title: A Bíróság ítélete (második tanács), 2016. március 3.#Daimler AG kontra Együd Garage Gépjárműjavító és Értékesítő Kft.#Előzetes döntéshozatal – Védjegyek – 2008/95/EK irányelv – Az 5. cikk (1) bekezdése – Az interneten hozzáférhető, más személyre vonatkozó hirdetések – A védjegy jogosulatlan használata – Az interneten e másik személy tudta és beleegyezése nélkül elhelyezett, vagy annak tiltakozása ellenére az interneten tartott hirdetések – A védjegyjogosult e másik személlyel szembeni fellépése.#C-179/15. sz. ügy.

text:
A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (második tanács)
2016. március 3.(*)
„Előzetes döntéshozatal – Védjegyek – 2008/95/EK irányelv – Az 5. cikk (1) bekezdése – Az interneten hozzáférhető, más személyre vonatkozó hirdetések – A védjegy jogosulatlan használata – Az interneten e másik személy tudta és beleegyezése nélkül elhelyezett, vagy annak tiltakozása ellenére az interneten tartott hirdetések – A védjegyjogosult e másik személlyel szembeni fellépése”
A C‑179/15. sz. ügyben,
az EUMSZ 267. cikk alapján benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában, amelyet a Fővárosi Törvényszék (Magyarország) a Bírósághoz 2015. április 21‑én érkezett, 2015. április 3‑i határozatával terjesztett elő az előtte
a Daimler AG

és
az Együd Garage Gépjárműjavító és Értékesítő Kft.

között folyamatban lévő eljárásban,
A BÍRÓSÁG (második tanács),
tagjai: M. Ilešič tanácselnök (előadó), C. Toader, A. Rosas, A. Prechal és E. Jarašiūnas bírák,
főtanácsnok: M. Wathelet,
hivatalvezető: A. Calot Escobar,
tekintettel az írásbeli szakaszra,
figyelembe véve a következők által előterjesztett észrevételeket:
–        a magyar kormány képviseletében Fehér M. Z., Szima G. és Koós G., meghatalmazotti minőségben,
–        a lengyel kormány képviseletében B. Majczyna, meghatalmazotti minőségben,
–        az Európai Bizottság képviseletében Havas L. és J. Samnadda, meghatalmazotti minőségben,
tekintettel a főtanácsnok meghallgatását követően hozott határozatra, miszerint az ügy elbírálására a főtanácsnok indítványa nélkül kerül sor,
meghozta a következő

Ítéletet

1        Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem a védjegyekre vonatkozó tagállami jogszabályok közelítéséről szóló, 1988. december 21‑i 89/104/EGK első tanácsi irányelv (HL 1989. L 40., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 17. fejezet, 1. kötet, 92. o.) 5. cikke (1) bekezdésének az értelmezésére vonatkozik.

2        E kérelmet a Daimler AG (a továbbiakban: Daimler) és az Együd Garage Gépjárműjavító és Értékesítő Kft. (a továbbiakban: Együd Garage) között, ez utóbbit „felhatalmazott Mercedes‑Benz szervizként” feltüntető hirdetések interneten való megjelentetése tárgyában folyamatban lévő jogvita keretében terjesztették elő.
 Jogi háttér

3        A 89/104 irányelvet hatályon kívül helyezte a 2008. november 28‑án hatályba lépett, a védjegyekre vonatkozó tagállami jogszabályok közelítéséről szóló, 2008. október 22‑i 2008/95/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL L 299., 25. o.).

4        A 2008/95 irányelvnek „A védjegyoltalom tartalma” című 5. cikke, amelynek szövege módosítás nélkül megismétli a 89/104 irányelv 5. cikkének szövegét, a következőképpen rendelkezik:
„(1)      A védjegyoltalom a jogosult számára kizárólagos jogokat biztosít. A kizárólagos jogok alapján a jogosult bárkivel szemben felléphet, aki engedélye nélkül gazdasági tevékenység körében használ
a)      a védjeggyel azonos megjelölést olyan árukkal, illetve szolgáltatásokkal kapcsolatban, amelyek azonosak a védjegy árujegyzékében szereplő árukkal, illetve szolgáltatásokkal;
b)      olyan megjelölést, amelyet a fogyasztók a védjeggyel összetéveszthetnek a megjelölés és a védjegy azonossága vagy hasonlósága, valamint az érintett áruk, illetve szolgáltatások azonossága vagy hasonlósága miatt; az összetéveszthetőség magában foglalja azt az esetet is, ha a fogyasztók a megjelölést gondolati képzettársítás (asszociáció) útján kapcsolhatják a védjegyhez.
(2)      Bármely tagállam előírhatja továbbá, hogy a jogosult bárkivel szemben felléphet, aki hozzájárulása nélkül gazdasági tevékenység körében a védjeggyel azonos vagy ahhoz hasonló megjelölést használ az árujegyzékben szereplő árukhoz, illetve szolgáltatásokhoz nem hasonló árukkal, illetve szolgáltatásokkal kapcsolatban, feltéve, hogy a védjegy a tagállamban jó hírnevet élvez, és a megjelölés alapos ok nélkül történő használata sértené vagy tisztességtelenül kihasználná a védjegy megkülönböztető képességét vagy jó hírnevét.
(3)      Az (1) és a (2) bekezdésben szabályozott feltételek megvalósulása esetén tilos különösen
a)      a megjelölés elhelyezése az árun vagy csomagolásán;
b)      a megjelölést hordozó áru eladásra való felkínálása, forgalomba hozatala, valamint forgalomba hozatal céljából történő raktáron tartása, illetve szolgáltatás kínálása vagy annak nyújtása a megjelölés alatt;
c)      a megjelölést hordozó áruk behozatala vagy kivitele;
d)      a megjelölés használata az üzleti iratokon vagy a reklámozásban.
[...]”

5        A 2008/95 irányelvet 2019. január 15‑i hatállyal hatályon kívül helyezi a 2016. január 12‑én hatályba lépő, a védjegyekre vonatkozó tagállami jogszabályok közelítéséről szóló, 2015. december 16‑i (EU) 2015/2436 európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL L 336., 1. o.).
 Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés

6        A Daimler gépjárműgyártó jogosultja az alábbi „Mercedes‑Benz” nemzetközi ábrás védjegynek, amely Magyarországon is oltalom alatt áll, és amely főként gépjárműalkatrészekre terjed ki.

7        Az Együd Garage Magyarországon bejegyezett gazdasági társaság, amely gépjárművek és azok alkatrészei kiskereskedelmével, valamint gépjárművek javításával és szervizelésével foglalkozik. E társaság Daimler‑termékek eladására és az ezekkel kapcsolatos szolgáltatásokra specializálódott.

8        A Daimler leányvállalata, a perben nem álló Mercedes‑Benz Hungaria Kft. (a továbbiakban: Mercedes‑Benz Hungaria) és az Együd Garage között 2007‑től vevőszolgálati szerződés állt fenn, amely 2012. március 31‑i hatállyal megszűnt.

9        E szerződés értelmében az Együd Garage a fenti védjegy használata mellett jogosult volt magát hirdetéseiben „felhatalmazott Mercedes‑Benz szervizként” feltüntetni.

10      A vevőszolgálati szerződés hatálya alatt az Együd Garage a www.telefonkonyv.hu weboldalon elérhető internetes hirdetőszolgáltatást nyújtó Magyar Telefonkönyvkiadó Társaságnál (a továbbiakban: MTT) olyan hirdetés közzétételét rendelte meg a 2011–2012‑es időszakra, amely e társaságot felhatalmazott Mercedes‑Benz szervizként jelöli meg.

11      A vevőszolgálati szerződés megszűnését követőn az Együd Garage törekedett megszüntetni a szóban forgó védjegy minden olyan használatát, amely alapján a fogyasztók tévesen azt feltételezhetik, hogy továbbra is szerződéses kapcsolatban áll a Daimlerrel.

12      Az Együd Garage kérte a hirdetés módosítását az MTT‑től, hogy az ezentúl ne tüntesse fel felhatalmazott Mercedes‑Benz szervizként.

13      Ezenfelül az Együd Garage levélben kérte több más internetes hirdetőoldal üzemeltetőjétől a hozzájárulása nélkül, így különösen a megrendelése nélkül közzétett, és e társaságot felhatalmazott Mercedes‑Benz szervizként feltüntető hirdetések eltávolítását.

14      Az e megjelölést tartalmazó hirdetések az említett lépések ellenére továbbra is elérhetők voltak az interneten. Továbbá a Google keresőben az „együd” és a „garage” kulcsszavakra rákeresve olyan hirdetéseket tartalmazó találati lista jelent meg, amelyen a szöveg első, hiperhivatkozást tartalmazó sora az Együd Garage‑t „felhatalmazott Mercedes‑Benz szervizként” tüntette fel.

15      E körülmények között indított a Daimler arra irányuló keresetet a kérdést előterjesztő bíróság előtt, hogy az egyrészt állapítsa meg többek között azt, hogy az Együd Garage az említett hirdetésekkel bitorolta a Mercedes‑Benz védjegyet, másrészt pedig kötelezze az Együd Garage‑t a szóban forgó hirdetések eltávolítására és tiltsa el a további jogsértéstől, valamint kötelezze országos és regionális napilapokban való elégtételadásra.

16      Az Együd Garage érvelésében hangsúlyozta, hogy a www.telefonkonyv.hu oldalon megjelentetett hirdetés kivételével más hirdetést nem tett közzé az interneten, továbbá a szóban forgó hirdetéseket akaratán kívül jelentették meg, illetve jelentek meg a későbbiekben is, azok tartalmára, megjelentetésére, illetve törlésére nem volt ráhatása.

