title: A Bíróság ítélete (második tanács), 2015. november 11.#Klausner Holz Niedersachsen GmbH kontra Land Nordrhein-Westfalen.#A Landgericht Münster (Németország) által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem.#Előzetes döntéshozatal – EUMSZ 107. cikk és EUMSZ 108. cikk – Állami támogatások – Az EUMSZ 108. cikk (3) bekezdésének megsértésével nyújtott támogatás – E támogatást nyújtó szerződés érvényességét megállapító tagállami bírósági határozat – Jogerő – Összhangban álló értelmezés – A tényleges érvényesülés elve.#C-505/14. sz. ügy.

text:
         A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (második tanács)
      2015. november 11. (
            *
         )
      „Előzetes döntéshozatal iránti kérelem — EUMSZ 107. cikk és EUMSZ 108. cikk — Állami támogatások — Az EUMSZ 108. cikk (3) bekezdésének megsértésével nyújtott támogatás — E támogatást nyújtó szerződés érvényességét megállapító tagállami bírósági határozat — Jogerő — Összhangban álló értelmezés — A tényleges érvényesülés elve”
      A C‑505/14. sz. ügyben,
      az EUMSZ 267. cikk alapján benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában, amelyet a Landgericht Münster (münsteri területi bíróság, Németország) a Bírósághoz 2014. november 12‑én érkezett, 2014. szeptember 17‑i határozatával terjesztett elő az előtte
      a Klausner Holz Niedersachsen GmbH

      és
      a Land Nordrhein‑Westfalen között folyamatban lévő eljárásban,
      A BÍRÓSÁG (második tanács),
      tagjai: R. Silva de Lapuerta, az első tanács elnöke, a második tanács elnökeként eljárva, J. L. da Cruz Vilaça, A. Arabadjiev (előadó), C. Lycourgos és J.‑C. Bonichot bírák,
      főtanácsnok: P. Mengozzi,
      hivatalvezető: A. Calot Escobar,
      tekintettel az írásbeli szakaszra,
      figyelembe véve a következők által előterjesztett észrevételeket:

               —

               a Klausner Holz Niedersachsen GmbH képviseletében D. Reich Rechtsanwalt,

               —

               a Land Nordrhein‑Westfalen képviseletében G. Schwendinger Rechtsanwalt,

               —

               az Európai Bizottság képviseletében R. Sauer, T. Maxian Rusche és P.‑J. Loewenthal, meghatalmazotti minőségben,

         tekintettel a főtanácsnok meghallgatását követően hozott határozatra, miszerint az ügy elbírálására a főtanácsnok indítványa nélkül kerül sor,
      meghozta a következő

         Ítéletet

               1

               Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem az EUMSZ 107. cikk és az EUMSZ 108. cikk, valamint a tényleges érvényesülés elvének értelmezésére irányul.

               2

               E kérelmet a Klausner Holz Niedersachsen GmbH (a továbbiakban: Klausner Holz) és a Land Nordrhein‑Westfalen (Észak‑Rajna‑Westfália tartomány, a továbbiakban: tartomány) között a Klausner Holzzal kötött faértékesítési szerződések tartomány általi teljesítésének hiánya tárgyában folyamatban lévő jogvita keretében terjesztették elő.

         A német jog

               3

               A polgári perrendtartásról szóló törvény (Zivilprozessordnung, a továbbiakban: ZPO) „Anyagi jogerő” címet viselő a 322. §‑ának (1) bekezdése a következőképpen szól:
               „Az ítéletek csak akkor rendelkezhetnek jogerővel, ha a keresetben vagy viszontkeresetben hivatkozott igényt bíráltak el.”

         Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések

               4

               2007. február 20‑án a Klausner‑csoport, amelybe a Klausner Holz is tartozik, és a tartományi erdőkezelő faértékesítési szerződést kötött. E szerződés értelmében a tartomány vállalta, hogy a Klausner Holz részére meghatározott mennyiségű fát értékesít 2007 és 2014 között, a fa mérete és minősége alapján meghatározott áron. A tartomány ezenkívül vállalta, hogy nem teljesít más értékesítést a szerződésben meghatározottaknál alacsonyabb árakon.

               5

               2007. április 17‑én a Klausner Holz és a tartomány „adásvételi keretszerződést” kötöttek, amely a 2007. február 20‑i szerződést egészítette ki (a továbbiakban együtt: szóban forgó szerződések).

               6

               Ugyanezen év első félévében a tartomány hat másik nagy gyantás fa vásárlóval is faértékesítési szerződéseket kötött a 2007‑től esettől függően 2011‑ig, 2012‑ig, sőt egy esetben 2014‑ig terjedő időszakra vonatkozóan. E szerződések értelmében a 2007‑ben és 2008‑ban értékesített kidöntött fára meghatározott árak hasonlók voltak, mint a szóban forgó szerződésekben rögzített árak, miközben a 2009‑től értékesített friss fa árai általában magasabbak voltak, mint a szóban forgó szerződésekben rögzített árak, eltekintve ezen árak bizonyos körülmények és korlátok közötti kiigazításának lehetőségétől.

               7

               2007 és 2008 folyamán a tartomány értékesített fát a Klausner Holz részére, azonban a kidöntött fa vásárlására előirányzott mennyiséget nem érték el. 2008 során a Klausner Holz pénzügyi nehézségekkel szembesült, amelyek alkalmanként fizetési késedelmet okoztak. 2009 augusztusában a tartomány felmondta a 2007. február 20‑i szerződést kiegészítő „adásvételi keretszerződést”, és 2009 második félévétől kezdve nem értékesített fát a Klausner Holz részére a szóban forgó szerződésekben foglalt feltételek mellett.

               8

               2012. február 17‑i megállapítási ítéletében a Landgericht Münster (münsteri területi bíróság) kimondta, hogy a szóban forgó szerződések továbbra is hatályosak. Ezen ítéletet fellebbezés alapján eljárva az Oberlandesgericht Hamm (hammi tartományi legfelsőbb bíróság) a 2012. december 3‑i, immár jogerőssé vált ítéletben megerősítette.

               9

               A Klausner Holz így a kérdést előterjesztő bíróság előtt keresetet indított a tartománnyal szemben, amely először is a faértékesítés 2009 folyamán való elmulasztásából eredő körülbelül 54 millió euró összegű kár megtérítésére, másodszor a szóban forgó szerződések 2010 és 2013 február közötti időszakra vonatkozó teljesítéseként megközelítőleg 1,5 millió köbméter fenyőfa értékesítésének elrendelésére, valamint harmadszor azon pénzügyi feltételekre vonatkozó információk nyújtására való kötelezésre irányult, amelyek mellett többek között az öt legnagyobb gyantás fa vásárló 2010 és 2013 közötti időszakban fenyőrönköket vásárolt a tartománytól.

               10

               A tartomány a kérdést előterjesztő bíróság előtt olyan érvet ad elő, amelyet az Oberlandesgericht Hamm (hammi tartományi legfelsőbb bíróság) előtt nem fejtett ki, miszerint az uniós joggal ellentétes a szóban forgó szerződések teljesítése, mivel azok az EUMSZ 108. cikk (3) bekezdése harmadik mondatának megsértésével végrehajtott, az EUMSZ 107. cikk (1) bekezdése értelmében vett „állami támogatásnak” minősülnek.

               11

               2013 júliusában a Németországi Szövetségi Köztársaság be nem jelentett és e tagállam álláspontja szerint a belső piaccal összeegyeztethetetlen támogatásról, vagyis a szóban forgó szerződésekről tájékoztatta az Európai Bizottságot. Egyébiránt 2013. október hónapban a Bizottság ugyanilyen összeegyeztethetetlenséggel kapcsolatos kifogásokat tartalmazó panaszokat kapott a Klausner Holz több versenytársától.

