) bekezdésében szereplő „betét” fogalmának értelmezésére vonatkozó KÉRELEM tárgyában – a Carl Baudenbacher elnökből, Per Christiansen előadó bíróból és Páll Hreinsson bíróból álló Bíróság 2012. november 22-én ítéletet hozott, amelynek rendelkező része a következőképpen szól:

               1.

               A betétbiztosítási rendszerekről szóló 94/19/EK tanácsi irányelv 1. cikkének (1) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy annak értelmében azok a pénzeszközök tekintendők betétnek, amelyeket egy kölcsönadó hitelintézet bocsát egy kölcsönvevő hitelintézet rendelkezésére, és amelyeket előre meghatározott időpontban, a kifejezetten kikötött kamatokkal együtt vissza kell fizetni. Ez akkor is irányadó, ha a pénzeszközöket nem helyezik el külön számlán a kölcsönadó hitelintézet nevében, a kölcsönvevő hitelintézet nem bocsátott ki külön dokumentumot a pénzeszközök átvételéről és nem fizetett díjat a pénzeszközök után a Betétesek és Befektetők Garanciaalapja számára, és a pénzeszközöket a kölcsönvevő hitelintézet nem vette könyvelésbe betétként.
               Ugyanakkor az egyik hitelintézet által a másik hitelintézet részére kölcsönszerződés alapján átutalt ilyen pénzeszközök olyan betétnek minősülnek, amelyek nem tartoznak a 94/19/EK irányelv szerinti biztosítási rendszerek hatálya alá. Az ilyen pénzeszközöket tehát az irányelv alapján nem kell visszafizetni. Ezért különbség tehető egyrészről a 94/19/EK irányelv alapján visszafizetendő betétek funkcionális – a 2. cikkel összefüggésben értelmezett 1. cikk (1) bekezdésén alapuló – fogalommeghatározása, másrészről technikai jellegű fogalommeghatározása között, mely utóbbi azokat a betéteket is magában foglalja, amelyek nem tartoznak a 94/19/EK irányelv szerinti biztosítási rendszerek hatálya alá, és így nem követelhető a visszafizetésük. A nemzeti bíróság feladata annak eldöntése, hogy a jelen ügyben a nemzeti jog szerint a betét technikai vagy funkcionális fogalmát kell-e alkalmazni.

               2.

               Annak meghatározásakor, hogy két EGT-beli hitelintézet közötti kölcsön a 94/19/EK irányelv 1. cikke (1) bekezdésének értelmében vett betétnek minősül-e, nincs jelentősége annak, hogy a kölcsönvevő bank székhelye szerinti állam – élve a 94/19/EK irányelv 7. cikkének (2) bekezdésében foglalt felhatalmazással – kizárta-e a pénzügyi intézmények betétjeit a betétbiztosításból.

               3.

               Amennyiben a bankközi piacon pénzeszközöket kihelyező hitelintézet jogosult a nyilvánosságtól betétek elfogadására, úgy az e hitelintézet által a másik hitelintézet részére nyújtott bankközi kölcsön – a 94/19/EK irányelv 1. cikke (1) bekezdésének értelmében vett – betétként történő minősülése szempontjából nincs jelentősége annak, hogy a hitelintézet nem fogad el ilyen betéteket, hanem működését tulajdonosi hozzájárulásokból és pénzügyi eszközök kibocsátásával – később e pénznek a bankközi piacon történő újbóli kihelyezésével – finanszírozza, kivéve, ha az illetékes hatóság visszavonja a hitelintézetnek a hitelintézeti tevékenység megkezdésére és folytatására vonatkozó engedélyét.


title: T-346/14. sz. ügy: 2014. május 14-én benyújtott kereset – Yanukovych kontra Tanács

text:
               4.8.2014

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 253/37

         2014. május 14-én benyújtott kereset – Yanukovych kontra Tanács
   (T-346/14. sz. ügy)
   2014/C 253/52
   Az eljárás nyelve: angol

      Felek

      Felperes: Viktor Fedorovych Yanukovych (Kijev, Ukrajna) (képviselő: T. Beazley QC)

