title: Az Elsőfokú Bíróság (harmadik tanács) 2008. április 15-i ítélete. # Société internationale de diffusion et d'édition SA (SIDE) kontra az Európai Közösségek Bizottsága. # Állami támogatások. # T-348/04. sz. ügy

text:
      T‑348/04. sz. ügy
      Société internationale de diffusion et d’édition SA (SIDE)
      kontra
      az Európai Közösségek Bizottsága
      „Állami támogatások – Könyvágazatban nyújtott exporttámogatások – Előzetes bejelentés hiánya – Az EK 87. cikk (3) bekezdésének d) pontja – A közösségi jog időbeli hatálya – A támogatás összegének számítási módja”
      Az ítélet összefoglalása
      1.      Államok által nyújtott támogatások – Tilalom – Eltérések – A Bizottság azon kötelezettsége, hogy valamely támogatás közös
            piaccal való összeegyeztethetőségét a támogatás nyújtásának időpontjában hatályos anyagi jogi szabályok alapján mérlegelje
      (EK 87. cikk, (1) bekezdés és (3) bekezdés, d) pont)
      2.      Államok által nyújtott támogatások – Tilalom – Eltérések – A Bizottság mérlegelési jogköre – Bírósági felülvizsgálat – Korlátok
      (EK 87. cikk, (3) bekezdés)
      3.      Államok által nyújtott támogatások – Tilalom – Eltérések – A közös piaccal összeegyeztethetőnek tekinthető támogatások – Könyvágazatban
            nyújtott exporttámogatások
      (EK 87. cikk, (3) bekezdés, d) pont)
      1.      Minden be nem jelentett és már folyósított új állami támogatás szükségszerűen összeegyeztethetetlen a közös piaccal, ha vállalkozásoknak
         vagy bizonyos áruk termelésének előnyben részesítése által torzíthatja a versenyt az érintett időszak során, és ha nem tartozik
         az EK 87. cikk (1) bekezdésében szabályozott egyik kivétel alá sem. Mihelyt a támogatás kifejtette hatását, a közös piaccal
         összeegyeztethető vagy össze nem egyeztethető jellege véglegesen eldől.

      Valamely be nem jelentett és már folyósított támogatás közös piaccal való összeegyeztethetőségének vizsgálata nemcsak annak
         a mérlegelésére terjed ki, hogy a támogatásra vonatkozó határozat elfogadásának időpontjában a közösségi érdek megkívánta‑e
         annak visszafizetését, vagy sem. A Bizottságnak azt is ellenőriznie kell, hogy folyósításának időszakában a támogatás torzíthatta‑e
         a versenyt.

      Jóllehet a Bizottság széles mérlegelési jogkörrel rendelkezik annak megítélésekor, hogy valamely támogatás az állami támogatások
         általános tilalma alóli, az EK 87. cikkben szabályozott valamely kivétel alá tartozik‑e, e mérlegelési jogkörrel nem lehet
         úgy élni, hogy a Bizottság elvonatkoztat attól a körülménytől, hogy a szóban forgó támogatás abban az időszakban torzíthatta
         a versenyt, amikor jogellenesen folyósították, az akkor hatályban lévő jogszabályi keret szerint meghatározott közösségi érdekkel
         ellentétes módon. Ezért a Bizottság tévesen alkalmazta a jogot azzal, hogy az EK 87. cikk (3) bekezdésének d) pontját az 1993.
         november 1‑jét megelőző időszakra alkalmazta, ahelyett hogy az ezen időszakban hatályban lévő anyagi jogi rendelkezéseket
         alkalmazta volna.

      Az állami támogatásokra vonatkozó közösségi szabályozás nem lenne sem világos, sem előrelátható az érintett felek számára,
         ha valamely támogatás, amely bizonyos időszakban nem minősülhetett a közös piaccal összeegyeztethetőnek, mivel nem létezett
         az állami támogatások EK 87. cikk (1) bekezdésében előírt általános tilalma alól erre az időszakra érvényes kivétel, később
         összeegyeztethetőnek minősülhetne, ha bevezetnek egy rá vonatkozó kivételt. Másfelől, ha valamely be nem jelentett támogatást
         a közös piaccal összeegyeztethetőnek lehetne tekinteni olyan kivétel alapján, amely a támogatás folyósításakor még nem volt
         hatályban, ezzel a támogatást be nem jelentő tagállam előnyben részesülne azon esetleges tagállamokhoz képest, amelyek hasonló
         támogatást szándékoztak nyújtani, ám arról végül az azt lehetővé tevő kivétel hiányában lemondtak. Az ilyen megoldás arra
         ösztönözné a tagállamokat, hogy ne jelentsék be azokat a támogatásokat, amelyek megítélésük szerint a rájuk vonatkozó kivétel
         hiányában nem egyeztethetők össze a közös piaccal, abban bizakodva, hogy a későbbiekben mégis bevezetésre kerülhet ilyen kivétel.

      (vö. 58–61., 66–67. pont)
      2.      A Bizottság az EK 87. cikk (3) bekezdésének alkalmazása során széles mérlegelési jogkört élvez, amelynek gyakorlása közösségi
         összefüggésben megvalósítandó, összetett gazdasági és társadalmi értékeléseket foglal magában. A bírósági felülvizsgálat ezen
         mérlegelési jogkör tekintetében az eljárási és az indokolási szabályok betartásának vizsgálatára, valamint a megállapított
         tények tárgyi pontosságának, továbbá a jogban való tévedés, a tényekre vonatkozó nyilvánvaló értékelési hiba és a hatáskörrel
         való visszaélés hiányának ellenőrzésére korlátozódik. Az Elsőfokú Bíróság a határozat kibocsátója által végzett gazdasági
         értékelést tehát nem helyettesítheti a sajátjával.

      (vö. 96. pont)
      3.      A könyvágazatban nyújtott azon exporttámogatás vizsgálatával kapcsolatban, amelyet egy könyvértékesítéssel foglalkozó közvetítőnek
         ítéltek oda, és amely a kis megrendelések feldolgozásához kötődő többletköltségek ellentételezésére irányul, a Bizottság nyilvánvaló
         mérlegelési hibát követ el, amennyiben a költségek első lépésben történő felmérése során olyan szorzótényezőket alkalmaz,
         amelyeket a feldolgozáshoz kötődő olyan technikai többletnehézségek indokolnak, amelyeket elektronikus továbbítás esetén meg
         lehetne oldani. Ezzel kapcsolatban nyilvánvaló következetlenség azt állítani, hogy az elektronikus továbbítás hiánya többletköltségeket
         eredményez, ezzel egyidejűleg pedig ugyanazt a szorzótényezőt alkalmazni az elektronikus és a hagyományos úton továbbított
         megrendelésekre. Csak akkor lenne elfogadható, hogy a kis megrendelések feldolgozása során az elektronikus továbbítás hiánya
         miatt felmerült költségekre szorzótényezőt alkalmaznak, ha az elektronikus továbbítás egyértelműen ritkább lenne a kis megrendelések
         esetében, mint az egyéb megrendelések vonatkozásában.

      (vö. 101., 124–125.,130. pont)
AZ ELSŐFOKÚ BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (harmadik tanács)
      2008. április 15.(*)

      „Állami támogatások – Könyvágazatban nyújtott exporttámogatások – Előzetes bejelentés hiánya – Az EK 87. cikk (3) bekezdésének d) pontja – A közösségi jog időbeli hatálya – A támogatás összegének számítási módja”
      A T‑348/04. sz. ügyben,
      a Société internationale de diffusion et d’édition SA (SIDE) (székhelye: Vitry‑sur‑Seine [Franciország], képviselik: N. Coutrelis és V. Giacobbo ügyvédek)

      felperesnek
      az Európai Közösségek Bizottsága (képviseli: J.‑P. Keppenne, meghatalmazotti minőségben)

      alperes ellen,
      támogatja:
      a Francia Köztársaság (képviselik kezdetben: G. de Bergues és S. Ramet, később: M. de Bergues és A.‑L. Vendrolini, meghatalmazotti minőségben)

      beavatkozó,
      a Franciaország által a Coopérative d'Exportation du Livre Français (CELF) részére nyújtott támogatással kapcsolatos 2004.
         április 20‑i 2005/262/EK bizottsági határozat (HL 2005. L 85., 27. o.) 1. cikke utolsó mondatának megsemmisítése iránt benyújtott
         keresete tárgyában,

      AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK ELSŐFOKÚ BÍRÓSÁGA (harmadik tanács),

      tagjai: M. Jaeger elnök, V. Tiili és T. Tchipev bírák,
      hivatalvezető: J. Palacio González főtanácsos,
      tekintettel az írásbeli szakaszra és a 2007. május 23‑i tárgyalásra,
      meghozta a következő
      Ítéletet
       Tényállás
      1        A felperes, a Société internationale de diffusion et d’édition (SIDE) franciaországi székhelyű közvetítő, melynek gazdasági
         tevékenysége francia nyelvű könyveknek az Európai Unió más tagállamaiba, valamint harmadik országokba irányuló kiviteléből
         áll.

      2        A közvetítők a könyvértékesítésben közreműködő piaci szereplők közé tartoznak. Nem a végfogyasztónak adnak el, hanem könyvkereskedőknek
         és közületeknek. Lehetővé teszik azon megrendelések teljesítését is, melyeknek a kezelése a kiadók vagy forgalmazóik számára
         túl költséges lenne. A közvetítő összegyűjti a külön‑külön csekély összegű, különböző vásárlóktól beérkező megrendeléseket,
         és továbbítja azokat a kiadó vagy a forgalmazó felé, melyeknek ily módon szállításaikat csak egyetlen helyre kell eljuttatniuk.
         Ezenkívül összegyűjti a könyvkereskedések vagy intézményi vásárlók különböző kiadók által gondozott művekre vonatkozó megrendeléseit,
         megkímélve ezzel üzletfeleiket attól, hogy számos különböző piaci szereplőnél kelljen megrendelések sokaságát leadniuk.

      3        A szövetkezeti részvénytársaság formában, „Centre d’exportation du livre français” cégnév alatt működő Coopérative d’exportation
         du livre français (CELF) szintén exportközvetítéssel foglalkozik. Alapító okiratának legújabb változata szerint a CELF célja
         „a külföldre vagy a tengerentúli területekre, illetve megyékbe irányuló könyvekre, ismeretterjesztő anyagokra, illetve más
         adathordozóra irányuló megrendelések közvetlen teljesítése és általánosságban minden olyan művelet végrehajtása, mely kifejezetten
         a francia kultúrának a világban való, a fent nevezett hordozók általi terjesztésének előmozdítására irányul.”

      4        A CELF tagjai többségükben franciaországi székhelyű kiadók. A CELF mindazonáltal nyitott minden olyan gazdasági szereplő részvétele
         iránt, mely a francia nyelvű könyvek kiadása vagy terjesztése területén tevékenykedik, függetlenül attól, hogy mely országban
         van a székhelye.

      5        A CELF és a felperes gazdasági tevékenysége főként a nem francia nyelvű országok és területek felé irányul. A francia nyelvű
         területeken, így különösen Belgiumban, Kanadában és Svájcban a könyvértékesítés a kiadók könyvforgalmazó hálózatain keresztül
         történik.

      6        1979‑ben, amikor a CELF‑nek jelentős pénzügyi nehézségekkel kellett szembenéznie, a francia hatóságok úgy döntöttek, hogy
         támogatásban részesítik.