               12

               2014. május 26‑i levelében a kérdést előterjesztő bíróság felvilágosítást kért a Bizottságtól az állami támogatásra vonatkozó jogszabályok nemzeti bíróságok általi végrehajtásáról szóló bizottsági közlemény (HL 2009. C 85., 1. o.) alapján. E levélre válaszolva az említett intézmény jelezte, hogy tekintettel a Németországi Szövetségi Köztársaság által közölt információk és a jelen ítélet előző pontjában említett panaszok alapján indult eljárások helyzetére, nem nyilváníthat végleges véleményt az állami támogatásokra vonatkozó uniós jog jelen esetben való alkalmazásáról, mivel az ilyen véleményt minden esetben az eljárásokat befejező határozat tartalmazza.

               13

               A kérdést előterjesztő bíróság a szóban forgó szerződések különböző feltételeinek vizsgálata alapján úgy véli, hogy azok az EUMSZ 107. cikk (1) bekezdése értelmében vett állami támogatásnak minősülnek többek között azon előny miatt, amelyhez azok a Klausner Holzot állami forrásokból juttatják, valamint a magánértékesítő‑teszt be nem tartása miatt. Kifejti továbbá, hogy e támogatás nem tartozik egyetlen csoportmentességi rendelet hatálya alá sem, és nem minősül az [EUMSZ 107. cikknek] és [az EUMSZ 108. cikknek] a de minimis támogatásokra való alkalmazásáról szóló, 2006. december 15‑i 1998/2006/EK bizottsági rendelet (HL L 379., 5. o.) 2. cikke értelmében vett de minimis támogatásnak.

               14

               Következésképpen a kérdést előterjesztő bíróság szerint e támogatást az az EUMSZ 108. cikk (3) bekezdése harmadik mondatának megsértésével hajtották végre. Márpedig a Bundesgerichtshof (szövetségi legfelsőbb bíróság) ítélkezési gyakorlata értelmében az EUMSZ 108. cikk (3) bekezdése harmadik mondatának megsértésével állami támogatást nyújtó magánjogi szerződést semmisnek kell tekinteni.

               15

               A kérdést előterjesztő bíróság azonban nem vonhatja le az EUMSZ 108. cikk (3) bekezdése harmadik mondatának megsértéséből eredő következményeket az Oberlandesgericht Hamm (hammi tartományi legfelsőbb bíróság) által 2012. december 3‑án hozott, a jelen ítélet 8. pontjában említett jogerős megállapítási ítélet miatt, amelyben kimondták, hogy a szóban forgó szerződések továbbra is hatályosak.

               16

               E körülmények között a Landgericht Münster (münsteri területi bíróság) felfüggesztette az eljárást, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdést terjesztette a Bíróság elé:

         Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésről

               17

               A kérdést előterjesztő bíróság kérdésével lényegében arra keresi a választ, hogy olyan körülmények között, mint amelyek az alapeljárás tárgyát képezik, az uniós joggal ellentétes‑e az, hogy a jogerő elvét megfogalmazó nemzeti jogi szabály alkalmazása megakadályozza, hogy az a nemzeti bíróság, amely úgy ítélte meg, hogy az általa elbírálandó ügy tárgyát képező szerződések az EUMSZ 108. cikk (3) bekezdése harmadik mondatának megsértésével végrehajtott, az EUMSZ 107. cikk (1) bekezdése értelmében vett állami támogatásnak minősülnek, megállapítsa az e jogsértésből eredő valamennyi következményt olyan jogerős nemzeti bírósági határozat miatt, amely annak vizsgálata nélkül mondta ki a szerződések hatályának fennmaradását, hogy e szerződések állami támogatást nyújtanak‑e.

               18

               Először is emlékeztetni kell arra, hogy a Bíróság állandó ítélkezési gyakorlata értelmében az EUMSZ 108. cikk (3) bekezdése az új tervezett támogatásokra vonatkozó előzetes ellenőrzési rendszert állít fel (Deutsche Lufthansa ítélet, C‑284/12, EU:C:2013:755, 25. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).

               19

               Az így szabályozott megelőzés célja az, hogy csak a belső piaccal összeegyeztethető támogatások valósuljanak meg. E célkitűzés megvalósítása érdekében a tervezett támogatások végrehajtása időben eltolódik addig, ameddig a végleges bizottsági határozat el nem oszlatja az összeegyeztethetőséggel kapcsolatos kételyeket (Deutsche Lufthansa ítélet, C‑284/12, EU:C:2013:755, 26. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).

               20

               Ezen ellenőrzési rendszer végrehajtásának feladata egyrészről a Bizottságra, másrészről pedig a nemzeti bíróságokra hárul, amelyek egymást kiegészítő, de egymástól elkülönülő szereppel bírnak (Deutsche Lufthansa ítélet, C‑284/12, EU:C:2013:755, 27. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).

               21

               Míg a támogatási intézkedések belső piaccal való összeegyeztethetőségének mérlegelése az uniós bíróságok ellenőrzése alatt eljáró Bizottság kizárólagos hatáskörébe tartozik, addig a nemzeti bíróságok a végleges bizottsági határozat meghozataláig a jogalanyok jogainak megóvását biztosítják az EUMSZ 108. cikk (3) bekezdésében előírt kötelezettség állami hatóságok általi esetleges megsértése esetében (Deutsche Lufthansa ítélet, C‑284/12, EU:C:2013:755, 28. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).

               22

               A nemzeti bíróságokhoz lehet fordulni az olyan jogvitákban, amelyek az EUMSZ 107. cikk (1) bekezdésében említett támogatások fogalmának értelmezésére és alkalmazására kötelezi őket, különösen annak eldöntése végett, hogy az EUMSZ 108. cikk (3) bekezdése előzetes vizsgálati eljárásának figyelembevétele nélkül bevezetett valamely állami intézkedést annak alá kellene‑e vetni, vagy sem (lásd ebben az értelemben: Fédération nationale du commerce extérieur des produits alimentaires kontra Syndicat national des négociants et transformateurs de saumon ítélet, C‑354/90, EU:C:1991:440, 9. és 10. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).

               23

               A nemzeti bíróságok részvétele a tervezett támogatás végrehajtásának az EUMSZ 108. cikk (3) bekezdése harmadik mondatában foglalt tilalmához fűződő közvetlen hatályból következik. A Bíróság e tekintetben kimondta, hogy az e rendelkezésben rögzített végrehajtási tilalom azonnal alkalmazandó valamennyi olyan támogatásra, amelyet, bejelentés nélkül terveztek végrehajtani (Deutsche Lufthansa ítélet, C‑284/12, EU:C:2013:755, 29. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).

               24

               A nemzeti bíróságoknak tehát biztosítaniuk kell a jogalanyok számára azt, hogy az EUMSZ 108. cikk (3) bekezdése harmadik mondatának megsértéséből eredő valamennyi következményt a nemzeti joguknak megfelelően megállapítsák, mind a végrehajtásra vonatkozó jogi aktusok érvényességét, mind az e rendelkezés vagy az esetleges ideiglenes intézkedések megsértésével nyújtott pénzügyi támogatások visszatérítését illetően (Deutsche Lufthansa ítélet, C‑284/12, EU:C:2013:755, 30. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).

               25

               A nemzeti bíróságok tevékenységének következésképpen az a célja, hogy a támogatások végrehajtása jogellenességének orvoslására alkalmas intézkedéseket hozzanak annak érdekében, hogy a kedvezményezett ne őrizhesse meg a támogatás feletti rendelkezés jogát a bizottsági határozat meghozataláig hátralévő idő alatt (Deutsche Lufthansa ítélet, C‑284/12, EU:C:2013:755, 31. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).

