title: A Bíróság (nagytanács) 2009. március 3-i ítélete. # Az Európai Közösségek Bizottsága kontra Osztrák Köztársaság. # Tagállami kötelezettségszegés - Az EK 307. cikk második bekezdésének megsértése - Az EK-Szerződés és a tagállamnak az Európai Unióhoz való csatlakozását megelőzően harmadik országokkal kötött kétoldalú megállapodásai közötti összeegyeztethetetlenségek kiküszöbölésére irányuló megfelelő intézkedések elfogadásának elmulasztása - Az Osztrák Köztársaság által a Kínai Népköztársasággal, a Koreai Köztársasággal, Malajziával, az Orosz Föderációval, a Török Köztársasággal és a Zöld-foki Köztársasággal kötött beruházási megállapodások. # C-205/06. sz. ügy

text:
      C‑205/06. sz. ügy
      Az Európai Közösségek Bizottsága
      kontra
      Osztrák Köztársaság
      „Tagállami kötelezettségszegés – Az EK 307. cikk második bekezdésének megsértése – Az EK‑Szerződés és a tagállamnak az Európai Unióhoz való csatlakozását megelőzően harmadik országokkal kötött kétoldalú megállapodásai
         közötti összeegyeztethetetlenségek kiküszöbölésére irányuló megfelelő intézkedések elfogadásának elmulasztása – Az Osztrák Köztársaság által a Kínai Népköztársasággal, a Koreai Köztársasággal, Malajziával, az Orosz Föderációval, a Török
         Köztársasággal és a Zöld‑foki Köztársasággal kötött beruházási megállapodások”

      Az ítélet összefoglalása
      1.        Eljárás – Szóbeli szakasz – Újbóli megnyitás
      (EK 222. cikk, második bekezdés, az Elsőfokú Bíróság eljárási szabályzata, 61. cikk)
      2.        Nemzetközi megállapodások – A tagállamok megállapodásai – Az EK-Szerződést megelőző megállapodások
      (EK 57. cikk, (2) bekezdés, EK 59. cikk, EK 60. cikk, (1) bekezdés és EK 307. cikk, második bekezdés)
      1.        Az EK 222. cikk második bekezdése alapján a főtanácsnok feladata, hogy teljesen pártatlanul és függetlenül eljárva, nyilvános
         tárgyaláson indokolással ellátott indítványt terjesszen elő azokban az ügyekben, amelyek esetében a Bíróság alapokmánya szerint
         a főtanácsnok részvételére van szükség. Mivel a Bíróságot nem köti sem a főtanácsnok indítványa, sem az annak alapját képező
         indokolás, nem feltétlenül szükséges az eljárási szabályzat 61. cikke alapján minden olyan esetben újból megnyitni a szóbeli
         szakaszt, amikor a főtanácsnok olyan jogi szempontot hoz fel, amelyet a felek nem vitattak meg, mivel az ítélet nem alapul
         olyan érveken, amelyeket a felek nem vitattak meg.

      (vö. 14–15. pont)
      2.        Nem teljesíti az EK 307. cikk második bekezdéséből eredő kötelezettségeit az a tagállam, amely elmulasztja megtenni a harmadik
         állammal kötött beruházási megállapodások tőkeátutalási rendelkezései tekintetében fennálló összeegyeztethetetlenségek kiküszöbölésére
         irányuló megfelelő lépéseket.

      Az EK 57. cikk (2) bekezdése, az EK 59. cikk és az EK 60. cikk (1) bekezdése arra irányuló hatáskört biztosít a Tanácsnak,
         hogy egyes pontosan meghatározott esetekben korlátozza a tagállamok és a harmadik államok közötti tőkemozgásokat és fizetési
         műveleteket. Az említett rendelkezések hatékony érvényesülésének biztosítása érdekében a tőke szabad mozgását korlátozó intézkedéseknek
         – amennyiben a Tanács ilyen intézkedéseket hoz – azonnal alkalmazhatóknak kell lenniük az érintett államok tekintetében, amelyek
         olyan harmadik államok is lehetnek, amelyek beruházási megállapodást írtak alá. Ezért a valamely tagállam és egy harmadik
         állam között korábban megkötött megállapodás tárgyával megegyező vagy ahhoz kapcsolódó területen harmadik államok tekintetében
         korlátozást bevezető intézkedések egyoldalú meghozatalára irányuló ezen tanácsi hatáskörök akkor minősülnek összeegyeztethetetlennek
         az említett megállapodással, ha egyrészt a megállapodás nem tartalmaz olyan rendelkezést, amely lehetővé tenné az érintett
         tagállam számára, hogy a Közösség tagjaként jogait gyakorolja, és kötelezettségeinek eleget tegyen, másrészt pedig nem áll
         rendelkezésre olyan nemzetközi jogi mechanizmus sem, amely ezt lehetővé tenné

      A szóban forgó megállapodás újbóli megvitatásához szükséges idő, amely minden nemzetközi tárgyalással együtt jár, eleve összeegyeztethetetlen
         ezeknek az intézkedéseknek a hatékony érvényesülésével. A nemzetközi jog által biztosított egyéb eszközök – például a megállapodás
         felfüggesztése, sőt a szóban forgó megállapodás vagy a megállapodás egyes rendelkezéseinek felmondása – igénybevételének lehetősége
         túlságosan bizonytalan hatású ahhoz, hogy biztosítsa a Tanács által hozott intézkedések megfelelő alkalmazhatóságát.

      (vö. 35–37., 39–40., 45. pont)
A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (nagytanács)
      2009. március 3.(*)

      „Tagállami kötelezettségszegés – Az EK 307. cikk második bekezdésének megsértése – Az EK‑Szerződés és a tagállamnak az Európai Unióhoz való csatlakozását megelőzően harmadik országokkal kötött kétoldalú megállapodásai
         közötti összeegyeztethetetlenségek kiküszöbölésére irányuló megfelelő intézkedések elfogadásának elmulasztása – Az Osztrák Köztársaság által a Kínai Népköztársasággal, a Koreai Köztársasággal, Malajziával, az Orosz Föderációval, a Török
         Köztársasággal és a Zöld‑foki Köztársasággal kötött beruházási megállapodások”

      A C‑205/06. sz. ügyben,
      az EK 226. cikk alapján kötelezettségszegés megállapítása iránt a Bírósághoz 2006. május 5‑én
      az Európai Közösségek Bizottsága (képviselik: H. Støvlbæk, B. Martenczuk és C. Tufvesson, meghatalmazotti minőségben, kézbesítési cím: Luxembourg)

      felperesnek
      az Osztrák Köztársaság (képviselik: C. Pesendorfer és G. Thallinger, meghatalmazotti minőségben)

      alperes ellen,
      támogatják:
      a Németországi Szövetségi Köztársaság (képviselik: M. Lumma és C. Blaschke, meghatalmazotti minőségben),

      a Litván Köztársaság (képviseli: D. Kriaučiūnas, meghatalmazotti minőségben),

      a Magyar Köztársaság (képviselik: Fazekas J., Szíjjártó K. és Fehér M., meghatalmazotti minőségben),

      a Finn Köztársaság (képviselik: A. Guimaraes‑Purokoski és J. Heliskoski, meghatalmazotti minőségben)

      beavatkozók,
      benyújtott keresete tárgyában,
      A BÍRÓSÁG (nagytanács),
      tagjai: V. Skouris elnök, P. Jann, C. W. A. Timmermans, A. Rosas, K. Lenaerts, M. Ilešič, A. Ó Caoimh és J.‑C. Bonichot (előadó)
         tanácselnökök, G. Arestis, U. Lõhmus, A. Borg Barthet, J. Malenovský, U. Lõhmus és E. Levits bírák,

      főtanácsnok: M. Poiares Maduro,
      hivatalvezető: Fülöp B. tanácsos,
      tekintettel az írásbeli szakaszra és a 2008. május 6‑i tárgyalásra,
      a főtanácsnok indítványának a 2008. július 10‑i tárgyaláson történt meghallgatását követően,
      meghozta a következő
      Ítéletet
      1        Keresetlevelével az Európai Közösségek Bizottsága annak megállapítását kéri a Bíróságtól, hogy a Kínai Népköztársasággal,
         a Koreai Köztársasággal, Malajziával, az Orosz Föderációval, a Török Köztársasággal és a Zöld‑foki Köztársasággal kötött beruházási
         megállapodások tőkeátutalási rendelkezései tekintetében fennálló összeegyeztethetetlenségek kiküszöbölésére irányuló megfelelő
         lépések megtételének elmulasztásával az Osztrák Köztársaság nem teljesítette az EK 307. cikk második bekezdéséből eredő kötelezettségeit.

       Jogi háttér
      2        Az Osztrák Köztársaság az Európai Unióhoz való csatlakozását megelőzően kétoldalú beruházási megállapodást kötött a Kínai
         Népköztársasággal (a megállapodás hatálybalépése: 1986. október 11. [BGB1. 537/1986.]), Malajziával (a megállapodás hatálybalépése:
         1987. január 1‑je [BGB1. 537/1986.]), az Orosz Föderációval (a megállapodás hatálybalépése: 1991. szeptember 1‑je [BGB1. 387/1991.],
         eredetileg a korábbi Szovjetunióval kötötték, és az Ausztria és az Orosz Föderáció közötti alkalmazásáról jegyzékváltás szól
         [BGB1. 257/1994.]), a Koreai Köztársasággal (a megállapodás hatálybalépése: 1991. november 1‑je [BGB1. 523/1991.]), a Török
         Köztársasággal (a megállapodás hatálybalépése: 1992. január 1‑je [BGBl. 612/1991.]) és a Zöld‑foki Köztársasággal (a megállapodás
         hatálybalépése: 1993. április 1‑je [BGBl. 83/1993.]).

      3        E megállapodások olyan záradékot tartalmaznak, amely biztosítja a másik fél beruházóinak a beruházáshoz kapcsolódó kifizetések
         szabadon átváltható valutában, indokolatlan késedelem nélkül történő szabad átutalását.

       A pert megelőző eljárás
      4        Miután a Bizottság úgy vélte, hogy ezek a kétoldalú megállapodások megakadályozzák a tőkemozgásokra és a fizetési műveletekre
         vonatkozó azon korlátozások alkalmazását, amelyeket az Európai Unió Tanácsa az EK 57. cikk (2) bekezdése, az EK 59. cikk és
         az EK 60. cikk (1) bekezdése alapján fogadhat el, 2004. május 12‑én felszólító levelet küldött az Osztrák Köztársaságnak.

      5        2004. július 14‑i levelében ez a tagállam megküldte a Bizottságnak az említett felszólító levélre vonatkozó észrevételeit.
         Arra hivatkozott, hogy a szóban forgó beruházási megállapodások vitatott kikötései egyrészt semmilyen negatív hatást nem gyakorolnak
         az EK‑Szerződésben előírt, a tőkemozgásokra és a fizetési műveletekre vonatkozó korlátozó intézkedésekre, másrészt nem befolyásolják
         a tagállam korlátozó intézkedésekre vonatkozó szavazatát, és ennélfogva nem sértik a Tanács jogkörét, amennyiben az ilyen
         intézkedéseket kíván elfogadni.

      6        Miután a Bizottság úgy ítélte meg, hogy az Osztrák Köztársaság által előterjesztett érvek nem elegendőek, és hogy ez a tagállam
         az EK 307. cikk második bekezdésében foglaltakkal ellentétben nem tette meg a megfelelő lépéseket a szóban forgó különböző
         beruházási megállapodások átutalási rendelkezései tekintetében fennálló összeegyeztethetetlenségek kiküszöbölésére, 2005.
         március 21‑én indokolással ellátott véleményt küldött részére.

      7        2005. május 19‑i levelével az Osztrák Köztársaság megküldte a Bizottságnak az említett indokolással ellátott véleményre válaszul
         előadott észrevételeit. Továbbra is fenntartotta a felszólító levélre vonatkozó észrevételeiben hivatkozott érveket, és arra
         is hivatkozott, hogy ha az Európai Közösség intézkedéseket kívánna hozni, a vitatott megállapodásokban foglalt konfliktusrendező
         mechanizmus alapján lehetőség van konszenzusos megoldásra. Azt is előadta, hogy a kétoldalú beruházási megállapodások osztrák
         mintájának folyamatban lévő felülvizsgálata során „regionális gazdasági integrációs szervezetekről” szóló záradékot fogadott
         el, figyelembe véve a tőke szabad mozgására irányuló esetleges korlátozásokat, amelyekről az Unió vagy a Közösség határozhat,
         és amelyek a jövőben valamennyi nemzetközi megállapodásra vonatkozó tárgyalás kiindulópontját fogják képezni.

      8        Mivel a Bizottság úgy ítélte meg, hogy az indokolással ellátott véleményben megfogalmazott kifogások nem cáfolhatók meg ezekkel
         az érvekkel, a jelen kereset megindításáról határozott.