      Alperes: az Európai Unió Tanácsa

      Kérelmek

   A felperes azt kéri, hogy a Törvényszék:

               —

               a felperest érintő részében semmisítse meg a 2014. április 14-i 2014/216/KKBP tanácsi határozattal (HL L 111., 91. o.) módosított, az ukrajnai helyzetre tekintettel egyes személyekkel, szervezetekkel és szervekkel szembeni korlátozó intézkedések meghozataláról szóló, 2014. március 5-i 2014/119/KKBP tanácsi határozatot (HL L 66., 26. o.) és a 2014. április 14-i 381/2014/EU tanácsi rendelettel (HL L 111., 33. o.) módosított, az ukrajnai helyzetre tekintettel egyes személyekkel, szervezetekkel és szervekkel szembeni korlátozó intézkedések meghozataláról szóló, 2014. március 5-i 208/2014/EU tanácsi rendeletet (HL L 66., 1. o.), és

               —

               az alperest kötelezze a felperes költségeinek viselésére.

      Jogalapok és fontosabb érvek

   Keresete alátámasztása érdekében a felperes hét jogalapra hivatkozik.

               1.

               Az első jogalapjával a felperes azt állítja, hogy az Európai Unió Tanácsa (a továbbiakban: a Tanács) nem rendelkezett megfelelő jogi alappal a határozat és a rendelet meghozatala tekintetében. Az e jogalap alátámasztására felhozott érvek szerint a) a határozat nem felelt meg azoknak a feltételeknek, hogy a Tanács az EUSZ 29. cikkre hivatkozzon. Többek között: i. a Tanács által kifejezetten hivatkozott célkitűzéseket (a jogállamiság megszilárdítása és az emberi jogok tiszteletben tartása Ukrajnában) valójában nem támasztja alá a Tanács, amikor később a jegyzékbe vétel olyan indokaira (ukrán közpénzek állítólagos sikkasztása, és Ukrajnából való illegális kivitele) hivatkozott, amelyek nem felelnek meg és nincsenek összhangban az EUSZ 21. cikk egyik kinyilvánított és idevonatkozó célkitűzésével sem. ii. A határozat és a rendelet ellentétes a 21. cikkben meghatározott más, idevonatkozó célkitűzésekkel, amennyiben azok nem alkalmasak arra, hogy „megszilárdíts[ák] és erősíts[ék] a demokráciát […] és a nemzetközi jog elveit”, különösen, hogy tévesen állítják azt, és járnak el aszerint, hogy a felperes, Ukrajna törvényes és demokratikusan megválasztott elnöke „volt elnök”, amely állítás ellentétes az ukrán és a nemzetközi joggal, és támogatást biztosítanak az úgynevezett „ideiglenes elnöknek és kormánynak”, amelyet nem jogszerűen és demokratikusan választottak meg, és amely a hatalmát, már amennyi a rendelkezésére állt, időről időre jogellenes erőszakkal szerezte meg, ellentétesen a jogállamisággal, a demokratikus elvekkel és a nemzetközi joggal. b) Az EUMSZ 215. cikk érvényesítésének feltételei nem teljesültek, mert nem létezett az EUSZ V. cím 2. fejezete szerinti érvényes határozat. c) Nem volt meg az elegendő kapcsolat az EUMSZ 215. cikk felperessel szembeni érvényesítéséhez.

               2.

               A második jogalapjával a felperes azt állítja, hogy a Tanács visszaélt hatáskörével. A Tanács valódi célja a határozat (és ezáltal a rendelet) végrehajtásával a határozatban és rendeletben felhozott érvekkel ellentétben lényegében az volt, hogy elnyerje az ukrajnai úgynevezett „ideiglenes rezsim” jóindulatát, így Ukrajna tovább erősíthetné kapcsolatait az Európai Unióval (Ukrajna demokratikusan megválasztott elnöke és kormánya elutasította az ilyen szoros kapcsolatokat).

               3.

               A harmadik jogalapjával a felperes azt állítja, hogy a Tanács megsértette indokolási kötelezettségét. A határozat és rendelet indokolása a felperes tekintetében (azon túl, hogy helytelen) formális, nem megfelelő és elégtelen a szükséges pontosság szempontjából.