               26

               A nemzeti bíróságok – amennyiben megállapítják, hogy a szóban forgó intézkedés az EUMSZ 108. cikk (3) bekezdése harmadik mondatának megsértésével végrehajtott, az EUMSZ 107. cikk értelmében vett állami támogatás – e célból úgy határozhatnak, hogy vagy felfüggesztik ezen intézkedés végrehajtását és elrendelik a már teljesített kifizetések visszatéríttetését, vagy ideiglenes intézkedéseket rendelnek el egyrészt az érintett felek érdekeinek, másrészt a későbbi bizottsági határozat hatékony érvényesülésének védelme érdekében (lásd analógia útján: Deutsche Lufthansa ítélet, C‑284/12, EU:C:2013:755, 43. pont; Flughafen Lübeck végzés, C‑27/13, EU:C:2014:240, 26. pont).

               27

               A jelen ügyben a kérdést előterjesztő bíróság az így ráruházott feladatoknak megfelelően megállapította, hogy a szóban forgó szerződések állami támogatást tartalmaznak, amelyet az EUMSZ 108. cikk (3) bekezdése harmadik mondatának megsértésével hajtottak végre. E bíróság mégsem tudja teljesíteni azon kötelezettségét, hogy megállapítsa az e jogsértésből eredő valamennyi következményt az Oberlandesgericht Hamm (hammi tartományi legfelsőbb bíróság) által hozott, a szóban forgó szerződések hatályosságát megerősítő megállapító ítélet jogereje miatt.

               28

               E tekintetben a Bíróság elé terjesztett iratokból kiderül egyrészt, hogy az Oberlandesgericht Hamm (hammi tartományi legfelsőbb bíróság) e határozatának alapjául szolgáló jogvita nem vonatkozott sem elsődlegesen, sem másodlagosan arra, hogy a szóban forgó szerződések az EUMSZ 107. cikk (1) bekezdése értelmében vett állami támogatás jellegét öltik‑e, így – amint azt a kérdést előterjesztő bíróság hangsúlyozza – e kérdést az Oberlandesgericht Hamm (hammi tartományi legfelsőbb bíróság) és első fokon ugyanezen jogvita keretében való döntéshozatala során a Landgericht Münster (münsteri területi bíróság) sem vizsgálta.

               29

               Ebből következik másrészt, hogy az Oberlandesgericht Hamm (hammi tartományi legfelsőbb bíróság) megállapító ítéletének alapjául szolgáló jogvita egyetlen tárgya az volt, hogy a bíróság kimondja, a szóban forgó szerződések továbbra is hatályosak annak ellenére, hogy a tartomány felmondta azokat. Ezzel szemben a kérdést előterjesztő bíróság előtti jogvita tárgya először is az e szerződések egy részének nem teljesítése miatti kártérítés fizetésére, másodszor a szerződések többi részének teljesítésére, harmadszor többek között az ágazatban alkalmazott árakkal kapcsolatos egyes információk megszerzésére vonatkozik.

               30

               A kérdést előterjesztő bíróság elismerve, hogy a jogerő elvének – abban a formában, ahogy a nemzeti jog értelmezi – vannak objektív, szubjektív és időbeli korlátai, valamint kivételei, megállapítja, hogy e joggal nem csak a véglegesen és kifejezetten elbírált jogalapok második jogvitában való felülvizsgálata, hanem az is ellentétes, hogy olyan kérdéseket érintsenek, amelyeket a korábbi jogvitában fel lehetett volna vetni, de ezt nem tették meg.

               31

               E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy a nemzeti bíróságok kötelesek a nemzeti jog rendelkezéseit minden esetben lehetőség szerint úgy értelmezni, hogy oly módon alkalmazhassák őket, ami hozzájárul az uniós jog végrehajtásához (Lucchini‑ítélet, C‑119/05, EU:C:2007:434, 60. pont).

               32

               Tény, hogy a nemzeti jog uniós joggal összhangban álló értelmezése ezen elvének vannak bizonyos korlátai. Így az általános jogelvek korlátozzák a nemzeti bíróság azon kötelezettségét, hogy a belső jog irányadó szabályainak értelmezésekor és alkalmazásakor figyelembe kell vennie az uniós jog tartalmát, továbbá e kötelezettség nem szolgálhat a nemzeti jog contra legem értelmezésének alapjául (lásd ebben az értelemben: Impact‑ítélet, C‑268/06, EU:C:2008:223, 100. pont; Association de médiation sociale ítélet, C‑176/12, EU:C:2014:2, 39. pont).

               33

               Az alapeljárásban a kérdést előterjesztő bíróság úgy véli, hogy ilyen korlátba ütközött, és hangsúlyozza, hogy a nemzeti jog nem biztosít számára „semmilyen […] lehetőséget [a szóban forgó szerződések] teljesítésének megakadályozására”.

               34

               Ezzel kapcsolatban emlékeztetni kell arra, hogy az uniós joggal összhangban álló értelmezés elve megköveteli, hogy a nemzeti bíróságok hatáskörük keretei között tegyenek meg mindent annak érdekében, hogy a belső jog egészére tekintettel és a belső jogban elfogadott értelmezési módszerek alkalmazásával biztosítsák az uniós jog teljes érvényesülését, és annak céljával összhangban álló eredményre jussanak (lásd ebben az értelemben: Dominguez‑ítélet, C‑282/10, EU:C:2012:33, 27. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).

               35

               Következésképpen a kérdést előterjesztő bíróság feladata ez alapján megvizsgálni, hogy ilyen értelmezésre juthat‑e figyelembe véve többek között egyrészt a jelen ítélet 28. és 29. pontjában említett tényezőket (lásd analógia útján: Dominguez‑ítélet, C‑282/10, EU:C:2012:33, 31. pont), másrészt a Bíróság jelen ítélet 26. pontjában hivatkozott ítélkezési gyakorlatát, amelyből kitűnik, hogy az EUMSZ 108. cikk (3) bekezdése harmadik mondatának megsértéséből eredő következmények megállapítása érdekében a nemzeti bíróságok adott esetben ideiglenes intézkedéseket rendelnek el. A jelen esetben tehát a kérdést előterjesztő bíróság feladata megvizsgálni azt a lehetőséget, hogy olyan intézkedést rendeljen el, mint a szóban forgó szerződéseknek az eljárást befejező bizottsági határozat elfogadásáig való átmeneti felfüggesztése, ami lehetővé tenné e bíróság számára, hogy tiszteletben tartsa az EUMSZ 108. cikk (3) bekezdésének harmadik mondatában foglalt kötelezettségeit, anélkül hogy a szóban forgó szerződések érvényességéről határozna.

               36

               Egyébiránt, jóllehet a kérdést előterjesztő bíróság úgy véli, hogy a jogerő elve alóli, német polgári eljárásjogban meglévő kivételek a jelen ügyben nem alkalmazhatók, meg kell állapítani, hogy a ZPO 322. §‑ának (1) bekezdése értelmében valamely ítélet csak akkor rendelkezik anyagi jogerővel, ha a keresetben vagy viszontkeresetben hivatkozott igényt bíráltak el. A kérdést előterjesztő bíróságnak kell tehát megvizsgálni, hogy a ZPO 322. §‑ában kifejezetten említett ilyen korlát nem jogosítja‑e fel őt e rendelkezés olyan értelmezésére, hogy – amennyiben az EUMSZ 108. cikk (3) bekezdése harmadik mondatának megsértésére hivatkoznak – a jogerő csupán azon jogi igényekre terjed ki, amelyről a bíróság már határozott, és így nem akadályozza meg, hogy egy későbbi jogvitában a bíróság olyan jogi kérdéseket bíráljon el, amelyekről e jogerős határozat nem rendelkezett.

               37

               Az olyan intézkedés, mint amelyre a jelen ítélet 35. pontja utal, vagy az olyan értelmezés, mint amelyet a jelen ítélet 36. pontja javasol, nem járna azzal a következménnyel, hogy vitássá tegye az Oberlandesgericht Hamm (hammi tartományi legfelsőbb bíróság) határozatához kapcsolódó jogerőt.