       A keresetről
       A szóbeli szakasz újbóli megnyitására irányuló kérelemről
      9        2008. július 30‑án az Osztrák Köztársaság azt kérte, hogy a Bíróság az eljárási szabályzat 61. cikke alapján rendelje el a
         szóbeli szakasz újbóli megnyitását, azzal az indokolással, hogy a Bizottság szabálytalanul terjesztett elő új kifogást a szóbeli
         szakasz során, és ennek következtében a főtanácsnok indítványa olyan tényeken és érveken alapult, amelyeket a felek nem tudtak
         megfelelően megvitatni.

      10      A Bizottság ugyanis első ízben és röviden azt adta elő, hogy a szóban forgó kétoldalú beruházási megállapodások hatályban
         maradása összeegyeztethetetlen az EK 10. cikkel.

      11      A főtanácsnok pedig indítványa 33‑43. és 71. pontjában azt javasolta a Bíróságnak, hogy a kifogásolt kötelezettségszegést
         az EK 10. cikkre, valamint az EK 57. cikk (2) bekezdésére, az EK 59. cikkre és az EK 60. cikk (1) bekezdésére alapítsa.

      12      Ezenkívül – ahogyan ezt több tagállam is kiemelte – a Bizottság csak igen későn és nem túl világosan fejtette ki érvelését.

      13      E tekintetben emlékeztetni kell egyrészt arra, hogy a Bíróság eljárási szabályzata 61. cikkének megfelelően a Bíróság hivatalból,
         a főtanácsnok javaslatára vagy a felek kérelmére is elrendelheti a szóbeli szakasz újbóli megnyitását, ha úgy véli, hogy a
         tényállás nincs kellően feltárva, vagy ha az ügyet olyan érv alapján kellene eldönteni, amelyet a felek nem vitattak meg (lásd
         a C‑210/03. sz. Swedish Match ügyben 2004. december 14‑én hozott ítélet [EBHT 2004., I‑11893. o.] 25. pontját és a C‑138/05. sz.
         Stichting Zuid-Hollandse Milieufederatie ügyben 2006. szeptember 14‑én hozott ítélet [EBHT 2006., I‑8339. o.] 23. pontját;
         a C‑17/98. sz. Emesa Sugar ügyben 2000. február 4‑én hozott végzés [EBHT 2000., I‑665. o.] 18. pontját).

      14      Másrészt az EK 222. cikk második bekezdése alapján a főtanácsnok feladata, hogy teljesen pártatlanul és függetlenül eljárva,
         nyilvános tárgyaláson indokolással ellátott indítványt terjesszen elő azokban az ügyekben, amelyek esetében a Bíróság alapokmánya
         szerint a főtanácsnok részvételére van szükség. Mivel a Bíróságot nem köti sem a főtanácsnok indítványa, sem az annak alapját
         képező indokolás, nem feltétlenül szükséges az eljárási szabályzat 61. cikke alapján minden olyan esetben újból megnyitni
         a szóbeli szakaszt, amikor a főtanácsnok olyan jogi szempontot hoz fel, amelyet a felek nem vitattak meg.

      15      Mivel a jelen esetben a Bíróság úgy véli, hogy elegendő információval rendelkezik a határozathozatalhoz, és az ügyet nem kell
         olyan érvek alapján eldönteni, amelyeket a felek – különösen a tárgyalás során ‑ nem vitattak meg, nem szükséges helyt adni
         a szóbeli szakasz újbóli megnyitására irányuló kérelemnek.

       A beruházási megállapodások Szerződéssel való összeegyeztethetetlenségéről
       A felek érvei
      16      A Bizottság úgy véli, hogy az a körülmény, hogy a szóban forgó megállapodásokban nem szerepel olyan kikötés, amely kifejezetten
         fenntartaná az Osztrák Köztársaság számára annak lehetőségét, hogy alkalmazza azokat az intézkedéseket, amelyekről adott esetben
         a Tanács az EK 57. cikk, az EK 59. cikk és az EK 60. cikk alapján határozhat, jelentősen megnehezítheti, sőt lehetetlenné
         teheti e tagállam számára, hogy eleget tegyen közösségi jogi kötelezettségeinek, és mivel nem tette meg az ilyen összeegyeztethetetlenség
         kiküszöbölésére irányuló, megfelelő lépéseket, az Osztrák Köztársaság nem teljesítette az EK 307. cikk második bekezdése alapján
         fennálló kötelezettségeit.

      17      A Bizottság arra hivatkozik, hogy amennyiben a Tanács korlátozásokat fogadna el a tőkemozgásokra és a fizetési műveletekre
         vonatkozóan, akkor a szóban forgó megállapodások felmondásához vagy újratárgyalásához szükséges idő miatt az Osztrák Köztársaság
         a nemzetközi jog alapján köteles lenne a köztes időben továbbra is alkalmazni a kérdéses megállapodásokat, ideértve azok átutalási
         záradékát is, az EK 307. cikk első bekezdésében foglaltaknak megfelelően. Ez azt eredményezné, hogy a Tanács által elfogadott
         intézkedéseket nem alkalmaznák egységesen a Közösségen belül.

      18      Az Osztrák Köztársaság úgy véli, hogy mivel a Tanács nem fogadott el a tőkemozgásokra és a fizetési műveletekre vonatkozó
         korlátozásokat, az EK 56. cikk alapján szabadon szabályozhatja a harmadik országokkal fennálló tőkemozgásokat. Előadja, hogy
         mivel a Tanács semmilyen korlátozást nem vezetett be, nem merül fel annak a kérdése, hogy a szóban forgó megállapodások összeegyeztethetőek‑e
         Szerződés olyan rendelkezésével, amely egyáltalán nem nyert alkalmazást.

      19      A Németországi Szövetségi Köztársaság, a Litván Köztársaság, a Magyar Köztársaság és a Finn Köztársaság egyetértenek az Osztrák
         Köztársaság által előadott érvekkel, és úgy vélik, hogy a szóban forgó beruházási megállapodások nem összeegyeztethetetlenek
         a tőke szabad mozgására vonatkozóan fennálló közösségi intézkedésekkel, mivel ez utóbbiak nem hatnak ki a megállapodásokra.
         E tagállamok szerint a Bizottság által hivatkozott kötelezettségszegés pusztán hipotetikus jellegű.

      20      Az említett tagállamok arra hivatkoznak, hogy az EK 226. cikkben foglalt, kötelezettségszegés megállapítása iránti eljárás
         célja nem olyan helyzetek ellenőrzésére irányul, amelyekben a hivatkozott kötelezettségszegés hipotetikus jellegű, hanem a
         tagállamok által ténylegesen elkövetett kötelezettségszegések megszüntetésére.

      21      A Németországi Szövetségi Köztársaság és a Magyar Köztársaság kiemelik, hogy a harmadik országgal kötött korábbi megállapodásnak
         a másodlagos közösségi joggal fennálló, jövőbeni és esetleges összeegyeztethetetlensége nem tartozik az EK 307. cikk hatálya
         alá, és nem lehetséges azt megállapítani, hogy a Tanács ténylegesen élni fog‑e az e cikkel érintett területen fennálló hatáskörével.

      22      A Finn Köztársaság kifejti, hogy a Bizottság nem bizonyítja a hivatkozott kötelezettségszegés fennállását, és a Bíróság ítélkezési
         gyakorlata értelmében nem támaszkodhat feltételezésekre.

      23      A Litván Köztársaság hozzáfűzi, hogy az EK 307. cikk második bekezdésének célja nem annak biztosítása, hogy a tagállamok által
         kötött nemzetközi megállapodások rendelkezései formálisan összeegyeztethetőek legyenek a közösségi joggal, hanem a közösségi
         jogi rendelkezések alkalmazásának hatékony biztosítása, különösen abban az esetben, amikor a tagállamok csatlakozásukat megelőzően
         harmadik államokkal azonos tárgyú nemzetközi megállapodásokat kötöttek.

       A Bíróság álláspontja
      24      Az Osztrák Köztársaság által kötött, szóban forgó különböző beruházási megállapodások olyan megfelelő záradékot tartalmaznak,
         amely biztosítja a beruházáshoz kapcsolódó kifizetések szabadon átváltható valutában, indokolatlan késedelem nélkül történő
         szabad átutalását.

      25      Ezzel biztosítottá válik különösen a beruházás megvalósítására, irányítására és kiterjesztésére irányuló pénzeszközök szabad
         átruházása, a beruházással szerzett bevételek hazatelepítésének szabadsága, valamint a hitelek visszafizetéséhez szükséges
         és a beruházás felszámolásából vagy átruházásából származó pénzeszközök átutalásának szabadsága.

      26      Ezek a megállapodások e tekintetben megfelelnek az EK 56. cikk szövegének, amely szerint „[…] tilos a tagállamok, valamint
         a tagállamok és harmadik országok közötti tőkemozgásra vonatkozó minden korlátozás”, és az EK 56. cikk (2) bekezdése szövegének,
         amely szerint „[...] tilos a tagállamok, valamint a tagállamok és harmadik országok közötti fizetési műveletekre vonatkozó
         minden korlátozás”, és megfelelnek az e cikkel kitűzött célnak.

      27      Megállapítható, hogy a Szerződésnek a Bizottság jelen keresetében hivatkozott rendelkezései feljogosítják a Tanácsot arra,
         hogy bizonyos körülmények között korlátozza a tagállamok és harmadik országok közötti tőkemozgásokat és fizetési műveleteket,
         amelyek közé a szóban forgó átutalási záradékkal érintett pénzmozgások is sorolhatók.

      28      Az EK 57. cikk (2) bekezdésében, az EK 59. cikkben és az EK 60. cikk (1) bekezdésében foglalt, kérdéses rendelkezések a Közösség
         általános érdekére tekintettel, és annak érdekében, hogy a Közösség adott esetben eleget tudjon tenni saját és a tagállamok
         nemzetközi kötelezettségeinek, kivételeket állapítanak meg a tagállamok közötti, valamint a tagállamok és harmadik országok
         közötti tőkemozgások és fizetési műveletek szabad mozgásának elve alól.

      29      Az EK 57. cikk (2) bekezdése feljogosítja a Tanácsot arra, hogy a Bizottság javaslata alapján, minősített többséggel bizonyos
         korlátozó intézkedéseket hozzon a harmadik országokba irányuló vagy onnan származó olyan tőkemozgásra vonatkozóan, amely többek
         között közvetlen befektetéssel függ össze. Egyhangúság szükséges, ha ezek az intézkedések „visszalépést” jelentenek a közösségi
         jogban a harmadik országokba irányuló vagy onnan származó tőkemozgás liberalizációja tekintetében.

      30      Az EK 59. cikk felhatalmazza a Tanácsot arra, hogy a Bizottság javaslata alapján, az Európai Központi Bankkal folytatott konzultációt
         követően védintézkedéseket hozzon, ha a harmadik országokba irányuló vagy onnan származó tőkemozgás „a gazdasági és monetáris
         unió működésében súlyos nehézségeket okoz vagy azzal fenyeget”, feltéve hogy ezek az intézkedések feltétlenül szükségesek,
         és „hat hónapot meg nem haladó” időszakra vonatkoznak.

      31      Az EK 60. cikk (1) bekezdése feljogosítja a Tanácsot, hogy a Bizottság javaslatára, a közös kül‑ és biztonságpolitika területén
         kialakítandó együttes fellépés vagy közös álláspont végrehajtása érdekében a tőkemozgásokra és fizetési műveletekre vonatkozóan
         megtegye a „szükséges sürgős intézkedéseket”. Ilyen fellépésre lehet szükség például az Egyesült Nemzetek Szervezete Biztonsági
         Tanácsa határozatának végrehajtásához.

      32      Megállapítható, hogy a szóban forgó megállapodások nem tartalmaznak olyan rendelkezést, amely fenntartaná a beruházásokkal
         összefüggő pénzmozgásokra vonatkozó közösségi korlátozások lehetőségét. Meg kell tehát vizsgálni, hogy az Osztrák Köztársaság
         köteles volt‑e emiatt megtenni az EK 307. cikk második bekezdésében hivatkozott megfelelő lépéseket.

      33      Az EK 307. cikk első bekezdése alapján egy tagállam és egy harmadik állam között a tagállam csatlakozását megelőzően kötött
         megállapodásokból eredő jogokat és kötelezettségeket a Szerződés rendelkezései nem érintik. Ennek a rendelkezésnek az a célja,
         hogy a nemzetközi jog elveivel összhangban egyértelművé tegye, hogy a Szerződés alkalmazása nem érinti az érintett tagállam
         arra vonatkozó kötelezettségvállalását, hogy tiszteletben tartsa harmadik államoknak egy korábban létrejött megállapodásból
         eredő jogait, valamint hogy teljesítse az abból következő kötelezettségeit (lásd a 812/79. sz. Burgoa‑ügyben 1980. október
         14‑én hozott ítélet [EBHT 1980., 2787. o.] 8. pontját; a C‑84/98. sz., Bizottság kontra Portugália ügyben 2000. július 4‑én
         hozott ítélet [EBHT 2000., I‑5215. o.] 53. pontját, valamint a C‑216/01. sz. Budĕjovický Budvar ügyben 2003. november 18‑án
         hozott ítélet [EBHT 2003., I‑13617. o.] 144. és 145. pontját).