               4.

               A negyedik jogalapjával a felperes azt állítja, hogy az adott időpontban a felperes nem felelt meg a megállapított, jegyzékbe vételhez szükséges kritériumoknak. Többek között: a Tanács ugyan nem biztosított lényeges információkat, amennyire azonban erről a felperes tudomással rendelkezik, a) az adott időben egyetlen bírói vagy más illetékes testület sem állapította meg a felperes felelősségét ukrán közpénzek sikkasztása, és azok illegális kivitele tekintetében, és b) az adott időpontban a felperes nem állt Ukrajnában ukrán közpénzek sikkasztásával, és külföldre történő illegális kivitelével összefüggő bűncselekmények kivizsgálására irányuló büntetőeljárás alatt.

               5.

               Az ötödik jogalapjával a felperes azt állítja, hogy a Tanács nyilvánvaló értékelési hibát vétett, amikor a felperest a vitatott intézkedések hatálya alá vette. A Tanácsnak, többek között, nem volt vagy mindenesetre nem volt „konkrét” bizonyítéka, amely alátámasztotta volna, hogy a felperessel szembeni állítások „alapjában helytállóak”, és tévesen támaszkodott a törvénytelen, a hatalom megragadására törekvő, úgynevezett „ideiglenes rezsim” állításaira, amely rezsimnek nyilvánvaló indítéka van arra nézve, hogy ilyen állításokat nem helyénvaló szándékkal fogalmazzon meg.

               6.

               A hatodik jogalapjával a felperes azt állítja, hogy megsértették a védelemhez való jogát és/vagy megtagadták tőle a hatékony bírói jogvédelmet. A Tanács, többek között, nem nyújtott kimerítő indokolást a felperesnek az ellene felhozott bizonyítékokra kiterjedően, és nem nyújtott számára a pénzeszközök befagyasztását igazoló pontos információkat és bizonyítékokat, továbbá a felperes kénytelen volt a jelen keresetet tisztességtelenül rövid időn belül elkészíteni.

               7.

               A hetedik jogalapjával a felperes azt állítja, hogy megsértették az Európai Unió Alapjogi Chartája 17. cikkének (1) bekezdése által a felperes részére biztosított tulajdonhoz való jogot, mivel többek között a korlátozó intézkedések e jogot indokolatlanul és aránytalanul korlátozták.


title: T-198/12. R. sz. ügy: A Törvényszék elnökének 2013. május 15-i végzése — Németország kontra Bizottság ( „Ideiglenes intézkedés — A játékokban található antimon, arzén, bárium, ólom és higany tekintetében meghatározott határértékek — A német hatóságok által közölt, ezen anyagok tekintetében meghatározott határértékek fenntartására vonatkozó összes nemzeti rendelkezés jóváhagyásának Bizottság általi elutasítása — Ideiglenes intézkedés iránti kérelem — Elfogadhatóság — Sürgősség — Fumus boni iuris — Az érdekek mérlegelése” )

text:
               29.6.2013

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 189/23

         A Törvényszék elnökének 2013. május 15-i végzése — Németország kontra Bizottság
   (T-198/12. R. sz. ügy)
   (Ideiglenes intézkedés - A játékokban található antimon, arzén, bárium, ólom és higany tekintetében meghatározott határértékek - A német hatóságok által közölt, ezen anyagok tekintetében meghatározott határértékek fenntartására vonatkozó összes nemzeti rendelkezés jóváhagyásának Bizottság általi elutasítása - Ideiglenes intézkedés iránti kérelem - Elfogadhatóság - Sürgősség - Fumus boni iuris - Az érdekek mérlegelése)
   2013/C 189/48
   Az eljárás nyelve: német

      Felek

      Felperes: Németországi Szövetségi Köztársaság (képviselők: T. Henze és A. Wiedmann meghatalmazottak)

      Alperes: Európai Bizottság (képviselők: M. Patakia és G. Wilms meghatalmazottak)

      Az ügy tárgya

   A német hatóságok által közölt, a játékokban található antimon, arzén, bárium, ólom és higany tekintetében meghatározott határértékre vonatkozó nemzeti rendelkezéseknek a Törvényszék érdemi határozathozataláig történő fenntartásának ideiglenes jóváhagyására irányuló kérelem.