17      Ezzel összefüggésben az Együd Garage magánszakértő útján kívánta bizonyítani, hogy azon elterjedt kereskedelmi gyakorlat áldozatául esett, amelynek lényege, hogy egyes internetes hirdetési szolgáltatások más hirdetőoldalakon közzétett hirdetések adatait a hirdető tudta és beleegyezése nélkül veszik át abból a célból, hogy saját, ingyenesen vagy ellenérték fejében elérhető információs adatbázist hozzanak létre.

18      E feltételek mellett a Fővárosi Törvényszék (Magyarország) úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdést terjeszti a Bíróság elé:
„Úgy kell‑e értelmezni a [89/104 irányelv] 5. cikke (1) bekezdésének b) pontját, hogy a védjegy jogosultja felléphet valamely internetes hirdetésben megnevezett [másik] személlyel szemben, akinek a védjegy árujegyzékében szereplő árukkal, illetve szolgáltatásokkal azonos szolgáltatására vonatkozóan olyan módon jelenik meg a védjeggyel összetéveszthető megjelölés e hirdetésben, hogy az a téves benyomás alakulhat ki a fogyasztókban, hogy hivatalos kereskedelmi kapcsolat áll fenn e személy vállalkozása és a [védjegyjogosult] között, akkor is, ha e hirdetést nem az abban feltüntetett személy és nem is az ő megbízásából helyezték el az interneten, vagy az említett hirdetés annak ellenére érhető el az interneten, hogy az abban megnevezett személy a tőle elvárható módon intézkedett az említett hirdetésnek az eltávolítása végett, de ez nem vezetett eredményre?”
 Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésről

19      Előzetesen rá kell mutatni, hogy az alapjogvita abból ered, hogy még azután is, hogy a Mercedes‑Benz Hungaria és az Együd Garage közötti vevőszolgálati szerződés megszűnt, amely többek között lehetővé tette ez utóbbi számára a Mercedes‑Benz védjegynek, valamint a „felhatalmazott Mercedes‑Benz szerviz” megjelölésnek a saját reklámanyagaiban való használatát, az e megjelölést az Együd Garage nevével és címével kapcsolatban tartalmazó hirdetések továbbra is megjelentek az interneten. Mivel e szerződés 2012. március 31‑én – vagyis a 89/104 irányelvnek a 2008/95 irányelvvel való hatályon kívül helyezését követően – szűnt meg, úgy kell tekinteni, hogy e jogvitára az utóbbi irányelv vonatkozik, az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdést tehát úgy kell érteni, mint amely annak értelmezésére irányul.

20      Továbbá, habár a kérdés a 89/104 irányelv 5. cikke (1) bekezdésének b) pontjára irányul, amelynek szövegét átvette a 2008/95 irányelv, és e rendelkezés azon esetre terjed ki, amikor a kérdéses megjelölések és/vagy azok az áruk vagy szolgáltatások, amelyek tekintetében azokat használták, mindössze hasonlók egymáshoz, első ránézésre – amint arra az Európai Bizottság hivatkozik – úgy tűnik, hogy az alapügy inkább e két irányelv 5. cikke (1) bekezdésének a) pontjában szereplő eset, nevezetesen a „kettős azonosság” esete alá tartozik, amelyben a védjeggyel azonos megjelölés más személy általi használatára a védjegy árujegyzékében szereplő árukkal és szolgáltatásokkal azonos áruk és szolgáltatások tekintetében került sor.

21      Ugyanis egyrészt bizonyos, hogy a „felhatalmazott Mercedes‑Benz szerviz” megjelölést tartalmazó hirdetésekben a Mercedes‑Benz ábrás védjeggyel lényegében azonos megjelölés szerepelt.

22      Másrészt az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés megfogalmazása azt tűnik sugallni, hogy a kérdést előterjesztő bíróság azon feltételezésből indult ki, mely szerint az Együd Garage által kínált áruk és szolgáltatások megegyeznek az e védjegy árujegyzékében szereplő árukkal és szolgáltatásokkal. A Bíróság ítélkezési gyakorlatából ezzel kapcsolatban az következik, hogy amennyiben a hirdetésekben valamely, gépjárműre vonatkozó védjegy használatára a fogyasztók arról való tájékoztatása érdekében kerül sor, hogy valamely más személy e védjeggyel rendelkező eredeti gépjárművek javításával és szervizelésével foglalkozik, e védjegyhasználatot főszabály szerint az említett 5. cikk (1) bekezdésének a) pontja alapján kell vizsgálni még akkor is, ha az említett védjegyet e szolgáltatás tekintetében nem lajstromozták (lásd ebben az értelemben: BMW‑ítélet, C‑63/97, EU:C:1999:82, 33., 34. és 37–39. pont).

23      Azonban – mivel az előzetes döntéshozatal iránti kérelemből kiderül, hogy a kérdést előterjesztő bíróság a 89/104 és a 2008/95 irányelv ugyanezen 5. cikkének (1) bekezdésében szereplő „használ” fogalommal kapcsolatban kér felvilágosítást, amely fogalom különbségtétel nélkül vonatkozik az említett (1) bekezdés a) és b) pontjában foglalt esetekre – a hasznos válasz megadásához voltaképpen nem kell meghatározni, hogy e két eset közül melyik alkalmazandó a jelen helyzetben.

24      Következésképpen úgy kell tekinteni, hogy a kérdést előterjesztő bíróság kérdése lényegében arra irányul, hogy a 2008/95 irányelv 5. cikke (1) bekezdésének a) és b) pontját úgy kell‑e értelmezni, hogy a valamely weboldalon közzétett, azon hirdetésben feltüntetett más személy, amely hirdetés valamely védjeggyel azonos vagy ahhoz hasonló megjelölést oly módon tartalmaz, hogy az azt a benyomást kelti, hogy kereskedelmi kapcsolat áll fenn e személy és a védjegyjogosult között, használja e megjelölést, amellyel szemben az említett védjegy jogosultja e rendelkezés alapján még akkor is felléphetne, ha e hirdetést nem e másik személy tette közzé, vagy nem az ő megbízásából tették közzé, vagy pedig e személy a tőle elvárható módon intézkedett az említett hirdetés eltávolítása végett, de ez nem vezetett eredményre.

25      A magyar és lengyel kormány, valamint a Bizottság megítélése szerint erre a kérdésre nemleges választ kell adni.

26      A 2008/95 irányelv 5. cikke (1) bekezdésének a) pontja alapján a védjegyjogosult felléphet, ha bárki engedélye nélkül használja az említett védjegyet, amennyiben e használatra gazdasági tevékenység körében, a védjegy árujegyzékében szereplő árukkal vagy szolgáltatásokkal azonos árukkal vagy szolgáltatásokkal kapcsolatban kerül sor, és az sérti vagy sértheti a védjegy alapvető funkcióit, amelyek között nem csupán a védjegy azon alapvető funkciója szerepel, amely abban áll, hogy szavatolja a fogyasztók számára az általa megjelölt áruk vagy szolgáltatások származását (a továbbiakban: származásjelző funkció), hanem annak egyéb funkciói is vannak, mint például az ezen áruk vagy szolgáltatások minőségének szavatolása, vagy a kommunikációval, a befektetésekkel, illetve a reklámmal kapcsolatos funkciók (lásd ebben az értelemben: L’Oréal és társai ítélet, C‑487/07, EU:C:2009:378, 58. pont; Google France és Google ítélet, C‑236/08–C‑238/08, EU:C:2010:159, 49., 77. és 79. pont; Interflora és Interflora British Unit ítélet, C‑323/09, EU:C:2011:604, 38. pont).

27      Amennyiben viszont a kérdéses megjelölések és/vagy azok az áruk vagy szolgáltatások, amelyek tekintetében e megjelöléseket használták, mindössze hasonlóak, a 2008/95 irányelv 5. cikke (1) bekezdésének b) pontja alapján a védjegyjogosult kizárólag akkor tilthatja meg a megjelölés ilyen használatát, ha az a vásárlóközönség tudatában fennálló összetéveszthetőség miatt sérti vagy sértheti a védjegy származásjelző funkcióját (lásd különösen: Frisdranken Industrie Winters ítélet, C‑119/10, EU:C:2011:837, 25. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).

28      Emlékeztetni kell arra, hogy a Bíróságnak már alkalma nyílt megállapítani, hogy valamely védjegynek a védjegyjogosult hozzájárulása nélkül történő, más személy általi azon használata, amelyre a fogyasztók arról való tájékoztatása érdekében kerül sor, hogy valamely más személy e védjeggyel rendelkező termékek javításával és szervizelésével foglalkozik, vagy arról, hogy e termékek szakértője, illetve e termékekre szakosodott, bizonyos körülmények esetén a védjegy 2008/95 irányelv 5. cikke (1) bekezdésének a) pontja értelmében vett használatának minősül, amellyel szemben a védjegyjogosult felléphet, kivéve ha ezen irányelvnek a védjegyoltalom korlátaira vonatkozó 6. cikke vagy a védjegyoltalom kimerülésére vonatkozó 7. cikke alkalmazandó (lásd: BMW‑ítélet, C‑63/97, EU:C:1999:82, 42. és 45. pont).

29      Ami az alapügyben szereplő hirdetéseket illeti, amelyek az Együd Garage‑t „felhatalmazott Mercedes‑Benz szervizként” tüntetik fel, meg kell állapítani, hogy az Együd Garage azáltal, hogy az MTT‑től ilyen tartalmú hirdetést rendelt meg abból a célból, hogy a 2011–2012‑es időszakban megjelenjen a www.telefonkonyv.hu weboldalon, a 2008/95 irányelv 5. cikkének (1) bekezdése értelmében használta a védjegyet.