      7        A szóban forgó támogatások tehát az exportközvetítők számára a külföldön, döntően nem francia nyelvű területeken működő könyvkereskedőktől
         érkező valamennyi megrendelés teljesítésének lehetővé tételére irányultak, függetlenül azok összegétől, nyereségességétől
         és rendeltetési helyétől, annak érdekében, hogy elősegítsék a francia nyelvű irodalom terjesztését a világ minden táján.

      8        A jelen ügy tárgyát képező egyetlen támogatást (a továbbiakban: a vitatott támogatás) 1980‑tól évente nyújtották, még ha azóta
         összege változott is. A vitatott támogatás olyan éves támogatások csomagja volt, melyek mindegyikének különös célja a külföldi
         székhelyű könyvkereskedésektől származó, a szállítási költséget leszámítva 500 FRF (76,22 euró) értéket meg nem haladó – és
         emiatt a megtérülési küszöb alattinak ítélt – megrendelések (a továbbiakban: kis megrendelések) teljesítése többletköltségeinek
         kompenzálása volt.

      9        1981‑től az előző évben odaítélt támogatás negyedrészét az év elején folyósították, a fennmaradó részt pedig ősszel, miután
         az állami szervek megvizsgálták a CELF tevékenységének előirányzatát és az üzleti év első részében tapasztalt ingadozásokat.
         Az üzleti év végétől számított három hónapon belül a ministère de la Culture et de la Francophonie français számára a támogatás
         felhasználását részletező, igazolásokkal ellátott jelentést kellett benyújtani.

      10      1992. március 20‑i levelében a felperes felhívta a Bizottság figyelmét egyes, a francia hatóságok által a CELF‑nek nyújtott
         a francia könyvek reklámozására, szállítására és értékesítésére irányuló támogatásokra. Megkérdezte továbbá a Bizottságtól,
         hogy e támogatásokat bejelentették‑e az EK 93. cikk (3) bekezdése (jelenleg az EK 88. cikk (3) bekezdése) szerint.

      11      1992. augusztus 7‑i levelében a Bizottság jelezte a felperesnek, hogy léteznek CELF számára nyújtott, be nem jelentett támogatások,
         és a vitatott támogatás ezek között szerepel.

      12      1993. május 18‑án a Bizottság határozatot fogadott el a fent említett támogatások engedélyezéséről „Francia nyelvű könyvek
         exportőreinek nyújtott támogatás” címen (NN 127/92 határozat, HL C 174., 6. o.).

      13      A T‑49/93. sz., SIDE kontra Bizottság ügyben 1995. szeptember 18‑án hozott ítéletével (EBHT 1995., II‑2501. o.) az Elsőfokú
         Bíróság megsemmisítette a fent említett határozatot a vitatott támogatást érintő részében. Az Elsőfokú Bíróság kimondta, hogy
         a Bizottság nem tett eleget az EK 93. cikk (2) bekezdése (jelenleg EK 88. cikk (2) bekezdése) szerinti kontradiktórius eljárás
         lefolytatására irányuló kötelezettségének.

      14      1996. július 30‑án a Bizottság úgy döntött, hogy megindítja az EK 93. cikk (2) bekezdése (jelenleg EK 88. cikk (2) bekezdése)
         szerinti eljárást.

      15      1998. június 10‑én a Bizottság újabb határozatot fogadott el, melyben a vitatott támogatást a közös piaccal összeegyeztethetőnek
         nyilvánította (a Coopérative d’exportation du livre français‑nak [CELF] nyújtott állami támogatásra vonatkozó 1999/133/EK
         határozat [HL L 44., 37. o.]).

      16       Az Elsőfokú Bíróság Hivatalához 1998. szeptember 29‑én benyújtott keresetlevelével a felperes pert indított az Elsőfokú Bíróság
         előtt e határozat megsemmisítése iránt.

      17      Szintén az 1999/133 határozat volt a tárgya a Francia Köztársaság által az Európai Közösségek Bíróságának Hivatalához 1998.
         szeptember 8‑án benyújtott megsemmisítés iránti keresetnek. A Francia Köztársaság azt kifogásolta e határozatban, hogy a Bizottság
         elutasította az EK 90. cikk (2) bekezdésének (jelenleg EK 86. cikk (2) bekezdés) alkalmazását.

      18      Mivel a két kereset ugyanazon aktus érvényességét érinti, az Elsőfokú Bíróság a kibővített negyedik tanács elnökének 1999.
         március 25‑én hozott végzésével a Bíróság alapokmánya 47. cikkének harmadik bekezdése (jelenleg a Bíróság alapokmánya 54. cikkének
         harmadik bekezdése) szerint felfüggesztette az eljárást a Bíróság ítéletének kihirdetéséig.

      19      A Bíróság a C‑332/98. sz., Franciaország kontra Bizottság ügyben 2000. június 22‑én hozott ítéletével (EBHT 2000., I‑4833. o.)
         elutasította a Francia Köztársaság által benyújtott keresetet. Az Elsőfokú Bíróság előtti eljárást folytatták.

      20      A francia hatóságok 2002‑ben eltörölték a vitatott támogatást.

      21      A T‑155/98. sz., SIDE kontra Bizottság ügyben 2002. február 28‑án hozott ítéletével (EBHT 2002., II‑1179. o.) az Elsőfokú
         Bíróság megsemmisítette az 1999/133 határozatot. Az Elsőfokú Bíróság arra a következtésre jutott, hogy a Bizottság nyilvánvaló
         mérlegelési hibát követett el a releváns piac meghatározását illetően.

      22      2004. április 20‑án a Bizottság elfogadta a Franciaország által a Coopérative d'exportation du livre français (CELF) javára
         nyújtott támogatásról szóló 2005/262/EK határozatot (HL L 85., 27. o., a továbbiakban: megtámadott határozat).

      23      A megtámadott határozatban a Bizottság kimondta, hogy a vitatott támogatás az EK 87. cikk (1) bekezdése értelmében vett állami
         támogatást képez ((127) preambulumbekezdés). Ezt követően megvizsgálta, hogy alkalmazható‑e az említett cikkben szereplő,
         az állami támogatások általános tilalma alóli kivételek valamelyike. A Bizottság kifejezetten kizárta az EK 87. cikk (2) bekezdésében,
         valamint a (3) bekezdésének a), b) és c) pontjában említett kivételek alkalmazásának lehetőségét ((132) preambulumbekezdés).
         Végül arra a következtetésre jutott, hogy a vitatott támogatásnak az EK 87. cikk (3) bekezdésének d) pontja értelmében vett
         kulturális célja van, mely rendelkezés szerint pedig a közös piaccal összeegyeztethetőnek tekinthető, a kultúrát és a kulturális
         örökség megőrzését előmozdító támogatás, ha az a Közösségen belüli kereskedelmi és versenyfeltételeket nem befolyásolja a
         közös érdekkel ellentétes mértékben ((134) és (139) preambulumbekezdés).

      24      Ebből kifolyólag a Bizottság mindössze annak a vizsgálatára szorítkozott, hogy a vitatott támogatás – melyet az exportközvetítés
         piacán nyújtottak – összeegyeztethető-e a közös piaccal az EK 87. cikk (3) bekezdésének d) pontja szerint ((186) preambulumbekezdés).
         E tekintetben először is megállapította, hogy a kis megrendelés, mint kritérium, releváns tényező a vitatott támogatás nyújtásának
         igazolását illetően ((187)–(197) preambulumbekezdés). Másodszor, ellenőrizte, hogy a vitatott támogatás igazolása megfelel‑e
         a valóságnak, nevezetesen, hogy léteznek‑e a kis megrendelések feldolgozásához közvetlenül kötődő többletköltségek. E tekintetben
         a Bizottság 2004 vonatkozásában értékelte a CELF által viselt költségeket a Francia Köztársaság által közölt könyvelési kimutatások
         alapján ((203)–(206) preambulumbekezdés). Úgy találta, hogy az említett évre vonatkozó számadatok megfelelő referenciát nyújtanak
         a kis megrendelések feldolgozása költségeinek értékeléséhez, mert a Francia Köztársaság által egyéb évek tekintetében szolgáltatott
         iratok és magyarázatokból kitűnik, hogy a kis megrendelések szerkezete éves összehasonlításban stabil maradt ((208) preambulumbekezdés).
         A Bizottság végül megállapította, hogy a vitatott támogatás nem kompenzálhatta túl a kis megrendelések feldolgozása miatt
         jelentkező többletköltségeket.

      25      A fenti indokok alapján a Bizottság a megtámadott határozat 1. cikkében megállapította, hogy:

      „A Franciaország által a Coopérative d'exportation du livre français (CELF) javára 1980 és 2001 között a francia könyvek kis
         megrendeléseinek teljesítéséhez nyújtott támogatás az [EK] 87. cikk (1) bekezdése szerinti támogatás. Mivel Franciaország
         elmulasztotta a tervezett intézkedésről annak végrehajtása előtt értesíteni a Bizottságot, a támogatás nyújtása jogellenes
         volt. A támogatás ugyanakkor az [EK] 87. cikk (3) bekezdése d) pontja alapján a közös piaccal összeegyeztethető.”

       Eljárás és a felek kereseti kérelmei
      26      Az Elsőfokú Bíróság Hivatalához 2004. augusztus 20‑án benyújtott keresetlevelével a felperes előterjesztette a jelen keresetet.

      27      Az Elsőfokú Bíróság Hivatalához 2004. december 2‑án benyújtott levelével a Francia Köztársaság azt kérte az Elsőfokú Bíróságtól,
         hogy beavatkozhasson a jelen eljárásba a Bizottság kereseti kérelmeinek támogatására; e kérelemnek az Elsőfokú Bíróság harmadik
         tanácsának elnöke 2005. január 20‑án hozott végzésével helyt adott.

      28      2007. március 22‑én Elsőfokú Bíróság felszólította a Bizottságot bizonyos iratok benyújtására, és arra, hogy írásban válaszoljon
         bizonyos kérdésekre. A Bizottság a felszólításnak a megszabott határidőn belül eleget tett.

      29      Az előadó bíró jelentése alapján az Elsőfokú Bíróság (harmadik tanács) a szóbeli szakasz megnyitásáról határozott.

      30      Az Elsőfokú Bíróság a 2007. május 23‑i tárgyaláson meghallgatta a felek szóbeli előterjesztéseit és az Elsőfokú Bíróság szóbeli
         kérdéseire adott válaszait.

      31      A felperes azt kéri, hogy az Elsőfokú Bíróság:

      –        semmisítse meg a megtámadott határozat 1. cikkének első mondatát;
      –        másodlagosan, semmisítse meg a megtámadott határozat 1. cikkének első mondatát annyiban, amennyiben a Bizottság a vitatott
         határozatot az 1999‑et, 1997‑et vagy 1994‑et megelőző időszakra nézve a közös piaccal összeegyeztethetőnek nyilvánította;

      –        harmadlagosan, semmisítse meg a megtámadott határozat 1. cikkének első mondatát annyiban, amennyiben a Bizottság a vitatott
         határozatot az 1993. november 1‑jét megelőző időszakra nézve a közös piaccal összeegyzetethetőnek nyilvánította;

      –        kötelezze a Bizottságot az eljárás költségeinek viselésére.
      32      A Bizottság azt kéri, hogy az Elsőfokú Bíróság:

      –        utasítsa el a keresetet;
      –        kötelezze a felperest a költségek viselésére.
      33      A beavatkozó fél azt kéri, hogy az Elsőfokú Bíróság:

      –         utasítsa el a keresetet;
      –        kötelezze a felperest a költségek viselésére.
       A jogkérdésről
      34      A felperes a megsemmisítés iránti kérelme alátámasztásaként három jogalapra hivatkozik, melyek közül a harmadik két részre
         oszlik. Az első azon alapszik, hogy 1993. november 1‑jét megelőzően nem volt jogi alap a vitatott támogatás közös piaccal
         való összeegyeztethetőségének kimondására. A második jogalap azon alapszik, hogy a megtámadott határozat nem egyeztethető
         össze az EK 88. cikk (3) bekezdésével. A harmadik jogalap az EK 87. cikk (3) bekezdésének d) pontja megsértésén alapszik.
         A harmadik jogalap első része a vitatott támogatás hátrányosan megkülönböztető mivoltán, míg a második része nyilvánvaló mérlegelési
         hibákon alapszik.