      A végzés rendelkező része

               1.

               A Törvényszék elnöke kötelezi az Európai Bizottságot, hogy ideiglenesen hagyja jóvá a Németországi Szövetségi Köztársaság által közölt, a játékokban található antimon, arzén, bárium, ólom és higany tekintetében meghatározott határértékre vonatkozó nemzeti rendelkezéseknek a Törvényszék érdemi határozathozataláig történő fenntartását.

               2.

               A Törvényszék elnöke az ideiglenes intézkedés iránti kérelmet ezt meghaladó részében elutasítja.

               3.

               A Törvényszék elnöke a költségekről jelenleg nem határoz.


title: T-242/12. sz. ügy: 2012. június 4-én benyújtott kereset — SNCF kontra Bizottság

text:
               8.9.2012

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 273/11

         2012. június 4-én benyújtott kereset — SNCF kontra Bizottság
   (T-242/12. sz. ügy)
   2012/C 273/19
   Az eljárás nyelve: francia

      Felek

      Felperes: a Société nationale des chemins de fer français (SNCF) (Párizs, Franciaország) (képviselők: P. Beurier, O. Billard és V. Landes ügyvédek)

      Alperes: az Európai Bizottság

      Kérelmek

   A felperes azt kéri, hogy a Törvényszék:

               —

               teljes egészében semmisítse meg a megtámadott határozatot;

               —

               kötelezze a Bizottságot az eljárás teljes költségének viselésére.

      Jogalapok és fontosabb érvek

   A felperes a Francia Köztársaság által a Sernam SCS javára többek között újratőkésítés, garanciák nyújtása, és a Sernam felperes irányában fennálló adósságának elengedése formájában nyújtott állami támogatásokat (1) a közös piaccal összeegyeztethetetlennek nyilvánító, 2012. március 9-i C(2012) 1616 végleges bizottsági határozat megsemmisítését kéri. Keresete alátámasztása érdekében a felperes hat jogalapra hivatkozik.

               1.

               Az első, a felperes védelmi jogának megsértésére alapított jogalap, mivel a Bizottság azzal, hogy a megtámadott határozatban olyan állásfoglalást fogadott el, amely nem szerepelt az eljárás megindításáról szóló határozatban, nem tette lehetővé a felperes számára, hogy megfelelően kifejthesse álláspontját ezen állásfoglalás relevanciájára vonatkozóan.

               2.

               A második, a bizalomvédelem elvének megsértésére alapított jogalap, mivel a „Sernam 2” határozat (2) olyan helyzetet hozott létre, amely megalapozta a felperes jogos elvárásait a Sernam eszközeinek egyben történt átruházásának szabályszerű mivoltát illetően.

               3.

               A harmadik, a gondossági kötelezettség és a jogbiztonság elvének megsértésére alapított jogalap, mivel a Bizottság közel hét évvel a Sernam eszközeinek egyben történt átruházását követően hozott határozatot.

               4.

               A negyedik, jogi és ténybeli hibákra alapított jogalap, mivel a Bizottság úgy találta, hogy a „Sernam 2” határozat 3. cikkének (2) bekezdésében előírt feltételek nem teljesültek. E jogalap hat részből áll, amelyek a Bizottság által az alábbiak megállapításakor elkövetett hibákra alapulnak:

                           —

                           a Sernam eszközeinek egyben történt átruházása nem történt meg 2005. június 30-án;

                           —

                           ezen átruházás nem minősül eladásnak;

                           —

                           a Sernam SA (eszközeinek és kötelezettségeinek) teljes körű átruházását jelenti;

                           —

                           nem korlátozódott a Sernam SA eszközeire, hanem 59 millió euróval növelt összeget érint;

                           —

                           nem egy átlátható és nyitott eljárás útján kerül rá sor;

                           —

                           és nem tartották tiszteletben az eszközértékesítés véglegességét.

