title: A Bíróság ítélete (tizedik tanács), 2015. május 21.#Andreas Wittmann.#Az Oberlandesgericht Nürnberg (Németország) által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem.#Előzetes döntéshozatalra utalás – 2006/126/EK irányelv – Vezetői engedélyek kölcsönös elismerése – Tilalmi idő – Vezetői engedélynek valamely tagállamban, a szokásos tartózkodási hely szerinti tagállamban fennálló tilalmi időszak hatálybalépése előtt történő kiállítása – A más tagállamban kiállított vezetői engedélyek érvényességének a szokásos tartózkodási hely szerinti tagállamban való elismerése megtagadásának indokai.#C-339/14. sz. ügy.

text:
         A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (tizedik tanács)
      2015. május 21. (
            *1
         )
      „Előzetes döntéshozatalra utalás — 2006/126/EK irányelv — Vezetői engedélyek kölcsönös elismerése — Tilalmi idő — Vezetői engedélynek valamely tagállamban, a szokásos tartózkodási hely szerinti tagállamban fennálló tilalmi időszak hatálybalépése előtt történő kiállítása — A más tagállamban kiállított vezetői engedélyek érvényességének a szokásos tartózkodási hely szerinti tagállamban való elismerése megtagadásának indokai”
      A C‑339/14. sz. ügyben,
      az EUMSZ 267. cikk alapján benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában, amelyet az Oberlandesgericht Nürnberg (Németország) a Bírósághoz 2014. július 14‑én érkezett, 2014. június 26‑i határozatával terjesztett elő az előtte

         Andreas Wittmann ellen folyamatban lévő büntetőeljárásban,
      A BÍRÓSÁG (tizedik tanács),
      tagjai: C. Vajda tanácselnök, A. Rosas (előadó) és Juhász E. bírák,
      főtanácsnok: Y. Bot,
      hivatalvezető: A. Calot Escobar,
      tekintettel az írásbeli szakaszra,
      figyelembe véve a következők által előterjesztett észrevételeket:

               —

               A. Wittmann képviseletében W. Säftel Rechtsanwalt,

               —

               az Európai Bizottság képviseletében G. Braun és N. Yerrell, meghatalmazotti minőségben,

         tekintettel a főtanácsnok meghallgatását követően hozott határozatra, miszerint az ügy elbírálására a főtanácsnok indítványa nélkül kerül sor,
      meghozta a következő

         Ítéletet

               1

               Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem a vezetői engedélyekről szóló, 2006. december 20‑i 2006/126/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL L 403., 18. o.) 11. cikke (4) bekezdésének értelmezésére vonatkozik.

               2

               Ezt a kérelmet az A. Wittmann ellen amiatt indított büntetőeljárásban terjesztették elő, hogy 2013. május 16‑án Németország területén a szükséges vezetői engedély nélkül vezetett gépjárművet.

         Jogi háttér

         Az uniós jog

               3

               A 2006/2 irányelv (2) és (15) preambulumbekezdése a következőket tartalmazza:

                        „(2)

                        A vezetői engedélyekre vonatkozó szabályok a közös közlekedéspolitika alapvető elemei, amelyek hozzájárulnak a közúti közlekedésbiztonság javításához, valamint megkönnyítik azon személyek szabad mozgását, akik a vezetői engedélyt kiállító tagállamtól eltérő tagállamban telepednek le. Tekintettel az egyéni szállítóeszközök jelentőségére, a fogadó tagállam által hivatalosan elismert vezetői engedély birtoklása elősegíti a személyek szabad mozgását és letelepedését. […]

                  […]

                        (15)

                        Közúti közlekedésbiztonsági okokból a tagállamoknak képeseknek kell lenniük a vezetői engedélyek visszavonására, felfüggesztésére, megújítására és megszüntetésére vonatkozó nemzeti rendelkezéseik alkalmazására valamennyi olyan vezetői engedéllyel rendelkező személy tekintetében, akik területükön szokásos tartózkodási hellyel rendelkeznek.”

