title: A Bíróság ítélete (ötödik tanács), 2012. február 16.#Jürgen Blödel‑Pawlik kontra HanseMerkur Reiseversicherung AG.#A Landgericht Hamburg (Németország) által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem.#90/314/EGK irányelv – Szervezett utazási formák – 7. cikk – A szervezett utazásokat kínáló utazásszervező fizetésképtelenségéből vagy csődjéből eredő kockázatokkal szembeni védelem – Hatály – Az utazásszervezőnek a fogyasztók által befizetett összegek csalárd felhasználásából eredő fizetésképtelensége.#C‑134/11. sz. ügy.

text:
         A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (ötödik tanács)
      2012. február 16. (
            *1
         )
      „90/314/EGK irányelv — Szervezett utazási formák — 7. cikk — A szervezett utazásokat kínáló utazásszervező fizetésképtelenségéből vagy csődjéből eredő kockázatokkal szembeni védelem — Hatály — Az utazásszervezőnek a fogyasztók által befizetett összegek csalárd felhasználásából eredő fizetésképtelensége”
      A C-134/11. sz. ügyben,
      az EUMSZ 267 cikk alapján benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában, amelyet a Landgericht Hamburg (Németország) a Bírósághoz 2011. március 18-án érkezett, 2011. március 2-i határozatával terjesztett elő az előtte

         Jürgen Blödel-Pawlik

      és
      a HanseMerkur Reiseversicherung AG között folyamatban lévő eljárásban,
      A BÍRÓSÁG (ötödik tanács),
      tagjai: M. Safjan tanácselnök, A. Borg Barthet (előadó) és J.-J. Kasel bírák,
      főtanácsnok: P. Mengozzi,
      hivatalvezető: A. Calot Escobar,
      tekintettel az írásbeli szakaszra,
      figyelembe véve a következők által előterjesztett észrevételeket:

               —

               J. Blödel-Pawlik képviseletében M. Sauren Rechtsanwalt,

               —

               a HanseMerkur Reiseversicherung AG képviseletében G. Heinemann Rechtsanwalt,

               —

               a német kormány képviseletében T. Henze és J. Kemper, meghatalmazotti minőségben,

               —

               a belga kormány képviseletében T. Materne és J.-C. Halleux, meghatalmazotti minőségben,

               —

               a cseh kormány képviseletében M. Smolek és J. Vláčil, meghatalmazotti minőségben,

               —

               az észt kormány képviseletében M. Linntam, meghatalmazotti minőségben,

               —

               a görög kormány képviseletében K. Paraskevopoulou és I. Bakopoulos, meghatalmazotti minőségben,

               —

               a spanyol kormány képviseletében S. Centeno Huerta, meghatalmazotti minőségben,

               —

               az olasz kormány képviseletében G. Palmieri, meghatalmazotti minőségben, segítője: L. Ventrella avvocato dello Stato,

               —

               a magyar kormány képviseletében Fehér M. Z., Szíjjártó K. és Tóth Z., meghatalmazotti minőségben,

               —

               az osztrák kormány képviseletében A. Posch, meghatalmazotti minőségben,

               —

               a lengyel kormány képviseletében M. Szpunar, meghatalmazotti minőségben,

               —

               az Európai Bizottság képviseletében M. Owsiany-Hornung és S. Grünheid, meghatalmazotti minőségben,

         tekintettel a főtanácsnok meghallgatását követően hozott határozatra, miszerint az ügy elbírálására a főtanácsnok indítványa nélkül kerül sor,
      meghozta a következő

         Ítéletet

               1

               Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem a szervezett utazási formákról szóló, 1990. június 13-i 90/314/EGK tanácsi irányelv (HL L 158., 59. o., magyar nyelvű különkiadás 13. fejezet, 10. kötet, 132. oldal) 7. cikkének értelmezésére vonatkozik.

               2

               E kérelmet J. Blödel-Pawlik és a HanseMerkur Reiseversicherung AG (a továbbiakban: HanseMerkur Reiseversicherung) közötti, az utóbbi fél által egy, a fogyasztó által kifizetett, ám az utazásszervező által le nem bonyolított szervezett utazás árának visszatérítése iránti kérelem utóbbi általi elutasítására vonatkozó jogvitában nyújtották be.

         Jogi háttér

         Az uniós jog

               3

               A 90/314 irányelv (7), (18), (21) és (22) preambulumbekezdése értelmében:
               „mivel az idegenforgalom egyre fontosabb szerepet játszik a tagállamok gazdaságában; mivel a szervezett utazási formák rendszere az idegenforgalom alapvető részét képezi; mivel a szervezett utazási formákra szakosodott ágazat a tagállamokban nagyobb növekedést és termelékenységet mutatna, ha a közös szabályoknak legalább a minimális szintjét elfogadnák, hogy az idegenforgalom közösségi dimenziót kapjon; […]
               [...]
               mivel a szervező és/vagy a közvetítő szerződő fél felelős a fogyasztó felé azért, hogy szerződéses kötelezettségeit megfelelően teljesítse; mivel ezentúl a szervező és/vagy a közvetítő felel a szerződés nem teljesítéséből vagy nem megfelelő teljesítéséből adódóan a fogyasztót ért kárért;
               [...]
               mivel mind a fogyasztó, mind a szervezett utazási formákra szakosodott ágazat számára előnyös volna, ha a szervezők és/vagy a közvetítők kötelesek lennének kellő biztosítékkal rendelkezni fizetésképtelenség esetére;
               mivel a tagállamoknak jogában áll a fogyasztók védelme céljából a szervezett utazási formákra vonatkozó szigorúbb intézkedéseket elfogadni, vagy fenntartani […]”

               4

               A hivatkozott irányelv 1. cikke az alábbiakat írja elő:
               „Ezen irányelvnek az a célja, hogy közelítse a tagállamoknak a Közösség területén értékesített vagy értékesítésre kínált szervezett utazási formákra vonatkozó törvényeit, rendeleteit és közigazgatási rendelkezéseit.”

               5

               A hivatkozott irányelv 4. cikke (6) bekezdésének első albekezdése a következőképpen rendelkezik:
               „Amennyiben a fogyasztó az (5) bekezdés értelmében eláll a szerződéstől, vagy ha valamilyen okból, de nem a fogyasztó hibájából, a szervező törli a szervezett utazási formát az indulás megállapodás szerinti időpontja előtt, a fogyasztónak jogában áll:

                        a)

                        igénybe venni egy azonos vagy magasabb minőségi szintű másik szervezett utazási formát, amennyiben a szervező és/vagy a közvetítő ilyet fel tud ajánlani számára. Amennyiben a felajánlott másik szervezett utazási forma az eredetinél alacsonyabb minőségi szintet képvisel, a szervező visszatéríti az árkülönbözetet a fogyasztónak;

                        b)

                        vagy a lehető legrövidebb időn belül visszakapni azt a teljes összeget, amelyet a szerződés értelmében kifizetett.”

               6

               A 90/314 irányelv 5. cikke (1) és (2) bekezdésének szövege így szól:
               „(1)   A tagállamok meghozzák a szükséges lépéseket annak biztosítására, hogy a szervező és/vagy a közvetítő szerződő fél feleljen a fogyasztó felé a szerződéses kötelezettségek megfelelő teljesítéséért, tekintet nélkül arra, hogy ezeket a kötelezettségeket a szervező és/vagy a közvetítő, vagy más szolgáltatók teljesítik, a szervező és/vagy a közvetítő jogaira is figyelemmel.
               (2)   Tekintettel arra a kárra, amely a fogyasztót a szerződés nem teljesítése vagy nem megfelelő teljesítése miatt éri, a tagállamok meghozzák a szükséges lépéseket annak biztosítására, hogy a szervező és/vagy a közvetítő feleljen/ek, hacsak a szerződés nem teljesítése vagy a nem megfelelő teljesítés nem az ő hibájuknak vagy egy másik szolgáltató hibájának tulajdonítható […]: […]”

               7

               A hivatkozott irányelv 7. cikke így rendelkezik:
               „A szervező és/vagy közvetítő szerződő fél kellő biztosítékra vonatkozó igazolást nyújt arra vonatkozóan [helyesen: annak biztosítása érdekében], hogy fizetésképtelenség esetén a befizetett összeget visszatéríthesse, és a fogyasztót hazaszállíthassa [helyesen: a befizetett összeget visszatérítse és a fogyasztót hazaszállítsa].”