               5.

               Az ötödik, téves jogalkalmazásra alapított jogalap, mivel a Bizottság úgy találta, hogy a 41 millió euró összegű támogatás visszatérítésének kötelezettsége átszállt a Financière Sernamra és leányvállalataira, jóllehet a Financière Sernam nem tekinthető úgy, hogy előnyben részesült volna, amennyiben a Sernam eszközeinek egészéért piaci árat fizetett.

               6.

               A hatodik, az indokolási kötelezettség megsértésére és ténybeli és jogi tévedésekre alapított jogalap, mivel a Bizottság úgy találta, hogy a Sernam eszközeinek egyben történő átruházásával kapcsolatos egyetértési megállapodásban foglalt intézkedések állami támogatásnak minősülnek, jóllehet a megszerzésért fizetett ár egy nyitott, átlátható, feltétel nélküli és megkülönböztetéstől mentes ajánlattételi eljárásból eredő piaci ár, amely jelentősen alacsonyabb azon felszámolási költségnél, amelyet a felperesnek a Sernam bírósági felszámolásának esetében kellett volna viselnie.

      (1)  C 37/2008 állami támogatás — Franciaország — A „Sernam 2” határozat alkalmazása — SA.12522.

      (2)  A részben Franciaország által a „Sernam” vállalkozás javára nyújtott állami támogatásra vonatkozó, 2004. október 20-i 2006/367/EK bizottsági határozat (az értesítés a C(2004) 3940. számú dokumentummal történt) (HL 2006., L 140., 1. o.).


title: C-555/13. sz. ügy: A Tribunal Arbitral (Portugália) által 2013. október 28-án benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem — Merck Canada Inc. kontra Accord Healthcare Limited és társai

text:
               18.1.2014

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 15/9

         A Tribunal Arbitral (Portugália) által 2013. október 28-án benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem — Merck Canada Inc. kontra Accord Healthcare Limited és társai
   (C-555/13. sz. ügy)
   2014/C 15/11
   Az eljárás nyelve: portugál

      A kérdést előterjesztő bíróság

   Tribunal Arbitral

      Az alapeljárás felei

      Felperes: Merck Canada Inc.

      Alperesek: Accord Healthcare Limited, Alter SA, Labochem Ltd, Synthon BV, Ranbaxy Portugal — Comércio e Desenvolvimento de Produtos Farmacêuticos, Unipessoal Lda

      Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés

   Úgy kell-e értelmezni a 469/2009 rendelet (1) 13. cikkét, hogy azzal nem ellentétes, ha a szabadalommal érintett találmány hasznosítására vonatkozó kizárólagossági időszak — egy gyógyszerek vonatkozásában megadott kiegészítő oltalmi tanúsítványra tekintettel — meghaladja a közösségi piacon első alkalommal kiadott forgalombahozatali engedély kiadásának időpontjától számított tizenöt évet (a fent említett 13. cikk (3) bekezdésében foglalt meghosszabbításra tekintet nélkül)

      (1)  A gyógyszerek kiegészítő oltalmi tanúsítványáról szóló, 2009. május 6-i 469/2009/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet (kodifikált változat) (HL 2009. L 152., 1. o.)


title: C-463/14. sz. ügy: A Bíróság (harmadik tanács) 2015. szeptember 3-i ítélete (az Administrativen sad – Varna [Bulgária] előzetes döntéshozatal iránti kérelme) – Asparuhovo Lake Investment Company OOD kontra Direktor na Direktsia „Obzhalvane i danachno-osiguritelna praktika” Varna pri Tsentralno upravlenie na Natsionalnata agentsia za prihodite (Előzetes döntéshozatal iránti kérelem — Közös hozzáadottértékadó-rendszer — 2006/112/EK irányelv — 24 cikk (1) bekezdés, 25. cikk b) pont, 62 cikk (2) bekezdés, 63. cikk és 64. cikk (1) bekezdés — A „szolgáltatásnyújtás” fogalma — Tanácsadási szolgáltatások nyújtására vonatkozó átalányszerződés — Adóztatandó tényállás — A szolgáltatások tényleges nyújtása bizonyításának szükségessége — Adófizetési kötelezettség)

text:
               26.10.2015

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 354/11

         A Bíróság (harmadik tanács) 2015. szeptember 3-i ítélete (az Administrativen sad – Varna [Bulgária] előzetes döntéshozatal iránti kérelme) – Asparuhovo Lake Investment Company OOD kontra Direktor na Direktsia „Obzhalvane i danachno-osiguritelna praktika” Varna pri Tsentralno upravlenie na Natsionalnata agentsia za prihodite
   (C-463/14. sz. ügy) (1)