               4

               Ezen irányelv 2. cikkének (1) bekezdése értelmében a tagállamok az általuk kiállított vezetői engedélyeket kölcsönösen elismerik.

               5

               Az említett irányelv 11. cikkének (4) bekezdése a következőket írja elő:
               „A tagállam megtagadja a vezetői engedély kiállítását azon kérelmezőnek, akinek a vezetői engedélyét egy másik tagállamban korlátozták, felfüggesztették vagy visszavonták.
               A tagállam megtagadja egy másik tagállam által olyan személy részére kiállított vezetői engedély érvényességének elismerését, akinek a vezetői engedélyét az előbbi állam területén korlátozták, felfüggesztették vagy visszavonták.
               A tagállam szintén megtagadhatja a vezetői engedély kiállítását olyan kérelmező részére, akinek a vezetői engedélyét egy másik tagállamban érvénytelenítették.”

         A német jog

               6

               A német jog vonatkozó rendelkezéseit a személyek közúti közlekedésben való részvételének engedélyezéséről szóló rendelet (Verordnung über die Zulassung von Personen zum Straβenverkehr [Fahrerlaubnis‑Verordnung]) 2013. január 10‑i változata (a továbbiakban: FeV) tartalmazza.

               7

               A FeV 28. §‑ának (1) bekezdésében előírt elv szerint az Európai Unió vagy az Európai Gazdasági Térség (EGT) területére vonatkozó, valamely másik tagállamban kiállított vezetői engedély a jogosultat feljogosítja arra, hogy Németországban gépjárművet vezessen.

               8

               E § (4) bekezdése, amely kivételt állapít meg ezen szabály alól, a következőképpen rendelkezett:
               „Az (1) bekezdésben említett jogosultság nem vonatkozik az EU vagy az EGT területére vonatkozó vezetői engedéllyel rendelkező olyan személyre,
               […]

                        3.

                        akinek a vezetői engedélyét Németországban bíróság ideiglenesen vagy jogerősen, vagy közigazgatási hatóság azonnal végrehajthatóan vagy jogerősen bevonta, illetve ha a vezetői engedély megadását jogerősen megtagadták, vagy azt csak azért nem vonták vissza, mert időközben lemondott róla,

                        4.

                        akinek jogerős bírósági döntés alapján nem adható vezetői engedély,

                  […]
               Az első mondat 3. és 4. pontja csak akkor alkalmazandó, ha az ott említett intézkedéseket a központi közlekedési nyilvántartásba bejegyezték, és azokat a közúti közlekedésről szóló törvény 29. §‑a alapján nem törölték […]”

         Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés

               9

               A. Wittmann német állampolgár 2013. május 16‑án, Rothenburg–ob‑der‑Tauberban, közúti ellenőrzés során olyan uniós vezetői engedélyt mutatott be, amelyet a lengyel hatóságok állítottak ki számára.

               10

               Mivel a német hatóságok úgy vélték, hogy a Lengyelországban kiállított vezetői engedély a területükön nem ismerhető el, engedély nélküli járművezetés miatt büntetőeljárást indítottak A. Wittmann-nal szemben. A. Wittmann szerintük nem használhatja a lengyel vezetői engedélyt, mert korábban Németországban elítélték, és tilalmi időt állapítottak meg vele szemben, amely alatt nem szerezhet vezetői engedélyt.

               11

               Az Amtsgericht Ansbach (ansbachi helyi bíróság) következésképpen lefolytatta az eljárást, és 2014. január 23‑i ítéletével hat hónap szabadságvesztésre ítélte vezetői engedély nélküli járművezetés miatt. E bíróság helyben hagyta a német hatóságok álláspontját.