               38

               Abban az esetben, ha ilyen intézkedés vagy értelmezés azonban nem lenne lehetséges, emlékeztetni kell a jogerő elvének mind az uniós jogrendben, mind a nemzeti jogrendekben tulajdonított jelentőségre. Ugyanis mind a jog, mind a jogviszonyok stabilitásának, illetve az igazságszolgáltatás megfelelő működésének biztosításához fontos, hogy ne lehessen többé vita tárgyává tenni azokat a bírósági határozatokat, amelyek a rendelkezésre álló jogorvoslatok kimerülését, illetve az azok előterjesztésére nyitva álló határidők elteltét követően jogerőre emelkedtek (lásd: Fallimento Olimpiclub ítélet, C‑2/08, EU:C:2009:506, 22. pont; Târșia‑ítélet, C‑69/14, EU:C:2015:662, 28. pont).

               39

               Ennélfogva az uniós jog nem írja elő a nemzeti bíróságnak, hogy eltérjen a bírósági határozatokat jogerőre emelő belső eljárási szabályok alkalmazásától, még akkor sem, ha ez lehetővé tenné az uniós jog szóban forgó határozat általi megsértésének orvoslását (lásd: Kapferer‑ítélet, C‑234/04, EU:C:2006:178, 22. pont; Fallimento Olimpiclub ítélet, C‑2/08, EU:C:2009:506, 23. pont; Bizottság kontra Szlovák Köztársaság ítélet, C‑507/08, EU:C:2010:802, 60. pont; Impresa Pizzarotti ítélet, C‑213/13, EU:C:2014:2067, 59. pont; Târșia‑ítélet, C‑69/14, EU:C:2015:662, 29. pont).

               40

               A tárgykörre vonatkozó uniós szabályozás hiányában, a jogerő végrehajtásának részletes szabályai a tagállamok eljárási autonómiájának elve alapján azok belső jogrendjébe tartoznak. Nem lehetnek kedvezőtlenebbek azonban, mint a hasonló belső jellegű esetekre vonatkozó szabályok (az egyenértékűség elve), és nem tehetik a gyakorlatban lehetetlenné vagy rendkívül nehézzé a közösségi jogrend által biztosított jogok gyakorlását (a tényleges érvényesülés elve) (lásd ebben az értelemben: Fallimento Olimpiclub ítélet, C‑2/08, EU:C:2009:506, 24. pont; Impresa Pizzarotti ítélet, C‑213/13, EU:C:2014:2067, 54. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).

               41

               A tényleges érvényesülés elvének alkalmazását illetően a Bíróság korábban úgy ítélte meg, hogy minden olyan esetben, amikor felmerül a kérdés, hogy valamely nemzeti eljárási rendelkezés lehetetlenné vagy rendkívül nehézzé teszi‑e az uniós jog alkalmazását, azt kell megvizsgálni, hogy milyen e rendelkezésnek az egész eljárásban betöltött helye, hogy hogyan zajlik az eljárás, és melyek a sajátosságai a különböző nemzeti fórumok előtt. Ebből a szempontból adott esetben azokat az alapelveket is figyelembe kell venni, amelyek a nemzeti bírósági rendszer alapjául szolgálnak, mint például a védelemhez való jog, a jogbiztonság elve, és az eljárás szabályos lefolytatásának elve (lásd ebben az értelemben: Fallimento Olimpiclub ítélet, C‑2/08, EU:C:2009:506, 27. pont; Târșia‑ítélet, C‑69/14, EU:C:2015:662, 36. és 37. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).

               42

               E tekintetben meg kell állapítani, hogy a nemzeti jog olyan értelmezése, mint amilyet a jelen ítélet 30. pontja tartalmaz, járhat többek között olyan következménnyel, hogy valamely nemzeti bíróság, a jelen esetben az Oberlandesgericht Hamm (hammi tartományi legfelsőbb bíróság) határozatának olyan joghatásokat tulajdonítson, amelyek a jelen ügyben meghiúsítanák az uniós jog alkalmazását annyiban, amennyiben e határozat ellehetetlenítené a nemzeti bíróságok azon kötelezettségét, hogy biztosítsák az EUMSZ 108. cikk (3) bekezdése harmadik mondatának tiszteletben tartását.

               43

               Ebből ugyanis az következne, hogy mind az állami hatóságok, mind pedig az állami támogatás kedvezményezettjei megkerülhetnék az EUMSZ 108. cikk (3) bekezdése harmadik mondatában megfogalmazott tilalmat egy olyan, az állami támogatásra vonatkozó uniós jogra nem hivatkozó megállapító ítélet birtokában, amely végeredményben lehetővé tenné a szóban forgó támogatás több éven át tartó végrehajtását. Így olyan esetben, mint amely az alapeljárás tárgyát képezi, az uniós jog megsértése minden új faértékesítés kapcsán megismétlődne anélkül, hogy orvosolni lehetne azt.

               44

               Sőt a nemzeti jog ilyen értelmezése megfoszthatja a hatékony érvényesüléstől a Bizottság jelen ítélet 21. pontjában említett azon kizárólagos hatáskörét, hogy az uniós bíróság ellenőrzése alatt értékelje a támogatási intézkedések belső piaccal való összeegyeztethetőségét. Amennyiben ugyanis a Bizottság – amelyhez időközben a Németországi Szövetségi Köztársaság bejelentette a szóban forgó szerződésekből álló támogatási intézkedést – a támogatás közös piaccal való összeegyeztethetetlenségét mondja ki, és elrendeli a visszafizetését, a határozatának végrehajtása kudarca lenne ítélve, ha azzal szemben olyan nemzeti bírósági határozatra lehetne hivatkozni, amely az e támogatást tartalmazó szerződéseket „hatályosnak” nyilvánítja.

               45

               E körülmények között meg kell állapítani, hogy a tényleges érvényesülés elvével összeegyeztethetetlennek kell tekinteni az olyan nemzeti szabályt, amely megakadályozza, hogy a nemzeti bíróság az EUMSZ 108. cikk (3) bekezdése harmadik mondatának megsértéséből eredő valamennyi következményt megállapítsa valamely olyan jogerős nemzeti bírósági határozat miatt, amelyet nem ugyanazon tárgyú jogvitában hoztak, és nem vonatkozott a szóban forgó szerződések állami támogatási jellegére. Az uniós jog és különösen az állami támogatások ellenőrzésére vonatkozó szabályok hatékony alkalmazásának akadályozását ugyanis ésszerűen nem igazolhatja a jogbiztonság elve (lásd analógia útján: Fallimento Olimpiclub ítélet, EU:C:2009:506, 31. pont; Ferreira da Silva e Britto ítélet, C‑160/14, EU:C:2015:565, 59. pont).

               46

               A fenti megfontolások összességére tekintettel az előterjesztett kérdésre azt a választ kell adni, hogy olyan körülmények között, mint amelyek az alapeljárás tárgyát képezik, az uniós joggal ellentétes az, hogy a jogerő elvét megfogalmazó nemzeti jogi szabály alkalmazása megakadályozza, hogy az a nemzeti bíróság, amely úgy ítélte meg, hogy az általa elbírálandó ügy tárgyát képező szerződések az EUMSZ 108. cikk (3) bekezdése harmadik mondatának megsértésével végrehajtott, az EUMSZ 107. cikk (1) bekezdése értelmében vett állami támogatásnak minősülnek, megállapítsa az e jogsértésből eredő valamennyi következményt olyan jogerős nemzeti bírósági határozat miatt, amely annak vizsgálata nélkül mondta ki a szerződések hatályának fennmaradását, hogy e szerződések állami támogatást nyújtanak‑e.

         A költségekről

               47

               Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.