   ((Előzetes döntéshozatal iránti kérelem - Közös hozzáadottértékadó-rendszer - 2006/112/EK irányelv - 24 cikk (1) bekezdés, 25. cikk b) pont, 62 cikk (2) bekezdés, 63. cikk és 64. cikk (1) bekezdés - A „szolgáltatásnyújtás” fogalma - Tanácsadási szolgáltatások nyújtására vonatkozó átalányszerződés - Adóztatandó tényállás - A szolgáltatások tényleges nyújtása bizonyításának szükségessége - Adófizetési kötelezettség))
   (2015/C 354/13)
   Az eljárás nyelve: bolgár

      A kérdést előterjesztő bíróság

   Administrativen sad – Varna

      Az alapeljárás felei

      Felperes: Asparuhovo Lake Investment Company OOD

      Alperes: Direktor na Direktsia „Obzhalvane i danachno-osiguritelna praktika” Varna pri Tsentralno upravlenie na Natsionalnata agentsia za prihodite

      Rendelkező rész

               1)

               A közös hozzáadottértékadó-rendszerről szóló, 2006. november 28-i 2006/112/EK tanácsi irányelvet úgy kell értelmezni, hogy a „szolgáltatásnyújtás” fogalmába beletartoznak a valamely vállalkozás számára elsősorban jogi, kereskedelmi és pénzügyi jellegű tanácsadási szolgáltatásnyújtásra irányuló olyan átalányszerződések, amelyek keretében a szolgáltató a szerződés időtartamára a megbízó rendelkezésére áll.

               2)

               Az alapügyben szereplőkhöz hasonló, tanácsadási szolgáltatásokra irányuló átalányszerződéseket illetően a 2006/112 irányelv 62. cikkének (2) bekezdését, valamint 63. cikkét és 64. cikkének (1) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy az adóztatandó tényállás és az adófizetési kötelezettség azon időszak lejártakor keletkezik, amelynek tekintetében a fizetésről megállapodtak, függetlenül attól, hogy a szolgáltatás igénybevevője igénybe vette-e a szolgáltatásokat, és ha igen, milyen gyakran.

      (1)  HL C 439., 2014.12.8.


title: C-519/12. sz. ügy: A Bíróság (hetedik tanács) 2013. október 17-i ítélete (Kúria [Magyarország] előzetes döntéshozatal iránti kérelme) — OTP Bank Nyilvánosan Működő Részvénytársaság kontra Hochtief Solution AG (Joghatóság, valamint a határozatok elismerése és végrehajtása polgári és kereskedelmi ügyekben — 44/2001/EK rendelet — Különös joghatóságok — Az 5. cikk 1. pontjának a) alpontja — A „szerződéses igény” fogalma)

text:
               14.12.2013

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 367/20

         A Bíróság (hetedik tanács) 2013. október 17-i ítélete (Kúria [Magyarország] előzetes döntéshozatal iránti kérelme) — OTP Bank Nyilvánosan Működő Részvénytársaság kontra Hochtief Solution AG
   (C-519/12. sz. ügy) (1)

   (Joghatóság, valamint a határozatok elismerése és végrehajtása polgári és kereskedelmi ügyekben - 44/2001/EK rendelet - Különös joghatóságok - Az 5. cikk 1. pontjának a) alpontja - A „szerződéses igény” fogalma)
   2013/C 367/34
   Az eljárás nyelve: magyar