30      A hirdető ugyanis – azáltal, hogy a kereskedelmi tevékenységei keretében ilyen reklámanyagot rendelt meg – „gazdasági tevékenység körében” „használta” a védjegyet az ügyfelei számára általa kínált „árukkal és szolgáltatásokkal kapcsolatban”; az ilyen, reklámozási célú használat egyébként kifejezetten szerepel a 2008/95 irányelv 5. cikke (3) bekezdésének d) pontjában. Amennyiben az ilyen használatra a védjegyjogosult hozzájárulása nélkül kerül sor, az sértheti a védjegy származásjelző funkcióját, mivel a hirdetés azt sugallja, hogy gazdasági kapcsolat áll fenn e hirdető és a védjegyjogosult között (lásd ebben az értelemben: Interflora és Interflora British Unit ítélet, C‑323/09, EU:C:2011:604, 45. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).

31      Azonban, mivel a Mercedes‑Benz Hungaria és az Együd Garage közötti vevőszolgálati szerződés kifejezetten lehetővé tette e használatot, úgy kell tekinteni, hogy arra a védjegyjogosult hozzájárulásával került sor, és hogy a 2008/95 irányelv 5. cikkének (1) bekezdése értelmében e védjegyjogosult a szerződés hatálya alatt tehát nem léphetett fel a kérdéses hirdetésnek a www.telefonkonyv.hu weboldalon való megjelentetésével szemben.

32      Ugyanakkor nem vitatott, hogy az Együd Garage‑t „felhatalmazott Mercedes‑Benz szervizként” feltüntető hirdetések még e szerződés megszűnését követően is megjelentek mind a www.telefonkonyv.hu weboldalon, mind pedig más cégböngészős weboldalakon, és hogy ez képezi az alapjogvita tárgyát.

33      Ami egyfelől e hirdetésnek a www.telefonkonyv.hu weboldalon való, az említett szerződés megszűnését követő megjelentetését illeti, a kérdést előterjesztő bíróság megállapította, hogy az Együd Garage kérte az MTT‑től az eredetileg megrendelt hirdetés módosítását abból a célból, hogy az többé ne tüntesse fel „felhatalmazott Mercedes‑Benz szervizként”, azonban e kérés ellenére a hirdetés továbbra is e megjelölést tartalmazva jelent meg egy bizonyos ideig az említett weboldalon.

34      Márpedig, bár a más védjegyét tartalmazó reklám internetes hirdetési oldalon való elhelyezése azon hirdetőnek tudható be, aki e hirdetést megrendelte, és akinek utasítására ezen oldal üzemeltetője – mint szolgáltatásnyújtó – eljárt (lásd analógia útján: Google France és Google ítélet, C‑236/08–C‑238/08, EU:C:2010:159, 51. és 52. pont; Frisdranken Industrie Winters ítélet, C‑119/10, EU:C:2011:837, 36. pont), nem tudhatók be e hirdetőnek az olyan szolgáltató aktusai vagy mulasztásai, aki szándékosan vagy hanyagságból figyelmen kívül hagyja az említett hirdető által pontosan a védjegy ilyen használatának elkerülésére irányulóan adott, kifejezett utasításokat. Így amennyiben az említett szolgáltató nem tesz eleget a hirdető azon kérésének, hogy távolítsa el a szóban forgó hirdetést vagy az abban szereplő védjegyet, e védjegy internetes hirdetési oldalon való megjelentetése már nem vizsgálható annak hirdető általi használataként.

35      Másfelől, ami a kérdéses hirdetés más cégböngészős weboldalakon való közzétételét illeti, a kérdést előterjesztő bíróság rámutat arra, hogy e jelenség az ilyen oldalak egyes üzemeltetőinek azon gyakorlatával magyarázható, amely abból áll, hogy más weboldalakon közzétett hirdetéseket a hirdető tudta és beleegyezése nélkül átvesznek a saját weboldaluk használatának előmozdítása céljából, hogy lássák a leendő fizetős felhasználók, hogy megbízható háttérrel rendelkező, népszerű oldallal állnak szemben.

36      E tekintetben meg kell állapítani, hogy nem tudhatók be a hirdetőnek más, olyan gazdasági szereplők – így az internetes hirdetési oldalak üzemeltetőinek – önálló aktusai, amelyekkel a hirdető nem áll semmilyen közvetlen vagy közvetett kapcsolatban, és amelyek nem e hirdető megrendelésére és az ő nevében, hanem a saját kezdeményezésükre és a saját nevükben járnak el.

37      A jelen ítélet 34. és 36. pontjából következik, hogy az ott említett két esetben a védjegyjogosult a 2008/95 irányelv 5. cikke (1) bekezdésének a) vagy b) pontja értelmében nem léphet fel a hirdetővel szemben, hogy megtiltsa neki az abban szereplő védjegymegjelölést tartalmazó hirdetés interneten való megjelentetését.

38      E következtetést megerősíti a 2008/95 irányelv 5. cikkének szövege, szerkezete és célja.

39      Ami legelőször is ezen 5. cikk (1) bekezdésének szövegét illeti, példaként meg kell jegyezni, hogy az e rendelkezés német, angol, francia, olasz, holland és magyar változatában szereplő, „zu benutzen”, „using”, „faire usage”, „usare”, „het gebruik” és „használ” kifejezés szokásos értelmében véve aktív magatartást és a használatnak minősülő aktus közvetlen vagy közvetett meghatározását jelenti. Márpedig nem ez az eset áll fenn akkor, ha a független gazdasági szereplő ezen aktust a hirdető hozzájárulása, vagy éppen annak kifejezett szándéka ellenére hajtja végre.

40      Ami ezt követően a 2008/95 irányelv 5. cikkének szerkezetét illeti, meg kell állapítani, hogy ezen 5. cikk (3) bekezdése, amely nem kimerítő jelleggel sorolja fel azon használattípusokat, amelyekkel szemben a védjegyjogosult felléphet (lásd: Google France és Google ítélet, C‑236/08–C‑238/08, EU:C:2010:159, 65. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat), kizárólag más személyek aktív magatartását említi, így a megjelölés „elhelyezés[ét]” az árun vagy csomagolásán, annak „használat[át]” az üzleti iratokon vagy a reklámozásban, a megjelölést hordozó áru eladásra való „felkínálás[át]”, „forgalomba hozatal[át]”, valamint forgalomba hozatal céljából történő „raktáron tartás[át]”, azok „behozatal[át]” vagy „kivitel[ét]”, illetve szolgáltatások e megjelölés alatt történő „kínálás[át]” vagy „nyújtás[át]”.

41      Végül a 2008/95 irányelv 5. cikkének célját illetően e rendelkezésből egyértelműen következik, hogy az arra irányul, hogy olyan jogorvoslati eszközt biztosítson a védjegyjogosultnak, amely lehetővé teszi számára, hogy fellépjen védjegye más személy általi bármely használatával szemben, és így megszüntettesse azt, amennyiben arra a hozzájárulása nélkül kerül sor. Azonban kizárólag a használatnak minősülő aktust közvetlenül vagy közvetetten meghatározó más személy van ténylegesen olyan helyzetben, hogy megszüntesse e használatot, és így megfeleljen az említett tilalomnak.

42      E körülmények között meg kell állapítani, hogy a 2008/95 irányelv 5. cikke (1) bekezdésének azon értelmezése, amely az alapügyben szóban forgóhoz hasonló helyzetben lehetővé teszi a védjegyjogosult számára, hogy kizárólag azzal az indokkal lépjen fel a hirdető vitatott védjegyhasználatával szemben, hogy e használat esetlegesen gazdasági előnnyel járhat a hirdető számára, sérti e rendelkezés célját, valamint az impossibilium nulla obligatio est elvét.

43      E megállapítás nem érinti a védjegyjogosult azon lehetőségét, hogy adott esetben a nemzeti jog alapján követelje a hirdetőtől az ilyen gazdasági előny megtérítését, sem pedig azon lehetőségét, hogy fellépjen a kérdéses cégböngészős weboldalak üzemeltetőivel szemben.

44      Az előző megfontolásokra tekintettel az előterjesztett kérdésre azt a választ kell adni, hogy a 2008/95 irányelv 5. cikke (1) bekezdésének a) és b) pontját úgy kell értelmezni, hogy a valamely weboldalon közzétett, azon hirdetésben feltüntetett más személy, amely hirdetés valamely védjeggyel azonos vagy ahhoz hasonló megjelölést oly módon tartalmaz, hogy az azt a benyomást kelti, hogy kereskedelmi kapcsolat áll fenn e személy és a védjegyjogosult között, nem használja e megjelölést, amellyel szemben az említett védjegy jogosultja e rendelkezés alapján felléphetne, amennyiben e hirdetést nem e másik személy tette közzé, vagy nem az ő megbízásából tették közzé, vagy amennyiben – abban az esetben, ha e hirdetést a védjegyjogosult hozzájárulásával e másik személy helyezte el, vagy az ő megbízásából helyezték el – e másik személy kifejezetten követelte e weboldal üzemeltetőjétől – akitől megrendelte a hirdetést – a hirdetés vagy az abban szereplő védjegymegjelölés eltávolítását.
 A költségekről

45      Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.
A fenti indokok alapján a Bíróság (második tanács) a következőképpen határozott:

A védjegyekre vonatkozó tagállami jogszabályok közelítéséről szóló, 2008. október 22‑i 2008/95/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv 5. cikke (1) bekezdésének a) és b) pontját úgy kell értelmezni, hogy a valamely weboldalon közzétett, azon hirdetésben feltüntetett más személy, amely hirdetés valamely védjeggyel azonos vagy ahhoz hasonló megjelölést oly módon tartalmaz, hogy az azt a benyomást kelti, hogy kereskedelmi kapcsolat áll fenn e személy és a védjegyjogosult között, nem használja e megjelölést, amellyel szemben az említett védjegy jogosultja e rendelkezés alapján felléphetne, amennyiben e hirdetést nem e másik személy tette közzé, vagy nem az ő megbízásából tették közzé, vagy amennyiben – abban az esetben, ha e hirdetést a védjegyjogosult hozzájárulásával e másik személy helyezte el, vagy az ő megbízásából helyezték el – e másik személy kifejezetten követelte e weboldal üzemeltetőjétől – akitől megrendelte a hirdetést – a hirdetés vagy az abban szereplő védjegymegjelölés eltávolítását.