               8

               A hivatkozott irányelv 8. cikke kimondja, hogy:
               „A tagállamok a fogyasztók védelme céljából az ezen irányelvben szabályozott területen szigorúbb intézkedéseket fogadhatnak el, vagy tarthatnak fenn.”

         A német szabályozás

               9

               A 90/314 irányelv 7. cikkét a német jogba átültető Bürgerliches Gesetzbuch (polgári törvénykönyv, BGB) 651k. §-a (1) bekezdésének első pontja értelmében:
               „Az utazásszervezőnek biztosítania kell, hogy az utasnak megtérítsék:
               1.   az utazás befizetett díját, amennyiben az utazási szolgáltatásokat fizetésképtelenség vagy az utazásszervező ellen indult fizetésképtelenségi eljárás miatt nem teljesítik […]”

         Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés

               10

               2009. augusztus 4-én J. Blödel-Pawlik szervezett utazást foglalt maga és felesége számára a Rhein Reisen GmbH-nál (a továbbiakban: Rhein Reisen), amely társaság utazásszervezői minőségében 2009. augusztus 1-jei hatállyal fizetésképtelensége esetére szóló biztosítást kötött a HanseMerkur Reiseversicherunggal.

               11

               A Rhein Reisen két biztosítékra vonatkozó igazolást nyújtott J. Blödel-Pawliknak, amelyek értelmében az utazásszervező az utazás befizetett díját megtéríti J. Blödel-Pawlik számára, amennyiben az utazási szolgáltatásokat az utazásszervező fizetésképtelensége következtében nem teljesíti.

               12

               Az utazásszervező a tervezett utazás kezdete előtt közölte J. Blödel-Pawlikkal, hogy kénytelen fizetésképtelenséget jelenteni.

               13

               Az ügy irataiból kitűnik, hogy a Rhein Reisennek – amelyet egyetlen ügyvezető képviselt – valójában egyáltalán nem áll szándékában lebonyolítani a szóban forgó utazást. Mind az események időbeli sorrendje, mind a szóban forgó utazásszervező bankszámláján történt pénzügyi tranzakciók kivonata az utazásszervező csalárd magatartását tanúsítja.

               14

               J. Blödel-Pawlik ezen körülmények között fordult a HanseMerkur Reiseversicherunghoz, hogy az általa befizetett utazás árának megtérítését követelje.

               15

               A HanseMerkur Reiseversicherung mindazonáltal arra hivatkozik, hogy nem köteles ezt az összeget megtéríteni, mivel az alapeljárás tárgyát képező esetben az utazás lemondása kizárólag az utazásszervező csalárd magatartásából ered, amely helyzet nem esik a 90/314 irányelv 7. cikkének hatálya alá.

               16

               Az előterjesztő bíróságnak is kétségei vannak a tekintetben, hogy a 90/314 irányelv a fogyasztóknak az utazásszervezők csalárd magatartásával szembeni védelmére is vonatkozik-e.

               17

               A Landgericht Hamburg, miután úgy ítélte meg, hogy az előtte folyamatban lévő jogvita megoldása a 90/314 irányelv értelmezésétől függ, úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdést terjeszti a Bíróság elé:
               „A [90/314] irányelv 7. cikkét akkor is alkalmazni kell-e, ha az utazásszervező azért válik fizetésképtelenné, mert az utasoktól beszedett összegeket kezdettől fogva fennálló csalási szándékkal, rendeltetéstől teljes mértékben eltérően használta fel, és az utazás lebonyolítását egyáltalán nem tervezte?”

         Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésről

               18

               A kérdést előterjesztő bíróság kérdésével lényegében arra vár választ, hogy a 90/314 irányelv 7. cikkét úgy kell-e értelmezni, hogy az olyan helyzet is a hatálya alá esik-e, amelyben az utazásszervező fizetésképtelensége annak csalárd magatartásából ered.

               19

               Ezzel kapcsolatosan elöljáróban emlékeztetni kell, hogy a 90/314 irányelv 7. cikke az utazásszervezőt kötelezi arra, hogy kellő biztosítékra vonatkozó igazolást nyújtson annak biztosítása érdekében, hogy fizetésképtelenség esetén a befizetett összeget visszatérítse, és a fogyasztót hazaszállítsa, mivel ezen biztosítékok célja a fogyasztóknak az utazásszervező fizetésképtelenségéből vagy csődjéből származó kockázatoktól való védelme (lásd a C-178/94., C-179/94. és C-188/94-C-190/94. sz., Dillenkofer és társai egyesített ügyekben 1996. október 8-án hozott ítélet [EBHT 1996., I-4845. o.] 34. és 35. pontját).

               20

               E rendelkezés alapvető célja tehát annak biztosítása, hogy a fogyasztók hazaszállítása és az általuk befizetett összegek megtérítése biztosított legyen az utazásszervező fizetésképtelensége vagy csődje esetén (lásd ebben az értelemben a fent hivatkozott Dillenkofer és társai egyesített ügyekben hozott ítélet 35. és 36. pontját).

               21

               Márpedig meg kell állapítani, hogy a 90/314 irányelv 7. cikke a hivatkozott biztosítékot nem köti semmiféle, az utazásszervező fizetésképtelenségének okaira vonatkozó különös feltételhez.

               22

               E tekintetben a Bíróság a C-140/97. sz., Rechberger és társai ügyben 1999. június 15-én hozott ítéletének (EBHT 1999., I-3499. o.) 74. pontjában megállapította, hogy a hivatkozott irányelv 7. cikke magában foglalja a szervezett utazások utasaira az általuk befizetett összegek megtérítésének, valamint hazaszállításának biztosításához való jogának átruházására vonatkozó eredménykötelezettséget az utazásszervező fizetésképtelenségének esetén, és e biztosíték célja pontosan a fogyasztóknak a bármilyen okból bekövetkező fizetésképtelenség következményeitől való védelme.

               23

               A Bíróság ebből azt a következtetést vonta le, hogy valamely utazásszervező gondatlan magatartása vagy rendkívüli, illetve előreláthatatlan események bekövetkezése a 90/314 irányelv 7. cikke alapján nem képezheti akadályát a befizetett összegek megtérítésének és a fogyasztók hazaszállításának (lásd a fent hivatkozott Rechberger és társai ügyben hozott ítélet 75. és 76. pontját).

               24

               Ezen túlmenően a 90/314 irányelv 7. cikkének ezen értelmezését az irányelv által követendő magas szintű fogyasztóvédelem biztosításának célkitűzése is alátámasztja (lásd a fent hivatkozott Dillenkofer és társai egyesített ügyekben hozott ítélet 39. pontját).

               25

               A fenti megfontolásokra tekintettel az előterjesztett kérdésre azt a választ kell adni, hogy a 90/314 irányelv 7. cikkét úgy kell értelmezni, hogy az olyan helyzet is a hatálya alá esik, amelyben az utazásszervező fizetésképtelensége annak csalárd magatartásából ered.

         A költségekről

               26

               Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.

               A fenti indokok alapján a Bíróság (ötödik tanács) a következőképpen határozott:

                     A szervezett utazási formákról szóló, 1990. június 13-i 90/314/EGK tanácsi irányelv 7. cikkét úgy kell értelmezni, hogy az olyan helyzet is a hatálya alá esik, amelyben az utazásszervező fizetésképtelensége annak csalárd magatartásából ered.

                     Aláírások

            (
            *1
         )	Az eljárás nyelve: német.


A Törvényszék ítélete (kilencedik tanács), 2015. november 19.#Görög Köztársaság kontra Európai Bizottság.#EMOGA – Garanciarészleg – EMGA és EMVA – A finanszírozásból kizárt kiadások – 1782/2003/EK rendelet – Egységes támogatási rendszer – Nemzeti tartalék – Az odaítélés szempontjai – Az Alapot fenyegető kockázat – Kölcsönös megfeleltetés.#T-107/14. sz. ügy.


