title: Az Elsőfokú Bíróság (második tanács) 2004. május 25-i ítélete. # Distilleria F. Palma SpA, felszámolás alatt, kontra az Európai Közösségek Bizottsága. # 822/87/EGK rendelet - A borpiac közös szervezése - 1780/89/EGK rendelet - 2710/93/EGK rendelet - 416/96/EK rendelet - Lepárlási eljárásokból származó alkohol elhelyezése - 3390/90/EK rendelet - Versenytárgyalás motorüzemanyagként való felhasználásra - A versenytárgyalás egyes feltételei módosításának Bizottság általi elutasítása - Vis maior - A Közösség szerződésen kívüli felelőssége - Elfogadhatóság . # T-154/01. sz. ügy

text:
      T‑154/01. sz. ügy
      Distilleria F. Palma SpA
      kontra
      az Európai Közösségek Bizottsága
      „822/87/EGK rendelet – A borpiac közös szervezése – 1780/89/EGK rendelet – 2710/93/EGK rendelet – 416/96/EK rendelet – Lepárlásból származó alkohol elhelyezése – 3390/90/EK rendelet – Motorüzemanyagként való felhasználásra irányuló versenytárgyalás – A versenytárgyalásra vonatkozó egyes feltételek módosításának Bizottság általi elutasítása – Vis maior – A Közösség szerződésen kívüli felelőssége – Elfogadhatóság”
      Az Elsőfokú Bíróság ítélete (második tanács), 2004. május 25.
      Az ítélet összefoglalása
      1.     Eljárás – Kártérítési kereset – Szerződésből eredő kár megtérítése iránti kereset – Választottbírósági kikötés – Hiány – A
            közösségi bíróság hatáskörének hiánya
      (EK 235., 238. és 240. cikk)
      2.     Eljárás – Keresetlevél – Alaki követelmények – A jogvita tárgyának megjelölése – A felhozott jogalapok rövid ismertetése –
            Közösségi intézmény által okozott károk megtérítésére irányuló kereset
      (A Bíróság alapokmánya, 21. cikk; az Elsőfokú Bíróság eljárási szabályzata, 44. cikk, 1. §, c) pont)
      1.     Az EK 238. cikk szerinti választottbírósági kikötés hiányában az Elsőfokú Bíróság – amikor az EK 235. cikk alapján benyújtott
         kártérítési keresettel fordulnak hozzá – nem határozhat az adott keresetről, amennyiben a kereset valójában szerződésből eredő
         kár megtérítésére irányul. Máskülönben az Elsőfokú Bíróság kiterjesztené igazságszolgáltatási hatáskörét az EK 240. cikk által
         számára korlátozottan fenntartottakon kívüli jogvitákra, mivel ez a rendelkezés – éppen ellenkezőleg – a tagállami bíróságokra
         ruházza az általános jogi hatáskört az olyan jogvitákban, amelyekben a Közösség az egyik fél.

      (vö. 50. pont)
      2.     A Bíróság alapokmánya 21. cikkének első bekezdése és az Elsőfokú Bíróság eljárási szabályzata 44. cikke 1. §‑ának c) pontja
         értelmében a keresetlevélnek többek között meg kell jelölnie a jogvita tárgyát és tartalmaznia kell a felhozott jogalapok
         rövid ismertetését. E megjelölésnek kellően világosnak és pontosnak kell lennie ahhoz, hogy lehetővé tegye az alperes részére
         védekezésének előkészítését, és hogy az Elsőfokú Bíróság, adott esetben további erre vonatkozó információ nélkül határozni
         tudjon a keresetről. A jogbiztonság és a gondos igazságszolgáltatási igazgatás biztosítása végett a kereset elfogadhatóságához
         szükséges, hogy az alapvető ténybeli és jogi elemek, amelyeken a kereset alapul, legalább összefoglalva, ugyanakkor koherens
         és érthető módon magából a keresetlevél szövegéből kitűnjenek.

      E követelmények kielégítése végett valamely közösségi intézmény által okozott károk megtérítésére irányuló keresetnek tartalmaznia
         kell azokat az elemeket, amelyek a felperes szerinti felróható magatartást azonosíthatóvá teszik, azon okokat, amelyek alapján
         a felperes szerint okozati összefüggés áll fenn e magatartás és az állítólagosan elszenvedett kár között valamint a kár természetét
         és terjedelmét.