      35      Elsőként az első jogalapot kell vizsgálni, majd a harmadik jogalap második részét.

       A jogi alap 1993. november 1‑je előtti hiányára alapított első jogalapról
       A felek érvei
      36      A felperes előadja, hogy amikor a megtámadott határozat 1. cikkének utolsó mondatában a Bizottság a vitatott támogatást az
         EK 87. cikk (3) bekezdésének d) pontja alapján összeegyeztethetőnek nyilvánítja a közös piaccal, téves jogi alapra támaszkodik.
         E rendelkezést az Európai Unióról szóló szerződés vezette be, mely 1993. november 1‑jén lépett hatályba, így a vitatott támogatást
         csak ettől a naptól lehetett volna a közös piaccal összeegyeztethetőnek nyilvánítani.

      37      A felperes szerint a visszaható hatály tilalmának elve kizárja azt, hogy valamely közösségi aktust hatálybalépése előtt alkalmazzák.
         Ezen elv alól csak ritkán tesznek kivételt, többek között akkor, ha kifejezett átmeneti rendelkezéseket írnak elő, vagy ha
         ez a szóban forgó aktus céljából vagy szerkezetéből tisztán kitűnik. Márpedig a felperes szerint az EU‑Szerződés nem tartalmaz
         semmiféle átmeneti rendelkezést, és semmi sem jelzi azt, hogy a szerződő felek az EK 87. cikk (3) bekezdésének d) pontját
         visszaható hatállyal kívánták volna felruházni.

      38      A felperes emlékeztet a jogellenes állami támogatás értékelésére alkalmazandó szabályok megállapításáról szóló, 2002. május
         22‑i bizottsági közleményre (HL 2002. C 119., 22. o.), mely szerint a jogellenesen nyújtott támogatások közös piaccal való
         összeegyeztethetőségét főszabály szerint „a támogatások nyújtásának idején hatályos eszközök összességében meghatározott alapkritériumok
         szerint” kell értékelni.

      39      A felperes úgy véli, hogy ha a be nem jelentett támogatásokat nem a támogatás nyújtásának idején, hanem a Bizottság határozata
         elfogadásának időpontjában hatályban lévő rendelkezések szerint bírálták volna el, ez a jogellenességet kedvezményezné, azáltal
         hogy olyan támogatás is tárgyát képezheti egy közös piaccal való összeegyeztethetőséget visszamenőlegesen kimondó határozatnak,
         amely nem részesülhetett volna ilyen kedvező elbírálásban akkor, ha az adott tagállam az EK 88. cikket betartva bejelenti
         a támogatást annak nyújtása előtt.

      40      A felperes azt állítja továbbá, hogy az EK 87. cikk (3) bekezdésének d) pontjában rögzített kivétel nem tekinthető e bekezdés
         c) pontja alá tartozónak. Emlékeztet arra, hogy a megtámadott határozatban a Bizottság nem tartotta alkalmazhatónak az EK 87. cikk
         (3) bekezdésének c) pontját. Az ilyen jogértelmezés ráadásul megfosztaná minden jelentőségétől a (3) bekezdés EU‑Szerződés
         által bevezetett d) pontját.

      41      Védekezésként a Bizottság azt állítja, hogy a jogi tények megítélésére nézve az a jogi szabályozás irányadó, amely az adott
         jogi tény véglegessé válásának időpontjában hatályos volt. A jelen esetben a vitatott támogatás közös piaccal való összeegyeztethetőségét
         kimondó határozat elfogadásának időpontját kell alapul venni.

      42      A Bizottság szerint az általános jogelvekből következik, hogy főszabály szerint az új jogszabályok, így a szerződés rendelkezései
         is, alkalmazandók a régi jogszabályok hatálya alatt létrejött helyzeteknek a jövőben bekövetkező hatásaira.

      43      Mindenesetre szükséges az EK 87. cikk (3) bekezdése d) pontjának hatálybalépésének időpontjától való alkalmazása, figyelemmel
         e rendelkezés céljára és rendszertani elhelyezkedésére. A Bizottság szerint egy adott támogatás közös piaccal való összeegyeztethetőségét
         kimondó határozat elfogadása nem pusztán formális művelet, amelyhez pontosan meghatározott jogi alapra van szükség. A Bizottságnak
         mérlegelnie kell egyfelől az adott támogatás közérdekű cél előmozdításához való hozzájárulását, másfelől pedig a versenyre
         gyakorolt negatív hatását. E vizsgálat keretében csak azt kell megítélnie, hogy a vizsgálat időpontjában a közösségi érdek
         megkívánja‑e a támogatás visszafizetését, mivel a jogellenes támogatás hatásai nem merülnek ki a folyósítás pillanatában,
         hanem fennmaradnak mindaddig, amíg a piaci szereplő aktív marad a piacon.

      44      A Bizottság megjegyzi, hogy ha nem alkalmazná azonnal az új összeegyeztethetőségi kritériumot, határozata ellentétes lenne
         a szerződés egy, már korábban is rögzített céljával. Nem lehet elrendelni egy támogatás visszafizetését pusztán abból az okból,
         hogy túl korán került folyósításra.

      45      A Bizottság előadja, hogy az Elsőfokú Bíróság T‑176/01. sz., Ferriere Nord kontra Bizottság ügyben 2004. november 18‑án hozott
         ítélete (EBHT 2004., II‑3931. o.) alátámasztja álláspontját.

      46      Úgy tartja továbbá, hogy egy új szabály alkalmazása valamely be nem jelentett támogatásra nem jelenti szükségszerűen a „jogellenesség
         kedvezményezését”. Az azonnali alkalmazás a tagállam hátrányára is lehet, abban az esetben, ha az összeegyeztethetőségi kritériumok
         szigorodnak.

      47      Végül a Bizottság előadja, hogy nem létezik semmilyen, a jogbiztonsághoz kapcsolódó, kötelezően érvényre juttatandó megfontolás,
         ami indokolná, hogy az EK 87. cikk (3) bekezdése d) pontjának időbeli hatályát korlátozzák.

      48      Másodlagosan, a Bizottság fenntartja, hogy az 1993‑tól az EK 87. cikk (3) bekezdésének d) pontjában szereplő, kulturális célt
         illető kivételt az említett bekezdés c) pontja már korábban is magában foglalta, és a d) pont hozzáadása csak e kivétel jobb
         azonosítására szolgált.

      49      A Francia Köztársaság csatlakozik a Bizottság érveléséhez.

       Az Elsőfokú Bíróság álláspontja
      50      A megtámadott határozat 1. cikkének utolsó mondatából kitűnik, hogy a vitatott támogatást a Bizottság az EK 87. cikk (3) bekezdésének
         d) pontja alapján nyilvánította a közös piaccal összeegyeztethetőnek. E rendelkezés, melyet az 1993. november 1‑jén hatályba
         lépett EU‑Szerződés vezetett be, kivételt képez az állami támogatások általános tilalma alól.

      51      A felperes lényegében azzal érvel, hogy e rendelkezés, mint jogi alap, nem használható fel a támogatás közös piaccal való
         összeegyeztethetőségének kimondásához az 1980‑tól 1993. november 1‑jéig terjedő időszak vonatkozásában.

      52      Ezzel kapcsolatban meg kell jegyezni, hogy jogbiztonság elve általában nem teszi lehetővé, hogy valamely közösségi aktus időbeli
         hatályának kezdő időpontját az aktus megjelenése előtti időpontban állapítsák meg; kivételesen ettől eltérő megoldás is lehetséges,
         ha azt az elérendő cél megköveteli, és ha az érdekeltek jogos bizalmát megfelelően tiszteletben tartják (a Bíróság 98/78. sz.
         Racke‑ügyben 1979. január 25‑én hozott ítéletének [EBHT 1979., 69. o.] 20. pontja).

      53      Így tehát az eljárásjogi szabályokat általában a hatálybalépésüket megelőzően keletkezett jogviszonyokra is alkalmazni kell,
         viszont ez nem vonatkozik az anyagi jogi szabályokra (a Bíróság 212/80–217/80. sz., Salumi és társai egyesített ügyekben 1981.
         november 12‑én hozott ítéletének [EBHT 1981., I‑2735. o.] 9. pontja).

      54      A közösségi jogi anyagi jogi szabályokat a jogbiztonság és a bizalomvédelem elvének tiszteletben tartása érdekében úgy kell
         értelmezni, hogy azok a hatálybalépésüket megelőzően keletkezett jogviszonyokra csak annyiban vonatkoznak, amennyiben azok
         szövegéből, céljából és rendszertani elhelyezkedéséből az ilyen értelmezés világosan következik (lásd a Bíróság C‑74/00. P.
         és C‑75/00. P. sz., Falck és Acciaierie di Bolzano kontra Bizottság egyesített ügyekben 2002. szeptember 24‑én hozott ítéletének
         [EBHT 2002., I‑7869. o.], 119. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot). E szabály azoktól a kedvező vagy kedvezőtlen
         hatásoktól függetlenül alkalmazandó, amelyekkel egy ilyen alkalmazás az érdekelt számára járhat (lásd ebben az értelemben
         a Bíróság 234/83. sz. Gesamthochschule Duisburg ügyben 1985. január 29‑én hozott ítéletének [EBHT 1985., 327. o.] 20. pontját
         és a C‑28/00. sz. Kauer‑ügyben 2002. február 7‑én hozott ítéletének [EBHT 2002., I‑1343. o.] 20. pontját).

      55      Ezzel szemben a közösségi jogszabály azonnal alkalmazandó a régi jogszabályok hatálya alatt létrejött helyzeteknek a jövőben
         bekövetkező hatásaira (a Bíróság 270/84. sz., Licata kontra CES ügyben 1986. július 10‑én hozott ítéletének [EBHT 1986., 2305. o.]
         31. pontja és a C‑162/00. sz. Pokrzeptowicz‑Meyer ügyben 2002. január 29‑én hozott ítéletének [EBHT 2002., I‑1049. o.] 50. pontja).

      56      Ezen alapszabályok felidézése után meg kell állapítani, hogy az EU‑Szerződés nem tartalmaz az EK 87. cikk (3) bekezdése d) pontjának
         alkalmazására vonatkozó átmeneti rendelkezéseket. E rendelkezés semmiféle eleme nem teszi egyébként lehetővé annak megállapítását,
         hogy célja kiterjed a hatálybalépése előtt keletkezett helyzetek szabályozására. A Bizottság sem jelezte a megtámadott határozatban,
         hogy az EK 87. cikke (3) bekezdése d) pontját visszaható hatállyal kellene felruházni a jelen esetben, e rendelkezés célja
         vagy rendszertani elhelyezkedése folytán, vagy hogy ez szükséges lenne a tagállamok által nyújtott támogatások bizottsági
         ellenőrzési rendszerének működéséhez. Ellenkérelmében sem hozott fel ilyen jellegű érveket.