Aláírások

* Az eljárás nyelve: magyar.


A Bíróság (harmadik tanács) március 23.-i ítélete: 2000. # Berendse-Koenen M.G. en Berendse H.D. Maatschap elleni büntetőeljárás. # Előzetes döntéshozatal iránti kérelem: Arrondissementsrechtbank Arnhem - Hollandia. # 83/189/EGK irányelv - Azonos hatású intézkedések. # C-246/98. sz. ügy


A Bíróság (ötödik tanács) szeptember 17.-i ítélete: 1998. # Antonio Pontillo kontra Donatab Srl. # Előzetes döntéshozatal iránti kérelem: Pretura circondariale di Caserta - Olaszország. # Közös piacszervezés. # C-372/96. sz. ügy


title: A Közszolgálati Törvényszék (második tanács) 2015. március 23-i ítélete.#Julia Borghans kontra Európai Bizottság.#Közszolgálat – Díjazás – Özvegyi nyugdíj – A személyzeti szabályzat VIII. melléklete 27. cikkének első bekezdése – Elhunyt tisztviselő elvált házastársa – Tartásdíjra való jogosultság fennállása a tisztviselő elhalálozásának időpontjában – A személyzeti szabályzat VIII. mellékletének 42. cikke – A nyugdíjjogosultság kifizetése iránti kérelem előterjesztésének határideje.#F-6/14. sz. ügy.

text:
      AZ EURÓPAI UNIÓ KÖZSZOLGÁLATI TÖRVÉNYSZÉKÉNEK
      ÍTÉLETE (második tanács)
      2015. március 23.(*)

      „Közszolgálat – Díjazás – Özvegyi nyugdíj – A személyzeti szabályzat VIII. melléklete 27. cikkének első bekezdése – Elhunyt tisztviselő elvált házastársa – Tartásdíjra való jogosultság fennállása a tisztviselő elhalálozásának időpontjában – A személyzeti szabályzat VIII. mellékletének 42. cikke – A nyugdíjjogosultság kifizetése iránti kérelem előterjesztésének határideje”
      Az F‑6/14. sz. ügyben,
      az EAK‑Szerződésre annak 106. cikke alapján alkalmazandó EUMSZ 270. cikk alapján
      Julia Borghans, az Európai Bizottság elhunyt tisztviselője, R. van Raan elvált házastársa (lakóhelye: Auderghem [Belgium], képviselik: F. Van
         der Schueren és C. Lefèvre ügyvédek)

      felperesnek
      az Európai Bizottság (képviselik: J. Currall és A.‑C. Simon, meghatalmazotti minőségben)

      alperes ellen
      benyújtott keresete tárgyában,
      A KÖZSZOLGÁLATI TÖRVÉNYSZÉK (második tanács),
      tagjai: K. Bradley elnök, H. Kreppel (előadó) és I. Rofes i Pujol bírák,
      hivatalvezető: P. Cullen tanácsos,
      tekintettel az írásbeli szakaszra és a 2014. november 6‑i tárgyalásra,
      meghozta a következő
      Ítéletet
      1        J. Borghans a Közszolgálati Törvényszék Hivatalához 2014. január 28‑án benyújtott keresetlevelével az Európai Bizottság által
         túlélő hozzátartozói nyugdíj részére történő folyósításának megtagadásáról hozott határozat megsemmisítését kéri.

       Jogi háttér
      2        A jogi háttérhez a következők tartoznak: az Európai Unió tisztviselői személyzeti szabályzatának az Európai Unió tisztviselői
         személyzeti szabályzatának és az Európai Unió egyéb alkalmazottaira vonatkozó alkalmazási feltételeknek a módosításáról szóló,
         2013. október 22‑i 1023/2013/EU, Euratom európai parlamenti és tanácsi rendelet hatálybalépése előtt hatályos változata (a
         továbbiakban: személyzeti szabályzat) VIII. mellékletének 27. és 42. cikke, valamint a személyzeti szabályzat és az említett
         melléklet következő rendelkezései.

      3        A személyzeti szabályzat 79. cikke a következőképpen rendelkezik:

      „A tisztviselő vagy a volt tisztviselő túlélő házastársa, a [személyzeti szabályzat] VIII. melléklet[e] 4. fejezetében meghatározott
         módon, az elhunytnak fizetett, vagy azon öregségi nyugdíj vagy rokkantsági támogatás 60%‑ával egyenlő özvegyi nyugdíjra jogosult,
         amit az elhunyt akkor kapott volna, ha – a szolgálati időtől vagy korától függetlenül – az elhalálozása időpontjában erre
         a nyugdíjra jogosulttá vált volna.

      Azon tisztviselő túlélő házastársának fizetett özvegyi nyugdíj összege, aki a [személyzeti szabályzat] 35. cikk[é]ben meghatározott
         valamely hivatali státuszban állt, nem lehet kisebb a létminimum összegénél, sem pedig a tisztviselő utolsó alapilletményének
         35%‑ánál.

      […]”
      4        A személyzeti szabályzat 80. cikke értelmében:

      „Amennyiben a tisztviselő, illetve az öregségi nyugdíjra vagy rokkantsági támogatásra jogosult személy túlélő hozzátartozói
         nyugdíjra jogosult házastárs nélkül halálozik el, az elhunytnak a [személyzeti szabályzat] VII. melléklet[ének] 2. cikke szerinti,
         a halál időpontjában eltartott gyermekei a [személyzeti szabályzat] VIII. melléklet[ének] 21. cikkével összhangban árvasági
         nyugdíjra jogosultak.

      A túlélő hozzátartozói nyugdíjra jogosult házastárs halála vagy ismételt házassága esetén a fenti feltételeknek megfelelő
         gyermekeket ugyanez a jogosultság illeti meg.

      Amennyiben a tisztviselő, vagy az öregségi nyugdíjra vagy rokkantsági támogatásra jogosult személy elhalálozik, de az első
         bekezdésben előírt feltételek nem teljesülnek, a [személyzeti szabályzat] VII. melléklet[ének] 2. cikke szerinti eltartott
         gyermekek a [személyzeti szabályzat] VIII. melléklet[e] 21. cikkének megfelelően árvasági nyugdíjra jogosultak; a nyugdíj
         azonban az említett cikk szerint kiszámított nyugdíj felével egyenlő.

      […]”
      5        A személyzeti szabályzat VIII. melléklete 21. cikke (1) bekezdésének első albekezdése a következőket tartalmazza:

      „A személyzeti szabályzat 80. cikkének első, második és harmadik bekezdésében meghatározott árvasági nyugdíj az első árva
         esetében nyolctizede azon túlélő hozzátartozói nyugdíjnak, amelyre az öregségi nyugdíjban vagy rokkantsági támogatásban részesülő
         tisztviselő vagy volt tisztviselő túlélő házastársa – a [jelen melléklet] 25. cikk[é]ben előírt levonások figyelmen kívül
         hagyásával – jogosult lett volna.”

       A jogvita alapját képező tényállás
      6        1991. április 20‑án a felperes házasságra lépett R. van Raannal, aki akkor a Bizottság tisztviselője volt.

      7        A házasságból 1993. szeptember 10‑én egy gyermek született.

      8        2004. június 15‑én hozott ítéletével a tribunal de première instance de Bruxelles (brüsszeli elsőfokú bíróság, Belgium) R.
         van Raan és a felperes közös megegyezésével felbontotta a házasságot. A 2003. december 24‑én kötött és az említett ítélethez
         csatolt válási egyezség (a továbbiakban: válási egyezség) értelmében R. van Raan ettől az időponttól fogva haláláig köteles
         a felperesnek tartásdíjat fizetni, amelynek összegét akkor havi 3000 euróban határozták meg.

      9        2007. december 18‑i ítéletével a juge de paix du canton de Overijse‑Zaventem (Overijse‑Zaventem megye békebírósága, Belgium)
         R. van Raan kérelmére 2006. szeptember 1‑jei hatállyal megszüntette a felperesnek járó tartásdíj fizetését.

      10      2008. február 12‑én a felperes fellebbezést nyújtott be a juge de paix du canton de Overijse‑Zaventem (Overijse‑Zaventem megye
         békebírósága) által 2007. december 18‑án hozott ítélettel szemben.

      11      2008. március 2‑án R. van Raan elhunyt.

      12      R. van Raan elhunytát követően a Bizottság – nem vitatott módon – nem folyósított túlélő hozzátartozói nyugdíjat a felperes
         részére.