      (vö. 56., 58–59. pont)
AZ ELSŐFOKÚ BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (második tanács)
      2004. május 25.(*)

      „822/87/EGK rendelet – A borpiac közös szervezése – 1780/89/EGK rendelet – 2710/93/EGK rendelet – 416/96/EK rendelet – Lepárlásból származó alkohol elhelyezése – 3390/90/EK rendelet – Motorüzemanyagként való felhasználásra irányuló versenytárgyalás – A versenytárgyalásra vonatkozó egyes feltételek módosításának Bizottság általi elutasítása – Vis maior – A Közösség szerződésen kívüli felelőssége – Elfogadhatóság”
      A T‑154/01. sz. ügyben,
      a Distilleria F. Palma SpA (felszámolás alatt, Nápoly [Olaszország], képviseli: F. Caruso, ügyvéd)

      felperesnek
      az Európai Közösségek Bizottsága (képviselik: L. Visaggio és C. Cattabriga, meghatalmazotti minőségben, segítőjük: A. Dal Ferro ügyvéd, kézbesítési cím: Luxembourg)

      alperes ellen
      a Bizottságnak az olasz hatóságok részére 1996. november 11-én küldött leveléből következő, ezen intézmény magatartásának
         feltételezett jogellenessége nyomán állítólagosan elszenvedett kár megtérítése iránt az EK 235. cikk és az EK 288. cikk (2)
         bekezdése alapján benyújtott keresete tárgyában,

      AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK ELSŐFOKÚ BÍRÓSÁGA (második tanács),
      tagjai: J. Pirrung elnök, A. W. H. Meij és N. J. Forwood bírák,
      hivatalvezető: J. Palacio González főtanácsos,
      tekintettel az írásbeli szakaszra és a 2003. december 17-i tárgyalásra,
      meghozta a következő
      Ítéletet
       Jogi és ténybeli háttér
      1       A Bizottság az intervenciós hivataloknál tárolt borszármazék alkoholnak a Közösségen belül motorüzemanyagként való felhasználás
         céljából versenytárgyalás útján történő különleges értékesítés megnyitásáról szóló, 1990. november 26-i 3390/90/EGK rendelettel
         (HL L 327., 21. o.) megnyitotta a 8/90/EK versenytárgyalást 1,6 millió hektoliter alkohol eladására, amely öt, egyenként 320 000
         hektoliteres tételből áll, és amely a borpiac közös szervezéséről szóló, 1987. március 16-i 822/87/EGK tanácsi rendelet 35.,
         36., és 39. cikkében meghatározott lepárlási eljárásokból származik (HL L 84., 1. o., a továbbiakban: versenytárgyalás).

      2       A 3390/90 rendelet első cikke kimondja, többek között, hogy a versenytárgyalás során értékesítésre kerülő alkoholt a Közösségen
         belül motorüzemanyagként kell felhasználni.

      3       A 3390/90 rendelet 3. cikke úgy rendelkezik, hogy az értékesítésre az intervenciós hivataloknál tárolt és a 822/87/EGK rendelet
         35., 36., és 39. cikkében említett lepárlási eljárásokból származó alkohol elhelyezésére vonatkozó szabályokról szóló 1989.
         június 21-i 1780/89 bizottsági rendelet rendelkezéseinek megfelelően került sor (HL L 178., 1. o.).

      4       A 3390/90 rendelet 4. cikke előírja, hogy a versenytárgyalás különleges feltételeit a versenytárgyalásra való pályázati felhívás
         tartalmazza (HL C 296., 14. o., a továbbiakban: versenytárgyalási felhívás).

      5       A többször és különösen az 1990. november 26-i 3391/90/EGK bizottsági rendelettel (HL L 327., 23. o.) módosított 1780/89 rendelet
         24. cikkének (2) bekezdése előírja, hogy a versenytárgyalás nyertesének bizonyítania kell, hogy annál a tagállami intervenciós
         hivatalnál, ahol a versenytárgyalás nyertesének székhelye található, a biztosítékot letétbe helyezte avégett, hogy az odaítélt
         alkohol versenykiírás szerinti felhasználását biztosítsa.

      6       A versenytárgyalás megnyitásakor hatályos szövegű 1780/89 rendelet 28. cikke (4) bekezdésének és a versenytárgyalási felhívás
         X. pontjának megfelelően az odaítélt alkoholt minden tétel utolsó kivétjétől számított egy éven belül fel kell használni.

      7       A 1780/89 rendelet 30. cikke (1) bekezdésének e) pontja, amelyre a versenytárgyalási felhívás c) pontjának I 5. alpontja visszautal,
         előírja, hogy annak érdekében, hogy az ajánlat elfogadható legyen, az ajánlatot írásban kell megtenni, és annak tartalmaznia
         kell az ajánlattevő kötelezettségvállalását az érintett versenytárgyalásra vonatkozó valamennyi rendelkezés tiszteletben tartására
         vonatkozóan.

      8       A Distilleria F. Palma SpA-nak [a továbbiakban: Palma, jelenleg Fallimento Distilleria F. Palma SpA (Distilleria F. Palma
         SpA, felszámolás alatt), a továbbiakban: a felperes] a 3 ecu per 100 térfogatszázalékos alkohol hektoliterre vonatkozó ajánlata
         nyomán a 8/90/EK különleges versenytárgyalás keretében kiírt alkohol forgalomba hozatalát 1991. januárjában neki ítéltek meg.