      57      Így tehát csak azt kell megvizsgálni, hogy a vitatott támogatás a közös piaccal összeegyeztethető vagy össze nem egyeztethető
         jellegét a megtámadott határozat meghozatalakor szerezte‑e meg.

      58      Márpedig minden be nem jelentett és már kihelyezésre került új támogatás szükségszerűen összeegyeztethetetlen a közös piaccal,
         ha vállalkozásoknak vagy bizonyos áruk termelésének előnyben részesítése által torzíthatja a versenyt az érintett időszak
         során, és ha nem tartozik az EK 87. cikk (1) bekezdésében rögzített egyik kivétel alá sem. Mindenesetre mihelyt a támogatás
         kifejtette hatását, a közös piaccal összeegyeztethető vagy össze nem egyeztethető jellegét véglegesen felölti. Ez a helyzet
         a jelen esetben is, mivel a vitatott támogatást a Francia Köztársaság kihelyezte, és azt a CELF felhasználta arra, hogy éves
         szinten kompenzálja a kis megrendelések feldolgozásából származó többletköltségeit.

      59      Így tehát, a Bizottság álláspontjától eltérően, a jelen támogatáshoz hasonló, be nem jelentett és már kihelyezésre került
         támogatások közös piaccal való összeegyeztethetőségének vizsgálata nemcsak annak a mérlegelésére terjed ki, hogy a támogatásra
         vonatkozó határozat elfogadásának időpontjában a közösségi érdek megkívánta‑e annak visszafizetését, vagy sem. A Bizottságnak
         azt is ellenőriznie kell, hogy folyósításának időszakában a támogatás torzíthatta‑e a versenyt.

      60      A Bizottság természetesen széles mérlegelési jogkörrel rendelkezik annak megítélésekor, hogy egy adott támogatás az állami
         támogatások általános tilalma alóli valamelyik, az EK 87. cikkében rögzített kivétel alá esik‑e. Az állami támogatás közös
         piaccal való összeegyeztethetőségének vagy össze nem egyeztethetőségének megítélése gazdasági szempontból összetett, és adott
         esetben gyorsan változó tények és körülmények figyelembevételét és értékelését igényli (a Bíróság C‑301/87. sz., Franciaország
         kontra Bizottság ügyben 1990. február 14‑én hozott ítéletének [EBHT 1990., I‑307. o.] 15. pontja). Mindazonáltal e széles
         mérlegelési jogkörrel nem lehet úgy élni, hogy a Bizottság elvonatkoztat attól a körülménytől, hogy a szóban forgó támogatás
         abban az időszakban torzíthatta a versenyt, amikor jogellenesen kihelyezték, az akkor hatályban lévő jogszabályi keret szerint
         meghatározott közösségi érdekkel ellentétes módon.

      61      Ebből következik, hogy a Bizottság tévesen alkalmazta a jogot azzal, hogy az EK 87. cikk (3) bekezdésének d) pontját az 1993.
         november 1‑jét megelőző időszakra alkalmazta, ahelyett hogy az ezen időszakban hatályban lévő anyagi jogi rendelkezéseket
         alkalmazta volna.

      62      E következtetés mellett szól az is, hogy az állandó közösségi joggyakorlat szerint az állami támogatások közös piaccal való
         össze nem egyeztethetőségének az EK 87. cikk (1) bekezdésében foglalt általános elve alóli kivételeket megszorítóan kell értelmezni
         (a Bíróság C‑280/99. P.–C‑282/99. P. sz., Moccia Irme és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben 2001. június 21‑én hozott
         ítéletének [EBHT 2001., I‑4717. o.] 40. pontja, az Elsőfokú Bíróság T‑150/95. sz., UK Steel Association kontra Bizottság ügyben
         1997. szeptember 25‑én hozott ítéletének [EBHT 1997., I‑1433. o.] 114. pontja). E megszorító értelmezés is megköveteli azt,
         hogy az állami támogatások általános tilalma alóli kivételek alkalmazását az adott kivétel hatálybalépését követő időszakra
         korlátozzák, legalábbis akkor, ha a támogatás már kihelyezésre került.

      63      Ebben a szellemben állapította meg a Bíróság az ESZAK‑Szerződés hatálya alá tartozó és előzetes bejelentés nélkül kifizetett
         támogatásokat illetően, hogy az azon időpontban hatályban lévő kódex szabályainak alkalmazása, amikor a Bizottság az előző
         kódex hatálya alatt kifizetett támogatások összeegyeztethetőségére vonatkozó határozatot hoz, valamely közösségi szabályozás
         visszaható hatályú alkalmazásához vezet (a fent hivatkozott Falck és Acciaierie di Bolzano kontra Bizottság ügyben hozott
         ítélet 118. pontja). A Bíróság úgy vélte, hogy a Bizottság határozatának elfogadása idején hatályban lévő kódex egyetlen rendelkezése
         sem állapította meg, hogy visszaható hatállyal lehet alkalmazni. A Bíróság továbbá úgy találta, hogy későbbi támogatási kódexek
         céljából és rendszertani elhelyezkedéséből következik, hogy azokat egy adott időszakban fennálló szükségletek alapján fogadták
         el. Így tehát az adott időszakra az abban fennálló helyzet alapján elfogadott szabályok alkalmazása az azt megelőző időszakban
         kihelyezett támogatásokra nem áll összhangban az ilyen típusú rendelkezések céljaival és rendszertani helyével (a fent hivatkozott
         Falck és Acciaierie di Bolzano kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 120. pontja).

      64      Ezzel szemben a jelen helyzet nem hasonlítható a fent hivatkozott Ferriere Nord kontra Bizottság ügy tényállásához. Ez utóbbi
         ítélet egy olyan támogatás ügyében született, melyet nem helyeztek ki a közös piaccal való összeegyeztethetőségét kimondó
         bizottsági határozat meghozatala előtt. Így aztán nem fenyegethette a versenyt a szóban forgó határozat elfogadását megelőző
         időszakban. Ezzel szemben egy olyan támogatás, amelyet a közös piaccal való összeegyeztethetőségét kimondó határozat meghozatala
         előtt folyósítanak, fenyegetheti, sőt torzíthatja a versenyt a meghozatal időpontját megelőző időszakban.

      65      A Bizottság további érvei közül egyik sem cáfolja azt a megállapítást, mely szerint a 87. cikk (3) bekezdésének d) pontja
         nem alkalmazható a jelen esetben.

      66      Ami azt az érvet illeti, mely szerint semmilyen, a jogbiztonsághoz kötődő, kötelezően érvényre juttatandó megfontolás nem
         indokolja a szóban forgó rendelkezés időbeli hatályának korlátozását a jelen esetben, emlékeztetni kell arra, hogy a közösségi
         jognak biztosítania kell a jogbiztonság és a bizalomvédelem elveinek érvényesülését, amelyek szerint a közösségi jognak világosnak
         és kiszámíthatónak kell lennie a jogalanyok számára (lásd ebben az értelemben a fent hivatkozott Salumi‑ítélet 10. pontját).
         Márpedig az állami támogatásokra vonatkozó közösségi szabályozás nem lenne sem világos, sem előrelátható az érintett felek
         számára, ha egy támogatás, amely 1980 és 1993 között nem minősülhetett a közös piaccal összeegyeztethetőnek, mivel nem létezett
         az állami támogatások EK 87. cikk (1) bekezdésében rögzített általános tilalma alól erre az időszakra érvényes kivétel, később
         összeegyeztethetőnek minősülhetne, ha bevezetnek egy rá vonatkozó kivételt. A Bizottság ezirányú érvét tehát el kell utasítani.

      67      Ami a Bizottság azon érvét illeti, amely szerint egy új szabály alkalmazása egy be nem jelentett támogatás értékelésénél nem
         jelenti a jogellenesség kedvezményben részesítését, meg kell állapítani, hogy ha valamely be nem jelentett támogatást egy
         olyan kivétel alapján tekinthetnek a közös piaccal összeegyeztethetőnek, amely a támogatás kihelyezésekor még nem volt hatályban,
         ezzel a támogatást be nem jelentő tagállamot előnyben részesítik azokhoz a tagállamokhoz képest, amelyek esetlegesen szintén
         hasonló támogatást számdékoztak nyújtani, ám arról végül az azt lehetővé tevő kivétel hiányában lemondtak. Az ilyen tagállam
         azokhoz a tagállamokhoz képest is előnyös elbírálásban részesülne, amelyek ugyanerre az időszakra kívánnak támogatást nyújtani,
         ám azt a szóban forgó kivétel hatályba lépése előtt bejelentik, és így az irányukban a Bizottság határozattal megállapítja
         a támogatás közös piaccal való összeférhetetlenségét. Egy ilyen megoldás arra ösztönözné a tagállamokat, hogy ne jelentsék
         be azokat a támogatásokat, amelyek megítélésük szerint a rájuk vonatkozó kivétel hiányában nem egyeztethetők össze a közös
         piaccal, abban bizakodva, hogy a későbbiekben mégis bevezetésre kerülhet ilyen kivétel. A Bizottság érve tehát nem fogadható
         el.

      68      Végül el kell utasítani a Bizottság másodlagos érvét is, mely szerint az 1993. november 1‑je előtt kihelyezésre került támogatások
         az EK 87. cikk (3) bekezdésének d) pontjában foglalt kivétel alá tartoznak.

      69      Anélkül, hogy szükséges lenne megvizsgálni, hogy az EK 87. cikk (3) bekezdésének c) pontja az EU‑Szerződés hatálybalépése
         előtt megfelelő jogi alapot szolgáltathatott‑e annak megállapításához, hogy egy kultúrát és a kulturális örökség megőrzését
         előmozdító támogatás a közös piaccal összeegyeztethető, elég azt megállapítani, hogy mivel a Bizottság a jelen esetre megítélése
         szerint legjobban illő jogi alapként az EK 87. cikk (3) bekezdésének d) pontját választotta, kizárólag e rendelkezésre figyelemmel
         kell megvizsgálni, hogy a megtámadott határozat összhangban áll‑e a közösségi joggal. Egyébként mivel a Bizottság maga jelezte
         a megtámadott határozatban ((186) preambulumbekezdés), hogy az exportközvetítés piacán nyújtott támogatás közös piaccal való
         összeegyeztethetőségét kizárólag az EK 87. cikk (3) bekezdésének d) pontja fényében vizsgálja, az Elsőfokú Bíróság előtt nem
         hivatkozhat egy másik rendelkezés alkalmazására.

      70      A fentiekből következik, hogy a Bizottság tévesen alkalmazta a jogot, amikor úgy ítélte meg, hogy a vitatott támogatás az
         EK 87. cikk (3) bekezdésének d) pontja alapján összeegyeztethető a közös piaccal, ami a CELF részére nyújtott támogatásnak
         az EU‑Szerződés hatálybalépését megelőző időszakban folyósított részét illeti. Meg kell tehát semmisíteni a megtámadott határozat
         1. cikkének utolsó mondatát, amennyiben az az 1993. november 1‑jét megelőző időszakra vonatkozik.

       A harmadik jogalap nyilvánvaló mérlegelési hibákra alapozott második részéről
       A felek érvei
      71      A felperes azt állítja, hogy a vitatott támogatás semmilyen módon nem kötődik a kis megrendelésekhez, hanem egy, a CELF részére
         nyújtott, határozatlan időtartamú működési támogatást képez.

      72      A felperes szerint a kis megrendelések fogalmát nem határozták meg a vitatott támogatás kihelyezésekor. Csak a T‑49/93. sz. ügy
         keretében vezették be azt a fogalmat, amely szerint kis megrendelés az, aminek az értéke nem éri el az 500 FRF‑et. Ahelyett,
         hogy közgazdasági elemzés nyomán rögzítették volna e küszöböt, azt tapasztalati úton határozták meg.