A Bíróság (hatodik tanács) december 6.-i ítélete: 1990. # Max Witzemann kontra Hauptzollamt München-Mitte. # Előzetes döntéshozatal iránti kérelem: Finanzgericht München - Németország. # C-343/89. sz. ügy


Az Elsőfokú Bíróság (egyesbíró) 2006. június 8-i ítélete. # Orlando Pérez-Díaz kontra az Európai Közösségek Bizottsága. # Tisztviselők - Megsemmisítés iránti kereset - Kártérítési kereset. # T-156/03. sz. ügy


A Bíróság (hatodik tanács) 2002. szeptember 19-i ítélete. # Az Európai Közösségek Bizottsága kontra Belga Királyság. # 97/33/EK irányelv. # C-221/01. sz. ügy


AZ EURÓPAI UNIÓ KÖZSZOLGÁLATI TÖRVÉNYSZÉKÉNEK ÍTÉLETE (második tanács) 2012. október 23.#Gustav Eklund kontra Európai Bizottság.#Közszolgálat – Felvétel – Nyílt versenyvizsga – Tartaléklistára történő felvétel – A tartaléklistára felvett személynek tett állásajánlat – Vizsgára bocsátási feltételek – A diploma után szerzett szakmai tapasztalat – A vizsgabizottság, illetve a kinevezésre jogosult hatóság hatásköre – Az állásajánlat elfogadása – Az állásajánlat visszavonása.#F‑57/11. sz. ügy.


A Bíróság (második tanács) szeptember 22.-i ítélete: 1994. # Lio Bettaccini kontra Fonds national de retraite des ouvriers mineurs. # Előzetes döntéshozatal iránti kérelem: Tribunal du travail de Mons - Belgium. # Migráns munkavállalók szociális biztonsága. # C-301/93. sz. ügy


title: A Bíróság (ötödik tanács) 2009. október 22-i ítélete. # G. Elbertsen kontra Minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit. # Előzetes döntéshozatal iránti kérelem: College van Beroep voor het bedrijfsleven - Hollandia. # Közös agrárpolitika - Egyes támogatási rendszerek integrált kezelési és ellenőrzési rendszere - 1782/2003/EK rendelet - Egységes támogatási rendszer - A referenciaösszeg meghatározása - Különleges helyzetbe került mezőgazdasági termelők - Nemzeti tartalék. # C-449/08. sz. ügy

text:
      C‑449/08. sz. ügy
      G. Elbertsen
      kontra
      Minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit
      (a College van Beroep voor het bedrijfsleven [Hollandia] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)
      „Közös agrárpolitika – Egyes támogatási rendszerek integrált kezelési és ellenőrzési rendszere – 1782/2003/EK rendelet – Egységes támogatási rendszer – A referenciaösszeg meghatározása – Különleges helyzetbe került mezőgazdasági termelők – Nemzeti tartalék”
      Az ítélet összefoglalása
      1.        Mezőgazdaság – Közös agrárpolitika – Egyes támogatási programok integrált igazgatási és ellenőrzési rendszere – Egységes támogatási
            rendszer
      (1782/2003 tanácsi rendelet, 42. cikk, (4) bekezdés; az 1974/2004 rendelettel módosított 795/2004 bizottsági rendelet, 21. cikk)
      2.        Mezőgazdaság – Közös agrárpolitika – Egyes támogatási programok integrált igazgatási és ellenőrzési rendszere – Egységes támogatási
            rendszer
      (1782/2003 tanácsi rendelet, 42. cikk, (4) bekezdés)
      1.        A közös agrárpolitika keretébe tartozó közvetlen támogatási rendszerek közös szabályainak megállapításáról és a mezőgazdasági
         termelők részére meghatározott támogatási rendszerek létrehozásáról, továbbá a 2019/93, 1452/2001, 1453/2001, 1454/2001, 1868/94,
         1251/1999, 1254/1999, 1673/2000, 2358/71 és a 2529/2001 rendelet módosításáról szóló 1782/2003 rendelet 42. cikkének (4) bekezdését
         úgy kell értelmezni, hogy e rendelkezés alapján a tagállamok mérlegelési mozgástérrel rendelkeznek, amely lehetővé teszi számukra,
         hogy nulla eurós referenciaösszeget határozzanak meg, és hogy az 1782/2003 rendeletben meghatározott egységes támogatási rendszer
         végrehajtására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló 795/2004 rendeletnek az 1974/2004 rendelettel módosított
         21. cikke szerinti értelemben vett különleges helyzetbe került mezőgazdasági termelők részére ne osszanak ki támogatási jogosultságot
         a nemzeti tartalékból, amennyiben ez az összeg objektív ismérveken alapul, nem érinti a mezőgazdasági termelők közötti egyenlő
         bánásmódot, illetve nem torzítja a piacot és a versenyt.

      (vö. 34. pont és a rendelkező rész 1. pontja)
      2.        Nem ellentétes a közösségi joggal, és különösen a közös agrárpolitika keretébe tartozó közvetlen támogatási rendszerek közös
         szabályainak megállapításáról és a mezőgazdasági termelők részére meghatározott támogatási rendszerek létrehozásáról, továbbá
         a 2019/93, 1452/2001, 1453/2001, 1454/2001, 1868/94, 1251/1999, 1254/1999, 1673/2000, 2358/71 és a 2529/2001 rendelet módosításáról
         szóló 1782/2003 rendelet 42. cikkének (4) bekezdésével az olyan nemzeti rendelkezés, amelynek értelmében a termelési kapacitást
         érintő beruházás vagy földterület‑vásárlás következtében a pótlólagos kifizetést növelő összegből 500 eurót levonnak a támogatási
         jogosultság nemzeti tartalékból történő kiosztásának alapjául szolgáló referenciaösszeg meghatározását megelőzően.

      Ugyanis mivel az említett nemzeti rendelkezés minden olyan mezőgazdasági termelő esetében alkalmazandó, akik a nemzeti tartalékból
         részesülni kívánnak, általános intézkedésnek minősül, amely az említett 42. cikk (4) bekezdése követelményeinek megfelelően
         olyan objektív ismérveken alapul, amelyek nem sértik az egyenlő bánásmód elvét, illetve nem vezetnek a piac vagy a verseny
         torzulásához sem.

      (vö. 38., 40., 46. pont és a rendelkező rész 2. pontja)
A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (ötödik tanács)
      2009. október 22.(*)

      „Közös agrárpolitika – Egyes támogatási rendszerek integrált kezelési és ellenőrzési rendszere – 1782/2003/EK rendelet – Egységes támogatási rendszer – A referenciaösszeg meghatározása – Különleges helyzetbe került mezőgazdasági termelők – Nemzeti tartalék”
      A C‑449/08. sz. ügyben,
      az EK 234. cikk alapján benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában, amelyet a College van Beroep voor het
         bedrijfsleven (Hollandia) a Bírósághoz 2008. október 13‑án érkezett, 2008. október 8‑i határozatával terjesztett elő az előtte

      G. Elbertsen
      és
      a Minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit
      között folyamatban lévő eljárásban,
      A BÍRÓSÁG (ötödik tanács),
      tagjai: E. Levits tanácselnök, a hatodik tanács elnökeként eljárva, A. Borg Barthet (előadó) és M. Ilešič bírák,
      főtanácsnok: J. Kokott,
      hivatalvezető: R. Grass,
      tekintettel az írásbeli szakaszra,
      figyelembe véve a következők által előterjesztett észrevételeket:
      –        a holland kormány képviseletében C. Wissels és M. de Mol, meghatalmazotti minőségben,
      –        a német kormány képviseletében M. Lumma és J. Möller, meghatalmazotti minőségben,
      –        az Európai Közösségek Bizottsága képviseletében F. Clotuche‑Duvieusart és B. Burggraaf, meghatalmazotti minőségben,
      tekintettel a főtanácsnok meghallgatását követően hozott határozatra, miszerint az ügy elbírálására a főtanácsnok indítványa
         nélkül kerül sor,

      meghozta a következő
      Ítéletet
      1        Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem a közös agrárpolitika keretébe tartozó közvetlen támogatási rendszerek közös szabályainak
         megállapításáról és a mezőgazdasági termelők részére meghatározott támogatási rendszerek létrehozásáról, továbbá a 2019/93/EGK,
         1452/2001/EK, 1453/2001/EK, 1454/2001/EK, 1868/94/EK, 1251/1999/EK, 1254/1999/EK, 1673/2000/EK, 2358/71/EGK és a 2529/2001/EK
         rendelet módosításáról szóló, 2003. szeptember 29‑i 1782/2003/EK tanácsi rendelet (HL L 270., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás
         3. fejezet, 40. kötet, 269. o.) 42. cikke (4) bekezdésének értelmezésére vonatkozik.