               12

               A kérdést előterjesztő bíróság az előtte folyamatban lévő jogvita alapjául szolgáló tényállással kapcsolatban ismerteti, hogy A. Wittmann 2004. december 1‑jén egy közúti ellenőrzés során hamis cseh vezetői engedélyt mutatott be. Az Amtsgericht Lindau (lindaui helyi bíróság), amely az ügyben akkor az illetékes bíróság volt, 2005. július 18‑i ítéletében csupán vezetői engedély kiállítására vonatkozó tilalmi időt állapított meg (ez olyan időszakot jelent, amely alatt nem állítható ki vezetői engedély annak a személynek, akinek nincs vezetői engedélye – vagy azért, mert már korábban visszavonták, vagy mert még soha nem volt vezetői engedélye). Az Amtsgericht Lindau azért határozott így, mert A. Wittmann vezetői engedélyét 2001‑ben visszavonták.

               13

               Az Amtsgericht Lindau ítélete 2006. július 14‑én emelkedett jogerőre. A kiállításra vonatkozó tilalmi idő 2006. július 14‑én kezdődött, és egy évvel később, azaz 2007. július 14‑én telt le. A büntető törvénykönyv szerint a vezetői engedély kiállítására vonatkozó tilalmi idő csak az ítélet jogerőre emelkedésével kezdődik meg.

               14

               Bár az Amtsgericht Lindau ítéletét követően A. Wittmann nem folyamodott új vezetői engedélyért Németországban, szerzett azonban egy vezetői engedélyt Lengyelországban, 2005. szeptember 14‑én, azaz 2005. július 18‑i ítélet kihirdetése után, de annak jogerőre emelkedése és az egyéves tilalmi idő megkezdődése előtt.

               15

               A. Wittmann a lengyel vezetői engedélyt mutatta be a 2009. szeptember 15‑én Rothenburg‑ob‑der‑Tauberban lefolytatott közúti ellenőrzés során. 2010. május 4‑én engedély nélküli járművezetésért hat hónap szabadságvesztésre ítélték, amelyet le is töltött.

               16

               A. Wittmann ugyanezt a lengyel vezetői engedélyt mutatta be a jelen ítélet 9. pontjában említett, 2013. május 16‑i közúti ellenőrzésnél.

               17

               2014. január 23‑án hozott ítéletében az Amtsgericht Ansbach azt is megállapította, hogy A. Wittmannt korábban tizenegy alkalommal ítélték el engedély nélküli járművezetés miatt. A német vezetői engedélyét 2001‑ben visszavonták, és Németországban később sem állítottak ki számára vezetői engedélyt.

               18

               A. Wittmann felülvizsgálat iránti kérelmet nyújtott be a 2014. január 23‑án hozott ítélet ellen az Oberlandesgericht Nürnberghez (nürnbergi tartományi legfelsőbb bíróság). A szabadságvesztés‑büntetés végrehajtását a kérdést előterjesztő bíróság ítéletének kihirdetéséig felfüggesztették.

               19

               Mivel az Oberlandesgericht Nürnberg kétségeket támasztott azzal kapcsolatban, hogy a 2006/126 irányelv alapján el kell‑e ismerni a lengyel vezetői engedélyt, úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdést terjeszti a Bíróság elé:
               „Úgy kell‑e értelmezni a 2006/126 irányelv 11. cikkének (4) bekezdését, hogy a vezetői engedély visszavonásával egyenértékű az, ha egy járművezetőtől csak azért nem vonják vissza a vezetői engedélyt, mert azt már korábban visszavonták, és ezért nincsen vezetői engedélye, és ha ezzel egyidejűleg elrendelik, hogy ennek a személynek meghatározott időtartamon át nem állítható ki új vezetői engedély?”

         Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésről

               20

               A kérdést előterjesztő bíróság kérdése lényegében arra irányul, hogy úgy kell‑e értelmezni a 2006/126 irányelv 11. cikke (4) bekezdésének második albekezdését, hogy az olyan intézkedés, amellyel valamely tagállam, amely azért nem vonhatja vissza a gépjárművezetőtől a vezetői engedélyét, mert azt korábban már határozattal visszavonták, elrendeli, hogy ennek a személynek meghatározott időtartamon át nem állítható ki új vezetői engedély, e rendelkezés értelmében a vezetői engedély korlátozására, felfüggesztésére vagy visszavonására irányuló intézkedésnek minősül, és azt a következményt vonja maga után, hogy ezen időtartam lejárta előtt nem ismerhető el a más tagállam által kiállított vezetői engedély.