      34      Az EK 307. cikk második bekezdése arra kötelezi a tagállamokat, hogy tegyék meg a megfelelő lépéseket a csatlakozásukat megelőzően
         kötött megállapodások és a közösségi jog között megállapított összeegyeztethetetlenségek kiküszöbölésére. E rendelkezés szerint
         a tagállamok e cél érdekében szükség esetén segítséget nyújtanak egymásnak, és amennyiben indokolt, egységes magatartást tanúsítanak.

      35      Az EK 57. cikk (2) bekezdése, az EK 59. cikk és az EK 60. cikk (1) bekezdése arra irányuló hatáskört biztosít a Tanácsnak,
         hogy egyes pontosan meghatározott esetekben korlátozza a tagállamok és a harmadik államok közötti tőkemozgásokat és fizetési
         műveleteket.

      36      Az említett rendelkezések hatékony érvényesülésének biztosítása érdekében a tőke szabad mozgását korlátozó intézkedéseknek
         – amennyiben a Tanács ilyen intézkedéseket hoz ‑ azonnal alkalmazhatóknak kell lenniük az érintett államok tekintetében, amelyek
         között azok az államok is lehetnek, amelyek a szóban forgó megállapodások valamelyikét az Osztrák Köztársasággal megkötötték.

      37      Ezért a valamely tagállam és egy harmadik állam között korábban megkötött megállapodás tárgyával megegyező vagy ahhoz kapcsolódó
         területen harmadik államok tekintetében korlátozást bevezető intézkedések egyoldalú meghozatalára irányuló ezen tanácsi hatáskörök
         akkor minősülnek összeegyeztethetetlennek az említett megállapodással, ha egyrészt a megállapodás nem tartalmaz olyan rendelkezést,
         amely lehetővé tenné az érintett tagállam számára, hogy a Közösség tagjaként jogait gyakorolja, és kötelezettségeinek eleget
         tegyen, másrészt pedig nem áll rendelkezésre olyan nemzetközi jogi mechanizmus sem, amely ezt lehetővé tenné.

      38      Márpedig úgy tűnik, hogy az Osztrák Köztársaság állításával ellentétben az általa hivatkozott intézkedések, amelyek szerinte
         lehetővé teszik számára, hogy eleget tegyen közösségi jogi kötelezettségeinek, nem biztosítják ezt.

      39      Először is, a szóban forgó megállapodások újbóli megvitatásához szükséges idő, amely minden nemzetközi tárgyalással együtt
         jár, eleve összeegyeztethetetlen ezeknek az intézkedéseknek a hatékony érvényesülésével.

      40      Másodszor, a nemzetközi jog által biztosított egyéb eszközök – például a megállapodás felfüggesztése, sőt a szóban forgó megállapodás
         vagy a megállapodás egyes rendelkezéseinek felmondása ‑ igénybevételének lehetősége túlságosan bizonytalan hatású ahhoz, hogy
         biztosítsa a Tanács által hozott intézkedések megfelelő alkalmazhatóságát.

      41      Továbbá, amint azt a tárgyaláson kifejtette, az Osztrák Köztársaság a tárgyalás alatt álló beruházási megállapodásokban, illetve
         a fennálló megállapodások megújításakor olyan záradékot szándékozik bevezetni, amely egyes hatásköröket regionális szervezeteknek
         tart fenn, és így lehetővé teszi a Tanács által a későbbiekben elfogadott, a tőkemozgások és a fizetési műveletek korlátozására
         vonatkozó intézkedések alkalmazását.

      42      Bár el kell ismerni, hogy egy ilyen záradék – ahogyan ezt a tárgyaláson a Bizottság is elismerte – főszabály szerint alkalmasnak
         tekinthető arra, hogy megszüntesse a megállapított összeegyeztethetetlenséget, az is megállapítható, hogy a Bizottság által
         hivatkozott esetekben az Osztrák Köztársaság a Bizottság által az indokolással ellátott véleményében megszabott határidőn
         belül nem tett diplomáciai lépéseket az érintett harmadik államok felé annak érdekében, hogy kiküszöbölje az ezen államokkal
         kötött beruházási megállapodások alkalmazásából eredő, azon intézkedésekkel történő összeütközés veszélyét, amelyeket a Tanács
         az EK 57. cikk (2) bekezdése, az EK 59. cikk és az EK 60. cikk (1) bekezdése alapján fogadhat el.

      43      Hozzá kell tenni ehhez, hogy – amint ez a mai napon a C‑249/06. sz., Bizottság kontra Svédország ügyben hozott ítéletből (az
         EBHT‑ban még nem tették közzé) is kitűnik – a harmadik államokkal kötött beruházási megállapodásokból eredő, a Szerződéssel
         fennálló összegegyeztethetetlenségek, amelyek megakadályozzák a tőkemozgásokra és a fizetési műveletekre vonatkozó azon korlátozások
         alkalmazását, amelyeket a Tanács a EK 57. cikk (2) bekezdése, az EK 59. cikk és az EK 60. cikk (1) bekezdése alapján fogadhat
         el, nem korlátozódnak a jelen ügyben alperesként részt vevő tagállamra.

      44      Következésképpen rá kell mutatni arra, hogy az EK 307. cikk második bekezdése alapján a tagállamok a megállapított összeegyeztethetetlenségek
         kiküszöbölése érdekében szükség esetén segítséget nyújtanak egymásnak, és amennyiben indokolt, egységes magatartást tanúsítanak.
         A Bizottság a Szerződés rendelkezéseinek alkalmazásáról való gondoskodásra vonatkozó, az EK 211. cikk alapján fennálló felelőssége
         keretében köteles minden olyan kezdeményezést megtenni, amely elősegítheti az érintett tagállamok közötti kölcsönös segítségnyújtást,
         valamint azt, hogy ezek a tagállamok egységes magatartást tanúsítsanak.

      45      A fenti megfontolásokra tekintettel azt kell megállapítani, hogy a Kínai Népköztársasággal, a Koreai Köztársasággal, Malajziával,
         az Orosz Föderációval, a Török Köztársasággal és a Zöld‑foki Köztársasággal kötött beruházási megállapodások tőkeátutalási
         rendelkezései tekintetében fennálló összeegyeztethetetlenségek kiküszöbölésére irányuló megfelelő lépések megtételének elmulasztásával
         az Osztrák Köztársaság nem teljesítette az EK 307. cikk második bekezdéséből eredő kötelezettségeit.

       A költségekről
      46      Az eljárási szabályzat 69. cikkének 2. §‑a alapján a Bíróság a pervesztes felet kötelezi a költségek viselésére, ha a pernyertes
         fél ezt kérte. Az Osztrák Köztársaságot, mivel pervesztes lett, a Bizottság kérelmének megfelelően kötelezni kell a költségek
         viselésére. Ugyanazon cikk 4. §‑a első bekezdésének alkalmazásában az eljárásba beavatkozó Németországi Szövetségi Köztársaság,
         Litván Köztársaság, Magyar Köztársaság és Finn Köztársaság maguk viselik saját költségeiket.

      A fenti indokok alapján a Bíróság (nagytanács) a következőképpen határozott:
      1)      A Kínai Népköztársasággal, a Koreai Köztársasággal, Malajziával, az Orosz Föderációval, a Török Köztársasággal és a Zöld‑foki
            Köztársasággal kötött beruházási megállapodások tőkeátutalási rendelkezései tekintetében fennálló összeegyeztethetetlenségek
            kiküszöbölésére irányuló megfelelő lépések megtételének elmulasztásával az Osztrák Köztársaság nem teljesítette az EK 307. cikk
            második bekezdéséből eredő kötelezettségeit.
      2)      A Bíróság az Osztrák Köztársaságot kötelezi a költségek viselésére.
      3)      A Németországi Szövetségi Köztársaság, a Litván Köztársaság, a Magyar Köztársaság és a Finn Köztársaság maguk viselik saját
            költségeiket.
      Aláírások
      * Az eljárás nyelve: német.


A Bíróság (hatodik tanács) június 4.-i ítélete: 1992. # Wünsche Handelsgesellschaft International GmbH & Co. KG kontra Hauptzollamt Hamburg-Jonas. # Előzetes döntéshozatal iránti kérelem: Finanzgericht Hamburg - Németország. # Vámérték. # C-21/91. sz. ügy


A Bíróság 1979. november 6-i ítélete. # Gaetano Toffoli és társai kontra Regione Veneto. # Előzetes döntéshozatal iránti kérelem: Tribunale amministrativo regionale per il Veneto - Olaszország. # 10/79. sz. ügy


title: A Bíróság (második tanács) 2008. december 18-i ítélete.#Wienstrom GmbH kontra Bundesminister für Wirtschaft und Arbeit.#Előzetes döntéshozatal iránti kérelem: Verwaltungsgerichtshof - Ausztria.#Állami támogatások - Az EK 88. cikk (3) bekezdése - A közös piaccal összeegyeztethetőnek nyilvánított támogatások - A kedvezményezett és a nemzeti hatóságok közötti, a jogellenesen kifizetett támogatások összegére vonatkozó jogvita - A nemzeti bíróság szerepe.#C-384/07. sz. ügy.

text:
      C‑384/07. sz. ügy
      Wienstrom GmbH
      kontra
      Bundesminister für Wirtschaft und Arbeit
      (a Verwaltungsgerichtshof [Ausztria] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)
      „Állami támogatások – Az EK 88. cikk (3) bekezdése – A közös piaccal összeegyeztethetőnek nyilvánított támogatások – A kedvezményezett és a nemzeti hatóságok közötti, a jogellenesen kifizetett támogatások összegére vonatkozó jogvita – A nemzeti bíróság szerepe”
      Az ítélet összefoglalása
      Államok által nyújtott támogatások – Tervezett támogatások – Az EK 88. cikk (3) bekezdésében foglalt tilalom megszegésével
            nyújtott támogatás – A támogatást a közös piaccal összeegyeztethetőnek nyilvánító utólagos bizottsági határozat
      (EK 88. cikk, (3) bekezdés)
      Amennyiben egy állami támogatási programot a Bizottságnak szabályszerűen bejelentettek, és azt a Bizottság határozata előtt
         nem hajtották végre, ettől a határozattól kezdve az végrehajtható, adott esetben az összeegyeztethetőnek nyilvánított intézkedés
         hatálya alá tartozó, de a bizottsági határozat előtti időszakra vonatkozóan is.

      Amennyiben a támogatást a kedvezményezettnek az EK 88. cikk (3) bekezdése utolsó mondatának a megsértésével nyújtották, a
         nemzeti bíróság egy másik piaci szereplő kérelme nyomán arra kényszerülhet, hogy határoznia kell – akár a kedvező bizottsági
         döntést követően is – a végrehajtási aktusok érvényességéről, illetve a nyújtott pénzügyi támogatások visszatérítéséről. Ilyen
         esetben ugyan a közösségi jog arra kötelezi a nemzeti bíróságot, hogy olyan intézkedéseket rendeljen el, amelyek alkalmasak
         a jogellenesség hatásainak tényleges kiküszöbölésére, arra azonban nem kötelezi a nemzeti bíróságot, hogy a jogellenes támogatást
         teljes mértékben visszatéríttesse, még akkor sem, ha nem állnak fenn rendkívüli körülmények. A nemzeti bíróságnak a közösségi
         jog alkalmazásával a jogellenes időszak tekintetében a kamatok megfizetésére kell köteleznie a támogatás kedvezményezettjét.
         A nemzeti jog keretein belül a nemzeti bíróság adott esetben elrendelheti továbbá a jogellenes támogatás visszatéríttetését,
         a tagállamnak a támogatás későbbi újbóli nyújtásával kapcsolatos jogának sérelme nélkül. Hasonlóképpen a nemzeti bíróság hatáskörébe
         tartozik az is, hogy adott esetben a támogatás jogellenességével okozott károk megtérítése iránti kérelmekről döntsön.

      Így amennyiben a támogatás jogellenes végrehajtását követően a Bizottság kedvező határozatot hoz, a közösségi joggal nem ellentétes,
         ha egyrészt a kedvezményezett követeli a jövőre vonatkozóan nyújtandó támogatás kifizetését, másrészt pedig megőrzi a rendelkezést
         a kedvező határozat elfogadását megelőzően nyújtott támogatás felett, a támogatás idő előtti jogellenes kifizetése következményeinek
         a sérelme nélkül. A kedvezményezett azon lehetőségét meghatározó kritérium, hogy a kedvező döntést megelőző időszakra vonatkozóan
         kifizettesse a támogatást, vagy megőrizze a már kifizetett támogatás feletti rendelkezést, abban áll tehát, hogy a Bizottság
         megállapította‑e a támogatásnak a közös piaccal való összeegyeztethetőségét.