      73      Ami pedig a fent említett meghatározás relevanciáját illeti, az 1994‑es évet szándékosan választották referenciának annak
         igazolása végett, hogy a nyereségesség küszöbe 500 FRF.

      74      Mindenesetre a felperes hangsúlyozza, hogy egyetlen év analitikus könyvelésének az elemzése – még ha másik három év adatai
         hasonló következtetést tesznek is lehetővé – nem elég ahhoz, hogy egy húsz éven át folyósított támogatást a közös piaccal
         összeegyeztethetőnek nyilvánítsanak. Észrevételezi, hogy a Bizottság nem indokolja meg, hogy miért csak egy évet választott
         referenciaként egy ilyen hosszú időszakra nézve, és azt sem magyarázza meg, hogy az 1994 vonatkozásában használt módszert
         miért nem alkalmazta a többi évre. Mivel semmiféle állandó számítási módszert nem alkalmaztak, a vitatott támogatást működési
         támogatásnak kell tekinteni, amelyet a kis megrendelések feldolgozása miatt felmerült többletköltségektől függetlenül folyósítottak.

      75      Ami az 1994‑es évet illeti, a felperes szerint a CELF analitikus könyvelését mesterségesen befolyásolták annak kimutatása
         végett, hogy a folyósított támogatást kizárólag a kis megrendelések feldolgozására használták fel. A kis megrendelésekhez
         kötődő költségeket könyvelési manipulációkkal növelték meg, mégpedig: „indokolatlan szorzókkal”, a „megrendelések teljesítése
         tényleges módjának figyelmen kívül hagyása” által és „különböző megosztási kulcsok” használatával.

      76      Először is, a felperes felhívja a figyelmet arra, hogy a CELF kis megrendelésekhez kötődő feladatainak költségeit feladatonként
         változó szorzók alkalmazásával számolták ki, azzal az indokkal, hogy a kis megrendelések feldolgozása költségesebb, mint az
         egyéb megrendeléseké. Márpedig a felperes szerint e szorzók alkalmazását és értékének meghatározását semmiféle objektív indok
         nem támasztja alá. Következésképpen a CELF egyéb tevékenységeihez kötődő költségek legalább 9,12%‑át mesterségesen rendelték
         hozzá a kis megrendelésekhez.

      77      Másodszor, a felperes úgy véli, hogy még ha egy szorzó alkalmazása indokolt is lenne, azt a hagyományos úton továbbított megrendelésekre
         kellene korlátozni. Az elektronikus továbbítás lényegesen csökkenti a megrendelések érkeztetési és kezelési költségeit, és
         a legtöbb esetben szükségtelenné teszi a futárszolgálat igénybevételét, mivel a szállítók többsége saját maga teljesíti az
         elektronikusan továbbított megrendeléseket.

      78      Márpedig, jóllehet a CELF kis megrendeléseinek több mint kétharmadát elektronikusan továbbították, a Bizottság a megtámadott
         határozatban nem tett különbséget az elektronikus módon és hagyományos úton, papír alapú adathordozón továbbított megrendelések
         között. Következésképpen a kis megrendelésekhez fűződő költségeket a futárszolgálatot illetően 40 421 FRF‑fel (6162,14 euró),
         az átvétel költségeit illetően 143 703 FRF‑fel (21 907,38 euró), a kereskedelmi tevékenységet illetően pedig 235 567 FRF‑fel
         (35 911,96 euró) növelték meg.

      79      A felperes megjegyzi továbbá, hogy az elektronikusan továbbított megrendelések és a papír alapú adathordozón továbbított megrendelések
         számát a francia hatóságok felcserélték, és így juttatták el a Bizottsághoz. Szemben a Bizottság értékelésével, amely szerint
         e felcserélés hatása csekély, a felperes azt állítja, hogy annak következményei jelentősek.

      80      Harmadszor, a felperes kifogásolja a „megosztási kulcsok” – vagyis azon kritériumok, amelyek szerint a költségeket a kis megrendelésekhez
         vagy az egyéb tevékenységekhez rendelték hozzá – megtámadott határozat általi meghatározását. A kis megrendelésekhez kötődő
         könyvelési és irodabútorköltségeket a kibocsátott számlák száma alapján (47%), nem pedig a szállított könyvek száma alapján
         számították ki. Ehhez képest a kis megrendelésekhez kötődő munkaerőköltségeket a szállított könyvek számarányának alapulvételével
         számították ki. Márpedig a könyvelési részleg tevékenysége nem korlátozódik számlakibocsátásra.

      81      A felperes a fentiekből azt a következtetést vonja le, hogy a kis megrendelések feldolgozásához kötődő költségek számottevően
         alacsonyabbak a CELF által előterjesztettnél. Mindent egybevetve a kis megrendelésekhez kötődő kiadásokat legalább 1 384 222
         FRF‑fel (211 023,28 euró) növelték meg mesterségesen az 1994‑es referenciaévben.

      82      Végül, a felperes azt állítja, hogy minden, a CELF közérdekű feladatával kapcsolatos megfontolás elfogadhatatlan. Egyfelől
         a támogatásnak minősítés nem képezi a jelen jogvita tárgyát. Másfelől, sem az EK 86. cikk (2) bekezdése, sem pedig az Altmark
         ítélettel felállított ítélkezési gyakorlat (a Bíróság C‑280/00. sz., Altmark Trans és Regierungspräsidium Magdeburg ügyben
         2003. július 24‑én hozott ítélete [EBHT 2003., I‑7747. o.]), amely a közérdekű feladat fogalmára hivatkozik, nem alkalmazható
         a jelen esetben.

      83      A Bizottság emlékeztet arra, hogy a megtámadott határozat összetett gazdasági jellegű értékeléseken alapul. E körülményt figyelembe
         véve a bírósági felülvizsgálat annak ellenőrzésére korlátozódik, hogy betartották‑e az eljárási szabályokat és az indokolási
         kötelezettséget, hogy helytállóak voltak‑e a vitatott döntés alapjául szolgáló tények, hogy e tények értékelésekor nem történt‑e
         nyilvánvaló mérlegelési hiba, valamint hogy nem történt‑e hatáskörrel való visszaélés. A megtámadott határozat nem matematikai
         bizonyítás, hanem olyan átfogó elemzés eredménye, melynek célja az arról való meggyőződés, hogy a folyósított támogatás nem
         volt‑e aránytalan, és nem idézett‑e elő versenytorzulást.

      84      Ami az állítólagos nyilvánvaló mérlegelési hibákat illeti, a Bizottság arra hivatkozik, hogy széles körű mérlegelési jogkörrel
         rendelkezik a támogatások közös piaccal való összeegyeztethetőségének az EK 87. cikk (3) bekezdésére tekintettel való értékelésekor.
         Az Elsőfokú Bíróság a T‑228/99. és T‑233/99. sz., Westdeutsche Landesbank Girozentrale és Land Nordrhein‑Westfalen kontra
         Bizottság egyesített ügyekben 2003. március 6‑án hozott ítéletében (EBHT 2003., II‑435. o.) egy nehéz helyzetben levő vállalkozás
         szerkezetátalakítási tervének bizottsági értékelésével kapcsolatban kimondta, hogy „az Elsőfokú Bíróság csak akkor bírálhatja
         felül egy szerkezetátalakítás céljából nyújtott állami támogatás engedélyezését, ha a Bizottság a szerkezetátalakítási terv
         értékelésekor különösen nyilvánvaló és súlyos hibát követett el.” A közösségi bíró tehát nem helyettesítheti – többek között
         közgazdaságtani kérdésekben – a Bizottság értékelését sajátjával.

      85      E megfontolások alapján a Bizottság úgy véli, hogy a felperesre különösen súlyos bizonyítási teher nehezedik. Ellenbizonyítással
         kellene élnie a megtámadott határozat jogszerűségének vélelmével szemben, azáltal, hogy a megtámadott határozat által tartalmazott
         értékelések megkérdőjelezésére alkalmas érveket hoz fel.

      86      E tekintetben a Bizottság megjegyzi egyfelől, hogy a felperes nem kérdőjelezte meg a vitatott támogatás kulturális célját,
         másfelől pedig, hogy a vitatott támogatás nem kompenzálja túl a kérdéses tevékenységgel járó költségeket, még ha a francia
         hatóságok által benyújtott ügyiratok nem is mentesek minden hiányosságtól, és nem is mutatják be részletesen azt, hogy az
         egyes folyósított összegeket pontosan milyen célra használták fel.

      87      A Bizottság úgy találja, hogy ha a francia hatóságok előzetesen benyújtották volna a teljes ügyiratot, melyből egyértelműen
         kiderül, hogy a folyósított összegek szigorúan csak a CELF által ellátott közszolgáltatási feladatokhoz kötődő többletköltségeket
         ellensúlyozza, megállapíthatta volna a fent hivatkozott Altmark Trans és Regierungspräsidium Magdeburg ítéletetre utalva,
         hogy nem is létezett állami támogatás.

      88      A Bizottság szerint a felperes igen általános érveket hoz fel a folyósított támogatás és a kis megrendelések közötti megfelelő
         kapcsolat vitatására. Ezen érvek annak a kétségbevonhatatlan ténynek a tagadására irányulnak, hogy a kis megrendelések feldolgozása
         költségesebb a nagyobb megrendelésekénél. Ezzel kapcsolatban a Bizottság a „CELF – rentabilité du CELF [CELF – a CELF nyereségessége]”
         című dokumentumra hivatkozik, mely a kis megrendelések feldolgozásához kötődő többletköltségek felmerülésének okait részletezi,
         mivel e megrendelések teszik ki a CELF által feldolgozott megrendelések közel felét.

      89      Először is, ami az álltólagos könyvelési manipulációkat illeti, a Bizottság azt állítja, hogy a szorzók használata indokolt,
         hiszen a francia hatóságok szerint a könyvenkénti kezelési költség a kis megrendelések esetében átlagosan 50%‑kal magasabb,
         mint az egyéb megrendelések tekintetében. A szorzók használatának mikéntjét a francia kormány 1998. március 5‑i levele részletesen
         magyarázta.

      90      Másodszor, ami az elektronikus továbbítás figyelembevételét illeti, a Bizottság emlékeztet arra, hogy a megtámadott határozat
         a francia hatóságok által 1998‑ban átadott és 2003‑ban helyesbített információn alapul. A helyesbítés utáni adatok szerint
         egy kis megrendelés költsége könyvenként 27,20 euró volt, nem pedig könyvenként 27,44 euró. Összehasonlításképpen, a rendes
         megrendelésekhez kötődő költségek könyvenként átlagosan 18,44 eurót tettek ki.

      91      A Bizottság azt állítja, hogy minden kis megrendelés, függetlenül attól, hogy elektronikusan vagy egyéb módon továbbítják‑e,
         többletköltséggel jár. Így például a könyvek tárolásakor egy kis megrendelés ugyanakkora helyet foglal el, mint egy nagyobb
         megrendelés, amit a felperes egyébként nem vitat.

      92      Ráadásul az interneten megrendelt művek átlagos száma feleakkora a kis megrendelések esetén, ami arányosan növeli a költségeket.