      2        E kérelmet a G. Elbertsen és a Minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit (mezőgazdasági, természetvédelmi és élelmiszer‑minőségért
         felelős miniszter; a továbbiakban: miniszter) közötti, az egységes támogatási jogosultság nemzeti tartalékból történő kiosztására
         vonatkozó jogvitában terjesztették elő.

       Jogi háttér
       A közösségi szabályozás
       Az 1782/2003 rendelet
      3        A közös agrárpolitika reformjának keretében az Európai Unió Tanácsa elfogadta az 1782/2003 rendeletet, amely megállapítja
         a közös agrárpolitika keretébe tartozó közvetlen támogatási rendszerek és a mezőgazdasági termelők részére meghatározott támogatási
         rendszerek közös szabályait.

      4        Az 1782/2003 rendelet többek között a mezőgazdasági termelők részére nyújtott jövedelemtámogatási rendszert hozott létre.
         E rendszert a rendelet 1. cikkének második francia bekezdése „egységes támogatási rendszernek” nevezi. E rendszerről szól
         az említett rendelet III. címe.

      5        Az 1782/2003 rendelet 33. cikke felsorolja azokat az eseteket, amelyekben a mezőgazdasági termelő igénybe veheti az egységes
         támogatási rendszert. E cikk a következőképpen rendelkezik:

      „Támogatási jogosultság
      (1)      A mezőgazdasági termelő abban az esetben jogosult az egységes támogatási rendszer igénybevételére, ha:
      a)      a 38. cikkben említett bázisidőszakban a VI. mellékletben említett támogatási rendszerek legalább egyikének alapján támogatásban
         részesült;

      […]”
      6        A rendelet 37. cikkének (1) bekezdése előírja:

      „A referenciaösszeg a mezőgazdasági termelőnek a VI. mellékletben említett támogatási rendszerek alapján, a 38. cikkben említett
         bázisidőszak minden egyes naptári évében nyújtott támogatások összegének háromévi átlaga, a VII. mellékletnek megfelelően
         kiszámítva és kiigazítva.”

      7        Az 1782/2003 rendelet 33. cikkének (1) bekezdésében és 37. cikkének (1) bekezdésében említett bázisidőszakot a rendelet 38. cikke
         határozza meg. A bázisidőszak a 2000–2002. naptári évet foglalja magában.

      8        Az 1782/2003 rendelet 42. cikkének (1) és (4) bekezdése a következőképpen rendelkezik:

      „(1)      A tagállamok a 41. cikk (2) bekezdése alapján végrehajtott esetleges csökkentéseket követően lineáris kulcs alkalmazásával
         csökkentik a referenciaösszegeket egy nemzeti tartalék létrehozása céljából. E csökkentés mértéke nem haladhatja meg a 3%‑ot.

      […]
      (4)      A tagállamok felhasználják a nemzeti tartalékot arra, hogy – objektív ismérvek alapján a mezőgazdasági termelők közötti egyenlő
         bánásmódot, valamint a piac és a versenyhelyzet torzulásának megakadályozását biztosító módon – referenciaösszegeket határozzanak
         meg olyan mezőgazdasági termelők részére, akik a Bizottság által a 144. cikk (2) bekezdésében említett eljárással összhangban
         meghatározandó különleges helyzetbe kerültek.”

       A 795/2004/EK rendelet
      9        A 2004. október 29‑i 1974/2004/EK bizottsági rendelettel (HL L 345., 85. o.) módosított, az 1782/2003/EK tanácsi rendeletben
         meghatározott egységes támogatási rendszer végrehajtására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló, 2004. április
         21‑i 795/2004/EK bizottsági rendelet (HL L 141., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 3. fejezet, 44. kötet, 226. o.; a továbbiakban:
         795/2004 rendelet) (9) preambulumbekezdése értelmében:

      „A nemzeti tartalék igazgatásának megkönnyítése érdekében célszerű meghatározni a nemzeti tartalék regionális szintű irányítását,
         kivéve adott esetben az 1782/2003/EK rendelet 42. cikkének (3) bekezdésében, valamint az említett rendelet 42. cikkének (4) bekezdésében
         említett eseteket, amennyiben a tagállamok kötelesek támogatási jogosultságokat kiosztani.”

      10      A 795/2004 rendelet (13) preambulumbekezdése előírja:

      „Az 1782/2003/EK rendelet 42. cikkének (4) bekezdése felhatalmazza a Bizottságot azon különleges helyzetek meghatározására,
         amelyek referenciaösszegek megállapítását teszik lehetővé olyan mezőgazdasági termelők számára, akik e helyzetek folytán teljesen
         vagy részben akadályoztatva voltak abban, hogy a bázisidőszakban közvetlen támogatásokból részesüljenek. Ezért célszerű felsorolni
         az említett különleges helyzeteket olyan szabályok meghatározásával együtt, amelyekkel megelőzhető a támogatási jogosultságok
         kiosztásának különféle lehetőségeiből származó kedvezmények egyazon mezőgazdasági termelőnél történő felhalmozódása, azon
         lehetőség érintése nélkül, hogy a Bizottság adott esetben további helyzeteket vehessen fel a listára. A tagállamok számára
         ezenkívül rugalmasságot kell biztosítani ahhoz, hogy megállapítsák a kiosztásra kerülő referenciaösszeget.”

      11      A 795/2004 rendelet 18. cikkének (1) bekezdése szerint:

      „Az 1782/2003/EK rendelet 42. cikke (4) bekezdésének alkalmazásában a »különleges helyzetben lévő mezőgazdasági termelők«
         az e rendelet 19–23a. cikkében említett mezőgazdasági termelők.”

      12      A 795/2004 rendelet 21. cikkének (1) bekezdése a következőképpen rendelkezik:

      „Az a mezőgazdasági termelő, aki a (2)–(6) bekezdésben megállapított feltételekkel összhangban legkésőbb 2004. május 15‑ig
         termelési kapacitást érintő beruházást hajtott végre, vagy földterületet vásárolt, olyan módon számított támogatási jogosultságot
         szerez, amely szerint a tagállam által – objektív kritériumok alapján és a mezőgazdasági termelők között egyenlő bánásmódot
         biztosító, valamint a piac és a versenyhelyzet torzulását megakadályozó módon – megállapított referenciaösszeget elosztják
         egy olyan hektárszámmal, amely nem haladja meg a mezőgazdasági termelő által megvásárolt hektárszámot.”