      9       E versenytárgyalás keretében a Palma bankgaranciát helyezett el a Sao Paolo di Torino banknál a hatáskörrel rendelkező intervenciós
         hivatal, azaz az Azienda di Stato per gli interventi nel mercado agricolo (agrárpiaci intervenciók állami ügynöksége, a továbbiakban:
         AIAÜ) javára.

      10     A Palmának nehézségei voltak az odaítélt alkohol kivételével és eladásával, és erről értesítette a Bizottságot. Különösen
         e nehézségek figyelembevételével a Bizottság elfogadta az intervenciós hivataloknál tárolt borszármazék alkoholnak a Közösségen
         belül motorüzemanyagként való felhasználás céljából versenytárgyalás útján történő különleges értékesítéséről szóló, 1993.
         szeptember 30-i 2710/93/EGK rendeletet (HL L 245., 131. o.).

      11     A 2710/93 rendelet 6. cikkével a Bizottság az intervenciós raktárakból a Palma által ki nem vett – ti. a megítélt ötből három
         tétel - alkohol tételeire vonatkozóan részlegesen megsemmisítette a 8/90/EK versenytárgyalás útján történő különleges értékesítést.
         Az e három tételre vonatkozó teljesítési biztosítékot feloldották.

      12     A 2710/93 rendelet 2. cikkének megfelelően a 8/90/EK versenytárgyalás szerinti első két tétel, azaz 640 000 hektoliter alkohol
         felhasználását ‑ a vis maior esetét kivéve ‑ 1995. október 1-jéig teljesíteni kell.

      13     A 2710/93 rendelet 3. cikke úgy rendelkezik, hogy az érintett intervenciós hivatalnak fel kell oldania a két első tételre
         vonatkozó teljesítési biztosítékot, amikor ezen első két tétel alkohol egészét a Közösségen belül motorüzemanyagként felhasználták.

      14     A 2710/93 rendelet elfogadása ellenére a Palma szerint újból olyan események történtek, amelyek a felperes szerint kötelezettségvállalásai
         teljesítésében jelentős akadályt jelentettek.

      15     A Palma 1995. szeptember 18-i levelével kérte a Bizottságot, hogy az alkohol felhasználására számára a 2710/93 rendelet 2. cikkében
         rögzített határidőt újból az hosszabbítsa meg. A Palma ebben a levelében a vis maior esetét állítólagosan megalapozó körülményekre
         hivatkozott, amelyek őt kötelezettségeinek határidőn belüli, megfelelő teljesítésében megakadályozhatták.

      16     A Palma 1995. november 27-én kelt levelével az 1995. október 1-jén lejáró határidő meghosszabbítása iránti kérelmét megismételte.
      17     A Bizottság 1995. december 19-én kelt levelével arról tájékoztatta a Palmát, hogy az alkohol felhasználására rendelkezésre
         álló határidő esetleges meghosszabbításáról záros határidőn belül dönteni fog.

      18     A Palma 1995. december 19-én és 1996. január 5-én még két feljegyzést küldött a Bizottságnak, amelyekben kérte a még fel nem
         használt alkohol megsemmisítésének engedélyezését. E kérelem 34 000 hektoliter alkoholmennyiségre vonatkozott.

      19     A 2710/93 rendeletet módosító 1996. március 7-i 416/96/EK bizottsági rendelet (HL L 59.,, 5. o.) a már kivett tételek felhasználására
         irányadó határidőt újból módosította. A 416/96 rendelettel módosított 2710/93 rendelet 3. cikkének (1) bekezdése előírja:

      „A 2220/85/EGK rendelet 23. cikkétől eltérően és a vis maior esetét kivéve, amennyiben a 2. cikkben említett határidőt nem
         tartják be, a hektoliterenkénti 90 ECU teljesítési biztosíték a következőknek megfelelően évül el:

      a)      15% minden esetben
      b)      a 15% levonása után fennmaradó összeg 50%-a, amennyiben az abban a cikkben említett felhasználás 1996. június 30. előtt nem
         történt meg.

      Amennyiben az 1996. december 31-i határidőt nem tartják be, a biztosíték teljes összege elévül.”
      20     Az AIAÜ 1996. április 23-i feljegyzésével felhívta a Palmát, hogy az fizessen meg 3 164 220 870 olasz líra (kb. 1 634 183,70 euro)
         összeget – amely feltételezhetően a teljesítési biztosíték 15%-ának felel meg – azon az alapon, hogy 1995. október 1-ig a
         versenytárgyalás szerinti első két tétel alkoholmennyiséget a Közösségen belül motorüzemanyagként nem használták fel. 1996.
         június 3-án kelt levelével a Palma vitatta az AIAÜ követelésének jogosságát.

      21     A Palma e levélben megismételte a Bizottsághoz címzett, a fel nem használt alkohol megsemmisítésére vonatkozó kérelmét, azzal
         érvelve, hogy ez lenne a legmegfelelőbb megoldás az alkohol forgalomba hozatalának, a piac megzavarása nélküli biztosítására.