      13      2008 júliusától számítva a Bizottság a néhai R. van Raan és a felperes gyermekének a személyzeti szabályzat 80. cikke alapján
         árvasági nyugdíjat nyújtott, amelynek összegét a személyzeti szabályzat VIII. melléklete 21. cikke (1) bekezdésének első albekezdésével
         összhangban azon túlélő hozzátartozói nyugdíj nyolctizedében határozta meg, amelyben a felperes részesült volna, ha ilyen
         nyugdíjra jogosult lett volna (a továbbiakban: emelt szintű árvasági nyugdíj).

      14      2011 októberében a néhai R. van Raan és a felperes immár nagykorúvá vált közös gyermeke R. van Raan örököseként annak helyébe
         lépett a felperesnek járó tartásdíj megszüntetése iránt a belga bíróságok előtt indított, akkoriban a tribunal de première
         instance de Bruxelles (brüsszeli elsőfokú bíróság) előtt folyamatban lévő perben.

      15      2013. március 25‑i ítéletével a tribunal de première instance de Bruxelles (brüsszeli elsőfokú bíróság) hatályon kívül helyezte
         a juge de paix du canton de Overijse‑Zaventem (Overijse‑Zaventem megye békebírósága) által 2007. december 18‑án hozott ítéletet,
         és azzal az indokolással nyilvánította megalapozatlannak a válási egyezségben a felperes javára biztosított tartásdíj megszüntetése
         iránt a néhai R. van Raan által benyújtott eredeti kérelmet, hogy nem teljesültek a válási egyezségben a tartásdíj megszüntetésére
         vonatkozóan megállapított feltételek.

      16      A néhai R. van Raan és a felperes közös gyermeke mint a nevezett személy örököse elfogadta a tribunal de première instance
         de Bruxelles (brüsszeli elsőfokú bíróság) 2013. március 25‑i ítéletét.

      17      2013. április 29‑i levelével a felperes arra kérte a Bizottságot, hogy 2008 áprilisától számítva folyósítson részére túlélő
         hozzátartozói nyugdíjat, és ismertette, hogy mivel a tribunal de première instance de Bruxelles (brüsszeli elsőfokú bíróság)
         2013. március 25‑i ítéletével hatályon kívül helyezte a juge de paix du canton de Overijse‑Zaventem (Overijse‑Zaventem megye
         békebírósága) által 2007. december 18‑án hozott ítéletet, eleget tesz a személyzeti szabályzat VIII. mellékletének 27. cikkében
         az ilyen nyugdíjra való jogosultságra vonatkozóan meghatározott kritériumoknak.

      18      A Bizottság 2013. június 3‑i határozatával (a továbbiakban: vitatott határozat) elutasította a felperes kérelmét azon körülményekre
         támaszkodva, hogy a felperes, mivel a R. van Raan halálának időpontját követő egy éven belül nem kérelmezte a nyugdíját, a
         személyzeti szabályzat VIII. mellékletének 42. cikke alapján elveszítette ezt a jogát.

      19      A felperes 2013. július 9‑i feljegyzésével a személyzeti szabályzat 90. cikkének (2) bekezdése alapján panaszt nyújtott be
         a vitatott határozattal szemben.

      20      2013. október 29‑i határozatával a kinevezésre jogosult hatóság ugyanazzal az indokolással utasította el a panaszt, mint a
         vitatott határozat (a továbbiakban: panaszt elutasító határozat).

       A felek kérelmei
      21      A felperes azt kéri, hogy a Közszolgálati Törvényszék:

      –        semmisítse meg a panaszt elutasító határozatot;
      –        a Bizottságot kötelezze a költségek viselésére.
      22      A Bizottság azt kéri, hogy a Közszolgálati Törvényszék:

      –        utasítsa el a keresetet;
      –        a felperest kötelezze a költségek viselésére.
       A jogkérdésről
       A kereset tárgyáról
      23      Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint az alakilag a panasz elutasításával szemben benyújtott megsemmisítés iránti kereseti
         kérelmek következménye a panasszal érintett jogi aktus Közszolgálati Törvényszék előtti felülvizsgálata, amennyiben e kérelmek
         mint olyanok nem bírnak önálló tartalommal (lásd ebben az értelemben: Vainker kontra Parlament ítélet, 293/87, EU:C:1989:8,
         8. pont).

      24      A jelen ügyben, mivel a panaszt elutasító határozat nem bír önálló tartalommal, a keresetet olyannak kell tekinteni, mint
         amely kizárólag a vitatott határozat ellen irányul.

       Az elfogadhatóságról
       A felek érvei
      25      A Bizottság azt kéri, hogy a Közszolgálati Törvényszék nyilvánítsa elfogadhatatlannak a vitatott határozat megsemmisítésére
         irányuló kérelmet. A Bizottság szerint ugyanis ez a határozat csupán helybenhagy egy olyan korábbi határozatot, amelyet R.
         van Raan 2008‑ban bekövetkezett halála után hallgatólagosan fogadtak el, és amellyel az adminisztráció megtagadta a felperestől
         a túlélő hozzátartozói nyugdíjat, és amely határozatot a felperes nem támadott meg a személyzeti szabályzat 90. cikkének (2) bekezdésében
         előírt határidőn belül. A Bizottság hozzáfűzi ehhez, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a személyzeti szabályzat
         90. cikkének (1) bekezdése értelmében vett kérelem benyújtására irányuló lehetőség – amellyel a felperes is élt, amikor a
         2013. április 29‑i levelével túlélő hozzátartozói nyugdíjat igényelt – nem teszi lehetővé, hogy a tisztviselő, illetve jogutódja
         figyelmen kívül hagyja a személyzeti szabályzat 90. és 91. cikkében a panasz benyújtására vagy a keresetindításra előírt határidőket,
         és ezáltal kérelmével közvetett módon megkérdőjelezzen egy korábbi, általa határidőben meg nem támadott határozatot, ahogyan
         a jelen ügyben is.

      26      A felperes a Bizottság által előterjesztett elfogadhatatlansági kifogás elutasítását kéri.

       A Közszolgálati Törvényszék álláspontja
      27      Ahogyan az állandó ítélkezési gyakorlatból is következik, elfogadhatatlan az olyan korábbi határozatot pusztán megerősítő
         határozat megsemmisítése iránt benyújtott kereset, amelyet az erre előírt határidőn belül nem támadtak meg. A határozat akkor
         minősül egy korábbi határozat puszta megerősítésének, ha nem tartalmaz semmiféle új elemet a korábbi aktushoz képest, és azt
         nem előzi meg e korábbi határozat címzettjének helyzetére vonatkozó újbóli vizsgálat (A kontra Bizottság ítélet, F‑12/09,
         EU:F:2011:136, 119. pont).

      28      A jelen ügyben előzetesen meg kell vizsgálni, hogy – ahogyan ezt a Bizottság állítja – 2008‑ban született‑e hallgatólagos
         határozat a felperestől túlélő hozzátartozói nyugdíj megtagadása tárgyában azzal az indokolással, hogy a felperes nem tesz
         eleget a személyzeti szabályzat VIII. melléklete 27. cikkének első bekezdésében foglalt feltételeknek.

      29      A személyzeti szabályzat 90. cikkének (1) bekezdése előírja, hogy az említett személyzeti szabályzat hatálya alá tartozó bármely
         személy kérelmezheti, hogy a kinevezésre jogosult hatóság határozatot hozzon személyével kapcsolatban, valamint hogy ha a
         kérelem benyújtásának időpontjától számított négy hónapon belül nem érkezik válasz, akkor az hallgatólagos elutasító határozatnak
         tekintendő. Az ilyen rendelkezésből lényegében az következik, hogy csak akkor hozható a tisztviselőtől valamely jogot közvetve
         megtagadó határozat, ha a tisztviselő előzetesen arra irányuló kérelemmel fordult az adminisztrációhoz, hogy az állapítsa
         meg a javára e jogot.

      30      A Bizottság azonban beadványaiban ismertette, hogy a felperes nem nyújtott be hozzá túlélő hozzátartozói nyugdíj fizetése
         iránti kérelmet. Ami a felperest illeti, ő, bár a vitatott határozattal szemben benyújtott panaszában említést tett ilyen
         kérelemről, sőt egy határozatról is, amellyel 2008‑ban megtagadták tőle a túlélő hozzátartozói nyugdíj folyósítását, a későbbiekben,
         a beadványaiban és a tárgyaláson is megerősítette, hogy nem volt ilyen tárgyú kérelem, illetve határozat.

      31      Nem állapítható tehát meg, hogy a Bizottság a felperes kérelmére nem reagálva, hallgatólagosan megtagadta volna tőle a túlélő
         hozzátartozói nyugdíjat.

      32      Ezen túlmenően még ha feltételezzük is, hogy a Bizottság azzal egyidejűleg, hogy emelt szintű árvasági nyugdíjat nyújtott
         néhai R. van Raan és a felperes közös gyermekének, 2008‑ban hallgatólagos határozattal megtagadta a felperestől a túlélő hozzátartozói
         nyugdíjat, a vitatott határozat akkor sem tekinthető ezt a hallgatólagos határozatot pusztán megerősítő határozatnak.

      33      Ez a hallgatólagos határozat ugyanis csak azon a körülményen alapulhatott volna, hogy a felperes nem tett eleget a személyzeti
         szabályzat VIII. melléklete 27. cikkének első bekezdésében a túlélő hozzátartozói nyugdíjra való jogosultságra vonatkozóan
         előírt feltételeknek. A vitatott határozatot viszont azzal indokolták, hogy a felperes nem tett eleget az ugyanezen melléklet
         42. cikkében előírt, határidőre vonatkozó követelményeknek. A Bizottság ezért a vitatott határozatban a felperes helyzetét
         az azt esetlegesen befolyásoló új elemek alapján felülvizsgálta.