       A nemzeti szabályozás
      13      A közös agrárpolitikáról és a jövedelemtámogatásról szóló, 2006. évi rendelet (Regeling GLB‑inkomenssteun 2006; a továbbiakban:
         Regeling) 16. cikke különösen a következőket írja elő:

      „(1)      A nemzeti tartalékból kizárólag a következő személyek részére osztható ki támogatási jogosultság:
      […]
      c)      a 795/2004 rendelet 21. cikkének megfelelően azon mezőgazdasági termelők, akik termelési kapacitást érintő beruházást hajtottak
         végre, vagy földterületet vásároltak, ha a miniszter igazoltnak látja, hogy a 795/2004 rendelet 21. cikkének megfelelően legkésőbb
         2004. május 15‑ig:

      –        istállókapacitást érintő beruházást hajtottak végre, vagy ilyen kapacitást legalább hat évre bérbe vettek;
      –        földterületet vásároltak, vagy azt legalább hat évre bérbe vették;
      –        olyan állatokat vásároltak, amelyek után az 1782/2003 rendelet VI. melléklete szerinti valamely közvetlen kifizetés nyújtható;
      […]
      d)      a 795/2004 rendelet 22. cikkének megfelelően olyan mezőgazdasági termelők részére, akik földterületet vettek bérbe vagy vásároltak,
         ha a miniszter igazoltnak látja, hogy e földterületet legkésőbb 2004. május 15‑ig bérbe vették vagy megvásárolták;

      […]
      (2)      Az (1) bekezdés b)–d) pontja szerinti mezőgazdasági termelők részére a nemzeti tartalékból csak akkor osztható ki egységes
         támogatási jogosultság, ha

      a)      a termelési kapacitást érintő beruházás vagy az 1782/2003 rendelet 44. cikkének (2) bekezdése szerinti támogatható földterület
         birtokjogának megszerzése, megvásárlása vagy bérbevétele következtében a rákövetkező naptári évben a bázisidőszak szerinti
         termelési kapacitáshoz vagy földterülethez viszonyítva

      i.      nagyobb istállókapacitással,
      ii.      több, az 1782/2003 rendelet VI. melléklete szerinti közvetlen kifizetés alapjául szolgáló állattal
      […]
      rendelkeznek,
      b)      ez alapján a 17. cikk szerinti számítási módnak megfelelően magasabb összegű közvetlen kifizetésben részesültek, és
      c)      amennyiben e kiegészítő termelési kapacitások vagy földterületek a bázisidőszak alapján még nem teremtenek jogot a támogatási
         jogosultság vagy a referenciaösszeg odaítélésére.

      (3)      A nemzeti tartalékból kiosztandó támogatási jogosultság meghatározását a 11. cikkben foglaltaknak megfelelően kell kérelmezni.”
      14      A Regeling 17. cikkének (1) és (2) bekezdése szerint:

      „(1)      A 16. cikk (2) bekezdése szerinti mezőgazdasági termelőket megillető kiegészítő referenciaösszeget az alábbi módon kell kiszámítani:
      a)      Az 1782/2003 rendelet VI. mellékletének támogatási rendszerei szerint nyújtott közvetlen kifizetések összegének a bázisidőszakhoz
         viszonyított növekedését mint az adott termelési kapacitást érintő beruházásnak, földterületek birtokjoga megszerzésének,
         megvásárlásának vagy bérbevételének a következményét a rákövetkező évben az 1782/2003 rendelet VII. melléklete szerinti módon
         kell kiszámítani.

      b)      Az a) pont szerinti számítás eredményeként kapott összeget 500 euróval kell csökkenteni, amelyet az a) pontban említett támogatási
         rendszerek alapján nyújtott különböző kiegészítő összegekre arányosan kell elosztani.

      c)      A b) pont szerint kiszámított kiegészítő összegeket meg kell szorozni a miniszter által meghatározandó százalékos aránnyal.
         E százalékos arány mértékét a Staatscourantban közzétett határozattal kell nyilvánosságra hozni.

      2.      Az (1) bekezdésben és a 16. cikk (2) bekezdésében foglaltaktól eltérően a mezőgazdasági termelő kérelmére a kiegészítő referenciaösszeg
         számításakor a termelési kapacitást érintő beruházás végrehajtását vagy a földterület birtokjogának megszerzését, megvásárlását,
         bérbevételét követő második évet, de legkésőbb a 2005. évet kell alapul venni, ha a miniszter igazoltnak látja, hogy a mezőgazdasági
         termelő az adott termelési kapacitást vagy földterületet a rákövetkező első évben nem volt képes teljes mértékben felhasználni.

      […]”
       Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
      15      G. Elbertsen, aki mezőgazdasági termelő Hollandiában, gazdaságában 2000‑ben négy, 2001‑ben három, 2002‑ben pedig tizenegy
         juhot tartott. Ezen időszakban nem részesült semmiféle közvetlen kifizetésben.

      16      2002. december 20‑án a felperes megszerezte egy 1,29 ha kiterjedésű legelő hosszú távú bérleti jogát, a következő évben pedig
         egy korábban raktárként használt épületet istállóvá alakított át.

      17      A 2003. és 2005. közötti években G. Elbertsen húsz juhot tartott, amelyek után ezen időszakban évi 440,40 euróra volt jogosult
         anyajuhok után járó jövedelemtámogatás címén.

      18      2005. szeptember 6‑án G. Elbertsen az istállókapacitást, az anyajuhokat és a földterületet érintő beruházások végrehajtása
         alapján a nemzeti tartalékból kiosztandó támogatási jogosultság iránti kérelmet nyújtott be.

      19      A miniszter a 2006. október 13‑án kelt levelében foglalt válaszában kifejtette, hogy e beruházások alapján G. Elbertsen valóban
         teljesíti a nemzeti tartalékból kiosztandó támogatási jogosultsághoz szükséges feltételeket, azonban a pótlólagos közvetlen
         kifizetések összege nem haladja meg a nemzeti szabályozásban meghatározott 500 eurós összeghatárt, ily módon a nemzeti tartalékból
         kiosztandó támogatási jogosultság a részére nem ítélhető oda.

      20      A 2006. december 15‑i határozatában a miniszter nulla euróban határozta meg a G. Elbertsent megillető támogatási jogosultságot.

      21      A G. Elbertsen által benyújtott fellebbezést követően a miniszter 2007. április 24‑i határozatával helybenhagyta a nemzeti
         tartalékból kiosztandó támogatás odaítélésének megtagadásáról szóló korábbi határozatát.

      22      G. Elbertsen a 2007. május 1‑jén kelt levelével felülvizsgálati kérelmet nyújtott be a College van Beroep voor het bedrijfslevenhez
         a 2007. április 24‑i határozat ellen.

      23      Felülvizsgálati kérelmében arra hivatkozik, hogy azon nemzeti rendelkezés, amelynek értelmében az 500 eurós küszöb alkalmazandó,
         a kis mezőgazdasági termelőket hátrányosan érintő egyenlőtlen bánásmódhoz vezet, illetve hogy az ennélfogva ellentétes az
         1782/2003 rendelet 42. cikkével, valamint a 795/2004 rendelet 21. cikkével. Ezenkívül azt állítja, hogy a beruházásainak megvalósítása
         idején semmiféle küszöb nem volt kikötve, ily módon a Regeling 17. cikke (1) bekezdésének b) pontja ellentétes a jogbiztonság
         és a bizalomvédelem elvével. Végül G. Elbertsen azzal érvel, hogy a 795/2004 rendelet biztosítja számára a nemzeti tartalékból
         kiosztandó támogatási jogosultságot, és akadályát képezi annak, hogy valamely tagállam által a referenciaösszeg meghatározása
         során alkalmazott számítási módszer teljes mértékben megfossza őt attól a jogtól, hogy hasonló támogatási jogosultságokat
         szerezzen.

      24      Mivel az előtte folyó jogvita eldöntése az alkalmazandó közösségi rendelkezések értelmezésétől függ, a College van Beroep
         voor het bedrijfsleven felfüggesztette az eljárást, és előzetes döntéshozatal céljából az alábbi kérdéseket terjesztette a
         Bíróság elé:

      „1)      Úgy kell‑e értelmezni a[z] […] 1782/2003 […] rendelet 42. cikkének (4) bekezdését, hogy a tagállamok mérlegelési mozgástérrel
         rendelkeznek a tekintetben, hogy nulla eurós referenciaösszeget határoz[has]anak meg, és a […] 795/2004 […] rendelet 21. cikke
         szerinti értelemben vett különleges helyzetbe került mezőgazdasági termelők részére ne osszanak ki támogatási jogosultságot
         a nemzeti tartalékból?”

      2)      Az e kérdésre adott igenlő válasz esetén: ellentétes‑e a közösségi joggal az olyan rendelkezés, mint a 2006. évi Regeling
         […] 17. cikke (1) bekezdésének b) pontja, amelynek értelmében a termelési kapacitást érintő beruházás vagy földterület-vásárlás
         következtében a pótlólagos kifizetést növelő összegből 500 eurót levonnak a támogatási jogosultság nemzeti tartalékból történő
         kiosztásának alapjául szolgáló referenciaösszeg meghatározását megelőzően?”

       Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekről
       Az első kérdésről
      25      Első kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra keres választ, hogy az 1782/2003 irányelv 42. cikkének (4) bekezdését
         úgy kell‑e értelmezni, hogy e rendelkezés alapján a tagállamok mérlegelési mozgástérrel rendelkeznek, amely lehetővé teszi
         számukra, hogy nulla eurós referenciaösszeget határozzanak meg, és hogy a 795/2004 rendelet 21. cikke szerinti értelemben
         vett különleges helyzetbe került mezőgazdasági termelők részére ne osszanak ki támogatási jogosultságot a nemzeti tartalékból.

       A Bíróság elé terjesztett észrevételek
      26      Írásbeli észrevételeiben a holland és a német kormány, valamint a Bizottság azzal érvelnek, hogy az 1782/2003 rendelet 42. cikkének
         a 795/2004 rendelet 21. cikkével együttesen értelmezett (4) bekezdése ilyen mérlegelési mozgásteret biztosít a tagállamok
         számára, amennyiben a referenciaösszeg objektív ismérvek alapján kerül meghatározásra, és amennyiben ennélfogva nem érintik
         a mezőgazdasági termelők közötti egyenlő bánásmódot, illetve nem torzítják a piacot és a versenyt.

       A Bíróság válasza
      27      Elöljáróban emlékeztetni kell arra, hogy az egységes támogatási rendszer keretében a tagállamok az 1782/2003 rendelet 42. cikke
         alapján a különleges helyzetek figyelembevétele céljából kötelesek nemzeti tartalék létrehozására. E cikk (4) bekezdése értelmében
         a tagállamok arra használják fel a nemzeti tartalékot, hogy – objektív ismérvek alapján a mezőgazdasági termelők közötti egyenlő
         bánásmódot, valamint a piac és a versenyhelyzet torzulásának megakadályozását biztosító módon – referenciaösszegeket határozzanak
         meg azon mezőgazdasági termelők részére, akik különleges helyzetbe kerültek.

      28      E tekintetben meg kell állapítani, hogy az 1782/2003 rendelet 42. cikke (3) és (5) bekezdésének szövegével ellentétben, amely
         kifejezetten biztosítja a tagállamok számára, hogy az e rendelkezésben meghatározott helyzetekben a nemzeti tartalék felhasználásáról
         dönthessenek, e cikk (4) bekezdése arra kötelezi a tagállamokat, hogy azok referenciaösszegeket határozzanak meg olyan mezőgazdasági
         termelők részére, akik különleges helyzetbe kerültek. Ilyen helyzetről beszélhetünk különösen az olyan mezőgazdasági termelők
         esetében, akik termelési kapacitást érintő beruházást hajtottak végre, vagy akik legkésőbb 2004. május 15‑ig földterületet
         vásároltak.

      29      Meg kell állapítani azonban, hogy sem az 1782/2003 rendelet 42. cikkének (4) bekezdése, sem a 795/2004 rendelet 21. cikkének
         (1) bekezdése nem zárja ki eleve, hogy valamely tagállam nulla euró összegben határozzon meg valamely referenciaösszeget.

      30      A 795/2004 rendelet 21. cikkének (1) bekezdése értelmében az e rendelkezés szerinti, a mezőgazdasági termelőknek kiosztott
         támogatási jogosultságot az érintett tagállam által megállapított referenciaösszeg alapján számolják ki. Ebből következően
         a nemzeti szabályozás, amennyiben nem érinti a referenciaösszeg megállapítására vonatkozó jogot, ugyanakkor azt eredményezheti,
         hogy bizonyos esetekben a támogatási jogosultság kiszámításának eredményeképpen nulla eurós összeg kerül meghatározásra.

      31      E körülmény mindazonáltal nem tekinthető ellentétesnek a 795/2004 rendelet 21. cikkének (1) bekezdésével, amely – az e rendelet
         (9) preambulumbekezdésének tükrében értelmezve – arra kötelezi a tagállamokat, hogy az 1782/2003 rendelet 42. cikkének (4) bekezdése
         keretében támogatási jogosultságot osszanak ki az érintett mezőgazdasági termelőknek.

      32      Ugyanis, ahogyan az kifejezetten következik a 795/2004 rendelet 21. cikkének (1) bekezdéséből, illetve az 1782/2003 rendelet
         42. cikkének (4) bekezdéséből, a tagállamok bizonyos fokú szabadsággal rendelkeznek a kiosztásra kerülő referenciaösszegek
         meghatározása tekintetében. Ezt az értelmezést egyébként a 795/2004 rendelet (13) preambulumbekezdése is megerősíti.

      33      Mindez nem befolyásolja azt, hogy a tagállamoknak az említett rendelkezéseknek megfelelően objektív ismérveket kell alkalmazniuk,
         nem érinthetik a mezőgazdasági termelők közötti egyenlő bánásmódot, illetve nem torzíthatják a piacot és a versenyt.

      34      Következésképpen az első kérdésre azt a választ kell adni, hogy az 1782/2003 rendelet 42. cikkének (4) bekezdését úgy kell
         értelmezni, hogy e rendelkezés alapján a tagállamok mérlegelési mozgástérrel rendelkeznek, amely lehetővé teszi számukra,
         hogy nulla eurós referenciaösszeget határozzanak meg, és hogy a 795/2004 rendelet 21. cikke szerinti értelemben vett különleges
         helyzetbe került mezőgazdasági termelők részére ne osszanak ki támogatási jogosultságot a nemzeti tartalékból, amennyiben
         ez az összeg objektív ismérveken alapul, nem érinti a mezőgazdasági termelők közötti egyenlő bánásmódot, illetve nem torzítja
         a piacot és a versenyt.

       A második kérdésről
      35      Második kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra vár választ, hogy ellentétes‑e a közösségi joggal az olyan
         nemzeti rendelkezés, amelynek értelmében a termelési kapacitást érintő beruházás vagy földterület-vásárlás következtében a
         pótlólagos kifizetést növelő összegből 500 eurót levonnak a támogatási jogosultság nemzeti tartalékból történő kiosztásának
         alapjául szolgáló referenciaösszeg meghatározását megelőzően.

       A Bíróság elé terjesztett észrevételek
      36      A holland és a német kormány, valamint a Bizottság azt állítják, hogy az ilyen rendelkezés alkalmazása nem ellentétes a közösségi
         joggal.

       A Bíróság válasza
      37      Elöljáróban emlékeztetni kell arra, hogy a közösségi szabályozás végrehajtása során a tagállamok nemcsak arra kötelesek, hogy
         az érintett rendelet rendelkezéseinek megfeleljenek, hanem hogy a közösségi jog olyan általános elveit is tiszteletben tartsák,
         mint az egyenlő bánásmód, a bizalomvédelem és az arányosság elve (lásd ebben az értelemben a C‑241/07. sz. JK Otsa Talu ügyben
         2009. június 4‑én hozott ítélet [az EBHT‑ban még nem tették közzé] 46. pontját).

      38      Az 1782/2003 rendelet 42. cikkének (4) bekezdése előírja, hogy a különleges helyzetbe került mezőgazdasági termelők részére
         megállapított referenciaösszegeket objektív ismérvek alapján és a mezőgazdasági termelők közötti egyenlő bánásmódot, valamint
         a piac és a versenyhelyzet torzulásának megakadályozását biztosítva határozzák meg.

      39      A Regeling 17. cikkének (1) bekezdése előírja, hogy a referenciaösszeget a kiosztott közvetlen kifizetések összegének növekedése
         alapján kell kiszámítani, amely növekedést valamely termelési kapacitást érintő beruházás, földterületek birtokjogának megszerzése,
         azok megvásárlása vagy bérbevétele eredményez. Az említett összeget ezt követően 500 euróval kell csökkenteni, amelyet a szóban
         forgó kiegészítő támogatások összegeire kell arányosan elosztani, mielőtt azt megszoroznánk a miniszter által meghatározandó
         százalékos aránnyal.