               21

               A. Wittmann úgy véli, hogy a Bíróság által e tárgyban hozott korábbi ítéletek alapjául szolgáló tényállás nem hasonlítható össze a jelen ügy tényállásával. A Bíróságnak a vezetői engedélyek kölcsönös elismerésének elvére vonatkozó ítélkezési gyakorlatára (Akyüz‑ítélet, C‑467/10, EU:C:2012:112, 46. pont) hivatkozva azt állítja, hogy ehhez az elvhez nem fűzhetők további kivételek. Szerinte a Bíróság két egyértelmű esetben állapított meg kivételt: a tartózkodási helyre vonatkozó követelmény be nem tartása esetében, amelynek a jelen ügyben egyáltalán nincsen jelentősége, és a külföldi vezetői engedélynek a nemzeti jogosultság visszavonását követően vagy tilalmi idő alatt történő megszerzése esetében. A. Wittmann szerint a lengyel vezetői engedélyét nem tilalmi idő alatt szerezte, mert ez a tilalom csak az említett engedély megszerzését követően lépett hatályba.

               22

               Az Európai Bizottság előadja, hogy a kérdést előterjesztő bíróság szerint hasonlóság mutatkozik a jelen ügy és a Weber‑ítélet (C‑1/07, EU:C:2008:640) alapjául szolgáló tényállás között. Úgy ítéli meg, hogy meg kell vizsgálni, hogy a két ügy között vannak‑e olyan különbségek, amelyek eltérő jogi értékelést indokolnak. Szerinte nincsenek, mert A. Wittmann a lengyel vezetői engedély tekintetében hasonló helyzetben van, mint amilyen a Weber‑ítélet (C‑1/07, EU:C:2008:640) alapjául szolgáló ügyben fennállt.

               23

               Emlékeztetni kell, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a 2016/126 irányelvet megelőző, a vezetői engedélyekről szóló, 1991. július 29‑i 91/439/EGK tanácsi irányelv (HL L 237., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 7. fejezet, 1. kötet, 317. o.) 2. cikkének (1) bekezdése előírja a tagállamokban kiállított vezetői engedélyek külön alakiság nélküli, kölcsönös elismerését (lásd ebben az értelemben: Akyüz‑ítélet, C‑467/10, EU:C:2012:112, 40. pont; Hofmann‑ítélet, C‑419/10, EU:C:2012:240, 43 és 44. pont).

               24

               A 2006/126 irányelv 11. cikke (4) bekezdésének második albekezdése azonban úgy rendelkezik, hogy a tagállam megtagadja egy másik tagállam által olyan személy részére kiállított vezetői engedély érvényességének elismerését, akinek a vezetői engedélyét az előbbi állam területén korlátozták, felfüggesztették vagy visszavonták.

               25

               A kérdést előterjesztő bíróság által szolgáltatott információkból kiderül, hogy mielőtt a lengyel vezetői engedélyt 2005. szeptember 14‑én A. Wittmann számára kiállították volna, az Amtsgericht Lindau 2005. július 18‑án német vezetői engedély kiállítására vonatkozó tilalmat rendelt el vele szemben. Az Amtsgericht Lindau ítélete 2006. július 14‑én emelkedett jogerőre, a kiállításra vonatkozó tilalom ebből következően ugyanezen a napon emelkedett jogerőre és egy évvel később, azaz 2007. július 14‑én szűnt meg. Egyébiránt a vezetői engedély németországi kiállításának tilalmára vonatkozó intézkedést kiváltó tényeket 2004. december 1‑jén, vagyis az említett lengyel vezetői engedély kiállításának időpontja előtt állapították meg.