      93      Harmadszor, ami a megosztási kulcsokat illeti, a Bizottság úgy véli, hogy a számlák száma megfelelőbb kritérium a kis megrendelésekhez
         kötődő könyvelési költségek számításához, mint a könyvek száma. Ezzel szemben a könyvek száma relevánsabb az egyéb szolgáltatások
         költségeinek számításához. Egyébként a felperes könyvelési manipulációkra vonatkozó érvei lényegileg (az állítólagosan módosított
         költségek közel kétharmadát illetően) a megosztási kulcsok megalapozatlan kritikáján alapulnak.

      94      A Francia Köztársaság azt állítja, hogy a CELF azért részesült a vitatott támogatásban, mert közszolgáltatási feladatot lát
         el azzal, hogy teljesíti külföldi könyvesboltok nyereséget nem hozó megrendeléseit.

      95      A Francia Köztársaság úgy ítéli meg, hogy a felperes által felhozott állítólagos hibák nem kérdőjelezik meg azt, hogy Bizottság
         által a megtámadott határozatban felvett tények ténylegesen pontosak. Ésszerűtlen lenne annak feltételezése, hogy a kis megrendelések
         feldolgozása nem lényegesen költségesebb az egyéb megrendelések kezelésénél. Végül, a Francia Köztársaság szerint a kis megrendelések
         és a kis kiadók között nincs szükségszerű kapcsolat.

       Az Elsőfokú Bíróság álláspontja
      96      Emlékeztetni kell arra, hogy a Bizottság az EK 87. cikk (3) bekezdése kapcsán széles mérlegelési jogkörrel rendelkezik, amelynek
         gyakorlása közösségi összefüggésben megvalósítandó, összetett gazdasági és társadalmi értékeléseket foglal magában. A bírósági
         felülvizsgálat e mérlegelési jogkör tekintetében az eljárási és az indokolási szabályok betartásának vizsgálatára, valamint
         a megállapított tények tárgyi pontosságának, továbbá a jogban való tévedés, a tényekre vonatkozó nyilvánvaló értékelési hiba
         és a hatáskörrel való visszaélés hiányának ellenőrzésére korlátozódik (a Bíróság C‑372/97. sz., Olaszország kontra Bizottság
         ügyben 2004. április 29‑én hozott ítéletének [EBHT 2004., I‑3679. o.] 83. pontja). Így a közösségi bíróság a Bizottság gazdasági
         értékelését nem helyettesítheti a sajátjával (a Bíróság C‑169/95. sz., Spanyolország kontra Bizottság ügyben 1997. január
         14‑én hozott ítéletének [EBHT 1997., I‑135. o.] 34. pontja).

      97      Annak megállapításához, hogy a Bizottság elkövetett‑e a tények mérlegelésekor olyan nyilvánvaló hibát, amely indokolttá tenné
         a megtámadott határozat megsemmisítését, a felperes által felhozott bizonyítékoknak elégségesnek kell lenniük ahhoz, hogy
         a szóban forgó határozatban elfogadott tények értékelését hihetőségétől megfosszák (az Elsőfokú Bíróság T‑380/94. sz., AIUFFASS
         és AKT kontra Bizottság ügyben 1996. december 12‑én hozott ítéletének [EBHT 1996., II‑2169. o.] 59. pontja, és a T‑308/00. sz.,
         Salzgitter kontra Bizottság ügyben 2004. július 1‑jén hozott ítéletének [EBHT 2004., II‑1933. o.] 138. pontja).

      98      A Bizottságnak mérlegelési jogköre gyakorlása során biztosítania kell a szabad verseny és az állami támogatások tilalma alóli
         kivétel céljainak összeegyeztetését, tiszteletben tartva az arányosság követelményét (lásd, analógia útján, a fent idézett
         AIUFFASS és AKT kontra Bizottság ítélet 54. pontját). Így tehát nem engedhető meg, hogy a tagállamok olyan támogatást folyósítsanak,
         amely javítja a kedvezményezett vállalat helyzetét, anélkül hogy ez szükséges lenne az EK 87. cikk (3) bekezdésében foglalt
         célok eléréséhez (lásd ebben az értelemben a Bíróság a 730/79. sz., Philip Morris kontra Bizottság ügyben 1980. szeptember
         17‑én hozott ítéletének [EBHT 1980., 2671. o.] 17. pontját).

      99      Így a működési támogatásokra – vagyis az olyan támogatásokra, melyek célja, hogy mentesítsenek valamely vállalatot egyes költségektől,
         amelyeket alapesetben saját magának kellene viselnie rendes üzletmenete keretében – az EK 87. cikk (3) bekezdése főszabály
         szerint nem alkalmazható. Az ilyen támogatások ugyanis főszabály szerint torzítják a versenyfeltételeket azon a gazdasági
         területen, amelyen kihelyezték őket, anélkül azonban, hogy természetükből következően alkalmasak lennének a fent említett,
         kivételeket rögzítő rendelkezésekben meghatározott célok valamelyikének elérésére (lásd ebben az értelemben a Bíróság fent
         hivatkozott Franciaország kontra Bizottság ügyben 1990. február 14‑én hozott ítéletének 50. pontját; a C‑86/89. sz., Olaszország
         kontra Bizottság ügyben 1990. november 6‑án hozott ítéletének [EBHT 1990., I‑3891. o.] 18. pontját; a C‑278/95. P. sz., Siemens
         kontra Bizottság ügyben 1997. május 15‑én hozott ítéletének [EBHT 1997., I‑2507. o.] 37. pontját és az Elsőfokú Bíróság T‑459/93. sz.,
         Siemens kontra Bizottság ügyben 1995. június 8‑án hozott ítéletének [EBHT 1995., II‑1675. o.] 48. pontját).

      100    Ezen elvek tükrében kell vizsgálni, hogy a felperes be tudta‑e mutatni azt, hogy a megtámadott határozat nyilvánvaló mérlegelési
         hibát tartalmaz a vitatott támogatás közös piaccal való összeegyeztethetőségének kérdését illetően.

      101    A jelen ügyben a vitatott támogatás tárgya a francia nyelv és a francia nyelvű irodalom terjesztésének előmozdítása volt,
         egy, a kis megrendelések feldolgozásához kötődő többletköltségek kompenzálására szolgáló mechanizmus által (a megtámadott
         határozat (44) és (45) preambulumbekezdése).

      102    Így tehát a Bizottság azután minősítette a vitatott támogatást a közös piaccal összeegyezthetőnek, hogy mérlegre tette egyfelől
         a francia kultúra terjesztésének, másfelől pedig a szabad verseny megóvásának célkitűzését. Figyelembe vette e tekintetben
         többek között azt is, hogy a Franciaország által kihelyezett támogatások nem kompenzálták túl a kis megrendelések feldolgozásához
         elválaszthatlanul kötődő többletköltségeket.

      103    Meg kell tehát vizsgálni, hogy – amint azt a felperes állítja – a Bizottság valóban túlbecsülte‑e a fent említett többletköltségeket;
         a többletköltségek túl magas összegben való meghatározása ugyanis azt jelentené, hogy a kihelyezett támogatások összege nyilvánvalóan
         meghaladta a kis megrendelések feldolgozásához elválaszthatatlanul kötődő többletköltségeket, és így meghaladja a kulturális
         célokat, ami pedig a Bizottság által a megtámadott határozatban megjelölt, az EK 87. cikk (3) bekezdésének d) pontjában meghatározott
         kivétel kizárólagos tárgya.

      104    E tekintetben a felperes lényegében két érvre támaszkodik. Egyfelől úgy véli, hogy a Bizottság hibát követett el azzal, hogy
         a kis megrendelésekhez közvetlenül kötődő költségeket a támogatás folyósításának egész időszakára nézve az 1994‑es év adatainak
         kivetítésével számította ki. Másfelől, a felperes előadja, hogy mindettől függetlenül a költségeket az 1994‑es évre is tévesen
         számították ki.

      105    Ha a felperes második érve megalapozottnak bizonyul, nem szükséges az első érvet vizsgálni. A Bizottságnak a tárgyidőszak
         egészére nézve levont következtetései ugyanis csak akkor lehetnek helytállóak, ha az 1994‑es évre vonatkozó következtetései
         helyesek, hiszen a tárgyidőszak egészére vonatkozó számításait az 1994‑es adatok kivetítésével végezte. Így tehát meg kell
         vizsgálni, hogy a megtámadott határozat tartalmaz‑e nyilvánvaló mérlegelési hibát a CELF által 1994‑ben kapott támogatások
         elemzését illetően.

      106    E tekintetben a felperes lényegében azt állítja, hogy a kis megrendelések feldolgozásához közvetlenül kötődő többletköltségeket
         a Bizottság önkényesen felértékelte három vitatható könyvelési megoldás alkalmazásával, nevezetesen azzal, hogy indokolatlan
         szorzókat használt, hogy tévesen vette figyelembe a megrendelések teljesítésének módját, valamint hogy helytelen megosztási
         kulcsokat alkalmazott. A felperes úgy véli, hogy ezáltal a CELF által végzett egyéb tevékenységeihez kötődő költségek jelentős
         részét is a kis megrendelések feldolgozásához rendelték hozzá. Ebből pedig azt a következtetést vonja le, hogy a vitatott
         támogatás valójában arra szolgált, hogy a CELF általában vett működéséhez nyújtson pénzügyi fedezetet.

      107    Meg kell jegyezni, hogy a Bizottság a kis megrendelések feldolgozásához közvetlenül kötődő költségeket a Francia Köztársaság
         által a vitatott támogatást vizsgáló eljárás keretében nyújtott magyarázatok alapján számította ki. E magyarázatok alapján
         a megtámadott határozat (206) preambulumbekezdésében megállapította, hogy a kis megrendelések feldolgozásának költsége 1994‑ben
         4 446 706 FRF (677 895,96 euró), míg az e tevékenységből származó bevétel 2 419 006 FRF (368 775,09 euró) volt. Következésképpen
         mivel a CELF részére 1994‑ben a vitatott támogatás keretében folyósított teljes összeg 2 000 000 FRF (304 898,03 euró) volt,
         a Bizottság megállapította, hogy a kis megrendelésekhez köthető üzleti eredmény 27 700 FRF veszteséget tesz ki a tárgyévben,
         és hogy ennek folytán a kapott támogatások nem kompenzálhatták túl a kis megrendelések feldolgozásából fakadó többletköltségeket
         (a megtámadott határozat (206) és (207) preambulumbekezdése).

      108    A Bizottság a megtámadott határozat IV. mellékletében fejtette ki bővebben, hogy hogyan számította ki a kis megrendelések
         feldolgozásához közvetlenül kötődő költségeket. E melléklet egyrészt tartalmaz egy táblázatot, amely részletezi a CELF exportközvetítő
         tevékenységéhez kapcsolódó költségek különböző kategóriáit – úgymint könyvek vételára, személyzeti költségek, általános költségek
         stb. –, valamint minden egyes kategórián belül azokat a költségeket, amelyeket a Bizottság szerint a CELF a kis megrendelések
         feldolgozása miatt viselt. Másrészt a szóban forgó melléklet megjegyzéseket és magyarázatokat tartalmaz arra nézve, hogy e
         költségek egyes részeit milyen módszer alapján rendelték hozzá a kis megrendelések feldolgozásához, nem pedig a CELF egyéb
         tevékenységeihez.