      22     A Bizottság 1996. november 11-én levelet intézett az AIAÜ-höz, amelyben a következőket fejtette ki:
      „A Palma lepárlóüzemnek annak engedélyezésére vonatkozó kérelme, hogy a 8/90/EK versenytárgyalás keretében számára odaítélt
         alkohol fennmaradó részét megsemmisíthesse, a kérdéses alkohol minőségével kapcsolatos problémák miatt nem fogadható el.

      A [biztosíték megszerzésére vonatkozó] 416/96/EK bizottsági rendelet rendelkezéseit pontosan kell alkalmazni.
      […] A Palmának teljesítési kötelezettsége áll fenn, ami azt jelenti, hogy az alkoholt a versenytárgyalási felhívásban foglalt
         feltételek szerint motorüzemanyagként kell felhasználni, illetve hogy egy ilyen kötelezettség nem szűnik meg a biztosíték
         megszerzésével. A nemzeti hatóságok a biztosíték megszerzése után kötelesek e kötelezettséget – adott esetben végrehajtás
         útján – tiszteletben tartatni. Okvetlenül szükséges elkerülni azt, hogy a megítélt alkoholmennyiséget a 8/90/EK versenytárgyalási
         felhívásban nem engedélyezett ágazatban, így pl. a szeszesital-ágazatban használják fel.

      23     Ezt a levelet az AIAÜ 1997. február 3-án küldte meg a Palma részére.
      24     1996. november 20-án kelt levelével a Palma újból megismételte kritikai észrevételeit az AIAÜ kérelmével kapcsolatban, és
         javasolta az alkohol még fel nem használt részének az AIAÜ részére való ingyenes rendelkezésre bocsátását.

      25     Az AIAÜ fizetési felszólítást küldött a Palmának a biztosíték egészének megfizetése tárgyában. A Palma a nemzeti bíróságok
         előtt vitatta e fizetési felszólítás létjogosultságát.

      26     A Palma 1999. július 9-én csődöt jelentett be.
       Eljárás
      27     Az Elsőfokú Bíróság Hivatalához 2001. július 9-én benyújtott keresetlevelével a felperes a jelen keresetet indította.
      28     Az előadó bíró jelentése alapján az Elsőfokú Bíróság (második tanács) megnyitotta az eljárás szóbeli szakaszát, és az Elsőfokú
         Bíróság eljárási szabályzata 64. cikkében előírt pervezető intézkedések keretében a felekhez írásban kérdéseket tett fel,
         illetve felhívta őket, hogy a tárgyaláson azokról nyilatkozzanak.

      29     A 2003. december 17-i tárgyaláson a felek ismertették szóbeli előterjesztéseiket és az Elsőfokú Bíróság által feltett írásbeli
         és szóbeli kérdésekre vonatkozó válaszaikat.

       A felek kérelmei
      30     A felperes a következő döntés meghozatalát kéri az Elsőfokú Bíróságtól:
      –       kötelezze a Bizottságot a károk megtérítésére;
      –       kötelezze a Bizottságot a költségek viselésére.
      31     A Bizottság a következő döntés meghozatalát kéri az Elsőfokú Bíróságtól:
      –       a keresetet mint elfogadhatatlant és megalapozatlant utasítsa el;
      –       kötelezze a felperest a költségek viselésére.
       Jogi alapok
      32     Anélkül, hogy külön iratban elfogadhatatlansági kifogást terjesztett volna elő, a Bizottság vitatja a kereset elfogadhatóságát.
         E tekintetben három elfogadhatatlansági okra hivatkozik. Az első mint fő érv az Elsőfokú Bíróság hatáskörének hiánya. A második
         érv a kereset elkésettsége, a harmadik pedig az eljárási szabályzat 44. cikke 1. §-a c) pontjának téves megítélése. E két
         utóbbi elfogadhatatlansági okra a Bizottság csak másodlagosan hivatkozik.

      33     A felperes keresetének elfogadhatóságát fenntartja.
       Az Elsőfokú Bíróság hatáskörének hiánya mint elfogadhatatlansági ok
       A felek érvelése
      34     A Bizottság érvelése szerint a jogvita teljes egészében egyrészt a 8/90/EK különleges versenytárgyalás keretében megszerzett
         alkohol felhasználására vonatkozó, pontosan meghatározott kötelezettségnek a Palma általi be nem tartásából mint objektív
         körülményből, másrészt pedig e nem teljesítés következményeiből adódik. Vagyis szerinte a szóban forgó jogviszony a jelen
         ügyben szerződéses jellegű. Egyedül e szerződéses kapcsolatban merülhetne fel a Bizottság esetleges felelőssége. Következésképpen
         egyrészről a keresetet tévesen alapoznák az EK 288. cikk második bekezdésére, másrészről az EK 240. cikke alapján a kereset
         nem tartozik a közösségi bírónak adott korlátozott hatáskör alá (lásd ebben az értelemben az Elsőfokú Bíróság T‑44/96. sz.,
         Oleifici italiani kontra Bizottság ügyben, 1997. július 18-án hozott végzésének [EBHT 1997.. II‑1331. o.] 38. pontját).