      34      Ebből következően a Bizottság által előterjesztett elfogadhatatlansági kifogást el kell utasítani.

       Az ügy érdeméről
       A felek érvei
      35      A vitatott határozattal szemben a felperes lényegében egyetlen, a személyzeti szabályzat VIII. melléklete 42. cikkének megsértésére
         alapított jogalapot terjeszt elő.

      36      A jogalapja alátámasztásául kifejtett érvek sorában a felperes azt is előadta, hogy nem róható fel neki az, hogy a R. van
         Raan halálának időpontját követő egy éven belül nem kérelmezte a túlélő hozzátartozói nyugdíja kifizetését. Ebben az időpontban
         ugyanis a juge de paix du canton de Overijse‑Zaventem (Overijse‑Zaventem megye békebírósága) által 2007. december 18‑án hozott
         ítélet miatt már nem részesült tartásdíjban, és ezért nem tett eleget a személyzeti szabályzat VIII. mellékletének 27. cikkében
         foglalt feltételeknek. A felperes ehhez hozzáfűzi, hogy ezt követően eleget tett a személyzeti szabályzat VIII. mellékletének
         42. cikkében foglalt rendelkezéseknek azáltal, hogy a tribunal de première instance de Bruxelles (brüsszeli elsőfokú bíróság)
         2013. március 25‑i, a tartásdíját újból megállapító ítéletének kihirdetését követő egy éven belül túlélő hozzátartozói nyugdíj
         fizetése iránti kérelmet terjesztett elő.

      37      A Bizottság kéri a jogalap elutasítását.

      38      A Bizottság azt állítja, hogy a felperesnek eleget kellett tennie a személyzeti szabályzat VIII. mellékletének 42. cikkében
         foglalt rendelkezéseknek ahhoz, hogy kérelmezze a túlélő hozzátartozói nyugdíja kifizetését. A Bizottság szerint a felperesnek
         az R. van Raan halálát követő egyéves határidőn belül tájékoztatnia kellett volna az adminsiztrációt arról, hogy megítélték
         részére a tartásdíjat, és hogy megfellebbezte a 2007. december 18‑i ítéletet, amellyel a juge de paix du canton de Overijse‑Zaventem
         (Overijse‑Zaventem megye békebírósága) megszüntette a tartásdíj folyósítását.

      39      A tárgyaláson a Bizottság pontosította, hogy ha a felperes közölte volna vele ezeket az információkat, akkor a néhai R. van
         Raan és a felperes közös gyermekének járó, emelt szintű árvasági nyugdíj végleges kifizetését ahhoz a feltételhez köthette
         volna, hogy a tribunal de première instance de Bruxelles (brüsszeli elsőfokú bíróság) nem helyezi hatályon kívül a juge de
         paix du canton de Overijse‑Zaventem (Overijse‑Zaventem megye békebírósága) 2007. december 18‑i ítéletét, és a tartásdíjat
         nem ítélik meg újra visszamenőlegesen.

      40      A Bizottság szintén a tárgyaláson, a Közszolgálati Törvényszék kérdéseire válaszul mindenesetre úgy érvelt, hogy a felperest
         soha nem illethette volna meg a túlélő hozzátartozói nyugdíj, mivel a felperes R. van Raan halálának időpontjában nem tett
         eleget a személyzeti szabályzat VIII. mellékletének 27. cikkében az ilyen nyugdíjra vonatkozóan előírt feltételeknek, nevezetesen
         hogy a tisztviselőnek vagy volt tisztviselőnek minősülő volt házastársa részéről őt megillető tartásra volt jogosult. A Bizottság
         ehhez hozzáteszi, hogy irreleváns az a körülmény, hogy R. van Raan halála után a tribunal de première instance de Bruxelles
         (brüsszeli elsőfokú bíróság) hatályon kívül helyezte a juge de paix du canton de Overijse‑Zaventem (Overijse‑Zaventem megye
         békebírósága) 2007. december 18‑i ítéletét, és ezért újból megítélte számára a válási egyezségben már megállapított tartásdíjat.
         A Bizottság szerint az ezzel ellentétes döntés annak elismerését jelentené, hogy egy meghatározott időszakban jogszerűen fizethettek
         volna egyidejűleg túlélő hozzátartozói nyugdíjat és emelt szintű árvasági nyugdíjat, megsértve ezzel a személyzeti szabályzat
         80. cikkét.

       A Közszolgálati Törvényszék álláspontja
      –       Előzetes észrevételek
      41      Míg a vitatott határozatban és a panaszt elutasító határozatban a Bizottság a túlélő hozzátartozói nyugdíj felperestől való
         megtagadását arra a körülményre alapította, hogy a felperes elveszítette ezt a jogát, mert nem nyújtott be erre irányuló kérelmet
         a személyzeti szabályzat VIII. mellékletének 42. cikkében előírt határidőn belül, az ellenkérelmében és a tárgyaláson azt
         állította, hogy a felperes soha nem volt jogosult túlélő hozzátartozói nyugdíjra, mivel a volt házastársa halálának időpontjától
         kezdve nem kapott tartásdíjat, és így nem tett eleget a személyzeti szabályzat VIII. melléklete 27. cikkének első bekezdésében
         az ilyen nyugdíjra vonatkozóan előírt feltételeknek.

      42      E tekintetben az állandó ítélkezési gyakorlat szerint az intézmények – kivéve ha mérlegelést nem engedő hatáskörben járnak
         el – nem jogosultak felcserélni az indokolást (CP kontra Parlament ítélet, F‑8–13, EU:F:2014:44, 67. pont és az ott hivatkozott
         ítélkezési gyakorlat).

      43      Meg kell tehát vizsgálni, hogy a Bizottság, amely elsődlegesen arra törekedett, hogy a vitatott határozat eredeti, a személyzeti
         szabályzat VIII. melléklete 42. cikkének a felperes általi megsértésére alapított indokolását egy arra irányuló új indokolással
         cserélje fel, hogy a felperes nem tartozik az említett melléklet 27. cikke első bekezdésének hatálya alá, mérlegelést nem
         engedő hatáskörben járt‑e el.

      44      A személyzeti szabályzat VIII. melléklete 27. cikkének első bekezdése úgy rendelkezik, hogy „[a] tisztviselő vagy volt tisztviselő
         elvált házastársa e fejezet előírásai szerinti túlélő hozzátartozói nyugdíjra jogosult, feltéve hogy bizonyítani tudja, hogy
         volt házastársa halálának időpontjában a házastársa részéről – bírósági határozat vagy a volt házastárssal létrejött, hivatalosan
         bejegyzett és jogerős egyezség alapján – őt megillető tartásra volt jogosult.”

      45      Az adminisztráció annak vizsgálatakor, hogy az elhunyt tisztviselő vagy volt tisztviselő elvált házastársa bizonyítani tudja‑e
         azt, hogy volt házastársa halálának időpontjában jogosult volt a személyzeti szabályzat VIII. melléklete 27. cikkének első
         bekezdése szerinti tartásdíjra, nem rendelkezik mérlegelési mozgástérrel, és köteles attól függően, hogy ez a körülmény bizonyítást
         nyer‑e, megadni vagy megtagadni a jogosultságot.

      46      Következésképpen, mivel az adminisztráció a személyzeti szabályzat VIII. melléklete 27. cikkének első bekezdésében előírt
         túlélő hozzátartozói nyugdíj megadásakor vagy megtagadásakor mérlegelést nem engedő hatáskörben jár el, a Bizottság az ellenkérelmében
         és a tárgyaláson olyan új indokolással válthatta fel a régit, miszerint a felperes nem tartozik e rendelkezés hatálya alá.

      47      A Közszolgálati Törvényszék feladata tehát első lépésként azt megvizsgálni, hogy a felperes jogosultnak tekinthető‑e a tribunal
         de première instance de Bruxelles (brüsszeli elsőfokú bíróság) 2013. március 25‑i ítélete alapján túlélő hozzátartozói nyugdíjra.

      48      Igenlő esetben a Közszolgálati Törvényszéknek második lépésként azt kell eldöntenie, hogy a személyzeti szabályzat VIII. mellékletének
         42. cikkében foglalt jogvesztő határidő alkalmazandó‑e a felperesre.

      –       Arról a kérdésről, hogy a felperes jogosultnak tekinthető‑e a tribunal de première instance de Bruxelles (brüsszeli elsőfokú
         bíróság) 2013. március 25‑i ítélete alapján túlélő hozzátartozói nyugdíjra

      49      Ahogyan már említésre került, a személyzeti szabályzat VIII. melléklete 27. cikkének első bekezdéséből az következik, hogy
         az elhunyt tisztviselő vagy volt tisztviselő elvált házastársa részére túlélő hozzátartozói nyugdíj megítélésének feltétele,
         hogy bizonyítani kell azt, hogy „a volt házastársa halálának időpontjában a házastársa részéről – bírósági határozat vagy
         a volt házastárssal létrejött, hivatalosan bejegyzett és jogerős egyezség alapján – őt megillető tartásra volt jogosult”.

      50      A jelen esetben az ügy irataiból az tűnik ki, hogy noha a válási egyezség alapján R. van Raan havi 3000 euró összegű tartásdíjat
         fizetett, a juge de paix du canton de Overijse‑Zaventem (Overijse‑Zaventem megye békebírósága) a belga jognak megfelelően
         ideiglenesen végrehajtható ítéletével 2006. december 1‑jétől számítva megszüntette ezt a tartásdíjat.