      40      E körülmények között meg kell állapítani, hogy az alapügyben szóban forgó rendelkezés, amelynek értelmében a referenciaösszeg
         kiszámításához az 500 eurós csökkentést minden olyan mezőgazdasági termelő esetében alkalmazni kell, akik a nemzeti tartalékból
         részesülni kívánnak, általános intézkedés, amely olyan objektív ismérveken alapul, amelyek nem sértik az egyenlő bánásmód
         elvét, illetve nem vezetnek a piac vagy a verseny torzulásához sem.

      41      Közelebbről az egyenlő bánásmód elvének tekintetében célszerű felidézni, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat szerint az megköveteli,
         hogy a hasonló helyzeteket ne kezeljék különbözőképpen, és a különböző helyzeteket ne kezeljék azonos módon, kivéve ha a megkülönböztetés
         objektív módon igazolható (lásd a C‑313/04. sz. Franz Egenberger‑ügyben 2006. július 11‑én hozott ítélet [EBHT 2006., I‑6331. o.]
         33. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).

      42      A jelen ügyben minden, a nemzeti tartalékból részesülni kívánó mezőgazdasági termelő helyzete hasonló. Az a tény, hogy az
         500 euró összeg levonása jelentősebb hatást gyakorolhat valamely mezőgazdasági kisvállalkozásra, mint valamely nagyvállalkozásra,
         e tekintetben nem bír jelentőséggel. Épp ellenkezőleg, mivel nem teljesítik az egységes támogatási jogosultság megszerzéséhez
         szükséges feltételeket, a nemzeti tartalékból részesülni kívánó mezőgazdasági termelők helyzete nem hasonlítható össze a rendszeres
         kifizetésekben részesülő mezőgazdasági termelők helyzetével.

      43      Egyébként meg kell állapítani, hogy az arányosság elvével, amely megköveteli, hogy a kitűzött célt a legkevésbé korlátozó
         módon kell elérni, nem ellentétes az olyan nemzeti szabályozás, mint amilyen az alapügyben szerepel, amelynek célja annak
         elkerülése, hogy a kifizetési rendszer végrehajtása jelentéktelen és a tagállam által viselt adminisztratív terhekhez képest
         teljesen aránytalan referenciaösszegekhez vezessen (lásd ebben az értelemben a C‑16/89. sz. Spronk‑ügyben 1990. július 12‑én
         hozott ítélet [EBHT 1990., I‑3185. o.] 28. pontját.

      44      Így egyes közösségi rendelkezések mozgásteret biztosítanak a tagállamoknak, amely lehetővé teszi számukra, hogy olyan küszöböt
         alkalmazzanak, amely alatt a támogatási kérelmeket elutasítják. Példaképpen hivatkozni kell a tagállamok számára a 795/2004
         rendelet 12. cikkének (6) bekezdésében biztosított azon jogosultságra, hogy mezőgazdasági vállalkozásként minimális alapterületet
         állapítsanak meg a támogatási jogosultság megállapítása iránt benyújtott kérelmek megengedhetőségéhez, amennyiben a minimális
         alapterület nem haladja meg a 0,3 ha‑t. Egyébként az 1782/2003/EK tanácsi rendelet által előírt kölcsönös megfeleltetés, moduláció,
         valamint integrált igazgatási és ellenőrzési rendszer végrehajtására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló,
         2004. április 21‑i 796/2004/EK bizottsági rendelet (HL L 141., 18. o.; magyar nyelvű különkiadás 3. fejezet, 44. kötet, 243. o.)
         70. cikkének megfelelően a tagállamok dönthetnek úgy, hogy egyáltalán nem nyújtanak támogatást azokban az esetekben, ahol
         a támogatási kérelmenkénti összeg nem haladja meg az 100 eurót. Végül a juhhús és kecskehús piacának közös szervezéséről szóló,
         2001. december 19‑i 2529/2001/EK tanácsi rendelet (HL L 341., 3. o.; magyar nyelvű különkiadás 3. fejezet, 34. kötet, 344. o.)
         4. cikkének (3) bekezdése bizonyos fokú mozgásteret biztosít a tagállamoknak, amely lehetővé teszi számukra, hogy tíz és ötven
         között határozzák meg azt a legalacsonyabb állatlétszámot, amelyre támogatás kérelmezhető.

      45      Ami a bizalomvédelem elvét illeti, emlékeztetni kell arra, hogy a közös agrárpolitika területén a gazdasági szereplők joggal
         nem bízhatnak az olyan helyzet fennmaradásában, amelyet az illetékes hatóságok mérlegelési jogkörük keretein belül módosíthatnak
         (a fent hivatkozott JK Otsa Talu ügyben hozott ítélet 51. pontja). Ebből következően a termelési kapacitást érintő beruházás
         megvalósítása vagy a földterület-vásárlás nem teszi lehetővé az érdekelt termelő számára, hogy bármilyen, e beruházások megvalósítására
         alapított jogos bizalomra hivatkozzon ahhoz, hogy pontosan az említett beruházások alapján nyújtott referenciaösszeget igényelhesse
         (lásd ebben az értelemben a fent hivatkozott Spronk‑ügyben hozott ítélet 29. pontját).

      46      A fentiekben kifejtettekre tekintettel a második kérdésre azt a választ kell adni, hogy nem ellentétes a közösségi joggal
         az olyan nemzeti rendelkezés, amelynek értelmében a termelési kapacitást érintő beruházás vagy földterület-vásárlás következtében
         a pótlólagos kifizetést növelő összegből 500 eurót levonnak a támogatási jogosultság nemzeti tartalékból történő kiosztásának
         alapjául szolgáló referenciaösszeg meghatározását megelőzően.

       A költségekről
      47      Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás
         egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült
         költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.

      A fenti indokok alapján a Bíróság (ötödik tanács) a következőképpen határozott:
      1)      A közös agrárpolitika keretébe tartozó közvetlen támogatási rendszerek közös szabályainak megállapításáról és a mezőgazdasági
            termelők részére meghatározott támogatási rendszerek létrehozásáról, továbbá a 2019/93/EGK, 1452/2001/EK, 1453/2001/EK, 1454/2001/EK,
            1868/94/EK, 1251/1999/EK, 1254/1999/EK, 1673/2000/EK, 2358/71/EGK és a 2529/2001/EK rendelet módosításáról szóló, 2003. szeptember
            29‑i 1782/2003/EK tanácsi rendelet 42. cikkének (4) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy e rendelkezés alapján a tagállamok
            mérlegelési mozgástérrel rendelkeznek, amely lehetővé teszi számukra, hogy nulla eurós referenciaösszeget határozzanak meg,
            és hogy az 1782/2003/EK tanácsi rendeletben meghatározott egységes támogatási rendszer végrehajtására vonatkozó részletes
            szabályok megállapításáról szóló, 2004. április 21‑i 795/2004/EK bizottsági rendeletnek a 2004. október 29‑i 1974/2004/EK
            bizottsági rendelettel módosított 21. cikke szerinti értelemben vett különleges helyzetbe került mezőgazdasági termelők részére
            ne osszanak ki támogatási jogosultságot a nemzeti tartalékból, amennyiben ez az összeg objektív ismérveken alapul, nem érinti
            a mezőgazdasági termelők közötti egyenlő bánásmódot, illetve nem torzíthatja a piacot és a versenyt.
      2)      Nem ellentétes a közösségi joggal az olyan nemzeti rendelkezés, amelynek értelmében a termelési kapacitást érintő beruházás
            vagy földterület-vásárlás következtében a pótlólagos kifizetést növelő összegből 500 eurót levonnak a támogatási jogosultság
            nemzeti tartalékból történő kiosztásának alapjául szolgáló referenciaösszeg meghatározását megelőzően.
      Aláírások
      * Az eljárás nyelve: holland.