      35     A felperes fenntartja, hogy az Elsőfokú Bíróság hatáskörrel bír keresete elbírálására, azzal az indokkal, hogy a kereset a
         Bizottság szerződésen kívüli felelősségére irányul. E tekintetben – a Bizottság álláspontjával ellentétben – úgy érvel, hogy
         a jogvita semmiképpen sem illeszkedik a Palma és ezen intézmény között fennálló szerződéses kapcsolatba. Jelen esetben az
         elszenvedett kár oka az 1996. november 11-i levélben található, amely – mint a Bizottság egyoldalú aktusa – nem tartozik a
         szerződéses kapcsolat keretébe.

      36     Egyébként, ami egyrészről a Palma által az alkohol fennmaradó részének megsemmisítésére benyújtott kérelem elutasítását, másrészről
         a 8/90/EK versenytárgyalás keretében letett biztosíték behajtásáról történő döntést illeti, az 1996. november 11-i levél olyan,
         a Palma érdekeit érintő, kötelező joghatásokat kiváltó intézkedést tartalmaz, amely a Palma jogi helyzetét jelentősen megváltoztatja
         (lásd ebben az értelemben az Elsőfokú Bíróság T‑64/89. sz., Automec kontra Bizottság ügyben, 1990. július 10-én hozott ítéletének
         [EBHT 1990., II‑367. o.] 42. pontját).

       A Bíróság álláspontja
      37     Meg kell jegyezni, hogy az Elsőfokú Bíróság jelen jogvitára vonatkozó hatáskörének megállapítása attól az előzetes kérdésre
         adott választól függ, miszerint jelen ügyben a Közösséggel szemben – a Bizottságnak felróható magatartás miatt – felmerülő
         felelősség szerződéses vagy szerződésen kívüli jogviszonyon alapul (lásd ebben az értelemben az Elsőfokú Bíróság T‑180/95. sz.,
         Nutria kontra Bizottság ügyben 1997. július 18-án hozott végzésének, [EBHT 1997, II‑1317. o.] 28. pontját).

      38     E tekintetben először is meg kell jegyezni, hogy a felperes és a Bizottság szerződéses jogviszonyban áll. Valójában az 1780/89
         rendelet 30. cikke (1) bekezdésének e) pontjából következik, hogy a 3390/90 rendelettel megnyitott versenytárgyalás ajánlattevőjeként
         a Palma kifejezetten kötelezettséget vállalt e versenytárgyalásra vonatkozó valamennyi rendelkezés tiszteletben tartására.
         E feltételek tudatában a Palma versenytárgyalás útján ajánlatot tett 1,6 milló hektoliter 100 térfogatszázalékos alkoholra
         3 ecu hektoliterenkénti árral. Amikor a Bizottság odaítélte az értékesítendő alkoholt, elfogadta a Palma által javasolt árat,
         illetve annak egyéb kötelezettségvállalásait. Így a Palma ajánlatának és annak Bizottság általi elfogadásának következtében
         az 1780/89 és a 3390/90 rendeletek vonatkozó rendelkezései, a versenytárgyalási felhívás, valamint a Palma által ajánlott
         ár a felek közötti szerződés rendelkezéseit képezik (lásd ebben az értelemben az Elsőfokú Bíróság T‑186/96. sz., Mutual Aid
         Administration Services kontra Bizottság ügyben, 1997. október 3-án hozott végzésének [EBHT 1997., II‑1633. o.] 39. pontját
         és a T‑134/01. sz., Hans Fuchs kontra Bizottság ügyben, 2002. október 9-án hozott ítéletének [EBHT 2002., II‑3909. o.] 53. pontját).

      39     Meg kell jegyezni, hogy megkötését követően a szerződést újból módosították. A Bizottság ugyanis a Palma kérelmére elfogadta
         a 2710/93 és a 416/96 rendeletet, amelyek részlegesen semmissé nyilvánítják a versenytárgyalást, és módosítják a ténylegesen
         eladott alkohol felhasználását, valamint az alkoholra vonatkozó teljesítési biztosíték feloldásának feltételeit. Ezen módosítások
         a szerződés  szerves részét képezik.

      40     Ezt követően meg kell vizsgálni, hogy a Bizottságnak a jelen kártérítési kereset alapját képező feltételezett mulasztásai
         vonatkoznak-e annak e szerződés alapján fennálló kötelezettségeire (lásd ebben az értelemben a fent hivatkozott Mutual Aid
         Administration Services kontra Bizottság ügyben hozott végzés 40. pontját).

      41     A felperes három állítólagos kötelezettségszegésre hivatkozik. Elsőként a Bizottság nem vette figyelembe a vis maior fennállását,
         ami felmentené a Palmát azon kötelezettsége alól, hogy a számára ténylegesen odaítélt alkoholt bizonyos határidőn belül felhasználja.
         Ebből következőn a Bizottság nem ismerte fel a vis maior esetén fennálló kimentési lehetőséget. Másodsorban a Bizottság újfent
         elutasította a ténylegesen eladott alkohol felhasználására vonatkozó feltételek újbóli módosítását, ami pedig az arányosság
         elvének megsértését jelenti. Harmadsorban a Bizottság nem indokolta elutasítását, ami az EK 253. cikk alapján az őt terhelő
         indokolási kötelezettség megsértését jelenti.