               26

               Emlékeztetni kell arra, hogy a Weber‑ítélet (C‑1/07, EU:C:2008:640) alapjául szolgáló ügyben olyan személyről volt szó, aki Németországban kábítószerek hatása alatt vezetett gépjárművet, és akinek bírság kiszabása mellett a vezetői engedélyét is felfüggesztették egy hónapra. A német vezetői engedélyt ezt követően ugyanezen okokból visszavonták. A vezetői engedély felfüggesztéséről szóló közigazgatási határozatot követően, de a határozat jogerőre emelkedése előtt és a vezetői engedélye visszavonását elrendelő későbbi határozat meghozatala előtt ez a személy cseh vezetői engedélyt szerzett, amelyet a német hatóságok nem ismertek el.

               27

               Ebben az ítéletben a Bíróság azonban azt állapította meg, hogy a 91/439 irányelv 1. cikkének (2) bekezdése és 8. cikkének (2) és (4) bekezdése nem tiltja meg egy tagállamnak, hogy területén megtagadja a valamely másik tagállamban kiállított vezetői engedély szerinti járművezetési jogosultság elismerését, ha annak jogosultjától az első tagállamban visszavonták a vezetői engedélyt, még akkor sem, ha ezen visszavonás tárgyában az említett engedély kiállítását követően hoztak határozatot, amennyiben ez utóbbi engedélyt az első tagállamban kiállított vezetői engedély felfüggesztéséről szóló határozat meghozatalát követően állították ki, és mind e felfüggesztést, mind az említett visszavonást a második vezetői engedély kiállításának idején fennálló indokok támasztják alá (lásd ebben az értelemben: Weber‑ítélet, C‑1/07, EU:C:2008:640, 41. Lásd még: Apelt‑ítélet, C‑224/10, EU:C:2011:655, 31. pont).

               28

               Kétségtelen, hogy az alapeljárásban az A. Wittmann‑nal szemben elrendelt intézkedés különbözik az F. Weberrel szemben elrendeltektől, mivel F. Weber még akkor is rendelkezett a német vezetői engedélyével, amikor Németország területén elkövette a Weber‑ítélet (C‑1/07, EU:C:2008:640) alapjául szolgáló ügyben tárgyalt jogsértést, míg A. Wittmann esetében az alapeljárásban szereplő jogsértés időpontjában ez nem volt így. Az a körülmény azonban, hogy A. Wittmann már nem rendelkezett német vezetői engedéllyel, amelyet vissza lehetett volna vonni, nincsen kihatással a 2006/126 irányelv 11. cikke (4) bekezdése második albekezdésének alkalmazására. Ilyen körülmények között ugyanis az új vezetői engedély kiállítására vonatkozó tilalom e rendelkezés értelmében a vezetői engedély korlátozására, felfüggesztésére vagy visszavonására irányuló intézkedésnek minősül (lásd ebben az értelemben: Apelt‑ítélet, C‑224/10, EU:C:2011:655, 33. pont, amelyben a Bíróság azt állapította meg, hogy a vezetői engedély bevonása a 91/439 irányelv 8. cikkének (2) és (4) bekezdése szerinti felfüggesztésnek tekinthető).

               29

               Amennyiben az ilyen intézkedéseket kizárnák a 2006/126 irányelv 11. cikke (4) bekezdése második albekezdésének hatálya alól, úgy az azt eredményezné – ahogyan erre a Bizottság hivatkozik –, hogy a vezetői engedély nélkül közlekedési szabálysértéseket elkövető személyek kedvezőbb bánásmódnak részesülnének, mint az ilyen szabálysértéseket vezetői engedély birtokában elkövető személyek. Ez pedig ellentétes lenne a közúti közlekedésbiztonság céljával, amelynek fontosságát az irányelv (2) és (15) preambulumbekezdése is hangsúlyozza.