               A fenti indokok alapján a Bíróság (második tanács) a következőképpen határozott:

                     Olyan körülmények között, mint amelyek az alapeljárás tárgyát képezik, az uniós joggal ellentétes az, hogy a jogerő elvét megfogalmazó nemzeti jogi szabály alkalmazása megakadályozza, hogy az a nemzeti bíróság, amely úgy ítélte meg, hogy az általa elbírálandó ügy tárgyát képező szerződések az EUMSZ 108. cikk (3) bekezdése harmadik mondatának megsértésével végrehajtott, az EUMSZ 107. cikk (1) bekezdése értelmében vett állami támogatásnak minősülnek, megállapítsa az e jogsértésből eredő valamennyi következményt olyan jogerős nemzeti bírósági határozat miatt, amely annak vizsgálata nélkül mondta ki a szerződések hatályának fennmaradását, hogy e szerződések állami támogatást nyújtanak‑e.

                     Aláírások

            (
            *
         )   Az eljárás nyelve: német.


title: A Bíróság (harmadik tanács) 2010. október 21-i ítélete.#Symvoulio Apochetefseon Lefkosias kontra Anatheoritiki Archi Prosforon.#Előzetes döntéshozatal iránti kérelem: Anotato Dikastirio tis Kypriakis Dimokratias - Ciprus.#Közbeszerzési szerződések - 89/665/EGK irányelv - A 2. cikk (8) bekezdése - Jogorvoslati eljárásokért felelős, bíróságnak nem minősülő testület - Az ajánlatkérő nyertes ajánlattevő kiválasztásáról szóló határozatának megsemmisítése - Az ajánlatkérő lehetősége arra, hogy e megsemmisítéssel szemben bírósági jogorvoslattal éljen.#C-570/08. sz. ügy.

text:
      C‑570/08. sz. ügy
      Symvoulio Apochetefseon Lefkosias
      kontra
      Anatheoritiki Archi Prosforon
      (az Anotato Dikastirio tis Kypriakis Dimokratias [Ciprus] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)
      „Közbeszerzési szerződések – 89/665/EGK irányelv – A 2. cikk (8) bekezdése – Jogorvoslati eljárásokért felelős, bíróságnak nem minősülő testület – Az ajánlatkérő nyertes ajánlattevő kiválasztásáról szóló határozatának megsemmisítése – Az ajánlatkérő lehetősége arra, hogy e megsemmisítéssel szemben bírósági jogorvoslattal éljen”
      Az ítélet összefoglalása
      Jogszabályok közelítése – Az árubeszerzésre és az építési beruházásra irányuló közbeszerzési szerződések odaítélésével kapcsolatos
            jogorvoslati eljárás – 89/665 irányelv – Jogorvoslati eljárás előírására vonatkozó tagállami kötelezettség – Jogorvoslati
            lehetőség
      (89/665 tanácsi irányelv, 2. cikk, (8) bekezdés)
      A 92/50 irányelvvel módosított, az árubeszerzésre és az építési beruházásra irányuló közbeszerzési szerződések odaítélésével
         kapcsolatos jogorvoslati eljárás alkalmazására vonatkozó törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezések összehangolásáról
         szóló 89/665 irányelv 2. cikkének (8) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy az nem kötelezi a tagállamokat arra, hogy a közbeszerzési
         szerződések odaítélésével kapcsolatos jogorvoslati eljárásokért felelős, bíróságnak nem minősülő testületek határozataival
         szemben az ajánlatkérők számára is lehetővé tegyék a bírósági jogorvoslatot.

      Mindenekelőtt a 89/665 irányelv negyedik és hetedik preambulumbekezdése kifejezetten a „közösségi vállalkozásokat” jelöli
         meg a közbeszerzési szerződések odaítélésével kapcsolatos jogorvoslati eljárások kezdeményezőjeként. Másodszor ezen irányelv
         1. cikkének (3) bekezdése azzal a fordulattal, hogy „legalább azon személyeknek legyen lehetőségük jogorvoslati eljárás igénybevételére,
         akiknek érdekében áll vagy állt egy adott […] közbeszerzési szerződés elnyerése”, meghatározza azon személyek körét, amelyek
         számára ezen irányelv alapján kötelezően jogorvoslati lehetőséget kell biztosítani. Harmadszor ugyanezen irányelv hetedik
         preambulumbekezdéséből kitűnik, az uniós jogalkotó számolt azzal az eshetőséggel, hogy egyes jogsértések nem orvosolhatók
         abban az esetben, ha a vállalkozások a jogellenes vagy hibás határozatokkal szemben nem élnek jogorvoslattal, mivel ilyen
         határozatokat a jogorvoslati eljárásokért felelős, bíróságnak nem minősülő testületek is hozhatnak. Márpedig az ilyen helyzetek
         kezelése érdekében az említett irányelv 3. cikke a Bizottság számára az e rendelkezésben meghatározott eljárás szerint általános
         beavatkozási jogkört ír elő.

      Egyébiránt figyelembe véve a tagállamok eljárási autonómiáját, meg kell állapítani, hogy ez utóbbiaknak semmi sem tiltja,
         hogy – arra az esetre, ha a jogorvoslati eljárásokért felelős, bíróságnak nem minősülő testületek megsemmisítik az ajánlatkérő
         határozatát – adott esetben az ajánlatkérőkre is kiterjesszék azon személyek körét, akik számára a fenti rendelkezés értelmében
         biztosított a jogorvoslat lehetősége.

      (vö. 24–26., 36., 38. pont és a rendelkező rész)
A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (harmadik tanács)
      2010. október 21.(*)

      „Közbeszerzési szerződések – 89/665/EGK irányelv – A 2. cikk (8) bekezdése – Jogorvoslati eljárásokért felelős, bíróságnak nem minősülő testület – Az ajánlatkérő nyertes ajánlattevő kiválasztásáról szóló határozatának megsemmisítése – Az ajánlatkérő lehetősége arra, hogy e megsemmisítéssel szemben bírósági jogorvoslattal éljen”
      A C‑570/08. sz. ügyben,
      az EK 234. cikk alapján benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában, amelyet az Anotato Dikastirio tis Kypriakis
         Dimokratias (Ciprus) a Bírósághoz 2008. december 22‑én érkezett, 2008. november 27‑i határozatával terjesztett elő az előtte

      a Symvoulio Apochetefseon Lefkosias
      és
      az Anatheoritiki Archi Prosforon
      között folyamatban lévő eljárásban,
      A BÍRÓSÁG (harmadik tanács),
      tagjai: K. Lenaerts tanácselnök, D. Šváby, R. Silva de Lapuerta, Juhász E. (előadó) és J. Malenovský bírák,
      főtanácsnok: P. Cruz Villalón,
      hivatalvezető: L. Hewlett főtanácsos,
      tekintettel az írásbeli szakaszra és a 2010. március 25‑i tárgyalásra,
      figyelembe véve a következők által előterjesztett észrevételeket:
      –        a Symvoulio Apochetefseon Lefkosias képviseletében A. Aimilianidis és P. Christofidis dikigoroi,
      –        az Anatheoritiki Archi Prosforon képviseletében K. Lykourgos, A. Pantazi‑Lamprou és M. Theoklitou, meghatalmazotti minőségben,
      –        a cseh kormány képviseletében M. Smolek, meghatalmazotti minőségben,
      –        az Európai Bizottság képviseletében M. Konstantinidis és I. Chatzigiannis meghatalmazotti minőségben,
      a főtanácsnok indítványának a 2010. június 1‑jei tárgyaláson történt meghallgatását követően,
      meghozta a következő
      Ítéletet
      1        Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem az 1992. június 18‑i 92/50/EGK tanácsi irányelvvel (HL L 209., 1. o.; magyar nyelvű
         különkiadás 6. fejezet, 1. kötet, 322. o.) módosított, az árubeszerzésre és az építési beruházásra irányuló közbeszerzési
         szerződések odaítélésével kapcsolatos jogorvoslati eljárás alkalmazására vonatkozó törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezések
         összehangolásáról szóló, 1989. december 21‑i 89/665/EGK tanácsi irányelv (HL L 395., 33. o.; magyar nyelvű különkiadás 6. fejezet,
         1. kötet, 246. o.; a továbbiakban: 89/665 irányelv) 2. cikke (8) bekezdésének értelmezésére irányul.