      109    A szóban forgó mellékletből kitűnik, hogy a Bizottság nem vette figyelmbe a kis megrendelések feldolgozásának tényleges költségeit.
         Ehelyett a Bizottság megbecsülte e költségeket az alapján, hogy a CELF összességében mekkora költségeket viselt az egyes költségkategóriákon
         belül. Ennek érdekében a Bizottság az adott kategórián belüli teljes költség egy részét hozzárendelte a kis megrendelések
         feldolgozásához egy előre meghatározott megosztási kulcs alapján, amely – amint azt a felperes is jelzi – nem volt szükségszerűen
         egységes az összes kategóriában. Így például a kis megrendelések teljesítése érdekében vásárolt könyvek vételárát úgy határozta
         meg, hogy a CELF által könyvvásárlásra kiadott összeget elosztotta a vásárolt könyvek számával. Ezt követően ez utóbbi összeget,
         amely így a könyvek átlagárának felelt meg, megszorozta a kis megrendelések által érintett könyvek számával.

      110    Hangsúlyozni kell, hogy a Bizottság másként járt el a kis megrendelésekhez köthető forgalom kiszámításakor. Ekkor ugyanis
         nem szorítkozott az egy könyvre vetített átlagos forgalom kiszámítására, és az így kapott összegnek az e tevékenység által
         érintett könyvek számával való felszorzására, hanem a tényleges forgalmat vette figyelembe.

      111    Meg kell jegyezni, hogy ha a Bizottság a kis megrendelésekhez köthető forgalmat a szerint a módszer szerint számolta volna
         ki, amit az e tevékenységhez hozzárendelt könyvvásárlási költség számításához használt, a forgalom összege lényegesen meghaladta
         volna a megtámadott határozatban megállapított értéket; ennek pedig kihatása lett volna annak megállapítására, hogy a vitatott
         támogatás túlzott összegű volt‑e a Bizottság által hivatkozott, az EK 87. cikk (3) bekezdése d) pontjában rögzített kivétel
         által megjelölt kulturális célhoz képest. A megtámadott határozatból, többek között annak 3. a), 3. b) és 3. c), valamint
         4. számú táblázatából ugyanis kitűnik, hogy a kis megrendelések feldolgozásának keretében eladott könyvek tényleges átlagára
         lényegesen alacsonyabb a CELF által eladott összes könyv tényleges átlagáránál.

      112    Az Elsőfokú Bíróság mindenesetre úgy ítéli meg, hogy a megtámadott határozat elemzését folytatni kell, elvonatkoztatva a fenti
         megállapítástól.

      113    A megtámadott határozat IV. mellékletéből az is kitűnik, hogy bizonyos költségkategóriák tekintetében a kis megrendelésekhez
         hozzárendelt végleges költségek megállapítása végett a Bizottság a 110. pontban leírt módszer szerint kiszámított összeget
         egy meghatározott szorzóval felszorozta. Így az „Átvétel (könyveké) közvetlen munkaerő” és a „Kereskedelmi osztály közvetlen
         munkaerő” rovatban összevont költségeket a könyvek adott rovat szempontjából releváns átlagköltsége alapján számították ki.
         Ezen könyvenkénti átlagköltséget beszorozták a kis megrendelések tárgyát képező könyvek számával. Az így kapott összget ismét
         beszorozták hárommal a kis megrendelések feldolgozásához kötődő, adott rovatba tartozó végleges költség kiszámításához.

      114    A Bizottság szerint a 3‑szoros szorzó alkalmazását azok a nehézségek indokolják, amelyek a kis megrendelések feldolgozásakor
         többletnehézségként lépnek fel a CELF egyéb tevékenységeihez képest.

      115    A Bizottság úgy vélte, hogy a költségeket fel kell szorozni a kis megrendelések esetében, mivel – függetlenül a megrendelés
         összegétől – az azt feldolgozó alkalmazottnak minden egyes megrendelés esetében szükségszerűen meg kell ismételnie egyes fizikai
         műveleteket. A Bizottság azon a véleményen van, hogy a szorzók segítségével figyelembe vehetők a kis megrendelésekhez elválaszthatatlanul
         kötődő többletköltségek.

      116    Ami az „Átvétel (könyveké) közvetlen munkaerő” rovatot illeti, a Bizottság a 3‑szoros szorzó alkalmazását azzal indokolta
         a megtámadott határozat IV. mellékletében, hogy a nagy kiadóktól vagy terjesztőktől érkező könyvek átvétele automatikusan
         történik, az EAN‑kód segítségével, amely lehetővé teszi a könyvek optikai leolvasó által történő azonosítását. Hangsúlyozta,
         hogy ezzel szemben a kis kiadók által gondozott művek gyakran nem viselnek vonalkódot, és emiatt kézi azonosítás szükséges.
         Ezenkívül előadja, hogy a nagy kiadók párizsi viszonteladóiknak a szakmaközi megegyezéssel meghatározott szállítási átalányköltséggel
         szállítják könyveiket, aminek összege 0,75 FRF/kg (0,11 euró/kg), miközben a kis terjesztőktől érkező csomagok esetében a
         futárszolgálat költsége 6,5 FRF/kg (0,99 euró/kg). Márpedig ez utóbbi költségkülönbség csak a „Szállítás és futárszolgálat”
         rovatban játszhatna szerepet, amire azonban, amint az alább a 128. pontból és a francia hatóságok által a Bizottságnak küldött
         2003. március 11‑i levélből is kitűnik, legalábbis részben semmiféle szorzót nem lett volna szabad alkalmazni.

      117    Ami a „Kereskedelmi osztály közvetlen munkaerő” rovatban összevont költségeket illeti, a Bizottság a megtámadott határozat
         IV. mellékletében azzal indokolta a 3‑szoros szorzó alkalmazását, hogy a kis megrendelések feldolgozása a kereskedelmi adminisztráció
         szintjén többletnehézséget vet fel. A Bizottság annak hangsúlyozásával magyarázza e szorzó meghatározását, hogy például ha
         a megrendelés egységes kóddal való ellátása nehézségekbe ütközik, akkor ez többletmunkát igényel. Ezenkívül a Bizottság jelezte,
         hogy a megrendelés iktatása előzetes kutatómunkát igényel: ISBN‑szám, kiadói katalógusok, különféle adatbázisok, a könyv raktári
         készletekben való meglétének (vagy hiányának) ellenőrzése, a megrendelés/kiadó megfeleltetésének ellenőrzése. E tekintetben
         kifejtette, hogy a megrendelő lap minőségéből adódó nehézségek fellépése esetén többletköltségekkel kell számolni. Mindezen
         nehézségek gyakrabban merülnek fel a kis megrendelések esetében, mivel a nagy könyvkereskedők, amelyek jelentős forgalmat
         bonyolítanak a CELF‑fel, hatékony eszközök használata révén igyekeznek ésszerűsíteni szervezési feladataikat, ami abban is
         megmutatkozik, hogy világosan azonosítható megjelöléseket tartalmazó megrendeléseket adnak le. Ezzel szemben a Bizottság szerint
         a kis könyvkereskedések nem mindig alkalmaznak korszerű, a nemzetközi kereskedelemben használt eszközöket, és megrendeléseik
         tartalma időnként nehezen fejthető meg, vagy hiányos, ami a feldolgozás szintjén többletköltségeket okoz.

      118    Ami az „Általános költségek” kategóriáját illeti, ami alá többek között a telefon‑ és telexköltségek, valamint a pénzbeszedési
         költségek tartoznak, a megtámadott határozat IV. melléklete nem teszi lehetővé annak megállapítását, hogy a kis megrendelésekhez
         hozzárendelt költségeket az egy eladott könyvre jutó átlagköltség alapján számították‑e ki, mint a személyzeti költségek esetében,
         vagy a kis megrendelésekhez kötődően lebonyolított forgalom alapján, mint egyes elkülönülő fix közvetett költségek esetében,
         vagy pedig az egy kibocsátott számlára átlagosan jutó költség alapján, mint az irodai kellékeket magukban foglaló általános
         költségek esetében. Márpedig a szóban forgó mellékletből világosan kitűnik, hogy e művelet eredményét, függetlenül lebonyolításának
         módozataitól, 2,5‑szörös szorzóval szorozták be.

      119    A Bizottság a megtámadott határozat IV. mellékletében azzal indokolja e szorzó alkalmazását, hogy a telefonköltségeket több
         tényező határozza meg, többek között a „megrendelőkkel való kapcsolattartás” és a „kiadóknál való utánajárás”. Az ide sorolt
         költségek több műveletre vonatkoznak, egyebek közt ilyen a könyvesbolt megrendelőlapjának átvétele, a megrendelés egységesítése,
         a megrendelés adatainak rögzítése és a könyvelés, amelynek feladata a fentiekben leírt műveletek összességéhez kapcsolódó
         pénzmozgások nyilvántartása.

      120    Ellenőrizni kell tehát, hogy – amint a felperes azt előadja – még ha a kis megrendelések és a CELF fennmaradó tevékenységei
         közötti, a költségek különféle kategóriáira alkalmazott megosztási kulcsok helyesek is lennének, a szorzók meghatározása önkényes‑e,
         és hogy – mindettől függetlenül – a Bizottságnak tartózkodnia kellett volna‑e a szorzók alkalmazásától az elektronikus úton
         továbbított megrendelések esetében.

      121    A Bizottság és a felperes által beadványaikban és a tárgyaláson szolgáltatott magyarázatok szerint elektronikus úton továbbított
         megrendelés az, amit elektronikus eszközzel fogadnak; ez a későbbiekben megkönnyíti feldolgozást a papír alapú adathordozón
         beérkezett megrendeléshez képest, amit egy alkalmazottnak be kell táplálnia egy jelenleg már számítógépesített kezelőrendszerbe.

      122    A megrendelések elektronikus úton való továbbításának fontosságára már felhívták a figyelmet a vitatott támogatás vizsgálatára
         irányuló eljárásban is. Így a Francia Köztársaság Bizottságnak küldött 1998. március 5‑i levelének egy, „Justification du
         caractère proportionné de la subvention [A támogatás arányos jellegének bizonyítása]” című mellékletében a francia hatóságok
         felhozták, hogy az elektronikus továbbítás hiánya tagadhatatlanul többletköltséget okoz a megrendelés feldolgozása során.
         Ezzel a francia hatóságok tulajdonképpen azt állították, hogy a kis megrendelések feldolgozása kapcsán többletköltséget okozó
         egyik körülmény az, hogy e megrendeléseket gyakran kis könyvkiadók felé továbbítják, amelyek viszonylatában az automatikus,
         elektronikus továbbítás eljárása nem alkalmazható. A francia hatóságok végül azt is jelezték, hogy az elektronikus továbbítás
         egyben lehetővé teszi az egyes művek optikai leolvasással történő azonosítását.

      123    Amint az már fentebb (lásd 114–119. pont) bemutatásra került, a megtámadott határozat IV. mellékletében, és különösen a megjegyzések
         és magyarázatok 2., 4. és 9. pontjában, a Bizottság több ízben szintén azzal indokolta a szorzók alkalmazását, hogy a kis
         megrendelések gyakran kézi feldolgozást igényelnek, mivel a művek átvétele nem automatizált, illetve azonosító kód hiányában
         előzetes kutatómunkát igényel. Hasonló módon az általános költségek – telefon‑ és telexköltségek, pénzbeszedési költségek –
         esetében is azzal indokolta a szorzó alkalmazását, hogy pótlólagos műveletek szükségesek a kis megrendelések egységesítéséhez.

      124    Márpedig nyilvánvaló belső ellentmondást hordoz az, ha egyfelől kijelentik, hogy az elektronikus továbbítás hiánya többletköltségeket
         eredményez, másfelől pedig ugyanazt a szorzót alkalmazzák az elektronikus és a hagyományos úton továbbított megrendelésekre.