      42     Először is ami a vis maior fennállásának figyelembevételére vonatkozóan a Bizottság kötelezettségét illeti, meg kell jegyezni,
         hogy ez a kötelezettség őt a szerződés alapján terheli. Lényegében a kötelezettség a 2710/93 rendelet 2. cikkében, valamint
         a 416/96 rendelet által módosított ugyanezen rendelet 3. cikkében előírt szerződési rendelkezésekből következik. Következésképpen
         a vis maior figyelembevételére vonatkozó kötelezettség állítólagos megsértése a szerződés körébe tartozik, és nem veti fel
         – adott esetben – a Közösség szerződéses felelősségét.

      43     Másodszor ami a Bizottság részéről a ténylegesen eladott alkohol felhasználásának feltételeire vonatkozó módosítás elfogadását
         illeti, azzal az indokkal, hogy e módosításokat az arányosság elve megköveteli, meg kell jegyezni, hogy ezen kötelezettség
         – még ha feltételezzük is fennállását – a Bizottságot csak a szerződés alapján kötelezi.

      44     Természetesen az EK 5. cikk harmadik bekezdése, amely az arányosság elvét fekteti le, a Közösség minden fellépési formájára
         vonatkozik, legyen az szerződéses vagy szerződésen kívüli.

      45     Mindazonáltal a pacta sunt servanda elv alapján, amely minden jogrend alapvető elve (a Bíróság C‑162/96. sz. Racke-ügyben
         1998. június 16-án hozott végzésének [EHBT 1998., I‑3655. o.] 49. pontja), a Palma és a Bizottság között kötött szerződés
         – főszabály szerint – sérthetetlen. A Bizottság arra vonatkozó esetleges kötelezettsége, hogy a Palma által javasolt szerződésmódosításokat
         elfogadja, magából a szerződésből vagy a szerződéses kapcsolatokat irányító alapelvekből – amelyek között ott van az arányosság
         elve is – következhet. A szerződésmódosítás említett kötelezettségének feltételezett megszegése, adott esetben, csak a Közösség
         szerződéses felelősségét vonhatja maga után.

      46     Ami végül a felperes által hivatkozott indokolási kötelezettség megsértését illeti, elégséges megjegyezni, hogy e kötelezettség
         a Bizottságot az EK 253. cikk alapján terheli. Mindazonáltal e cikk ennek az intézménynek csak az egyoldalú aktusaira vonatkozik.
         Az tehát nem köti a Bizottságot azon szerződés alapján, amit a Palmával kötött meg. Következésképpen ez a kötelezettség, adott
         esetben, csak a Közösség szerződésen kívüli felelősségét vonhatja maga után.

      47     Az előzőekből – az indokolási kötelezettség feltételezett megsértésén kívül – az következik, hogy a felperes kártérítési keresetének
         alátámasztására a szerződéses jellegű kötelezettségek Bizottság általi megszegésére hivatkozik, illetve arra, hogy a benyújtott
         kereset következésképpen szerződéses alapon nyugszik (lásd ebben az értelemben a fent hivatkozott Nutria kontra Bizottság
         ügyben hozott végzés 36. pontját).

      48     Az EK 225. cikk és az EK 238. cikk együttes rendelkezései alapján az Elsőfokú Bíróság csak választottbírósági kikötés alapján
         rendelkezik hatáskörrel első fokon bármely természetes vagy jogi személy által előterjesztett szerződéssel kapcsolatos jogvitákban,
         amely kikötés jelen esetben hiányzik.

      49     Jelen jogvitában nem lehet elfogadni, hogy az Elsőfokú Bíróságnak a felperes által történő megkeresése a felek közös akaratának
         tekinthető – azért hogy a szerződési jog területén hatáskört biztosítsanak a közösségi bírónak–, mivel a Bizottság vitatja
         az Elsőfokú Bíróság hatáskörét.

      50     Az EK 238. cikk szerinti választottbírósági kikötés hiányában az Elsőfokú Bíróság ‑ amikor, mint a jelen esetben, az EK 235. cikk
         alapján benyújtott kártérítési keresettel fordulnak hozzá – nem határozhat az adott keresetről, amennyiben a kereset valójában
         a szerződésből eredő kártérítésre irányul. Máskülönben az Elsőfokú Bíróság kiterjesztené igazságszolgáltatási hatáskörét az
         EK 240. cikk által számára korlátozottan fenntartottakon kívüli jogvitákra, mivel ez a rendelkezés – éppen ellenkezőleg –
         a tagállami bíróságokra ruházza az általános jogi hatáskört az olyan jogvitákban, amelyben a Közösség az egyik fél (lásd ebben
         az értelemben, a Bíróság 133/85. sz.–136/85 sz., Rau és társai ügyben, 1987. május 21-én hozott ítéletének [EBHT 1987., 2289. o.]
         10. pontját és a fent hivatkozott Mutual Aid Administration Services kontra Bizottság ügyben hozott végzés 47. pontját).