               30

               Márpedig ha kötelezővé tennék valamely tagállam számára egy másik tagállam által kiállított vezetői engedély érvényességének annak ellenére történő elismerését, hogy az adott személlyel szemben az első tagállamban vezetői engedély kiállítására vonatkozó tilalmat rendeltek el olyan cselekmények miatt, amelyeket a vezetői engedély második tagállamban történő kiállítását megelőzően követtek el, úgy az arra ösztönözné a valamely tagállam területén ilyen intézkedéssel szankcionálható jogsértés elkövetőit, hogy egy másik tagállamba menjenek új vezetői engedélyt kiállíttatni maguknak, és így kerüljék el az említett jogsértések közigazgatási vagy büntetőjogi következményeit, ez pedig végső soron lerombolná azt a bizalmat, amelyen a vezetői engedélyek kölcsönös elismerésének rendszere nyugszik (lásd ebben az értelemben: Weber‑ítélet, C‑1/07, EU:C:2008:640, 39. pont).

               31

               Az a körülmény, hogy az ezen intézkedést megállapító ítélet csak azután emelkedett jogerőre, hogy a vezetői engedélyt a második tagállamban kiállították, nem releváns, amennyiben ezt az engedélyt az ítélet kihirdetése után állították ki, és az említett intézkedést alátámasztó indokok már a vezetői engedély kiállításakor is fennálltak (lásd ebben az értelemben: Weber‑ítélet, C‑1/07, EU:C:2008:640, 36 és 41. pont).

               32

               Következésképpen a feltett kérdésre azt a választ kell adni, hogy a 2006/126 irányelv 11. cikke (4) bekezdésének második albekezdését úgy kell értelmezni, hogy az olyan intézkedés, amellyel a gépjárművezető szokásos tartózkodási helye szerinti tagállam, amely azért nem vonhatja vissza a gépjárművezetőtől a vezetői engedélyét, mert azt korábban már határozattal visszavonták, elrendeli, hogy az említett személynek meghatározott időtartamon át nem állítható ki új vezetői engedély, e rendelkezés értelmében a vezetői engedély korlátozására, felfüggesztésére vagy visszavonására irányuló intézkedésnek minősül, és azt a következményt vonja maga után, hogy nem ismerhető el a más tagállam által ezen időtartam lejárta előtt kiállított vezetői engedély. Az a körülmény, hogy az ezen intézkedést megállapító ítélet csak azután emelkedett jogerőre, hogy a vezetői engedélyt a második tagállamban kiállították, nem releváns, amennyiben ezt az engedélyt az ítélet kihirdetése után állították ki, és az említett intézkedést alátámasztó indokok már a vezetői engedély kiállításakor is fennálltak.

         A költségekről

               33

               Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.

               A fenti indokok alapján a Bíróság (tizedik tanács) a következőképpen határozott:

                     A vezetői engedélyekről szóló, 2006. december 20‑i 2006/126/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv 11. cikke (4) bekezdésének második albekezdését úgy kell értelmezni, hogy az olyan intézkedés, amellyel a gépjárművezető szokásos tartózkodási helye szerinti tagállam, amely azért nem vonhatja vissza a gépjárművezetőtől a vezetői engedélyét, mert azt korábban már határozattal visszavonták, elrendeli, hogy az említett személynek meghatározott időtartamon át nem állítható ki új vezetői engedély, e rendelkezés értelmében a vezetői engedély korlátozására, felfüggesztésére vagy visszavonására irányuló intézkedésnek minősül, és azt a következményt vonja maga után, hogy nem ismerhető el a más tagállam által ezen időtartam lejárta előtt kiállított vezetői engedély. Az a körülmény, hogy az ezen intézkedést megállapító ítélet csak azután emelkedett jogerőre, hogy a vezetői engedélyt a második tagállamban kiállították, nem releváns, amennyiben ezt az engedélyt az ítélet kihirdetése után állították ki, és az említett intézkedést alátámasztó indokok már a vezetői engedély kiállításakor is fennálltak.