      Ezért az EK 88. cikk (3) bekezdésének utolsó mondatában előírt, az állami támogatások végrehajtására vonatkozó tilalom nem
         követeli meg a nemzeti bíróságtól, hogy elutasítsa a támogatások kedvezményezettjének a kérelmét a támogatások összegének
         azon része tekintetében, amely a Bizottságnak az említett állami támogatásoknak a közös piaccal való összeegyeztethetőségét
         kimondó határozatát megelőző időszakra járna.

      (vö. 26–31., 39. pont és a rendelkező rész)
A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (második tanács)
      2008. december 18.(*)

      „Állami támogatások – Az EK 88. cikk (3) bekezdése – A közös piaccal összeegyeztethetőnek nyilvánított támogatások – A kedvezményezett és a nemzeti hatóságok közötti, a jogellenesen kifizetett támogatások összegére vonatkozó jogvita – A nemzeti bíróság szerepe”
      A C‑384/07. sz. ügyben,
      az EK 234. cikk alapján benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában, amelyet a Verwaltungsgerichtshof (Ausztria)
         a Bírósághoz 2007. augusztus 13‑án érkezett, 2007. július 31‑i határozatával terjesztett elő az előtte

      a Wienstrom GmbH
      és
      a Bundesminister für Wirtschaft und Arbeit
      között folyamatban lévő eljárásban,
      A BÍRÓSÁG (második tanács),
      tagjai: C. W. A. Timmermans tanácselnök, J.‑C. Bonichot, J. Makarczyk, L. Bay Larsen (előadó) és C. Toader bírák,
      főtanácsnok: J. Mazák,
      hivatalvezető: K. Sztranc‑Sławiczek tanácsos,
      tekintettel az írásbeli szakaszra és a 2008. október 23‑i tárgyalásra,
      figyelembe véve a következők által előterjesztett észrevételeket:
      –        a Wienstrom GmbH képviseletében H. R. Laurer Rechtsanwalt,
      –        az osztrák kormány képviseletében C. Pesendorfer, meghatalmazotti minőségben,
      –        az Európai Közösségek Bizottsága képviseletében K. Gross és B. Martenczuk, meghatalmazotti minőségben,
      –        az Autorité de surveillance AELE képviseletében B. Alterskjær, N. Fenger és L. Young, meghatalmazotti minőségben,
      tekintettel a főtanácsnok meghallgatását követően hozott határozatra, miszerint az ügy elbírálására a főtanácsnok indítványa
         nélkül kerül sor,

      meghozta a következő
      Ítéletet
      1        Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem az EK 88. cikk (3) bekezdése utolsó mondatának az értelmezésére vonatkozik.

      2        A kérelmet a Wienstrom GmbH (a továbbiakban: Wienstrom) és a Bundesminister für Wirtschaft und Arbeit (szövetségi gazdasági
         és munkaügyi miniszter, a továbbiakban: alperes hatóság) közötti, a Wienstrom‑nak az ökoáramról szóló törvény (Ökostromgesetz,
         a továbbiakban: ÖG) alapján nyújtott támogatások tárgyában folyamatban levő jogvita keretében terjesztették elő.

       Jogi háttér
       A támogatási intézkedés
      3        Ausztriában az ÖG szabályozza kombinált hő‑ és áramtermelő berendezések támogatását.

      4        Az ÖG első változata (BGBl. I, 149/2002, a továbbiakban: régi ÖG) 2003. január 1‑jén lépett hatályba. 2006. október 2‑án új
         változat lépett a helyébe (BGBl. I, 105/2006, a továbbiakban: új ÖG).

      5        A villamos energia kombinált hő‑ és áramtermelő berendezésekkel történő előállításának az ösztönzése érdekében bizonyos feltételek
         mellett az üzemeltetés fenntartásához szükséges költségek megtéríthetők. E támogatás mértékét a régi ÖG a 2003‑as és 2004‑es
         évekre vonatkozóan a kombinált hő‑ és áramtermelő berendezésekkel termelt áram kWh‑jánként 1,5 centben maximálta. 2005‑től
         e maximális értéket a régi ÖG releváns rendelkezései alapján az alperes hatóság határozza meg, és azt a vizsgálatának eredményeként
         módosíthatja.

      6        Az alapügy szempontjából releváns évek során az említett intézkedést a végső fogyasztóknak nyújtott villamosenergia‑mennyiségekre
         kiszabott egységes pótlékból finanszírozták, melynek összege független volt a kombinált hő‑ és áramtermelő berendezésekkel
         termelt energiának az e fogyasztók általi tényleges fogyasztásától. A pótlékot a kombinált hő‑ és áramtermelő berendezések
         támogatásának a kifizetéséért felelős közjogi intézménynek, az Energie‑Control GmbH‑nak utalták át.

      7        Az új ÖG 30d. §‑a az intézkedést visszaható hatállyal módosította.

      8        E rendelkezés előírja, hogy a 2003. január 1‑jétől 2006. december 31‑ig tartó időszak során azok a villamosenergia‑kereskedők,
         akik úgynevezett ökoáramot vagy kombinált hő‑ és áramtermelő berendezésekkel termelt villamos energiát importálnak, és azt
         belföldi végső fogyasztónak eladják, illetve azok a végső fogyasztók, akik ugyanilyen villamos energiát importálnak saját
         használatra, jogosultak arra, hogy a kis esésű vízerőművekből származó vagy bármilyen más ökoáram után járó támogatás összegének
         megtérítését, illetve a kombinált hő‑ és áramtermelő berendezésekkel termelt energia után járó kombinált hő‑ és áramtermelési
         pótlék megtérítését kérjék.

       A Bizottság határozata
      9        Az Európai Közösségek Bizottsága az osztrák hatóságokkal a 2003‑as év során folytatott levelezést követően a kombinált hő‑
         és áramtermelő berendezésekre vonatkozó intézkedéseket az NN 162/B/2003 számon, be nem jelentett támogatásként vette nyilvántartásba.
         Az Osztrák Köztársaság bejelentette a Bizottságnak az új ÖG‑ben tervezett módosításokat. Ezt a bejelentést az N 317/B/2006
         számon vették nyilvántartásba.

      10      A Bizottság a 2006. július 4‑i C (2006) 2964 végleges határozatában (HL C 221., 9. o.; a továbbiakban: bizottsági határozat)
         úgy határozott, hogy nem emel kifogást. Úgy vélte, hogy a támogatás, amely megfelel a környezetvédelem állami támogatásáról
         szóló közösségi iránymutatásnak (HL C 37., 3. o.), az EK 87. cikk (3) bekezdésének c) pontja értelmében a közös piaccal összeegyeztethető.
         A Bizottság megállapította, hogy az új ÖG által bevezetett módosítás alkalmas eszköz az importált villamos energiát érintő,
         esetlegesen hátrányos megkülönböztetést magukban foglaló hatások semlegesítésére.

       Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
      11      A Wienstrom Bécsben több kombinált hő‑ és áramtermelő berendezést üzemeltet. Az ÖG alapján támogatásban részesül.

      12      A Wienstrom az alperes hatóság két határozatát vitatja, amelyeknek a kelte 2004. október 11. (a továbbiakban: első vitatott
         határozat), illetve 2006. december 7. (a továbbiakban: második vitatott határozat).

      13      Az első vitatott határozat a Wienstromnak a 2003‑as évre három kombinált hő‑ és áramtermelő berendezés után járó támogatás
         összegét 37 335 602,20 euróban állapította meg. Mivel előlegként 44 551 514,75 euró került kifizetésre, ez a határozat a társaságot
         arra kötelezi, hogy fizesse vissza a különbözetet, azaz 7 215 912,55 eurót.

      14      A második vitatott határozat a Wienstrom részére a 2005‑ös évre egy modernizált kombinált hő‑ és áramtermelő berendezés után
         nyújtott támogatást érint. E határozatot megelőzte a 2006. március 8‑i határozat, amely ideiglenesen megállapította a nyújtandó
         támogatás összegét, és ennek nyomán 2006. március 14‑én 5 408 159 euró összegű előleg került kifizetésre. A második vitatott
         határozat a nyújtandó támogatás végleges összegét 5 688 703,47 euróban állapítja meg, és elrendeli a már kifizetett előlegre
         tekintettel a különbözet, azaz, 280 544,47 euró kifizetését. A Wienstrom állítása szerint a neki járó támogatás összege 8 487 228,00
         euró.

      15      A kérdést előterjesztő bíróság álláspontja szerint a bizottsági határozat csak az új ÖG‑t érinti, és a régi ÖG‑re vonatkozóan
         nem született kifejezett kedvezőtlen döntés.

      16      A kérdést előterjesztő bíróság megállapítja, hogy az első vitatott határozat a bizottsági határozatot megelőző támogatás végrehajtásának
         minősül.

      17      Álláspontja szerint a második vitatott határozat, amely a bizottsági határozatot követően került elfogadásra, támogatási intézkedés
         végrehajtásának minősül, de ez a végrehajtás korábban, a régi ÖG hatályba lépésével kezdődött meg, amelynek keretében az Osztrák
         Köztársaság kötelezettséget vállalt a 2005‑ös évre vonatkozó támogatás kifizetésére.

      18      A kérdést előterjesztő bíróság különösen a C‑261/01. és C‑262/01. sz., Van Calster és társai ügyben 2003. október 21‑én hozott
         ítélet (EBHT 2003., I‑12249. o.) alapján terjeszti elő kérdéseit az EK 88. cikk (3) bekezdésének az utolsó mondatában előírt
         végrehajtási tilalomnak az előtte folyamatban lévő jogvita tekintetében fennálló hatályát érintően.

      19      E kontextusban az említett bíróság úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő
         kérdéseket terjeszti a Bíróság elé:

      „1)       Az EK 88. cikk (3) bekezdése utolsó mondatának alkalmazása magában foglalja‑e azt a követelményt, hogy a nemzeti bíróságnak
         a nemzeti jog szerint elvben támogatásra jogosult kedvezményezett vonatkozásában meg kell tagadnia az említett rendelkezésben
         előírt végrehajtási tilalomra hivatkozva a további támogatást, annak ellenére, hogy egyrészt a Bizottság – bár sajnálattal
         veszi tudomásul a támogatás bejelentésének elmulasztását – nem fogadott el [az [EK 88. cikknek] alkalmazására vonatkozó részletes
         szabályok megállapításáról szóló] 1999. március 22‑i 659/1999/EK rendelet 14. cikke értelmében kedvezőtlen határozatot, másrészt
         pedig az iratokból nem tűnik ki, hogy harmadik személyek jogai sérülnének?

      2)      Az EK 88. cikk (3) bekezdésében előírt végrehajtási tilalommal ellentétes‑e egy nemzeti törvényi rendelkezés alkalmazása abban
         az esetben, ha az említett alkalmazás e törvény módosított változatán alapszik, amelynek a közös piaccal való összeegyeztethetőségét
         a Bizottság megállapította, annak ellenére, hogy egyrészt az érintett intézkedés a módosított változat hatályba lépése előtti
         időszakot érinti, és az összeegyeztethetővé nyilvánítás szempontjából meghatározó módosítások ezen időszak tekintetében még
         nem voltak alkalmazandóak, másrészt pedig az iratokból nem tűnik ki, hogy harmadik személyek jogai sérülnének?”

       Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekről
      20      Előzetesen meg kell állapítani, hogy a bizottsági határozat nem csak az új ÖG‑re vonatkozik. E határozat az ÖG mindkét változatára
         kiterjed, mivel a Bizottság értékelése az ÖG‑nek a Bizottság általi vizsgálat időpontjában hatályos változatára vonatkozik.
         A határozat a „Tárgy” rovatban ugyanis kifejezetten megjelöli az NN 162/B/2003 és az N 317/B/2006 számú két eljárást. Ezenfelül
         a határozat a 7. pontjában kijelenti, hogy az általa adott leírás és értékelés mind a 2003. január 1‑je óta hatályos szabályokon,
         mind pedig az új törvény hatályba lépése óta alkalmazandó szabályokon alapszik. A Hivatalos Lapban közzétett közlemény továbbá
         2003. január 1‑jét jelöli meg a nem kifogásolt támogatási intézkedés tartama kezdetének.

      21      Azt is meg kell állapítani, hogy az alapjogvita tárgya a kérdéses támogatási intézkedés alapján a két megadott időszakban
         ténylegesen kifizetendő támogatás összegének a meghatározása.

      22      Végezetül meg kell jegyezni, hogy bár az alapügyben vitatott két határozat közül az első megelőzi a bizottsági határozatot,
         a második pedig azt követően került elfogadásra, a két előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés ugyanarra a jogi helyzetre
         vonatkozik, nevezetesen arra, hogy mindkét határozat a kedvező bizottsági határozatot megelőzően került végrehajtásra. A második
         vitatott határozatot ugyanis az osztrák hatóságok 2006. március 8‑i határozatát követően fogadták el, amely utóbbi határozat
         – tekintve, hogy ideiglenesen megállapította a nyújtandó támogatás összegét, és elrendelte az előleg kifizetését – a támogatási
         intézkedés a bizottsági határozatot megelőző végrehajtásának a kezdetét jelentette.