      51     Az előzőekből következik, hogy az Elsőfokú Bíróság hatáskörének hiányából következő elfogadhatatlansági jogalapot el kell
         ismerni, amennyiben a kereset egyrészről a vis maior fennállása figyelembevételének kötelezettsége, másrészről az arányosság
         elvén alapuló, a Palma által javasolt szerződésmódosítások elfogadásának állítólagos kötelezettsége megsértésén alapul.

      52     Tekintettel arra, hogy az elsődlegesen hivatkozott elfogadhatatlansági ok nem indokolhatja a kereset teljes egészében való
         elutasítását, meg kell vizsgálni az eljárási szabályzat 44. cikke 1. §-a c) pontja rendelkezéseinek téves megítélését mint
         elfogadhatatlansági okot abban a vonatkozásban, amelyben a felperes az indokolási kötelezettség megsértésére hivatkozik.

       Az eljárási szabályzat 44. cikke  1. §-a c) ponja rendelkezéseinek téves megítélése mint elfogadhatatlansági ok
       A felek érvei
      53     A Bizottság fenntartja, hogy a kereset elfogadhatatlan, mivel – ellentétben az eljárási szabályzat 44. cikke 1. §-a c) pontjának
         követelményeivel – az állítólagosan felmerült kár meglétére és összegére vonatkozóan semmilyen pontos és konkrét utalással
         sem szolgál. Ebben az összefüggésben a Bizottság nem képes azonosítani a sérelmet, amely alapján a felperes kártérítést igényel.

      54     A Bizottság érvelése szerint a kár meghatározásának feltételeit illetően hiányzik az összefüggés a kereset és a felperes válasza
         között. Ugyanis a keresetben a szállítás és a raktározás költségei, amelyek megtérítését a felperes követeli, az 1996. november
         11-i levél előtt merültek fel, amely levelet azonban a felperes a felmerült kár okának minősít. Ezzel ellentétesen a felperes
         válaszában az 1996. november 11-i levél alapján a Palmánál állítólag felmerült szállítási és a raktározási költségekre utal.

      55     A felperes fenntartja, hogy keresete megfelel az eljárási szabályzat 44. cikke 1. §-a c) pontja követelményeinek. E tekintetben
         érvelése szerint kellően megjelölte, melyek voltak az elszenvedett károk, és a kereset megemlíti a sérelem különböző szempontjait,
         valamint azon alapvető feltételeket, amelyek alapján e sérelem mértékét meg lehet állapítani. A joggyakorlatnak megfelelően,
         ezek az elemek elegendőek az eljárási szabályzat 44. cikke 1. §-a c) pontja követelményeinek kielégítéséhez (az Elsőfokú Bíróság
         T‑277/97. sz., Ismeri Europa kontra Számvevőszék ügyben 1999. június 15-én hozott ítéletének [EBHT 1999., II‑1825. o.] 67. pontja).
         Végül a felperes érvelése szerint a Bizottság által megfogalmazott kritikák a kereset megalapozottságának értékelésénél merülnek
         fel, tehát annak keretében kell azokat vizsgálni (az Elsőfokú Bíróság T‑554/93. sz., Saint Murray kontra Tanács és Bizottság
         ügyben 1997. április 16-án hozott ítéletének [EBHT 1997., II‑563. o.] 59. pontja, T‑38/96. sz., Guérin automobiles kontra
         Bizottság ügyben 1997. július 10-én hozott ítéletének [EBHT 1997., II‑1223. o.] 42. pontja, T‑184/95. sz., Dorsch Consult
         kontra Tanács és Bizottság ügyben 1998. április 28-án hozott ítéletének [EBHT 1998., II‑667. o.] 23. pontja).

       Az Elsőfokú Bíróság álláspontja
      56     A Bíróság alapokmánya 21. cikkének első bekezdése, amely ugyanennek az alapokmánynak az 53. cikke első bekezdésének megfelelően
         az Elsőfokú Bíróság előtti eljárásra is alkalmazandó, és az eljárási szabályzat 44. cikke 1. §-ának c) pontja alapján a keresetlevélben
         meg kell jelölni a jogvita tárgyát és a felhozott jogalapok rövid ismertetését.

      57     A közrenddel kapcsolatos jogalapot illetően a kérdés az, hogy amennyiben a kereset megfelel ezeknek a követelményeknek, akkor
         ez az Elsőfokú Bíróság által hivatalból felvethető-e (lásd, különösen, az Elsőfokú Bíróság T‑231/99. sz., Joynson kontra Bizottság
         ügyben 2002. március 21-én hozott ítéletének [EBHT 2002., II‑2085. o.] 154. pontját).