      125    Valójában csak akkor lenne elfogadható az, hogy a kis megrendelések feldolgozása során felmerült költségekre – tekintettel
         az elektronikus továbbítás hiányára – szorzót alkalmaznak, ha az elektronikus továbbítás egyértelműen ritkább lenne a kis
         megrendelések esetében, mint az egyéb megrendelések vonatkozásában. Ez kitűnik a Francia Köztársaság által a Bizottságnak
         1998. március 5‑én küldött levél „A támogatás arányos jellegének bizonyítása” című mellékletéből. A framcia hatóságok arról
         tájékoztatták a Bizottságot, hogy a kis megrendeléseknek pusztán egyharmadát továbbították elektronikus úton, míg a CELF egyéb
         megrendeléseinek 58%‑át továbbították ilyen módon. A Bizottság e számadatok alapján elemezte a kis megrendelések feldolgozásának
         költségeit.

      126    Márpedig a Bizottság maga is elismeri a megtámadott határozat (212) preambulumbekezdésében, hogy a francia hatóságok a fent
         hivatkozott 1998. március 5‑i levélben felcserélték az elektronikus és a hagyományos úton továbbított megrendelésekre vonatkozó
         százalékos adatokat. A kis megrendelésekre vonatkozó valós számadat szerint tehát e megrendelések kétharmadát továbbították
         elektronikus úton, és egyharmadát hagyományos úton. Meg kell tehát állapítani, hogy 1994‑ben az elektronikus továbbítás egyértelműen
         gyakoribb volt a kis megrendelések esetében, mint a CELF egyéb tevékenységei vonatkozásában – amint az egyébként a francia
         hatóságok el is ismerték, sőt, arról a Bizottságot is tájékoztatták 2003. március 11‑i levelükben.

      127    A Bizottság mindazonáltal a megtámadott határozatban ((212) preambulumbekezdés) úgy ítélte meg, hogy a francia hatóságok tévedése
         – melyet saját számításaiban is figyelembe vett – nem járt olyan következményekkel, amelyek megkérdőjeleznék a vitatott támogatás
         arányosságát, hiszen az elektronikus és hagyományos úton továbbított megrendelésekre vontakozó százalékos adatok felcserélésének
         pénzügyi következménye igen csekély összeget, könyvenként 0,24 eurót tett csak ki. E megállapítás alapvetően megismétli a
         francia hatóságok által a Bizottságnak küldött 2003. március 11‑i levél 1. mellékletében kifejtett magyarázatot. E magyarázat
         szerint a felcserélés pusztán egy költségkategóriát – a futárszolgálat költségeit – érintette, amennyiben a kis megrendelésekhez
         kapcsolódó költségekre indokolatlanul alkalmaztak egy szorzót.

      128    Márpedig, amint azt a felperes a tárgyaláson kifejtette, nyilvánvaló belső ellentmondást hordoz a Bizottság azon álláspontja,
         amelynek jegyében egyfelől átveszi a francia hatóságok 1998. március 5‑i levelében közölt számításokat (amelyek lényegében
         abból az előfeltételezésből indultak ki, hogy a kis megrendelések feldolgozásának többletköltségeiért nagyrészt az a körülmény
         a felelős, hogy e megrendeléseket csekély arányban továbbítják elektronikus úton), másfelől pedig elismeri és magáévá teszi
         a francia hatóságok 2003. március 11‑i levélben kifejtett álláspontját, amely szerint az a tény, hogy a kis megrendeléseknek
         nem egyharmadát, hanem kétharmadát továbbították elektronikus úton, elhanyagolható mértékben hat ki a vitatott támogatás arányos
         jellegére.

      129    A Bizottság álláspontja ezenfelül nyilvánvalóan hibás. Egyértelműen kitűnik ugyanis a megtámadott határozat IV. mellékletéből,
         hogy mind a kis megrendelések elektronikus továbbításának állítólagos szerény arányát, mint pedig e megrendelések feldogozási
         nehézségeit – mely utóbbiakat egyébként az elektronikus továbbítás főszabály szerint nagyrészt feloldja – arra használták
         fel, hogy a különféle szorzók alkalmazását igazolják. A tények tehát ellene szólnak annak az érvnek, hogy a kis megrendelések
         elektronikus és hagyományos úton való továbbítására vonatkozó százalékos adatok felcserélése csak a futárszolgálat költségeinek
         vonatkozásában játszott szerepet.

      130    Meg kell tehát állapítani, hogy a Bizottság nyilvánvaló mérlegelési hibát követett el azzal, hogy olyan szorzókkal többszörözte
         meg a kis megrendelések feldolgozásához kötődő költségek első lépésben megbecsült összegét, amelyek használatát a feldolgozás
         elektronikus továbbítás esetén elkerülhető többletnehézségeivel indokolta. Nyilvánvalóan ez a helyzet a művek átvételének
         költségei, a kereskedelmi osztály közvetlen munkaerő költségei, a telefon‑, telex‑ és pénzbeszedési költségek esetében. Tekintettel
         a Bizottság által az Elsőfokú Bíróság írásbeli kérdéseire adott válaszok tartalmára, ugyanez volt a helyzet a futárszolgálat
         költségeit illetően is.

      131    Annak megvizsgálása végett, hogy ez a hiba milyen kihatással volt arra, hogy a vitatott támogatást a Bizottság a megtámadott
         határozatban nem minősítette túlzott jellegűnek, az Elsőfokú Bíróság felhívta a Bizottságot a kis megrendelésekhez kötődő
         költségek szorzók használata nélküli kiszámítására.

      132    A Bizottság nem adott meg válaszként konkrét számot. Mindenesetre világosan kitűnik a válaszából, hogy a szorzók alkalmazása
         nélkül a kis megrendelések feldolgozásához kötődő költségeket legalább 635 000 FRF‑fel (96 805,13 euró) alacsonyabb értékben
         kellett volna meghatározni, még akkor is, ha csak azon költségkategóriákat illetően végzik el a korrekciót, amelyekre 3‑szoros
         szorzót alkalmaztak.

      133    Így tehát a szorzók alkalmazása nélkül a Bizottság nem állapíthatta volna meg az általa a megtámadott határozat IV. mellékletében
         használt számadatok alapján, hogy a CELF‑nek nyújtott támogatás nem volt alkalmas arra, hogy túlkompenzálja a kis megrendelések
         feldolgozásához kötődő többletköltségeket. A szorzók alkalmazása nélkül ugyanis kimutatható lett volna, hogy az e tevékenységből
         származó nyereség meghaladta a 600 000 FRF‑et.

      134    Mindenesetre meg kell állapítani, hogy még ha a Bizottság alkalmazhatott volna is szorzót a fenti 130. pontban hivatkozott
         költségkategóriákra, nyilvánvaló mérlegelési hibát követett volna el azzal, hogy ezeket a szorzókat az elektronikus úton továbbított
         megrendelésekre is alkalmazta, mivel ezek nyilvánvalóan nem vonnak magukkal olyan nehézségeket, amelyek fennállásával a Bizottság
         indokolta a szorzók használatát.

      135    Következésképpen meg kell állapítani, hogy a szorzók alkalmazásából fakadó költségnövekedés kétharmad része mindenképpen nyilvánvalóan
         hibás értékelésből ered.

      136    Így tehát a felperes helyesen állítja, hogy a Bizottság túlértékelte a kis megrendelések feldolgozásához elválaszthatatlanul
         kötődő, a CELF által ténylegesen viselt költségeket, amelyeket a vitatott támogatásnak arányosan és a többletköltségeket meg
         nem haladó módon kellett volna kompenzálnia.

      137    A fentiek alapján helyt kell adni a harmadik jogalapnak a vitatott támogatás közös piaccal való összeegyeztethetőségének vizsgálata
         során elkövetett nyilvánvaló mérlegelési hibákon alapuló második részének.

      138    Így tehát – anélkül, hogy szükséges lenne megvizsgálni a felperes további érveit és jogalapjait – meg kell semmisíteni a megtámadott
         határozat 1. cikkének utolsó mondatát.

       A költségekről
      139    Az eljárási szabályzat 87. cikkének 2. bekezdése alapján az Elsőfokú Bíróság a pervesztes felet kötelezi a költségek viselésére,
         ha a pernyertes fél ezt kérte. Mivel a Bizottság pervesztes lett, a felperes kérelmének megfelelően kötelezni kell a költségek
         viselésére.

      140    A Francia Köztársaság maga viseli a saját költségeit, az eljárási szabályzat 87. cikke 4.§‑ának első bekezdése értelmében.

      A fenti indokok alapján
      AZ ELSŐFOKÚ BÍRÓSÁG (harmadik tanács)
      a következőképpen határozott:
      1)      A Bíróság a Franciaország által a Coopérative d'Exportation du Livre Français (CELF) részére nyújtott támogatással kapcsolatos
            2004. április 20‑i bizottsági határozat 1. cikkének utolsó mondatát megsemmisíti.
      2)      A Bíróság az Európai Közösségek Bizottságát kötelezi – saját költségein kívül – a Société internationale de diffusion et d'édition
            SA (SIDE)‑nél felmerült költségek viselésére.
      3)      A Francia Köztársaság maga viseli saját költségeit.

               Jaeger

               Tiili

                Tchipev

         Kihirdetve Luxembourgban, a 2008. április 15‑i nyilvános ülésen.

               hivatalvezető

                     elnök

               E. Coulon

                     M. Jaeger

         * Az eljárás nyelve: francia.


title: A Bíróság (nyolcadik tanács) 2009. március 12-i ítélete. # Az Európai Közösségek Bizottsága kontra Görög Köztársaság. # Tagállami kötelezettségszegés - 2006/22/EK irányelv - Jogszabályok közelítése - Közúti szállításra vonatkozó egyes szociális jogszabályok - Az előírt határidőn belüli átültetés elmaradása. # C-298/08. sz. ügy

text:
      A Bíróság (nyolcadik tanács) 2009. március 12‑i ítélete – Bizottság kontra Görögország
      (C‑298/08. sz. ügy)
      „Tagállami kötelezettségszegés – 2006/22/EK irányelv – Jogszabályok közelítése – Közúti szállításra vonatkozó egyes szociális jogszabályok – Az előírt határidőn belüli átültetés elmaradása”
      Kötelezettségszegés megállapítása iránti kereset – A megalapozottság Bíróság általi vizsgálata – Figyelembe veendő helyzet – Az indokolással ellátott véleményben meghatározott határidő lejártakor fennálló helyzet (EK 226. cikk) (vö. 7. pont)
      Tárgy

               Tagállami kötelezettségszegés – A közúti szállításra vonatkozó egyes szociális jogszabályokkal kapcsolatos 3820/85/EGK és
                  a 3821/85/EGK tanácsi rendelet végrehajtásának minimumfeltételeiről és a 88/599/EGK tanácsi irányelv hatályon kívül helyezéséről
                  szóló, 2006. március 15‑i 2006/22/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvnek (HL L 102., 35. o.) való megfeleléshez szükséges
                  rendelkezések előírt határidőn belüli elfogadásának elmulasztása.

            Rendelkező rész

                  1)

                  	A Görög Köztársaság – mivel nem fogadta el azokat a törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezéseket, amelyek szükségesek
                     ahhoz, hogy megfeleljen a közúti szállításra vonatkozó egyes szociális jogszabályokkal kapcsolatos 3820/85/EGK és a 3821/85/EGK
                     tanácsi rendelet végrehajtásának minimumfeltételeiről és a 88/599/EGK tanácsi irányelv hatályon kívül helyezéséről szóló,
                     2006. március 15‑i 2006/22/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvnek – nem teljesítette a 2006/22 irányelvből eredő kötelezettségeit.

                  2)

                  	A Bíróság a Görög Köztársaságot kötelezi a költségek viselésére.