      23      Ezen előzetes megállapításokat és észrevételeket figyelembe véve a két előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdést együttesen
         kell vizsgálni.

      24      Az előterjesztő bíróság e kérdéseivel lényegében arra vár választ, hogy az EK 88. cikk (3) bekezdésének utolsó mondatában
         előírt végrehajtási tilalom az alapügyben felmerültekhez hasonló körülmények között megköveteli‑e a nemzeti bíróságtól, hogy
         elutasítsa az állami támogatás kedvezményezettjének a kérelmét a támogatás összegének azon része tekintetében, amely az említett
         állami támogatásnak a közös piaccal való összeegyeztethetőségét kimondó bizottsági határozatot megelőző időszakra járna.

      25      E tekintetben meg kell állapítani, hogy a kedvező bizottsági határozat az idő előtti végrehajtás tilalmának véget vet.

      26      Amennyiben egy támogatási programot a Bizottságnak szabályszerűen bejelentettek, és azt az említett határozat előtt nem hajtották
         végre, a határozattól kezdve az végrehajtható, adott esetben az összeegyeztethetőnek nyilvánított intézkedés hatálya alá tartozó,
         de a bizottsági határozat előtti időszakra vonatkozóan is.

      27      Amennyiben a támogatást a kedvezményezettnek az EK 88. cikk (3) bekezdése utolsó mondatának a megsértésével nyújtották, a
         nemzeti bíróság egy másik piaci szereplő kérelme nyomán arra kényszerülhet, hogy határoznia kell – akár a kedvező bizottsági
         döntést követően is – a végrehajtási aktus érvényességéről, illetve a nyújtott pénzügyi támogatások visszatérítéséről.

      28      A C‑199/06. sz., CELF és ministre de la Culture et de la Communication ügyben 2008. február 12‑én hozott ítéletből [az EBHT‑ban
         még nem tették közzé] (a továbbiakban: CELF‑ítélet) az következik, hogy ilyen esetben a közösségi jog arra kötelezi a nemzeti
         bíróságot, hogy olyan intézkedéseket rendeljen el, amelyek alkalmasak a jogellenesség hatásainak tényleges kiküszöbölésére,
         azonban a közösségi jog nem kötelezi arra a nemzeti bíróságot, hogy a jogellenes támogatást teljes mértékben visszatéríttesse,
         még akkor sem, ha nem állnak fenn rendkívüli körülmények.

      29      Ugyanebben az esetben a nemzeti bíróságnak a közösségi jog alkalmazásával a jogellenes időszak tekintetében a kamatok megfizetésére
         kell köteleznie a támogatás kedvezményezettjét. A nemzeti jog keretein belül a nemzeti bíróság tehát adott esetben elrendelheti
         a jogellenes támogatás visszatéríttetését, a tagállamnak a támogatás későbbi újbóli nyújtásával kapcsolatos jogának sérelme
         nélkül. Hasonlóképpen a nemzeti bíróság hatáskörébe tartozik az is, hogy adott esetben a kérdéses támogatási intézkedés jogellenességével
         okozott kár megtérítése iránti kérelemről döntsön (a CELF‑ítélet 52. és 53. pontja).

      30      Úgy tűnik, hogy amennyiben a támogatás jogellenes nyújtását követően a Bizottság kedvező határozatot hoz, a közösségi joggal
         nem ellentétes, ha egyrészt a kedvezményezett követeli a jövőre vonatkozóan nyújtandó támogatás kifizetését, másrészt pedig
         megőrzi a rendelkezést a kedvező határozat elfogadását megelőzően nyújtott támogatás felett, a támogatás idő előtti jogellenes
         kifizetésének a CELF‑ítéletben meghatározott feltételek mellett előálló következményeinek a sérelme nélkül.

      31      A kedvezményezett azon lehetőségét meghatározó kritérium, hogy a kedvező döntést megelőző időszakra vonatkozóan kifizettesse
         a támogatást, vagy megőrizze a már kifizetett támogatás feletti rendelkezést, abban áll tehát, hogy a Bizottság megállapította‑e
         a támogatásnak a közös piaccal való összeegyeztethetőségét.

      32      A közösségi jog tehát nem támaszt akadályt azt illetően, hogy a nemzeti bíróság határozzon az alapügy tárgyát képezőhöz hasonló
         olyan jogvitában, amely a kedvezményezett és a nemzeti hatóságok között van folyamatban, és amelynek keretében a nyújtandó
         támogatás összegét vitatják, nem pedig a támogatásra való jogosultságot.

      33      A nemzeti bíróság határozata véget vet a jogvitának, azt a CELF‑ügyben vizsgált helyzethez, azaz az idő előtt végrehajtott,
         de az összegét illetően nem vitatott támogatáshoz hasonlóan bírálva el.

      34      A nemzeti bíróság határozata továbbá lehetővé teszi az említett ítéletben az EK 88. cikk (3) bekezdése utolsó mondatának értelmezése
         keretében kifejtett elvek alkalmazását.

      35      Ennek az értékelésnek nem mond ellent a fent hivatkozott Van Calster és társai ügyben hozott ítélet sem, amelynek a hatályát
         illetően a kérdést előterjesztő bíróságnak kételyei vannak.

      36      Ez az ítélet nem a támogatás kedvezményezettjének a helyzetére, hanem azoknak a piaci szereplőknek a helyzetére vonatkozik,
         akiknek kifejezetten egy támogatási rendszer finanszírozására szolgáló díjat kell visszaható hatállyal megfizetniük, és ezt
         követően válnak a támogatási rendszer teljes jogú részeseivé. Az említett ítélet alapjául szolgáló ügyben a díjakat egy korábbi,
         a piaccal azt megelőzően összeegyeztethetetlennek nyilvánított támogatási rendszer keretében szedték be, hogy a Bizottság
         kedvező határozatot hozott a korábbi támogatási rendszer helyébe lépő, és a díjak visszamenőleges hatályú beszedését, valamint
         a díjaknak a korábbi támogatási rendszer keretében ténylegesen beszedett díjakba való beszámítását előíró új támogatási rendszert
         érintően.

      37      A Bíróság az ítéletében megállapította, hogy az EK‑Szerződés 93. cikkének (3) bekezdésével (jelenleg EK 88. cikk (3) bekezdése)
         ellentétes a Bizottság kedvező határozatának időpontját megelőző időszakra visszamenőleges hatállyal kivetett díjaknak az
         alapügyben felmerültekhez hasonló körülmények között történő beszedése.

      38      A Bíróság e megállapításakor csupán azon álláspontjának adott hangot, hogy azon harmadik személyek számára, akikre a Bizottság
         kedvező határozatának időpontját megelőzően rónak pénzügyi terheket, a támogatási intézkedés végrehajtása jogellenessége orvoslásának
         az egyetlen eszköze az említett pénzügyi teher visszakövetelése.

      39      Az előterjesztett kérdésekre tehát azt a választ kell adni, hogy az EK 88. cikk (3) bekezdésének utolsó mondatában előírt
         végrehajtási tilalom az alapügyben felmerültekhez hasonló körülmények között nem követeli meg a nemzeti bíróságtól, hogy elutasítsa
         az állami támogatás kedvezményezettjének a kérelmét a támogatás összegének azon része tekintetében, amely az említett állami
         támogatásnak a közös piaccal való összeegyeztethetőségét kimondó bizottsági határozatot megelőző időszakra járna.

       A költségekről
      40      Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás
         egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült
         költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.

      A fenti indokok alapján a Bíróság (második tanács) a következőképpen határozott:
      Az EK 88. cikk (3) bekezdésének utolsó mondatában előírt, az állami támogatások végrehajtására vonatkozó tilalom az alapügyben
            felmerültekhez hasonló körülmények között nem követeli meg a nemzeti bíróságtól, hogy elutasítsa az állami támogatás kedvezményezettjének
            a kérelmét a támogatás összegének azon része tekintetében, amely az Európai Közösségek Bizottságának az említett állami támogatásnak
            a közös piaccal való összeegyeztethetőségét kimondó határozatát megelőző időszakra járna.
      Aláírások
      * Az eljárás nyelve: német.


A Bíróság március 27.-i ítélete: 1984. # Az Európai Közösségek Bizottsága kontra Olasz Köztársaság. # Kötelezettségszegés. # 169/82. sz. ügy


A Bíróság december 15.-i ítélete: 1987. # Írország kontra az Európai Közösségek Bizottsága. # Tengeri halászat - EMOGA általi finanszírozás. # 325/85. sz. ügy


A Bíróság 1978. március 16-i ítélete. # Unione nazionale importatori e commercianti motoveicoli esteri (UNICME) és társai kontra az Európai Közösségek Tanácsa. # 123/77. sz. ügy


A Bíróság szeptember 27.-i ítélete: 1983. # Universität Hamburg kontra Hauptzollamt Hamburg-Kehrwieder. # Előzetes döntéshozatal iránti kérelem: Finanzgericht Hamburg - Németország. # Mentesség tudományos felszerelésekre - Tudományos egyenértékűség. # 216/82. sz. ügy


title: A Bíróság (harmadik tanács) 2008. december 18-i ítélete. # Afton Chemical Ltd kontra The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs. # Előzetes döntéshozatal iránti kérelem: High Court of Justice (England & Wales), Chancery Division - Egyesült Királyság. # 92/81/EGK irányelv - Ásványi olajok jövedéki adója - A 2. cikk (2) és (3) bekezdése, valamint a 8. cikk (1) bekezdésének a) pontja - 2003/96/EK irányelv - Az energiatermékek és a villamos energia adóztatása - A 2. cikk (2) és (3) bekezdése, valamint (4) bekezdésének b) pontja - Hatály - Ásványi olajnak vagy energiaterméknek minősülő, de nem üzemanyagként használt üzemanyag-adalékok - Nemzeti adórendszer. # C-517/07. sz. ügy

text:
      C‑517/07. sz. ügy
      Afton Chemical Ltd
      kontra
      The Commissioners for Her Majesty’s Revenue & Customs
      (a High Court of Justice [England & Wales], Chancery Division által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)
      „92/81/EGK irányelv – Ásványi olajok jövedéki adója – A 2. cikk (2) és (3) bekezdése, valamint a 8. cikk (1) bekezdésének a) pontja – 2003/96/EK irányelv – Az energiatermékek és a villamos energia adóztatása – A 2. cikk (2) és (3) bekezdése, valamint (4) bekezdésének b) pontja – Hatály – Ásványi olajnak vagy energiaterméknek minősülő, de nem üzemanyagként használt üzemanyag‑adalékok – Nemzeti adórendszer ”
      Az ítélet összefoglalása
      Adórendelkezések – Jogszabályok harmonizálása – Az ásványi olajok jövedéki adójának szerkezete – 92/81 irányelv – Az energiatermékek
            és a villamos energia adóztatása – 2003/96 irányelv – Hatály
      (92/81 tanácsi irányelv, 2. cikk, (3) bekezdés, 8. cikk, (1) bekezdés és 2003/96 tanácsi irányelv 2. cikk, (3) és (4) bekezdés)
      A 2003. december 31‑ig tartó időszak vonatkozásában az ásványi olajok jövedéki adója szerkezetének összehangolásáról szóló
         92/81 irányelv 2. cikkének (3) bekezdését és 8. cikkének (1) bekezdését, valamint a 2004. január 1‑jétől október 31‑ig tartó
         időszak vonatkozásában az energiatermékek és a villamos energia közösségi adóztatási keretének átszervezéséről szóló 2003/96
         irányelv 2. cikkének (3) és (4) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy az ezen irányelvek által előírt adózási rendszer hatálya
         alá tartoznak az üzemanyag‑adalékok, amelyek az említett irányelvek közül az előbbi 2. cikkének az (1) bekezdése értelmében
         „ásványi olajnak”, vagy az utóbbi 2. cikke (1) bekezdése értelmében „energiaterméknek” minősülnek, azonban nem üzemanyagként
         való felhasználásra szánják, és nem ekként értékesítik, illetve használják fel őket.

      Ugyanis a 92/81 irányelv 2. cikke (3) bekezdése első albekezdésének első mondatában, valamint a 2003/96 irányelv 2. cikke
         (3) bekezdésének második albekezdésében „az (1) bekezdésben felsorolt adóköteles termékeken kívül” fordulat kifejezetten azt
         jelzi, hogy e rendelkezések hatálya kiterjed minden olyan termékre, amelyet üzemanyagként, üzemanyagok adalékaként vagy hígítóanyagként
         történő felhasználásra szánnak, illetve ekként értékesítenek vagy használnak fel, beleértve azokat a termékeket, amelyek ezen
         irányelvek értelmében „ásványi olajok” vagy „energiatermékek”.