      A kérdést előterjesztő bíróság

   Kúria

      Az alapeljárás felei

      Felperes: OTP Bank Nyilvánosan Működő Részvénytársaság

      Alperes: Hochtief Solution AG

      Tárgy

   Előzetes döntéshozatal iránti kérelem — Kúria — A polgári és kereskedelmi ügyekben a joghatóságról, valamint a határozatok elismeréséről és végrehajtásáról szóló, 2000. december 22 i 44/2001/EK tanácsi rendelet (HL L 12., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 19. fejezet, 4. kötet, 42. o.) 5. cikke 1. pontja a) alpontjának értelmezése — A tagállami bíróság joghatósága kötelmi jogvitákban — A hitelező hitelszerződésen alapuló igénye a vele szerződő adós társaságban közvetlen irányítást biztosító befolyással rendelkező társasággal szemben, amely az utóbbi társaság felelősségét kifejezetten előíró nemzeti szabályokon alapul

      Rendelkező rész

   Nem tekinthető a polgári és kereskedelmi ügyekben a joghatóságról, valamint a határozatok elismeréséről és végrehajtásáról szóló, 2000. december 22-i 44/2001/EK tanácsi rendelet 5. cikke l. pontjának a) alpontja értelmében vett „szerződéses igénnyel” kapcsolatosnak az olyan jogvita, mint amelyről az alapügyben is szó van, ahol a nemzeti jogszabály valamely személyt helytállásra kötelez az ellenőrzése alatt álló társaság tartozásaiért abban az esetben, ha az említett személy elmulasztott eleget tenni a szóban forgó társaságban történő, irányítást biztosító befolyásszerzést követően keletkező bejelentési kötelezettségeknek.

      (1)  HL C 46., 2013.2.16.


title: C-348/15. sz. ügy: A Verwaltungsgerichtshof (Ausztria) által 2015. július 10-én benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem – Stadt Wiener Neustadt.

text:
               3.11.2015

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 363/19

         A Verwaltungsgerichtshof (Ausztria) által 2015. július 10-én benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem – Stadt Wiener Neustadt.
   (C-348/15. sz. ügy)
   (2015/C 363/23)
   Az eljárás nyelve: német

      A kérdést előterjesztő bíróság

   Verwaltungsgerichtshof

      Az alapeljárás felei

      Felülvizsgálatot kérelmező fél: Stadt Wiener Neustadt

      Résztvevő fél: A. S. A. Abfall Service AG

      Alperes hatóság: Niederösterreichische Landesregierung

      Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések

   Ellentétes-e az uniós joggal, különösen az egyes köz- és magánprojektek környezetre gyakorolt hatásainak vizsgálatáról szóló, 2011. december 13-i 2011/92/EU európai parlamenti és tanácsi irányelvvel (1), és különösen annak 1. cikke (4) bekezdésével, illetve az egyes köz- és magánprojektek környezetre gyakorolt hatásainak vizsgálatáról szóló, 1985. június 27-i 85/337/EGK tanácsi irányelvvel (2), és különösen annak 1. cikke (5) bekezdésével az olyan nemzeti rendelkezés, amely szerint a környezeti hatásvizsgálatról szóló nemzeti törvény (Umweltverträglichkeitsprüfungsgesetz, a továbbiakban: 2000. évi UVP-G) értelmében engedélyezettnek minősülnek azok a projektek, amelyek környezeti hatásvizsgálat kötelezettsége alá tartoztak, de nem rendelkeztek a 2000. évi UVP-G szerinti engedéllyel, hanem csak egyes ágazati törvények szerinti olyan engedélyekkel, amelyek 2009. augusztus 19-én (a az UVP-G 2009. évi módosításának hatálybalépésekor) a nemzeti jogban (a 2000. évi UVP-G 3. § -ának (6) bekezdésében) előírt hároméves határidő lejárta miatt már nem voltak érvénytelenné nyilváníthatók, vagy az ilyen szabályozás megfelel a jogbiztonság és a bizalomvédelem uniós jogban rögzített elveinek?

      (1)  HL L 26., 1. o.

      (2)  HL L 175., 40. o.; magyar nyelvű különkiadás 15. fejezet, 1. kötet, 248. o.