A Bíróság (első tanács) 1982. június 17-i ítélete. # Ludwig Wünsche & Co. kontra Bundesanstalt für landwirtschaftliche Marktordnung. # Előzetes döntéshozatal iránti kérelem: Bundesfinanzhof - Németország. # # 3/81. sz. ügy


A Bíróság február 2.-i ítélete: 1988. # Nagy-Britannia és Észak-Írország Egyesült Királysága kontra az Európai Közösségek Bizottsága. # # 61/86. sz. ügy


A Bíróság december 12.-i ítélete: 1990. # Peter Kaefer és Andréa Procacci kontra francia állam. # Előzetes döntéshozatal iránti kérelmek: Tribunal administratif de Papeete (Polynesie) - Franciaország. # C-100/89. és C-101/89. sz. egyesített ügyek


title: A Bíróság (hetedik tanács) 2008. április 10-i ítélete. # Az Európai Közösségek Bizottsága kontra Holland Királyság. # Tagállami kötelezettségszegés - Az Európai Unió és az Európai Gazdasági Térség tagállamai gazdaságilag nem aktív és nyugdíjas állampolgárainak tartózkodási joga - A fogadó tagállamban való legalább egyéves tartózkodáshoz elegendő megélhetési fedezet igazolását előíró nemzeti jogszabály és közigazgatási gyakorlat. # C-398/06. sz. ügy

text:
      A Bíróság (hetedik tanács) 2008. április 10‑i ítélete – Bizottság kontra Hollandia
      (C‑398/06. sz. ügy)
      „Tagállami kötelezettségszegés – Az Európai Unió és az Európai Gazdasági Térség tagállamai gazdaságilag nem aktív és nyugdíjas állampolgárainak tartózkodási
         joga – A fogadó tagállamban való legalább egyéves tartózkodáshoz elegendő megélhetési fedezet igazolását előíró nemzeti jogszabály
         és közigazgatási gyakorlat”

      1.                     Kötelezettségszegés megállapítása iránti kereset – A megalapozottság Bíróság általi vizsgálata – Figyelembe veendő helyzet
            – Az indokolással ellátott véleményben meghatározott határidő lejártakor fennálló helyzet (EK 226. cikk) (vö. 26. pont)
      2.                     Személyek szabad mozgása – A tagállamok állampolgárainak belépési és tartózkodási joga – 68/360, 90/364 és 90/365 irányelv
            – A tartózkodási engedély kiállításának feltételei (68/360 tanácsi irányelv, 9. cikk, (1) és (3) bekezdés, 90/364 és 90/365
            tanácsi irányelv) (vö. 29. pont, 31. pont és a rendelkező rész)
      Tárgy

               Tagállami kötelezettségszegés – Az uniós polgárok tartózkodására vonatkozó közösségi jogi szabályozás megsértése – A nem aktív
                  és nyugdíjas személyek tekintetében a tartózkodási engedély megszerzéséhez a megélhetéshez elegendő fedezet igazolását előíró
                  nemzeti jogszabály és közigazgatási gyakorlat.

            Rendelkező rész

                  1)

                  	A Holland Királyság – mivel hatályban tartott olyan nemzeti rendelkezéseket, amelyek értelmében az Európai Unió és az Európai
                     Gazdasági Térség gazdaságilag nem aktív és nyugdíjas állampolgárainak a tartózkodási engedély megszerzéséhez igazolniuk kell,
                     hogy tartósan rendelkeznek a megélhetéshez szükséges fedezettel – nem teljesítette a tagállami munkavállalók és családtagjaik
                     Közösségen belüli mozgására és tartózkodására vonatkozó korlátozások eltörléséről szóló, 1968. október 15‑i 68/360/EGK tanácsi
                     irányelvből, a tartózkodási jogról szóló, 1990. június 28‑i 90/364/EGK tanácsi irányelvből és a kereső tevékenységük folytatásával
                     felhagyó munkavállalók és önálló vállalkozók tartózkodási jogáról szóló, 1990. június 28‑i 90/365/EGK tanácsi irányelvből
                     eredő kötelezettségeit.

                  2)

                  	A Bíróság a Holland Királyságot kötelezi a költségek viselésére.

                  3)

                  	Nagy‑Britannia és Észak‑Írország Egyesült Királysága maga viseli saját költségeit.


A Bíróság február 22.-i ítélete: 1984. # Gerda Kloppenburg kontra Finanzamt Leer. # Előzetes döntéshozatal iránti kérelem: Finanzgericht Niedersachsen - Németország. # # 70/83. sz. ügy


Az Elsőfokú Bíróság (negyedik tanács) február 22.-i ítélete: 1990. # Pedro Bocos Viciano kontra az Európai Közösségek Bizottsága. # Tisztviselő - Nyílt versenyvizsga. # T-72/89. sz. ügy


title: A Bíróság ítélete ( 2007. december 14. ) az E-5/06. számú, – EFTA Felügyeleti Hatóság kontra Liechtensteini Hercegség ügyben (Szerződő fél kötelezettségeinek elmulasztása – Az 1408/71/EGK tanácsi rendelet 4. cikkének (1) és (2a) bekezdése – Szociális biztonsági ellátások és különleges, nem járulékalapú ellátások – Az 1408/71/EGK rendelet különleges, nem járulékalapú ellátásokat felsoroló IIa. mellékletének joghatása – Az EGT-Tanács 1/95 határozata az EGT-megállapodás Liechtenstein tekintetében történő hatálybalépéséről)

text:
               8.5.2008

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 113/14

      A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE

   (2007. december 14.)
   az E-5/06. számú,
   EFTA Felügyeleti Hatóság kontra Liechtensteini Hercegség ügyben

      (Szerződő fél kötelezettségeinek elmulasztása – Az 1408/71/EGK tanácsi rendelet 4. cikkének (1) és (2a) bekezdése – Szociális biztonsági ellátások és különleges, nem járulékalapú ellátások – Az 1408/71/EGK rendelet különleges, nem járulékalapú ellátásokat felsoroló IIa. mellékletének joghatása – Az EGT-Tanács 1/95 határozata az EGT-megállapodás Liechtenstein tekintetében történő hatálybalépéséről)

   (2008/C 113/11)
   Az E-5/06. számú, EFTA Felügyeleti Hatóság kontra Liechtensteini Hercegség ügyben – kérelem annak kimondására, hogy a Liechtensteini Hercegség nem teljesítette az EGT-megállapodás VI. mellékletének 1. pontjában említett jogi aktus (az EGT-megállapodás 1. jegyzőkönyvével az EGT-megállapodáshoz igazított, a szociális biztonsági rendszereknek a Közösségen belül mozgó munkavállalókra, önálló vállalkozókra és családtagjaikra történő alkalmazásáról szóló, 1971. június 14-i 1408/71/EGK tanácsi rendelet) 19. cikke (1) és (2) bekezdésének, 25. cikke (1) bekezdésének és 28. cikke (1) bekezdésében előírt kötelezettségeit – a Carl Baudenbacher elnökből, Henrik Bull előadó-bíróból, és Thorgeir Örlygsson bíróból álló Bíróság 2007. december 14-án az alábbi ítéletet hozta:

               1.

               A Bíróság kimondja, hogy azzal, hogy az önsegélyre képtelenek ellátására való jogosultság feltételeként Liechtensteinben található lakóhelyet szabott meg, a Liechtensteini Hercegség nem teljesítette kötelezettségét az EGT-Megállapodás VI. mellékletének 1. pontjában említett jogi aktus (az EGT-megállapodás 1. jegyzőkönyvével az EGT-megállapodáshoz igazított, a szociális biztonsági rendszereknek a Közösségen belül mozgó munkavállalókra, önálló vállalkozókra és családtagjaikra történő alkalmazásáról szóló, 1971. június 14-i 1408/71/EGK tanácsi rendelet) 19. cikke (1) és (2) bekezdésének, 25. cikke (1) bekezdésének és 28. cikke (1) bekezdésének megfelelően.

               2.

               A Bíróság elrendeli, hogy a Liechtensteini Hercegség viselje az eljárás valamennyi költségét.


A Bíróság (hatodik tanács) február 6.-i ítélete: 1997. # Finanzamt Augsburg-Stadt kontra Marktgemeinde Welden. # Előzetes döntéshozatal iránti kérelem: Bundesfinanzhof - Németország. # Hatodik HÉA irányelv. # C-247/95. sz. ügy