      Továbbá a 92/81 és a 2003/96 irányelvek – amelyek az ásványi olajok és az energiatermékek harmonizált adózási rendszerét kívánják
         megteremteni – általános szerkezetéből és céljából kitűnik, hogy a közösségi jogalkotó az üzemanyag‑adalékokat az üzemanyagokkal
         kívánta azonosítani az üzemanyagok adózási rendszerének ezen adalékokra való kiterjesztése végett, azok jellegétől függetlenül,
         annál a puszta ténynél fogva, hogy azokat üzemanyaghoz keverik. Következésképpen a 92/81 irányelv 2. cikke (3) bekezdése első
         albekezdése első mondatának, valamint a 2003/96 irányelv 2. cikke (3) bekezdése második albekezdésének hatálya kiterjed minden
         adalékként használt termékre, függetlenül attól, hogy ezen irányelvek értelmében ásványi olajnak vagy energiaterméknek minősülnek‑e.

      (vö. 36., 38., 40., 42., 44. pont és a rendelkező rész)
A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (harmadik tanács)
      2008. december 18.(*)

      „92/81/EGK irányelv – Ásványi olajok jövedéki adója – A 2. cikk (2) és (3) bekezdése, valamint a 8. cikk (1) bekezdésének a) pontja – 2003/96/EK irányelv – Az energiatermékek és a villamos energia adóztatása – A 2. cikk (2) és (3) bekezdése, valamint (4) bekezdésének b) pontja – Hatály – Ásványi olajnak vagy energiaterméknek minősülő, de nem üzemanyagként használt üzemanyag‑adalékok – Nemzeti adórendszer”
      A C‑517/07. sz. ügyben,
      az EK 234. cikk alapján benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában, amelyet a High Court of Justice (England & Wales),
         Chancery Division (Egyesült Királyság) a Bírósághoz 2007. november 22‑én érkezett, 2007. augusztus 6‑i határozatával terjesztett
         elő az előtte

      az Afton Chemical Ltd
      és
      The Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs
      között folyamatban lévő eljárásban,
      A BÍRÓSÁG (harmadik tanács),
      tagjai: A. Rosas tanácselnök, A. Ó Caoimh (előadó), J. N.Cunha Rodrigues, U. Lõhmus és A. Arabadjiev bírák,
      főtanácsnok: Y. Bot,
      hivatalvezető: R. Seres tanácsos,
      tekintettel az írásbeli szakaszra és a 2008. október 23‑i tárgyalásra,
      figyelembe véve a következők által előterjesztett észrevételeket:
      –        az Afton Chemical Ltd, képviseletében P. Lasok QC és V. Sloane barrister, E. Philpott solicitor megbízásából,
      –        az Egyesült Királyság Kormánya képviseletében I. Rao, meghatalmazotti minőségben, segítője: M. Angiolini barrister,
      –        a német kormány képviseletében M. Lumma és C. Blaschke, meghatalmazotti minőségben,
      –        a görög kormány képviseletében K. Georgiadis és I. Bakopoulos és V. Karra, meghatalmazotti minőségben,
      –        az olasz kormány képviseletében R. Adam, meghatalmazotti minőségben, segítője: P. Gentili avvocato dello stato,
      –        az Európai Közösségek Bizottsága képviseletében R. Lyal és W. Mölls, meghatalmazotti minőségben,
      tekintettel a főtanácsnok meghallgatását követően hozott határozatra, miszerint az ügy elbírálására a főtanácsnok indítványa
         nélkül kerül sor,

      meghozta a következő
      Ítéletet
      1        A jelen előzetes döntéshozatal iránti kérelem a jövedékiadó‑köteles termékekre vonatkozó általános rendelkezésekről és e termékek
         tartásáról, szállításáról és ellenőrzéséről szóló, 1992. február 25‑i 92/12/EGK tanácsi irányelv (HL L 76., 1. o.; magyar
         nyelvű különkiadás 9. fejezet, 1. kötet, 179. o.; a továbbiakban: 92/12 irányelv) 3. cikkének, az 1994. december 22‑i 94/74/EK
         tanácsi irányelvvel (HL L 365., 46. o.; magyar nyelvű különkiadás 9. fejezet, 1. kötet, 264. o.) módosított, az ásványi olajok
         jövedéki adója szerkezetének összehangolásáról szóló, 1992. október 19‑i 92/81/EGK tanácsi irányelv (HL L 316., 12. o.; a
         továbbiakban: a 92/81 irányelv) 2. cikke (3) bekezdése első albekezdésének és 8. cikke (1) bekezdése a) pontjának, továbbá
         az energiatermékek és a villamos energia közösségi adóztatási keretének átszervezéséről szóló, 2003. október 27‑i 2003/96/EK
         tanácsi irányelv (HL L 283., 51. o.; magyar nyelvű különkiadás 9. fejezet, 1. kötet, 405. o.) 2. cikke (3) bekezdése második
         albekezdésének és 4. cikke b) pontja első francia bekezdésének értelmezésére vonatkozik.

      2        A kérelmet az Afton Chemical Ltd (a továbbiakban: Afton) és a Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs (a továbbiakban:
         Commissioners) között folyamatban lévő jogvita keretében nyújtották be, amelynek tárgya az üzemanyag‑adalékokat terhelő jövedéki
         adónak a 2000. november 18‑től 2004. október 31‑ig terjedő időszak során való megfizetése.

       Jogi háttér
       A közösségi szabályozás
       A 92/12 irányelv
      3        A 92/12 irányelv 1. cikke a következőképpen rendelkezik:

      „(1) Ez az irányelv rögzíti az olyan jövedéki adó és egyéb közvetett adók alá tartozó termékekre vonatkozó rendelkezéseket,
         amelyeket közvetlen vagy közvetett módon az ilyen termék fogyasztására vetnek ki, kivéve a hozzáadottérték‑adót és a Közösség
         által megállapított adókat.

      (2)      Az egyes jövedéki termékek adójának szerkezetére és mértékére vonatkozó különös rendelkezéseket külön irányelvek határozzák
         meg”.

      4        Az említett irányelv 3. cikke (1) és (2) bekezdés, valamint (3) bekezdésének első albekezdése a következőket írja elő:

      „(1)      Ezen irányelv közösségi szinten a megfelelő irányelvek által meghatározott következő termékekre vonatkozik:
      –        ásványolajok,
      […]
      (2)      Az (1) bekezdésben felsorolt termékekre különleges célú közvetett adók is kivethetők, amennyiben azon adók megfelelnek a jövedéki
         adó és a hozzáadottérték‑adó esetében alkalmazandó, az adóalap meghatározására, az adó kiszámítására, az adó felszámíthatóságára
         és ellenőrzésére vonatkozó adószabályoknak.

      (3)      A tagállamok fenntartják a jogot arra, hogy adókat vezessenek be vagy tartsanak fenn az (1) bekezdésben felsorolt termékeken
         kívül más termékekre is, amennyiben ezen adók nem eredményeznek határátlépési formaságokat a tagállamok közötti kereskedelemben.”

       A 92/81 irányelv és a 92/82/EGK irányelv
      5        A 92/81 irányelv 1. cikkének (1) bekezdése a következőket írja elő:

      „A tagállamok az ásványi olajokra a jelen irányelv szerint harmonizált jövedéki adót vetnek ki” [nem hivatalos fordítás].
      6        Ugyanezen irányelv 2. cikke a következőképpen rendelkezik:

      „(1)      A jelen irányelv alkalmazásában »ásványi olajnak« minősülnek:
      […]
      k)      a [Kombinált Nómenklatúra [a továbbiakban: KN] 3811 kódja alá tartozó termékek;
      […]
      (2)      Azon ásványi olajok, amelyek tekintetében a 92/82/EGK irányelvben nem határoznak meg adómértéket, jövedékiadó‑kötelesek, amennyiben
         azokat tüzelő-, fűtő- vagy üzemanyagként való felhasználásra szánják, illetve ekként értékesítik, vagy ekként használják.
         A jövedéki adó előírt mértékét a használattól függően, az egyenértékű tüzelő-, fűtő- vagy üzemanyagra alkalmazandó mértéken
         kell megállapítani.

      (3)      Az (1) bekezdésben említett adóköteles termékeken kívül minden olyan terméket, amelyet üzemanyagként vagy üzemanyag adalékaként
         vagy hígítóanyagként való felhasználásra szánnak, illetve ekként kínálnak eladásra, vagy ekként használnak, úgy kell adóztatni,
         mint az üzemanyagot. Minden más olyan szénhidrogént, amelyet fűtés céljára szánnak, illetve ekként kínálnak eladásra, vagy
         ekként használnak – a szén, a lignit és a tőzeg, illetve minden más hasonló szilárd szénhidrogén, valamint a földgáz kivételével –
         a hozzá legközelebb álló ásványi olajra vonatkozó adókulccsal kell adóztatni.

      […]
      (4)      A jelen irányelvben említett [KN] kódok alatt a [KN] 1994. október 1‑jén hatályos változatában szereplő kódokat kell érteni”
         [nem hivatalos fordítás].

      7        A 92/81 irányelv 8. cikke (1) bekezdésének a) pontja a következőképpen rendelkezik:

      „A [92/12] irányelvben meghatározott, a jövedéki termékek adómentes felhasználásáról szóló általános rendelkezéseken kívül
         és egyéb közösségi rendelkezések sérelme nélkül a tagállamok a következőket olyan feltételekkel mentesítik a harmonizált jövedéki
         adó alól, amely feltételeket az ilyen mentességek helyes és következetes alkalmazása, és az adókijátszás, adókikerülés vagy
         visszaélés megelőzése céljából határoznak meg:

      a)      a nem tüzelő-, fűtő- vagy üzemanyagként felhasznált ásványi olajok.”
      8        A 94/74 irányelvvel módosított, az ásványi olajok jövedéki adója szerkezetének összehangolásáról szóló, 1992. október 19‑i
         92/82/EGK tanácsi irányelv (HL L 316., 12. o.; a továbbiakban: 92/82 irányelv) egyes ásványi olajokra vonatkozóan megállapítja
         a jövedéki adó minimális mértékét. A 92/82 irányelv 2. cikke felsorolja az irányelv hatálya alá tartozó ásványi olajokat,
         amelyek között nem szerepelnek a KN 3811 vámtarifaszám alá tartozó termékek.

       A 2003/96 irányelv
      9        A 2003/96 irányelv (1), (2) és (3) preambulumbekezdésének szövege a következő:

      „(1)      A [92/81] irányelv és a [92/82] irányelv alkalmazási köre az ásványolajokra korlátozódik.
      (2)      A villamos energia és az ásványolajon kívüli egyéb energiatermékek minimum adómértékét megszabó közösségi rendelkezések hiánya
         káros hatással lehet a belső piac megfelelő működésére.

      (3)      A belső piac megfelelő működése és az egyéb közösségi politikák célkitűzéseinek elérése megköveteli, hogy a legtöbb energiatermékre,
         beleértve a villamos energiát, a földgázt és a szenet is, közösségi szinten minimum adómértékeket állapítsanak meg.”

      10      Ezenfelül a 2003/96 irányelv (21) preambulumbekezdésének szövege a következő:

      „Az energiatermékeket alapvetően egy közösségi keretrendszer szabályozza, ha azokat tüzelő-, fűtőanyagként vagy üzemanyagként
         használják fel. Ennek keretében az adórendszer természetéből és logikájából adódik, hogy a keretrendszer alkalmazási köréből
         kizárják az energiatermékek kettős felhasználását, a nem tüzelő,- fűtő vagy üzemanyagként való felhasználását, valamint a
         nem fém ásványi termékek gyártását. A hasonló módon felhasznált villamos energiát hasonlóan kell kezelni.”

      11      A 2003/96 irányelv 1. cikke úgy rendelkezik, hogy a tagállamok az irányelvvel összhangban adót állapítanak meg az energiatermékekre
         és a villamos energiára.

      12      Az említett irányelv 2. cikke a következőket írja elő:

      „(1)      Ezen irányelv alkalmazásában »energiatermékek« a következők:
      […]
      f)      a 3811 KN-kód alá tartozó termékek;
      […]
      (3)      Ha az energiatermékeket üzemanyagként vagy tüzelő-, fűtőanyagként kínálják, értékesítik vagy használják fel, akkor azok kivételével,
         amelyekre ezen irányelv adómértéket határoz meg, a felhasználásnak megfelelően kell [őket] adóztatni, s az adómérték a hozzá[juk]
         legközelebb álló tüzelő-, fűtőanyag vagy üzemanyag adómértéke.

      Az (1) bekezdésben felsorolt adóköteles termékeken kívül bármely üzemanyagként, üzemanyagok adalékaként vagy hígítóanyagként
         kínált, értékesített vagy felhasznált terméket a hozzá legközelebb álló üzemanyag adómértékével kell megadóztatni.

      Az (1) bekezdésben felsorolt adóköteles termékeken kívül bármely egyéb olyan szénhidrogént, kivéve a tőzeget, amelyet tüzelő-,
         fűtőanyagként kínálnak, értékesítenek vagy használnak fel, a hozzá legközelebb álló energiatermék adómértével kell megadóztatni.