      58     Meg kell jegyezni, hogy az 56. pontban foglalt megjelölésnek kellően világosnak és pontosnak kell lennie, hogy lehetővé tegye
         az alperes részére védekezésének előkészítését, és hogy az Elsőfokú Bíróság adott esetben további erre vonatkozó információ
         nélkül határozni tudjon a keresetről. A jogbiztonság és a gondos igazságszolgáltatási igazgatás biztosítása végett a kereset
         elfogadhatóságához szükséges, hogy az alapvető ténybeli és jogi elemek, amelyeken a kereset alapul, legalább összefoglalva,
         ugyanakkor koherens és érthető módon magából a keresetlevél szövegéből kitűnjenek (az Elsőfokú Bíróság T‑56/92. sz., Koelman
         kontra Bizottság ügyben 1993. november 29-én hozott végzésének [EBHT 1993, II‑1267. o.] 21. pontja és a T‑195/95. sz., Guérin
         automobiles kontra Bizottság ügyben 1997. május 6-án hozott ítéletének [EBHT 1997., II‑679. o.] 20. pontja).

      59     E követelmények kielégítése végett valamely közösségi intézmény által okozott károk megtérítésére irányuló keresetnek tartalmazni
         kell azokat az elemeket, amelyek a felperes szerinti felróható magatartást azonosíthatóvá teszik, azokat az okokat, amelyek
         alapján a felperes szerint okozati összefüggés áll fenn e magatartás és az állítólagosan elszenvedett kár között, végül pedig
         e kár természetét és terjedelmét (az Elsőfokú Bíróság T‑387/94. sz., Asia Motor France és társai kontra Bizottság ügyben 1996.
         szeptember 18-án hozott ítéletének [EBHT 1996., II‑961. o.] 107. pontja).

      60     Jelen esetben az első jogalap vizsgálatából kitűnik, hogy az Elsőfokú Bíróság hatásköre arra korlátozódik, hogy megállapítsa
         az 1996. november 11-i, a Palma által javasolt szerződésmódosítás Bizottság általi elutasításáról szóló levél indokolásának
         hiányát. A jelen jogalap vizsgálatánál figyelembe kell venni, hogy a felperes által a Bizottságnak felrótt magatartás az 1996.
         november 11-i levél indokolási kötelezettségének állítólagos megsértésére terjed csak ki, amely mindazonáltal nem vonja maga
         után a Közösség felelősségét (lásd, ebben az értelemben, a Bíróság 106/81. sz., Kind kontra Tanács és Bizottság ügyben 1982.
         szeptember 15-én hozott ítéletének [EBHT 1982., II‑2885. o.] 14. pontját és a C‑76/01. P. sz., Eurocoton és társai kontra
         Tanács ügyben 2003. szeptember 30-án hozott ítéletének [az EBHT-ban még nem tették közzé] 98. pontját).

      61     A keresetlevélből következően a felperes arra hivatkozik, hogy 22 milliárd olasz lírának (11 382 051, 78 euró) megfelelő kára
         keletkezett. Mindazonáltal meg kell jegyezni, hogy a keresetlevél nem tartalmaz semmilyen megjelölést azon okokra nézve, amelyekkel
         kapcsolatban a felperes úgy véli, hogy okozati összefüggés áll fenn az 1996. november 11-i levél indokolásának hiánya és az
         állítólagosan elszenvedett kár között. Lényegében a kereset szakaszában a felperes csak arra hivatkozik, hogy az állítólagos
         kár az 1996. november 11-i levél egyenes és magától értetődő következménye.

      62     Ebből következően a Bíróság alapokmánya 21. cikkének első bekezdése, valamint az eljárási szabályzat 44. cikke 1. §-a c) pontjának
         követelményei nem teljesülnek.

      63     A fentiek eredményeképpen a keresetet mint elfogadhatatlant el kell utasítani anélkül, hogy a Bizottság által az elfogadhatóság
         tárgyában előterjesztett egyéb érvek és jogalapok vizsgálatára sor kerülne.

       A költségekről
      64     Az eljárási szabályzat 87. cikkének 2. §-a alapján az Elsőfokú Bíróság a pervesztes felet kötelezi a költségek viselésére,
         ha a pernyertes fél ezt kérte. Mivel a felperes pervesztes lett, a Bizottság kérelmének megfelelően kötelezni kell a költségek
         viselésére.

      A fenti indokok alapján,
      AZ ELSŐFOKÚ BÍRÓSÁG (második tanács)
      a következőképpen határozott:
      1)      Az Elsőfokú Bíróság a keresetet mint elfogadhatatlant elutasítja.
      2)      Az Elsőfokú Bíróság a felperest kötelezi a költségek viselésére.

               Pirrung

                Meij

                Forwood

         Kihirdetve Luxembourgban, a 2004. május 25-i ülésen.

               H. Jung

                     J. Pirrung

         hivatalvezető                                                                         elnök
      * Az eljárás nyelve: olasz.