      2        E kérelmet a Symvoulio Apochetefseon Lefkosias (nicosiai szennyvízmű, a továbbiakban: Symvoulio), ajánlatkérőnek minősülő
         közjogi jogi személy és az Anatheoritiki Archi Prosforon (közbeszerzési jogorvoslati hatóság), az ajánlatkérők közbeszerzésekkel
         kapcsolatban hozott határozataival szemben előterjesztett jogorvoslati kérelmek elbírálásáért felelős közigazgatási szerv
         között annak tárgyában folyamatban lévő eljárásban terjesztették elő, hogy a Symvoulio jogosult‑e bírósági jogorvoslatot kezdeményezni
         az Anatheoritiki Archi Prosforon által hozott határozattal szemben.

       Jogi háttér
       Az uniós szabályozás
      3        A 89/665 irányelv első preambulumbekezdésében megállapításra került, hogy a közbeszerzési irányelvek nem tartalmaznak különös
         rendelkezéseket a hatékony alkalmazásuk biztosítására.

      4        Ezen irányelv harmadik preambulumbekezdése szerint:

      „[…] a közbeszerzésnek a közösségi verseny előtti megnyitása szükségessé teszi az átláthatóság és a megkülönböztetéstől mentesség
         garanciáinak jelentős növelését; [és] […] annak érdekében, hogy ez kézzelfogható eredménnyel járjon, hatékony és gyors jogorvoslatoknak
         kell rendelkezésre állniuk a közbeszerzésre vonatkozó közösségi jog vagy az e jogot végrehajtó nemzeti szabályok megszegése
         esetében”.

      5        Az említett irányelv negyedik preambulumbekezdése kimondja:

      „[…] néhány tagállamban a hatékony jogorvoslatok hiánya vagy a meglévő jogorvoslatok elégtelensége elriasztja a közösségi
         vállalkozásokat ajánlatok benyújtásától abban a tagállamban, ahol az ajánlatkérő letelepedett; […] ezért az érintett tagállamoknak
         orvosolniuk kell ezt a helyzetet”.

      6        Ugyanezen irányelv hetedik preambulumbekezdésének szövege a következő:

      „[…] olyan esetekben, amikor a vállalkozások nem élnek jogorvoslati lehetőséggel, egyes jogsértések csak akkor orvosolhatók,
         ha létrehoztak egy sajátos mechanizmust”.

      7        A 89/665 irányelv nyolcadik preambulumbekezdése kimondja:

      „[…] ennek megfelelően ha a Bizottság tudomására jut, hogy egy szerződés-odaítélési eljárás során egyértelmű és nyilvánvaló
         jogsértést követtek el, képesnek kell lennie arra, hogy e jogsértésre felhívja az érintett tagállam illetékes hatóságai és
         az ajánlatkérő figyelmét annak érdekében, hogy az állítólagos jogsértés gyors orvoslására megfelelő lépéseket tegyenek”.

      8        Ezen irányelv 1. cikke a következőképpen rendelkezik:

      „(1)      A tagállamok megtesznek minden szükséges intézkedést annak biztosítására, hogy – a 71/305/EGK, a 77/62/EGK és a 92/50/EGK
         […] irányelv hatálya alá tartozó szerződés-odaítélési eljárást [helyesen: eljárásokat] illetően – az ajánlatkérő által hozott
         határozatot [helyesen: határozatokat] eredményesen és főként a lehető leggyorsabban felül lehessen vizsgálni a következő cikkekben
         és különösen a 2. cikk (7) bekezdésében foglalt feltételeknek megfelelően, valamint azon az alapon, hogy e határozat a közbeszerzések
         területén megsértette a Közösség jogszabályait vagy az e szabályokat végrehajtó nemzeti szabályokat [helyesen: hogy e határozatok
         megsértették a közbeszerzésekre vonatkozó közösségi jogot vagy az e jogot végrehajtó nemzeti szabályokat].

      […]
      (3)      A tagállamok biztosítják, hogy a tagállamok által megállapítandó részletes szabályok szerint legalább azon személyeknek legyen
         lehetőségük jogorvoslati eljárás igénybevételére, akiknek érdekében áll vagy állt egy adott [árubeszerzésre, építési beruházásra
         vagy szolgáltatásnyújtásra] irányuló közbeszerzési szerződés elnyerése, és állítólagos jogsértést szenvedtek, vagy fennáll
         ennek a kockázata. A tagállamok előírhatják különösen, hogy a jogorvoslatot kérő személy előzetesen értesítse az ajánlatkérőt
         az általa elszenvedett jogsértésről és jogorvoslatot kérő szándékáról.”

      9        A 89/665 irányelv 2. cikke (7) bekezdésének és (8) bekezdése első albekezdésének szövege a következő:

      „(7)      A tagállamok biztosítják, hogy a jogorvoslati eljárásokért felelős testületek által hozott határozatokat hatékonyan lehessen
         végrehajtani.

      (8)      Amennyiben a jogorvoslati eljárásokért felelős testületek jellegüket tekintve nem bírói testületek, határozataikat mindig
         írásban kell indokolniuk. Továbbá erre az esetre rendelkezéseket kell hozni olyan eljárások biztosítására, amelyek révén a
         jogorvoslati testület által hozott valamennyi, állítólagosan jogellenes intézkedést vagy a testületre átruházott hatáskörök
         gyakorlása során elkövetett bármilyen állítólagos hibát igazságszolgáltatási jogorvoslat [helyesen: bírósági jogorvoslat]
         vagy egy olyan más testület által nyújtott jogorvoslat tárgyává lehet tenni, amely [az EUMSZ 267. cikk] értelmében bíróság,
         és mind az ajánlatkérőtől, mind pedig a jogorvoslati testülettől független.”

      10      Az említett irányelv 3. cikke beavatkozási jogot ír elő a Bizottság számára, amennyiben a szerződés megkötését megelőzően
         megállapítja, hogy a szerződés-odaítélési eljárás során egyértelműen és nyilvánvalóan megsértették az irányadó uniós jogot.

       A nemzeti szabályozás
      11      A ciprusi alkotmány (a továbbiakban: alkotmány) 146. cikkének (1) bekezdése az Anotato Dikastirio tis Kypriakis Dimokratias
         (a Ciprusi Köztársaság legfelsőbb bírósága) kizárólagos hatáskörébe utalja a közigazgatási szervek határozatai jogszerűségének,
         illetve e szervek mulasztásainak bírósági felülvizsgálatát.

      12      Az alkotmány 146. cikkének (2) bekezdése értelmében:

      „Jogorvoslati kérelmet bármely személy előterjeszthet, akinek az őt egyénileg vagy valamely közösség tagjaként megillető,
         létező jogos érdekét a határozat, jogi aktus vagy mulasztás közvetlenül és hátrányosan érinti.”

      13      Az árubeszerzésekre, az építési beruházásokra és a szolgáltatásnyújtásokra irányuló közbeszerzési eljárásokról szóló 101 (I)/2003
         törvény célja annak biztosítása, hogy a ciprusi szabályozás megfeleljen az irányadó uniós szabályozásnak, ideértve a 89/665
         irányelvet is. E törvénynek a 181 (I)/2004 törvénnyel módosított 60. cikke a következőképpen rendelkezik:

      „Amennyiben az érdekelt magára nézve sérelmesnek találja a közbeszerzési jogorvoslati hatóság határozatát, az alkotmány 146. cikke
         értelmében keresetet nyújthat be az Anotato Dikastirio [tis Kypriakis Dimokratiashoz]. E jogorvoslati eszközt az ajánlatkérő
         is igénybe veheti, amennyiben a közbeszerzési jogorvoslati hatóság határozatát iratokkal megfelelően alátámasztva jogellenesnek
         véli.”

       Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés
      14      A Symvoulio a 101 (I)/2003 törvény értelmében a közbeszerzési eljárások keretében ajánlatkérőként jár el.