      (4)      Ezen irányelvet nem lehet a következőkre alkalmazni:
      […]
      b)      az energiatermékek és a villamos energia következő felhasználásai:
      –        nem üzemanyagként vagy tüzelő-, fűtőanyagként felhasznált energiatermékek,
      […]
      (5)      Ezen irányelvben a [KN] szerinti kódokra való hivatkozásokat a vám- és statisztikai nómenklatúráról, valamint a közös vámtarifáról
         szóló 2658/87/EGK tanácsi rendelet I. mellékletének módosításáról szóló, 2001. augusztus 6‑i 2031/2001/EK bizottsági rendeletben
         [HL L 279., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 2. fejezet, 2. kötet, 382. o.] szereplő kódokra való hivatkozásoknak kell tekinteni.”

      13      A 2003/96 irányelv 3. cikke a következőképpen rendelkezik:

      „A 92/12/EGK irányelvben szereplő »ásványolajokra« vagy »jövedéki adóra« történő hivatkozásokat, amennyiben azokat ásványolajokra
         kell alkalmazni, úgy kell értelmezni, hogy azok kiterjednek az ezen irányelv 2. cikkében és 4. cikke (2) bekezdésében említett
         valamennyi energiatermékre, villamos energiára és nemzeti közvetett adóra.”

      14      A 2003/96 irányelv 28. cikkének (1) és (2) bekezdése a következőképpen rendelkezik:

      „(1)      A tagállamok elfogadják és kihirdetik azokat a törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezéseket, amelyek szükségesek ahhoz,
         hogy ennek az irányelvnek 2003. december 31‑ig megfeleljenek. Erről haladéktalanul tájékoztatják a Bizottságot.

      (2)      Ezeket a rendelkezéseket 2004. január 1‑jétől alkalmazzák, kivéve a 16. cikkben és a 18. cikk (1) bekezdésében meghatározott
         rendelkezéseket, amelyeket a tagállamok 2003. január 1‑jétől alkalmazhatnak.”

      15      Az említett irányelv 30. cikke a következőképpen rendelkezik:

      „A 28. cikk (2) bekezdése ellenére a [92/81] és a [92/82] irányelv 2003. december 31‑től hatályát veszti.”
       A KN‑re vonatkozó szabályozás
      16      A KN‑nek a 92/81 irányelvben és a 2003/96 irányelvben említett változatai szerint a nómenklatúra 3811 vámtarifaszáma a következőkre
         vonatkozik: „kopogásgátló szerek, antioxidánsok, gyantásodásgátlók, viszkozitást javítók, rozsdagátlók és egyéb hasonló adalékok
         ásványolajhoz (beleértve a benzinhez valót is) vagy egyéb, hasonló céllal használt oldatokhoz”.

       A nemzeti szabályozás
      17      Az Afton, Észak‑Írország és Nagy‑Britannia Egyesült Királysága, és a Bizottság által benyújtott írásbeli észrevételekből kitűnik,
         hogy a Hydrocarbon Oil Duties act 1979 (a szénhidrogénolajok jövedéki adójáról szóló 1979. évi törvény) 6A. cikkének szövege
         a következő:

      (1)      Jövedéki adót kell fizetni bármely folyadék bárki által adóköteles használatra irányuló tárolása után, vagy (amennyiben az
         adóztatásra a jelen cikk alapján nem került sor) bármely olyan folyadék bárki általi adóköteles használata után, amely nem
         tartozik az alábbi kategóriák valamelyikébe:

      a)      szénhidrogén;
      b)      biodízel;
      c)      biokeverék;
      d)      bioetanol;
      e)      bioetanol‑keverék.
      (2)      A jelen cikk alkalmazásában az adóköteles használat valamennyi anyag vonatkozásában az anyagnak az alábbi módokon történő
         használatát jelenti:

      a)      motorokhoz vagy más gépekhez üzemanyagként történő felhasználás, vagy
      b)      az ily módon felhasznált anyag adalékaként vagy hígítóanyagaként történő használat.
       Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
      18      Az Afton különböző, a KN 3811 vámtarifaszám alá tartozó, üzemanyaghoz adandó, azzal általában 1:1000 vagy 1:2000 arányban
         keverendő adalékokat gyárt.

      19      Az előzetes döntéshozatalra utaló végzésből kitűnik, hogy az Afton által gyártott adalékokat nem üzemanyagként való felhasználásra
         szánják, nem ekként értékesítik és használják fel. Egyik adalék sem készül önmagában üzemanyagként, illetve gépjárművek meghajtása
         céljából történő felhasználásra. Ehelyett a következő összetevők közül tartalmaznak egyet vagy többet: tisztítóanyag, habzásgátló,
         emulziógátló, vivőfolyadék, oldószer, cetánjavító, kenőanyag és rozsdásodásgátló. Az üzemanyag‑adalékok a motorban lezajló
         robbanási folyamat részeként használódnak el.

      20      Az Afton a VAT and Duties Tribunalhoz fordult annak érdekében, hogy a Commissionerek térítsék vissza számára az ezen adalékok
         után a 2000. november 19‑től 2004. október 31‑ig tartó időszak során megfizetett jövedéki adót, amelynek összege 2 825 215,61 GBP.

      21      A VAT and Duties Tribunal a 2007. május 4‑i határozatával elutasította e keresetet azzal az indokkal, hogy a 92/81 irányelv
         2. cikke (3) bekezdésének első albekezdése, valamint a 2003/96 irányelv 2. cikke (3) bekezdésének második albekezdése az üzemanyagokhoz
         használt adalékok után adófizetési kötelezettséget ír elő, függetlenül attól, hogy azok ásványi olajból vagy más anyagokból
         készülnek, és az ilyen anyagokat üzemanyagnak kell tekinteni, így nem mentesülnek az adó alól a 92/81 irányelv 8. cikke (1) bekezdésének
         a) pontja vagy a 2003/96 irányelv 2. cikke (4) bekezdése b) pontjának első francia bekezdése alapján.

      22      E körülmények között a fellebbezést elbíráló High Court of Justice (England and Wales), Chancery Division úgy határozott,
         hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé:

      1)      A [92/81] irányelv 2. cikkének (3) bekezdése alapján adókötelesek‑e az ügy tárgyát képezőkhöz hasonló üzemanyag‑adalékok,
         amelyeket nem üzemanyagként való felhasználásra szánnak, és nem ekként értékesítenek, illetve használnak fel, hanem az üzemanyaghoz
         kell hozzáadni őket, de nem az üzemanyagot felhasználó jármű meghajtása céljából?

      2)      Ha az első kérdésre adott válasz igenlő, úgy ezekre az adalékokra kiterjed‑e a [92/81] irányelv 8. cikkének (1) bekezdésében
         meghatározott mentesség?

      3)      A [2003/96] irányelv 2. cikke (3) bekezdésének második albekezdése alapján adókötelesek‑e az olyan üzemanyag‑adalékok, mint
         amelyek az ügy tárgyát képezik, és amelyeket nem üzemanyagként való felhasználásra szánnak, és nem ekként értékesítenek, illetve
         használnak fel, hanem az üzemanyaghoz kell hozzáadni őket, de nem az üzemanyagot felhasználó jármű meghajtása céljából?

      4)      Ha a harmadik kérdésre adott válasz igenlő, úgy ezek az adalékok a 2003/96/EK irányelv [2. cikke (4) bekezdése] b) pontjának
         első francia bekezdése alapján az irányelv hatályán kívül esnek‑e?

      5)      Kizárja‑e a közösségi jog, különösen a [92/12] irányelv 3. cikke a fenti üzemanyag‑adalékok Egyesült Királyság általi adóztatását?
       Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekről
      23      Az előterjesztő bíróság az első négy kérdésével, amelyeket együttesen kell vizsgálni, lényegében arra vár választ, hogy egyrészt
         a 92/82 irányelv 2. cikkének (3) bekezdését és 8. cikkének (1) bekezdését, másrészt a 2003/96 irányelv 2. cikkének (3) és
         (4) bekezdését úgy kell‑e értelmezni, hogy az említett irányelvek által előírt adózási rendszerbe tartoznak‑e az alapügyben
         érintettekhez hasonló üzemanyag‑adalékok, amelyek e két irányelv közül az előbbi értelmében „ásványi olajoknak”, az utóbbi
         irányelv 2. cikkének (1) bekezdése értelmében pedig „energiatermékeknek” minősülnek, azonban nem üzemanyagként való felhasználásra
         szánják, és nem ekként értékesítik, illetve használják fel őket.

      24      Amint az előzetes döntéshozatalra utaló végzésből kitűnik, e kérdéseket azon, az üzemanyag‑adalékokra vonatkozó jövedéki adó
         jogszerűségét érintő jogvita keretében vetették fel, amelyet a szénhidrogénolajok jövedéki adójáról szóló 1979. évi törvény
         alapján a 2000. november 19‑től 2004. október 31‑ig tartó időszak során fizettek meg.

      25      E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy ami a 2003. december 31‑ig tartó időszakot illeti, a tagállamok kötelesek voltak
         a 92/81 irányelv 1. cikkének (1) bekezdése alapján arra, hogy az irányelv értelmében vett ásványi olajokra kivessék a harmonizált
         jövedéki adót. A tagállamok 2004. január 1‑jétől a 92/81 irányelvet hatályon kívül helyező 2003/96 irányelv 1. cikke alapján
         kötelesek arra, hogy megadóztassák a 2003/96 irányelv értelmében vett energiatermékeket, mivel az irányelv célja – amint (2)
         és (3) preambulumbekezdéséből következik – az, hogy az ásványi olajokon kívül közösségi szinten minimum adómértékek kerüljenek
         megállapításra az energiatermékek legtöbbjének vonatkozásában (a C‑145/06. és C‑146/06. sz., Fendt Italiana egyesített ügyekben
         2007. július 5‑én hozott ítélet [EBHT 2007., I‑5869. o.] 32. pontja).

      26      A 92/81 irányelv 2. cikke (1) bekezdésének k) pontja ugyanezen cikk (4) bekezdésével összefüggésben értelmezve, valamint a
         2003/96 irányelv 2. cikke (1) bekezdésének f) pontja ugyanezen cikk (5) bekezdésével összefüggésben értelmezve azt írja elő,
         hogy az olyan termékek, mint az alapügyben érintett üzemanyag‑adalékok, amelyek a KN 3811 vámtarifaszám alá tartoznak, ezen
         irányelvek értelmében az adott esettől függően „ásványi olajoknak” vagy „energiatermékeknek” minősülnek.

      27      A 92/81 irányelv 2. cikkének (2) bekezdése és a 2003/96 irányelv 2. cikke (2) bekezdésének első albekezdése szerint a használattól
         függően a hozzájuk legközelebb álló tüzelő-, fűtő- vagy üzemanyagra alkalmazandó adómértéken kell megállapítani azon ásványi
         olajok és energiatermékek adóját, amelyekre vonatkozóan az alapügyben érintett üzemanyag‑adalékok esetéhez hasonlóan az adó
         mértékét nem határozza meg az előbbi kategória tekintetében a 92/82 irányelv, illetve az utóbbi tekintetében a 2003/96 irányelv,
         amennyiben azokat tüzelő-, fűtő- vagy üzemanyagként való felhasználásra szánják, illetve ekként értékesítik, vagy ekként használják
         fel.

      28      A jelen ügyben egyértelmű, hogy – amint az egyébként a kérdést előterjesztő bíróság által feltett első és harmadik kérdés
         szövegéből is kitűnik – az alapügyben érintett adalékokat, bár üzemanyagokhoz keverik, tehát üzemanyagban való felhasználásra
         szánják, nem szánják üzemanyagként való felhasználásra, és nem ekként értékesítik, illetve használják fel. Következésképpen
         ezek az adalékok nem tartoznak a 92/81 irányelv 2. cikkének (2) bekezdésében és a 2003/96 irányelv 2. cikkének (3) bekezdésében
         előírt adózási rendszer hatálya alá.

      29      Ugyanakkor a 92/81 irányelv 2. cikke (3) bekezdése első albekezdésének első mondata és a 2003/96 irányelv 2. cikke (3) bekezdésének
         második albekezdése szerint „az (1) bekezdésben felsorolt adóköteles termékeken kívül bármely üzemanyagként, üzemanyagok adalékaként
         vagy hígítóanyagként kínált, értékesített vagy felhasznált terméket a hozzá legközelebb álló üzemanyag adómértékével kell
         megadóztatni”.