      51      Így a felperes 2008. március 2‑án, R. van Raan halálának időpontjában, annak ellenére, hogy megfellebbezte a juge de paix
         du canton de Overijse‑Zaventem (Overijse‑Zaventem megye békebírósága) által 2007. december 18‑án hozott ítéletet, nem minősült
         a belga jog alapján a házastársa részéről őt megillető tartásra.

      52      Igaz, hogy R. van Raan halálakor a juge de paix du canton de Overijse‑Zaventem (Overijse‑Zaventem megye békebírósága) által
         2007. december 18‑án hozott ítélet nem volt jogerős, mert a felperes – ahogyan ez már említésre került – megfellebbezte az
         ítéletet. Az ítélet ideiglenes végrehajthatósága miatt azonban már nem rendelkezett olyan jogcímmel, amely alapján igényelhette
         volna a tartásdíj kifizetését.

      53      Következésképpen R. van Raan halálának időpontjában a felperes nem tett eleget a személyzeti szabályzat VIII. melléklete 27. cikkének
         első bekezdésében a túlélő hozzátartozói nyugdíjra vonatkozóan előírt feltételeknek.

      54      Végezetül a Bizottság beadványaiban maga is elismeri, hogy „[a] személyzeti szabályzat VIII. mellékletének 27. cikke [...]
         nem volt alkalmazandó” a felperes helyzetére R. van Raan halálának időpontjában.

      55      Nem vitatott azonban, hogy a tribunal de première instance de Bruxelles (brüsszeli elsőfokú bíróság) 2013. március 25‑i ítéletével
         hatályon kívül helyezte a juge de paix du canton de Overijse‑Zaventem (Overijse‑Zaventem megye békebírósága) 2007. december
         18‑i ítéletét, és megalapozatlannak nyilvánította a válási egyezségben előírt tartásdíj megszüntetése iránt a néhai R. van
         Raan által benyújtott eredeti kérelmet.

      56      El kell dönteni, hogy az első fokon hozott ítélet másodfokú bíróság általi hatályon kívül helyezése jogosulttá tette‑e a felperest
         a személyzeti szabályzat VIII. melléklete 27. cikkének első bekezdése szerinti túlélő hozzátartozói nyugdíjra, ahogyan ezt
         a felperes állítja.

      57      E tekintetben a Közszolgálati Törvényszék emlékeztet arra, hogy az olyan uniós jogi rendelkezés fogalmait, amely a személyzeti
         szabályzat VIII. melléklete 27. cikkének első bekezdéséhez hasonlóan a jelentésének és a hatályának meghatározását illetően
         semmilyen konkrét utalást nem tartalmaz a tagállamok jogára, általában önállóan kell értelmezni, figyelembe véve a rendelkezés
         összefüggéseit és a szóban forgó szabályozás célját. Ilyen kifejezett utalás hiányában az uniós jog alkalmazásához szükség
         lehet azonban a tagállamok jogára való utalásra akkor, ha az uniós bíróság önálló értelmezéssel nem tudja a szóban forgó uniós
         jogi rendelkezés tartalmát vagy hatályát az uniós jogból vagy az uniós jog általános elveiből levezetni (Díaz García kontra
         Parlament, T‑43/90, EU:T:1992:120, 36. pont).

      58      A jelen ügyben, ahogyan az Európai Közösségek Elsőfokú Bírósága az M kontra Bíróság ítéletben (T‑172/01, EU:T:2004:108) kifejezetten
         megállapította, „a volt házastárssal létrejött [...] egyezség alapján [...] megillető tartás[nak]” a személyzeti szabályzat
         VIII. melléklete 27. cikkének első bekezdése szerinti fogalmát nem lehet önállóan értelmezni. A volt házastársak között a
         válásukból eredően létrejött tartási kötelezettség fogalma ezzel szemben az alkalmazandó polgári jogi szabályok alapján a
         házasság felbontását kimondó ítéletből következő vagyoni jellegű következmények közé tartozik.

      59      Következésképpen annak meghatározásához, hogy valamely tisztviselő vagy volt tisztviselő elvált házastársa bizonyította‑e,
         hogy „a volt házastársa halálának időpontjában a házastársa részéről – a volt házastárssal létrejött egyezség alapján – őt
         megillető tartásra volt jogosult”, a házasság felbontásának joghatásaira irányadó jog alapján, azaz a jelen ügyben a belga
         jog alapján kell eljárni, amely alapján a válást kimondták.

      60      Márpedig mivel a belga jogban az első fokon hozott határozatnak a másodfokon eljáró bíróság által történő hatályon kívül helyezése
         eredményeképpen e határozat visszamenőleges hatállyal kerül hatályon kívül helyezésre, a tribunal de première instance de
         Bruxelles (brüsszeli elsőfokú bíróság) 2013. március 25‑i, a juge de paix du canton de Overijse‑Zaventem (Overijse‑Zaventem
         megye békebírósága) által 2007. december 18‑án hozott ítéletét hatályon kívül helyező ítélete visszamenőleges hatállyal helyezte
         hatályon kívül ezt az ítéletet és állította vissza a válási egyezségben megállapított tartásdíjat, a tartási kötelezettséget
         úgy kell tekinteni, mint amelyet soha nem szüntettek meg.

      61      Így 2013. március 25‑től, a tribunal de première instance de Bruxelles (brüsszeli elsőfokú bíróság) ítéletének kihirdetésétől
         számítva, tekintettel arra, hogy a felperesnek 2006. szeptember 1‑je óta visszaállították a válási egyezségben megállapított
         tartásdíjra való jogosultságát, a felperest szükségszerűen olyannak kell tekinteni, mint aki a belga jog szerint bizonyította,
         hogy R. van Raan halálának időpontjában a házastársa részéről őt megillető tartásra volt jogosult.

      62      Ebből következően a tribunal de première instance de Bruxelles (brüsszeli elsőfokú bíróság) 2013. március 25‑i ítélete azt
         eredményezte, hogy a felperes a személyzeti szabályzat VIII. melléklete 27. cikkének első bekezdése értelmében vett túlélő
         hozzátartozói nyugdíjra jogosultak körébe lépett.

      63      Ezt a következtetést nem befolyásolja a Bizottság azon ellenvetése, miszerint annak megállapításához, hogy a tisztviselő vagy
         volt tisztviselő elvált házastársa részesülhet‑e a személyzeti szabályzat VIII. mellékletének 27. cikke alapján túlélő hozzátartozói
         nyugdíjban, csak a tisztviselő, illetve volt tisztviselő halálának időpontjában fennálló helyzetet kell figyelembe venni,
         e helyzet esetleges visszamenőleges hatályú módosítását pedig nem. Ha ugyanis helyt adnánk egy ilyen ellenvetésnek, az a belga
         jog figyelmen kívül hagyását jelentené, amely szerint a tartásdíj megszüntetése tárgyában első fokon hozott határozatnak a
         másodfokon eljáró bíróság által történő hatályon kívül helyezése eredményeképpen a tartási kötelezettség visszamenőleges hatállyal
         újra életbe lép.

      64      Nem adható hely a Bizottság azon érvének sem, miszerint a felperes túlélő hozzátartozói nyugdíjra való jogosultságának R.
         van Raan halálának időpontjától számított elismerése a személyzeti szabályzat 80. cikkének harmadik bekezdésében foglalt rendelkezésekbe
         ütközne.

      65      E tekintetben valóban igaz, hogy a személyzeti szabályzat 80. cikkének harmadik bekezdésében foglalt rendelkezésekbe ütközik
         annak elismerése, hogy ugyanazon időszakban fennáll a tisztviselő vagy volt tisztviselő elvált házastársának túlélő hozzátartozói
         nyugdíjhoz való joga, és e tisztviselő vagy volt tisztviselő halála időpontjában eltartott gyermekének az emelt szintű árvasági
         nyugdíjhoz való joga.

      66      A jelen ügyben azonban a tribunal de première instance de Bruxelles (brüsszeli elsőfokú bíróság) 2013. március 25‑i ítélete,
         azzal egyidejűleg, hogy 2006. szeptember 1‑jei hatállyal visszaállította a felperest a válási egyezség alapján megillető tartásdíjat,
         következésképpen jogosultságot keletkeztetett a felperes számára arra, hogy R. van Raan halálának időpontjától számítva túlélő
         hozzátartozói nyugdíjban részesüljön, visszamenőleges hatállyal megfosztotta a néhai R. van Raan és a felperes közös gyermekének
         2008 júliusától számítva emelt szintű árvasági nyugdíjat megítélő bizottsági határozatot jogalapjától.

      67      Végül emlékeztetni kell arra, hogy a személyzeti szabályzat VIII. mellékletének 27. cikke által elérni kívánt cél annak lehetővé
         tétele, hogy a tisztviselő vagy volt tisztviselő elvált házastársa, aki e tisztviselő halálának időpontjában ez utóbbi részéről
         tartásra volt jogosult, a tisztviselő halálát követően továbbra is részesüljön a megélhetését biztosító forrásokban. Márpedig
         semmi nem igazolhatja, hogy a tisztviselő vagy volt tisztviselő elvált házastársát akaratától függetlenül kizárólag azon indok
         alapján fosszák meg az özvegyi nyugdíjtól, és így a megélhetését biztosító forrásoktól, hogy a nemzeti jog alapján őt megillető
         tartásdíjat a tisztviselő vagy volt tisztviselő halálát megelőzően megszüntették, majd az említett elhalálozást követően azt
         visszamenőleges hatállyal ismételten visszaállították.