      15      Az Anatheoritiki Archi Prosforon létrehozására a ciprusi jognak a közbeszerzési eljárásokra vonatkozó uniós szabályozáshoz
         és különösen a 89/665 irányelvhez történő igazítása keretében került sor. E szerv tehát a 89/665 irányelv 2. cikkének (8) bekezdése
         értelmében vett, jogorvoslati eljárásokért felelős, jellegét tekintve nem bírói testületnek minősül, amely hatásköreit a fent
         említett törvény rendelkezései alapján gyakorolja.

      16      Az Anatheoritiki Archi Prosforon egy vállalkozás által előterjesztett jogorvoslati kérelem nyomán 2006. február 14‑én megsemmisítette
         a Symvoulio azon határozatát, amelyben egy versenytárs vállalkozás által benyújtott ajánlatot fogadott el. Az Anotato Dikastirio
         tis Kypriakis Dimokratias illetékes tanácsa előtt 2006. március 31‑én benyújtott keresettel a Symvoulio az Anatheoritiki Archi
         Prosforon e határozatának megsemmisítését kérte.

      17      A bírósági eljárás során, 2007. december 17‑én az Anotato Dikastirio tis Kypriakis Dimokratias teljes ülése ítéletet hozott
         egy másik közbeszerzési tárgyú ügyben, amelyben kimondta, hogy az alkotmány 146. cikkét úgy kell értelmezni, hogy az nem biztosít
         kereshetőségi jogot az ajánlatkérők számára az Anatheoritiki Archi Prosforon megsemmisítő határozatával szemben, és hogy a
         101 (I)/2003 törvény 60. cikke nem alkalmazandó.

      18      Az Anotato Dikastirio tis Kypriakis Dimokratias ezen álláspontja, amely ezentúl állandó ítélkezési gyakorlatnak minősül, azon
         a megfontoláson alapszik, hogy az Anatheoritiki Archi Prosforon határozata nem minősül olyan határozatnak, amelyet az érintett
         ajánlatkérő által lefolytatott eljárástól független közigazgatási szerv hozott. E határozat tehát nem az ajánlatkérő érdekét,
         hanem általában a közbeszerzési eljárások jogszerű lefolytatásához fűződő közérdeket érinti. Az ajánlatkérő és az Anatheoritiki
         Archi Prosforon a szóban forgó eljárás tekintetében ugyanazon közigazgatási mechanizmus elemeit képezik, így alkalmazni kell
         azt az általános elvet, miszerint valamely közigazgatási ágazat egyik szerve nem hivatkozhat jogos érdekre ugyanazon ágazat
         más szervével szemben, és lényegében nem állhat azzal jogvitában.

      19      Az Anotato Dikastirio tis Kypriakis Dimokratiasnak az alapügyben a Symvoulio keresete folytán eljáró tanácsa megállapítja,
         hogy e bíróság teljes ülésének fent említett álláspontját kizárólag az alkotmány 146. cikke alapján fogadták el, anélkül hogy
         felmerült volna az uniós jog alkalmazásának és értelmezésének kérdése.

      20      Márpedig e tanács megállapította, hogy a 101 (I)/2003 törvény 60. cikke, amely biztosítja a közbeszerzésekre vonatkozó uniós
         jog nemzeti jogba történő átültetését, az alkotmány 146. cikkének értelmezésétől függetlenül alkalmazandó, amelyet következésképpen
         az uniós jognak megfelelően kell értelmezni. Mivel a 89/665 irányelv 2. cikke (8) bekezdésének első albekezdését az alapeljárásban
         felmerült kérdésre adandó válasz szempontjából a Bíróság még nem értelmezte ítélkezési gyakorlatában, az eljáró tanács úgy
         ítéli meg, hogy az uniós jog egységes értelmezésének és alkalmazásának biztosítása érdekében elengedhetetlen, hogy előzetes
         döntéshozatal iránti kérelmet terjesszenek a Bíróság elé.

      21      Ugyanezen tanács azt is hangsúlyozza, hogy a Bíróság ítélkezési gyakorlatának megfelelően az Anotato Dikastirio tis Kypriakis
         Dimokratias teljes ülésének fent említett határozata nem fosztja meg e tanácsot attól a lehetőségtől, hogy diszkrecionális
         jogkörében eljárva mérlegelje annak szükségességét, hogy előzetes döntéshozatal iránti kérelmet terjesszen a Bíróság elé (a
         166/73. sz. Rheinmühlen‑Düsseldorf ügyben 1974. január 16‑án hozott ítélet [EBHT 1974., 33. o.] 4. pontja).

      22      A fenti megfontolások fényében az Anotato Dikastirio tis Kypriakis Dimokratiasnak az alapügyben eljáró tanácsa úgy határozott,
         hogy felfüggeszti az eljárást, és az alábbi kérdést terjeszti előzetes döntéshozatalra a Bíróság elé:

      „A 89/665[…] irányelv 2. cikkének (8) bekezdése biztosítja‑e az ajánlatkérőknek a bírósági jogorvoslat jogát a jogorvoslati
         eljárásokért felelős testületek megsemmisítő határozataival szemben, amennyiben ez utóbbiak nem bírói testületek?”

       Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésről
      23      E kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra vár választ, hogy a 89/665 irányelv 2. cikkének (8) bekezdését
         úgy kell‑e értelmezni, hogy a tagállamokat kötelezi arra, hogy a közbeszerzési szerződések odaítélésével kapcsolatos jogorvoslati
         eljárásokért felelős, bíróságnak nem minősülő testületek határozataival szemben az ajánlatkérők számára is bírósági jogorvoslatot
         tegyenek lehetővé.

      24      Mindenekelőtt a 89/665 irányelv rendelkezéseinek nyelvtani értelmezése alapján e kérdés megválaszolása érdekében meg kell
         állapítani először is, hogy ezen irányelv negyedik és hetedik preambulumbekezdése kifejezetten a „közösségi vállalkozásokat”
         jelöli meg a közbeszerzési szerződések odaítélésével kapcsolatos jogorvoslati eljárások kezdeményezőjeként.

      25      Másodszor meg kell jegyezni, hogy a 89/665 irányelv 1. cikkének (3) bekezdése azzal a fordulattal, hogy „legalább azon személyeknek
         legyen lehetőségük jogorvoslati eljárás igénybevételére, akiknek érdekében áll vagy állt egy adott […] közbeszerzési szerződés
         elnyerése”, meghatározza azon személyek körét, amelyek számára ezen irányelv alapján kötelezően jogorvoslati lehetőséget kell
         biztosítani.

      26      Harmadszor a jelen ítélet előző pontjában kifejtett megfontolások alátámasztására hangsúlyozni kell, hogy amint az a 89/665
         irányelv hetedik preambulumbekezdéséből kitűnik, az uniós jogalkotó számolt azzal az eshetőséggel, hogy egyes jogsértések
         nem orvosolhatók abban az esetben, ha a vállalkozások a jogellenes vagy hibás határozatokkal szemben nem élnek jogorvoslattal,
         mivel ilyen határozatokat a jogorvoslati eljárásokért felelős, bíróságnak nem minősülő testületek is hozhatnak. Márpedig az
         ilyen helyzetek kezelése érdekében a 89/665 irányelv 3. cikke a Bizottság számára az e rendelkezésben meghatározott eljárás
         szerint általános beavatkozási jogkört ír elő.

      27      Ennélfogva a 89/665 irányelv rendelkezéseinek szövege nem tartalmaz olyan utalást, amelyből azt a következtetést lehetne levonni,
         hogy az uniós jogalkotó az ajánlatkérőket is a közbeszerzési szerződések odaítélésével kapcsolatos jogorvoslati eljárások
         kezdeményezőjeként kívánta kezelni. Ezen irányelv 2. cikke (8) bekezdésének rendelkezéseit ezért úgy kell tekinteni, mint
         amelyek a tagállamokkal szemben meghatározott garanciákat tartalmazó, sajátos követelményt fogalmaznak meg arra az esetre,
         amikor a jogorvoslati eljárásokért felelős testületek nem minősülnek bíróságnak, és e rendelkezések nem módosítják azon személyek
         körét, akik számára az említett irányelv értelmében jogorvoslati lehetőséget kell biztosítani.