      30      Az Afton álláspontja szerint az alapügyben érintett adalékok mégsem tartoznak az említett rendelkezések által előírt adó hatálya
         alá. Ugyanis e rendelkezések egyértelmű szövegéből és különösen „az (1) bekezdésben felsorolt adóköteles termékeken kívül”
         fordulatból az következik, hogy e rendelkezések szubszidiárius jellegűek, és csak azokra az adalékokra alkalmazandók, amelyek
         nem minősülnek az irányelvek 2. cikkének (1) bekezdésében felsorolt „ásványi olajoknak”, illetve „energiatermékeknek”. E rendelkezések
         tehát más termékekre vonatkoznak. Az ellenkező értelmezés, amely szerint e rendelkezések hatálya kiterjed azokra a termékekre,
         amelyekre az említett cikk (1) bekezdésének a hatálya is kiterjed, nem veszi figyelembe a „kívül” kitételt, és téves, mert
         annak a megkövetelését vonja maga után, hogy valamennyi adalékként történő használatra szánt terméket meg kelljen adóztatni,
         ezt azonban jóval egyszerűbb rendelkezés útján is el lehetett volna érni, amely nem tartalmazza a fent említett bevezető fordulatot.
         Az ilyen értelmezés hatása tehát az lenne, hogy az irányelvek második alkalommal is megkövetelnék az üzemanyagként történő
         használatra szánt ásványi olajok és energiatermékek adóztatását. Ezenfelül a közösségi rendelet által követett célnak az felelne
         meg, hogy az ásványi olajokat és az energiatermékeket csak akkor adóztassák, ha üzemanyagként, illetve tüzelő- vagy fűtőanyagként
         kerülnek felhasználásra.

      31      Meg kell azonban állapítani, hogy a 92/81 és a 2003/96 irányelv érintett rendelkezései összességének a szövegére, valamint
         az irányelvek általános szerkezetére és céljára tekintettel ezt az értelmezést el kell utasítani.

      32      Ami elsőként az említett rendelkezések szövegét illeti, valóban el kell ismerni, hogy amint azt maga a Bizottság is tette
         a Bíróság kérdéseire a tárgyaláson adott válaszában, a 92/81 irányelv és a 2003/96 irányelv 2. cikkének szövege egyértelműbb
         és pontosabb is lehetne, tekintettel arra, hogy olyan adózási rendszert előíró rendelkezésekről van szó, amely a belső jogba
         való átültetését követően a magánszemélyekre vonatkozó kötelezettségeket keletkeztet. Különösen, mivel a 92/81 irányelv 2. cikkének
         (2) bekezdése és 2. cikke (3) bekezdésének első albekezdése írja elő az ásványi olajok és az energiatermékek adózását, az
         üzemanyaghoz használt olyan adalékoknak, amelyek – amint az alapügyben – e minőséggel rendelkeznek, logikusan e rendelkezések
         hatálya alá kellene tartozniuk. Amint azonban a jelen ítélet 28. cikkéből következik, ez nem áll fenn.

      33      Ugyanakkor a 92/81 irányelv 2. cikke (3) bekezdése első mondatának, valamint a 2003/96 irányelv 2. cikke (3) bekezdése második
         albekezdésének szövegéből kellő egyértelműséggel következik, hogy az alapügyben érintettekhez hasonló üzemanyag‑adalékok az
         e rendelkezések által előírt adózási rendszer hatálya alá tartoznak.

      34      Ellentétben ugyanis azzal, amit az Afton állít, „az (1) bekezdésben felsorolt adóköteles termékeken kívül” fordulat, amely
         mindkét fenti rendelkezést bevezeti, nem értelmezhető úgy, hogy az kizárja a rendelkezések hatálya alól azokat a termékeket,
         amelyek az említett irányelvek 2. cikke (1) bekezdésének értelmében „ásványi olajnak” vagy „energiaterméknek” minősülnek.

      35      Ellenkezőleg, a [„valamin] kívül” kitétel a kifejezés köznyelvi értelme szerint nem ilyen kizárást, hanem ellenkezőleg, beleértést
         jelent. Ez következik a 92/81 irányelv 2. cikke (3) bekezdése első albekezdése első mondatának, valamint a 2003/96 irányelv
         2. cikke (3) bekezdése második albekezdésének több nyelvi változatából is [lásd a francia változaton kívül például a német
         („[n]eben”), a spanyol („[a]demás”), az olasz („[o]tre”), a holland („[n]aast”), a portugál („[p]ara além”) és az angol („[i]n
         addition to”) nyelvi változatokat].

      36      Következésképpen a 92/81 irányelv 2. cikke (3) bekezdése első albekezdésének első mondatában, valamint a 2003/96 irányelv
         2. cikke (3) bekezdésének második albekezdésében „az (1) bekezdésben felsorolt adóköteles termékeken kívül” fordulat kifejezetten
         azt jelzi, hogy e rendelkezések hatálya kiterjed minden olyan termékre, amelyet üzemanyagként, üzemanyagok adalékaként vagy
         hígítóanyagként történő felhasználásra szánnak, illetve ekként értékesítenek vagy használnak fel, beleértve azokat a termékeket,
         amelyek ezen irányelvek értelmében „ásványi olajok” vagy „energiatermékek”.

      37      Az említett irányelvek 2. cikke szövegének ezen értelmezését nem cáfolja az a körülmény sem, hogy az értelmezés az olyan ásványi
         olajok vagy energiatermékek vonatkozásában, amelyeket üzemanyagként történő felhasználásra szánnak, illetve ekként értékesítenek
         vagy használnak fel, megismétli a 92/81 irányelv 2. cikkének (2) bekezdésében és a 2003/96 irányelv 2. cikke (3) bekezdésének
         első albekezdésében már előírt adóztatási kötelezettséget. Az irányelvek rendelkezéseinek e részleges ismétlését ugyanis,
         bár az sajnálatos, magyarázza a 92/81 irányelv 2. cikke (3) bekezdése első albekezdése első mondatának, valamint a 2003/96
         irányelv 2. cikke (3) bekezdése második albekezdésének szubszidiárius jellege, e rendelkezések ugyanis különböző természetű
         termékek adóztatásának kötelezettségét írják elő.

      38      Ami másodszor a 92/81 és a 2003/96 irányelvek általános szerkezetét és célját illeti, emlékeztetni kell arra, hogy ezek az
         irányelvek 1. cikkük szerint az ásványi olajok és az energiatermékek harmonizált adózási rendszerét kívánják megteremteni.

      39      Az alapügyben érintettekhez hasonló üzemanyag‑adalékoknak a 92/81 irányelv 2. cikke (3) bekezdése első albekezdése első mondatának,
         valamint a 2003/96 irányelv 2. cikke (3) bekezdése második albekezdésének a hatálya alól való kizárása azonban arra a következetlen,
         sőt, abszurd eredményre vezetne, hogy ezekre az adalékokra, amelyek ásványi olajnak vagy energiaterméknek minősülnek, nem
         terjedne ki az e rendelkezések által előírt adókötelezettség, annak ellenére, hogy egyértelmű, hogy azok az üzemanyag‑adalékok,
         amelyek nem ásványi olajok vagy energiatermékek, e rendelkezések értelmében adókötelesek.

      40      Úgy tűnik ugyanis, hogy éppen ellenkezőleg, a közösségi jogalkotó az üzemanyagok‑adalékokat az üzemanyagokkal kívánta azonosítani
         az üzemanyagok adózási rendszerének ezen adalékokra való kiterjesztése végett, azok jellegétől függetlenül, annál a puszta
         ténynél fogva, hogy azokat üzemanyaghoz keverik.

      41      E tekintetben ezenfelül meg kell állapítani, hogy – amint azt az olasz kormány, valamint az Egyesült Királyság Kormánya is
         észrevételezte – attól kezdve, hogy az adalékot az üzemanyaghoz keverik, részletes vegyi elemzés nélkül az üzemanyag többé
         nem különíthető el a hozzá kevert adaléktól. E körülmények között abban az esetben, ha az üzemanyaghoz kevert adalékok nem
         az üzemanyaggal azonos módon adóznának, amint azt az Afton állítja, akkor fennállna a visszaélés kockázata, hiszen az ellenőrzések
         legalábbis megnehezednének, mivel minden egyes esetben elemezni kellene a keverék tartalmát annak vizsgálata érdekében, hogy
         a keverékben mi az üzemanyag és az adalékok aránya.

      42      Következésképpen a 92/81 irányelv 2. cikke (3) bekezdése első albekezdése első mondatának, valamint a 2003/96 irányelv 2. cikke
         (3) bekezdése második albekezdésének a szövegéből, valamint e két irányelv általános szerkezetéből és céljából az következik,
         hogy – amint azt a Bírósághoz írásbeli észrevételeket benyújtó valamennyi kormány és a Bizottság is állította – az említett
         rendelkezések hatálya kiterjed minden adalékként használt termékre, függetlenül attól, hogy ezen irányelvek értelmében ásványi
         olajnak vagy energiaterméknek minősülnek‑e.

      43      Ezt a következtetést nem cáfolják a 92/81 irányelv 8. cikke (1) bekezdése a) pontjának és a 2003/96 irányelv 2. cikke 4) bekezdése
         b) pontjának rendelkezései sem, amelyek szerint az ásványi olajokat és az energiatermékeket mentesíteni kell a jövedéki adó
         alól, vagy nem tartoznak a 2003/96 irányelv hatálya alá abban az esetben, ha azok nem üzemanyagként, illetve tüzelő- vagy
         fűtőanyagként kerülnek felhasználásra. Ugyanis ha ezeket a rendelkezéseket az alapügyben érintettekhez hasonló üzemanyag‑adalékokra
         is alkalmazni kellene, amelyekre kifejezett adóztatási kötelezettséget ír elő a 92/81 irányelv 2. cikke (3) bekezdése első
         albekezdésének első mondata, valamint a 2003/96 irányelv 2. cikke (3) bekezdésének második albekezdése, teljes mértékben hatástalanná
         válnának ez utóbbi rendelkezések (lásd analógia útján a C‑346/97. sz. Braathens‑ügyben 1999. június 10‑én hozott ítélet [EBHT 1999.,
         I‑3419. o.] 24. és 25. pontját, valamint a C‑437/01. sz., Bizottság kontra Olaszország ügyben 2003. szeptember 25‑én hozott
         ítélet [EBHT 2003., I‑9861. o.] 31–33. pontját).

      44      Következésképpen az első négy kérdésre azt a választ kell adni, hogy a 2003. december 31‑ig tartó időszak vonatkozásában a
         92/81 irányelv 2. cikkének (3) bekezdését és 8. cikkének (1) bekezdését, valamint a 2004. október 31‑ig tartó időszak vonatkozásában
         a 2003/96 irányelv 2. cikkének (3) és (4) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy az ezen irányelvek által előírt adózási rendszer
         hatálya alá tartoznak az alapügyben érintettekhez hasonló üzemanyag‑adalékok, amelyek az említett irányelvek közül az előbbi
         2. cikkének az (1) bekezdése értelmében „ásványi olajnak”, vagy az utóbbi 2. cikke (1) bekezdése értelmében „energiaterméknek”
         minősülnek, azonban nem üzemanyagként való felhasználásra szánják, és nem ekként értékesítik, illetve használják fel őket.

      45      E válaszra tekintettel az előterjesztő bírság által feltett ötödik kérdésre nem kell válaszolni.

       A költségekről
      46      Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás
         egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült
         költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.

      A fenti indokok alapján a Bíróság (harmadik tanács) a következőképpen határozott:
      A 2003. december 31‑ig tartó időszak vonatkozásában az 1994. december 22‑i 94/74/EK tanácsi irányelvvel módosított, az ásványi
            olajok jövedéki adója szerkezetének összehangolásáról szóló, 1992. október 19‑i 92/81/EGK tanácsi irányelv 2. cikkének (3) bekezdését
            és 8. cikkének (1) bekezdését, valamint a 2004. január 1‑jétől október 31‑ig tartó időszak vonatkozásában az energiatermékek
            és a villamos energia közösségi adóztatási keretének átszervezéséről szóló, 2003. október 27‑i 2003/96/EK tanácsi irányelv
            2. cikkének (3) és (4) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy az ezen irányelvek által előírt adózási rendszer hatálya alá tartoznak
            az alapügyben érintettekhez hasonló üzemanyag‑adalékok, amelyek az említett irányelvek közül az előbbi 2. cikkének az (1) bekezdése
            értelmében „ásványi olajnak”, vagy az utóbbi 2. cikke (1) bekezdése értelmében „energiaterméknek” minősülnek, azonban nem
            üzemanyagként való felhasználásra szánják, és nem ekként értékesítik, illetve használják fel őket.
      Aláírások
      * Az eljárás nyelve: angol.


A Bíróság 1980. március 18-i ítélete. # SpA Ferriera Valsabbia és társai kontra az Európai Közösségek Bizottsága. # # 154/78., 205/78., 206/78., 226/78-228/78., 263/78. és 264/78, 39/79., 31/79., 83/79. és 85/79. sz. egyesített ügyek


A Bíróság (hatodik tanács) november 26.-i ítélete: 1998. # Mehmet Birden kontra Stadtgemeinde Bremen. # Előzetes döntéshozatal iránti kérelem: Verwaltungsgericht der Freien Hansestadt Bremen - Németország. # C-1/97. sz. ügy