      –       Arról a kérdésről, hogy a személyzeti szabályzat VIII. mellékletének 42. cikkében foglalt jogvesztő határidő alkalmazandó
         volt‑e a felperesre

      68      A személyzeti szabályzat VIII. mellékletének 42. cikke szerint „[a]mennyiben az öregségi nyugdíjra vagy rokkantsági támogatásra
         jogosult tisztviselő vagy volt tisztviselő elhalálozik és jogutódai a halálának időpontját követő egy éven belül nem kérelmezik
         nyugdíjukat vagy támogatásukat, erre irányuló jogukat elveszítik, kivéve ha kérelmüket vis maior megfelelően bizonyított esete miatt nem tudták időben benyújtani.”

      69      Magának a személyzeti szabályzat VIII. melléklete 42. cikkének szövegéből is az következik, hogy az abban előírt jogvesztő
         határidőt csak a tisztviselő vagy volt tisztviselő olyan jogutódjai esetében kell alkalmazni, akik a halál időpontjában nyugdíjra
         vagy támogatásra voltak jogosultak.

      70      Ebből következően nem tartozik a személyzeti szabályzat VIII. melléklete 42. cikkének hatálya alá az olyan jogutódok esete,
         akik a tisztviselő vagy volt tisztviselő halála időpontjában nem rendelkeznek nyugdíjra vagy támogatásra irányuló jogosultsággal,
         hanem azt az említett elhalálozást követően, visszamenőleges hatállyal, nemzeti bíróság által hozott határozatban állapítják
         meg a javukra.

      71      A jelen esetben – amint ez már említésre került – a felperes R. van Raan halálának időpontjában nem volt jogosult túlélő hozzátartozói
         nyugdíjra, mivel a válási egyezségben megállapított tartásdíjat a juge de paix du canton de Overijse‑Zaventem a juge de paix
         du canton de Overijse‑Zaventem (Overijse‑Zaventem megye békebírósága) által 2007. december 18‑án hozott ítélet korábban megszüntette,
         és a másodfokú bíróság még nem állította vissza visszamenőleges hatállyal.

      72      E feltételek mellett a Bizottság tévesen alkalmazta a jogot, amikor a vitatott határozatban arra támaszkodott, hogy a felperes,
         mivel R. van Raan halálának időpontját követő egy éven belül nem kérelmezte nyugdíját, a személyzeti szabályzat VIII. melléklete
         42. cikke alapján erre irányuló jogát elveszítette.

      73      Továbbra is kérdéses, hogy a felperes mindazonáltal köteles volt‑e a túlélő hozzátartozói nyugdíjára vonatkozó kérelmét meghatározott
         határidőn belül benyújtani.

      74      E tekintetben, mivel a személyzeti szabályzatban nincsen olyan rendelkezés, amely az elhunyt tisztviselőnek vagy volt tisztviselőnek
         a jelen ítélet 70. pontjában ismertetett helyzetben lévő jogutódainak a nyugdíjra vagy támogatásra vonatkozó jogosultságuk
         kérelmezését illetően határidőt írna elő, a Közszolgálati Törvényszék feladata ezt a hiányosságot pótolni (lásd analógia útján,
         az Európai Beruházási Bank és alkalmazottai közötti jogvitákban a keresetindítási határiővel kapcsolatban: Dunnett és társai
         ítélet, T‑192/99, EU:T:2001:72, 51. pont).

      75      A jogbiztonság és a bizalomvédelem elve, amelyek az uniós jog általános elvei, megakadályozzák ugyanis, hogy az intézmények
         és a természetes személyek határidő nélkül lépjenek fel, veszélyeztetve ezáltal többek között a már kialakult jogi helyzetek
         stabilitását, és megkövetelik az észszerű határidő betartását (lásd analógia útján, kártérítési kérelem benyújtására vonatkozó
         határidővel kapcsolatban: Marcuccio kontra Bizottság végzés, T‑157/09 P, EU:T:2010:403, 42. pont).

      76      Ennélfogva a Közszolgálati Törvényszék úgy ítéli meg, hogy a jogbiztonság elve arra kötelezi az elhunyt tisztviselőnek vagy
         volt tisztviselőnek a jelen ítélet 70. pontjában hivatkozott helyzetben lévő jogutódjait, hogy észszerű határidőn belül kérelmezzék
         nyugdíjukat vagy támogatásukat, amely határidő számítása a nemzeti bíróság által hozott azon határozat kézbesítésének időpontjában
         kezdődik, amelynek alapján a nyugdíjra vagy támogatásra való jogosultságukat visszamenőleges hatállyal elismerték.

      77      A jelen ügyben jóllehet az ügy iratai alapján nem állapítható meg pontosan az a nap, amikor a tribunal de première instance
         de Bruxelles (brüsszeli elsőfokú bíróság) 2013. március 25‑i ítéletét kézbesítették a felperesnek, e kézbesítés legkorábban
         szükségszerűen 2013. március 25‑én következett be.

      78      Márpedig a felperes 2013. április 29‑én kérte a túlélő hozzátartozói nyugdíjat, azaz olyan határidőn belül, amelyet a jelen
         ügy körülményeire tekintettel észszerűnek kell minősíteni.

      79      Ezért meg kell állapítani, hogy a felperesnek nem szűnt meg a túlélő hozzátartozói nyugdíjra való jogosultsága, amikor azt
         kérelmezte.

      80      A Bizottság azonban azt állítja, hogy a felperesnek az R. van Raan halálát követő legalább egy éven belül tájékoztatnia kellett
         volna őt személyes helyzetéről, és közölnie kellett volna vele különösen azt, hogy a válási egyezség alapján R. van Raan részéről
         tartásdíj illeti meg, hogy ezt a tartásdíjat a juge de paix du canton de Overijse‑Zaventem (Overijse‑Zaventem megye békebírósága)
         2007. december 18‑i ítélete megszüntette, és hogy az általa ezen ítélet ellen benyújtott fellebbezés folyamatban van a a tribunal
         de première instance de Bruxelles (brüsszeli elsőfokú bíróság) előtt.

      81      A személyzeti szabályzat VIII. melléklete 42. cikkének azonban sem a szövegéből, sem a felépítéséből nem vezethető le, hogy
         a felperesnek ilyen jellegű információkat kellett volna a Bizottság rendelkezésére bocsátania, mivel e rendelkezés csupán
         arra korlátozódik, hogy az elhunyt tisztviselő vagy volt tisztviselő nyugdíjra vagy támogatásra ténylegesen jogosult jogutódjainak
         határidőt írjon elő kérelmük előterjesztésére.

      82      Következésképpen az, hogy a felperes nem szolgáltatott információt a Bizottság számára személyes helyzetéről, és különösen
         arról, hogy fellebbezést nyújtott be a juge de paix du canton de Overijse‑Zaventem (Overijse‑Zaventem megye békebírósága)
         2007. december 18‑i ítélete ellen, nem releváns azon kérdést illetően, hogy a túlélő hozzátartozói nyugdíját megfelelő időben
         kérelmezte‑e.

      83      A fenti megállapítások összességéből az következik, hogy a vitatott határozatot meg kell semmisíteni anélkül, hogy a keresetlevél
         egyetlen jogalapjának alátámasztására előterjesztett többi kifogást szükséges lenne megvizsgálni.

       A költségekről
      84      Az eljárási szabályzat 101. cikke értelmében az eljárási szabályzat II. címe nyolcadik fejezetének többi rendelkezésére is
         figyelemmel, a pervesztes fél maga viseli saját költségeit, és a Közszolgálati Törvényszék kötelezi a másik fél költségeinek
         viselésére, ha a pernyertes fél ezt kérte. Ugyanezen szabályzat 102. cikkének (1) bekezdése szerint ha az a méltányosság alapján
         indokolt, a Közszolgálati Törvényszék úgy határozhat, hogy a pervesztes fél maga viseli saját költségeit, de őt a másik fél
         költségei csak egy részének viselésére kötelezi, vagy e címen nem kötelezi a költségek viselésére.

      85      A jelen ítélet indokolásából következően a Bizottság a pervesztes fél. Továbbá a felperes kereseti kérelmében kifejezetten
         kérte, hogy a Közszolgálati Törvényszék kötelezze a Bizottságot a költségek viselésére. Mivel a jelen ügy körülményei nem
         indokolják az eljárási szabályzat 102. cikke 1. §–ának alkalmazását, a Bizottságnak kell viselnie saját költségeit, és őt
         kell kötelezni a felperes részéről felmerült költségek viselésére.

      A fenti indokok alapján
      A KÖZSZOLGÁLATI TÖRVÉNYSZÉK (második tanács)
      a következőképpen határozott:
      1)      A Közszolgálati Törvényszék megsemmisíti a 2013. június 3‑i határozatot, amellyel az Európai Bizottság megtagadta az özvegyi
            nyugdíj nyújtását J. Borghans részére.
      2)      Az Európai Bizottság maga viseli saját költségeit, és köteles viselni a J. Borghans részéről felmerült költségeket.

               Bradley

               Kreppel

               Rofes i Pujol

         Kihirdetve Luxembourgban, a 2015. március 23‑i nyilvános ülésen.

               W. Hakenberg

                     K. Bradley

               hivatalvezető

                     elnök

         * Az eljárás nyelve: francia


A Törvényszék ítélete (első tanács), 2017. május 3.#Gfi PSF Sàrl kontra Európai Bizottság.#Szolgáltatásnyújtásra irányuló közbeszerzési szerződések – Közbeszerzési eljárás – Weboldalak fejlesztésével, karbantartásával, korszerűsítésével összefüggő, és a kapcsolódó segítségnyújtási szolgáltatások – Valamely ajánlattevő ajánlatának elutasítása – Már felbontott beérkezett ajánlat – A költségvetési rendelet 111. cikke (4) bekezdésének b) pontja.#T-200/16. sz. ügy.