      28      Ezt a következtetést támasztja alá a 89/665 irányelv célja is.

      29      Ezen irányelv első és harmadik preambulumbekezdése ugyanis az irányelv elfogadása során követett célt a közbeszerzési eljárásokkal
         kapcsolatos alapvető szabályokat tartalmazó irányelvek által követett célokkal összefüggésben fogalmazza meg. Mivel ez utóbbi
         irányelvek célja a közbeszerzéseknek az Unión belüli verseny előtti megnyitása az átláthatóság és a hátrányos megkülönböztetéstől
         való mentesség feltételeinek megteremtésével, és mivel az említett irányelvek nem tartalmaznak különös rendelkezéseket a hatékony
         alkalmazásuk biztosítására, e szerepet a 89/665 irányelv tölti be azáltal, hogy a tagállamok számára kötelezettségként írja
         elő hatékony és gyors jogorvoslati eljárások biztosítását.

      30      Ennélfogva a 89/665 irányelv elfogadásának oka az, hogy megfelelő jogorvoslati eljárások létrehozásával lehetővé tegye az
         uniós jog közbeszerzésekre vonatkozó alapvető szabályainak megfelelő alkalmazását, amelyek célja az, hogy a tagállamokban
         letelepedett gazdasági szereplők számára biztosítsa a közbeszerzéseknek a tisztességes és a lehető legszélesebb körű verseny
         előtti megnyitását (lásd ebben az értelemben a C‑337/06. sz., Bayerischer Rundfunk és társai ügyben 2007. december 13‑án hozott
         ítélet [EBHT 2007., I‑11173. o.] 38. és 39. pontját, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).

      31      A jelen ítélet 29. pontjában kifejtett megfontolásokat másfelől alátámasztják a 89/665/EGK és a 92/13/EGK tanácsi irányelvnek
         a közbeszerzési szerződések odaítélésére vonatkozó jogorvoslati eljárások hatékonyságának javítása tekintetében történő módosításáról
         szóló, 2007. december 11‑i 2007/66/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL L 335., 31. o.) rendelkezései. Ezen irányelv,
         noha időbeli hatálya alapján az alapügy tényállására nem alkalmazandó, hasznos szempontokat tartalmaz a 89/665 irányelvvel
         létrehozott rendszer értelmezéséhez, mivel e rendszert nem módosítja, hanem (3) preambulumbekezdése értelmében „a közösségi
         jogalkotó által célul kitűzött eredmények elérését szolgáló alapvető pontosításokat” kíván bevezetni a korábbi irányelvhez
         képest.

      32      Így a 2007/66 irányelv – többek között a (4), (6), (7), (14) és (27) preambulumbekezdésében – az „érintett ajánlattevőket”
         és a „gazdasági szereplőket” jelöli meg az ezen irányelv által biztosítani kívánt hatékony bírói jogvédelemben részesülő személyekként
         és a jogorvoslati eljárások kezdeményezőiként.

      33      Emellett hangsúlyozni kell, hogy a 2007/66 irányelvvel módosított 89/665 irányelv 1. cikkének címe ezentúl „A jogorvoslati
         eljárások alkalmazási köre és rendelkezésre állása”, míg 2. cikkének címe „A jogorvoslati eljárásokra vonatkozó előírások”.
         Ez alátámasztja azt a megfontolást, miszerint a 89/665 irányelv 2. cikke (8) bekezdésének – illetve ezentúl (9) bekezdésének –
         értelmében a tagállamok számára előírt azon kötelezettség, hogy a jogorvoslati eljárásokért felelős, bíróságnak nem minősülő
         testületek határozataival szemben bírósági jogorvoslatot tegyenek lehetővé, az említett irányelv sajátos követelményének minősül,
         és nem vonja az ajánlatkérőket a hatálya alá eső szereplők körébe.

      34      Emellett a 2007/66 irányelvvel módosított 89/665 irányelv 3. cikkének címe ezentúl „Korrekciós mechanizmus”, és megerősíti
         a Bizottság általános beavatkozási jogát az uniós jog súlyos megsértése esetén.

      35      Ebből következik, hogy a 89/665 irányelv 2. cikkének (8) bekezdése nem követeli meg a tagállamoktól, hogy az ajánlatkérők
         számára is bírósági jogorvoslatot tegyenek lehetővé.

      36      Tekintettel azonban a 89/665 irányelv 1. cikkének (3) bekezdésében a tagállamok számára előírt azon kötelezettségre, hogy
         „legalább” az e rendelkezésben meghatározott személyek számára biztosítsák a jogorvoslat lehetőségét, továbbá figyelembe véve
         a tagállamok eljárási autonómiáját, meg kell állapítani, hogy ez utóbbiaknak semmi sem tiltja, hogy – arra az esetre, ha a
         jogorvoslati eljárásokért felelős, bíróságnak nem minősülő testületek megsemmisítik az ajánlatkérő határozatát – adott esetben
         az ajánlatkérőkre is kiterjesszék azon személyek körét, amelyek számára a fenti rendelkezés értelmében biztosított a jogorvoslat
         lehetősége.

      37      Azon érv, miszerint az ilyen értelmezés veszélyeztetheti az uniós jog egységes alkalmazását, nem fogadható el, mivel a 89/665
         irányelvnek – amint 1. cikkének (3) bekezdéséből is kitűnik – nem célja a vonatkozó nemzeti szabályok teljes harmonizációja.

      38      Következésképpen a feltett kérdésre azt a választ kell adni, hogy a 89/665 irányelv 2. cikkének (8) bekezdését úgy kell értelmezni,
         hogy az nem kötelezi a tagállamokat arra, hogy a közbeszerzési szerződések odaítélésével kapcsolatos jogorvoslati eljárásokért
         felelős, bíróságnak nem minősülő testületek határozataival szemben az ajánlatkérők számára is lehetővé tegyék a bírósági jogorvoslatot.
         E rendelkezés azonban nem tiltja a tagállamok számára, hogy saját jogrendjükben adott esetben az ajánlatkérők számára is biztosítsák
         az ilyen bírósági jogorvoslatot.

       A költségekről
      39      Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás
         egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült
         költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.

      A fenti indokok alapján a Bíróság (harmadik tanács) a következőképpen határozott:
      Az 1992. június 18‑i 92/50/EGK tanácsi irányelvvel módosított, az árubeszerzésre és az építési beruházásra irányuló közbeszerzési
            szerződések odaítélésével kapcsolatos jogorvoslati eljárás alkalmazására vonatkozó törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezések
            összehangolásáról szóló, 1989. december 21‑i 89/665/EGK tanácsi irányelv 2. cikkének (8) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy
            az nem kötelezi a tagállamokat arra, hogy a közbeszerzési szerződések odaítélésével kapcsolatos jogorvoslati eljárásokért
            felelős, bíróságnak nem minősülő testületek határozataival szemben az ajánlatkérők számára is lehetővé tegyék a bírósági jogorvoslatot.
            E rendelkezés azonban nem tiltja a tagállamok számára, hogy saját jogrendjükben adott esetben az ajánlatkérők számára is biztosítsák
            az ilyen bírósági jogorvoslatot.
      Aláírások
      * Az eljárás nyelve: görög.


A Bíróság december 10.-i ítélete: 2002. # Az Európai Közösségek Bizottsága kontra az Európai Unió Tanácsa. # C-29/99. sz. ügy


A Bíróság július 11.-i ítélete: 1989. # Az Európai Közösségek Bizottsága kontra Olasz Köztársaság. # # 323/87. sz. ügy