                     Aláírások

            (
            *1
         )	Az eljárás nyelve: német.


title: Az Elsőfokú Bíróság (negyedik tanács) 2008. szeptember 10-i ítélete. # Francia Köztársaság kontra az Európai Közösségek Bizottsága. # EMOGA - Garanciarészleg - A közösségi finanszírozásból kizárt kiadások - Borágazat - Szerkezetátalakítási és átállási támogatás - A támogatható terület fogalma. # T-370/05. sz. ügy

text:
      T‑370/05. sz. ügy
      Francia Köztársaság
      kontra
      az Európai Közösségek Bizottsága
      „EMOGA – Garanciarészleg – A közösségi finanszírozásból kizárt kiadások – Borágazat – Szerkezetátalakítási és átállási támogatás – A támogatható terület fogalma”
      Az ítélet összefoglalása
      Mezőgazdaság – EMOGA – Végső elszámolás – Szerkezetátalakítási és átállási támogatások a borágazatban
      (1258/1999 tanácsi rendelet, 7. cikk, (4) bekezdés és 1493/1999 tanácsi rendelet, 13. cikk; 1227/2000 bizottsági rendelet,
            13. cikk)
      A közösségi jogszabályok, és különösen a termelési potenciálra tekintettel a borpiac közös szervezéséről szóló 1493/1999 rendelet
         alkalmazása részletes szabályainak megállapításáról szóló 1227/2000 rendelet 13. cikke kifejezetten előírják, hogy a tagállamok
         hatáskörébe tartozik a támogatások körét és mértékét meghatározó rendelkezések elfogadása, különösen az átalányösszegként
         történő kifizetésre, a hektáronkénti támogatás legmagasabb mértékére, valamint a tárgyilagos szempontokon alapuló differenciált
         támogatásra vonatkozó rendelkezések elfogadása.

      Ezenkívül, mivel a közösségi jogszabályok nem határozzák meg a „támogatható terület” fogalmát, nem létezik olyan jogalap,
         amely megtiltaná a tagállamoknak, hogy a kifizetések meghatározása céljából a referenciaterületbe belefoglalják a sorvégi
         fordulókat, vagyis a sorok között és a sorok végén található azon területeket, amelyek ahhoz szükségesek, hogy a szőlőtermesztéshez
         használt gépek haladhassanak vagy megforduljanak.

      Így a szőlőültetvények szerkezetátalakítási és átállási támogatása odaítélésének nemzeti rendszere nem jelentett az 1493/1999
         rendelet 13. cikke értelmében vett közösségi finanszírozási határérték túllépésére nézve valós kockázatot.

      Ugyanis először is az érintett tagállam által a szőlőtermelőknek fizetendő összegek megállapítása érdekében figyelembe vett
         kiadások valósak, mivel a vonatkozó adatokat regionális mezőgazdasági szervezetek gyűjtötték össze.

      Másodszor az átalány számításánál csak a szokásos költségeket veszik figyelembe, kizárva ezáltal a szőlőtermelőnél alkalomszerűen
         felmerülő költségeket, és az átalány mértékét úgy határozzák meg, hogy biztosítsák azt, hogy a legnagyobb támogatás mértéke
         ne haladja meg a telepítés legkisebb költségének az 50%‑át.

      Következésképpen azáltal, hogy a Bizottság a közösségi finanszírozásból a tagállam által a közösségi szabályoknak megfelelően
         kifizetett kiadásokat zárt ki, megsértette a közös agrárpolitika finanszírozásáról szóló 1258/1999 rendelet 7. cikke (4) bekezdésének
         a rendelkezéseit.

      (vö. 55–57., 71–72., 81–82. pont)
AZ ELSŐFOKÚ BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (negyedik tanács)
      2008. szeptember 10.(*)

      „EMOGA – Garanciarészleg – A közösségi finanszírozásból kizárt kiadások – Borágazat – Szerkezetátalakítási és átállási támogatás – A támogatható terület fogalma”
      A T‑370/05. sz. ügyben,
      a Francia Köztársaság (képviselik kezdetben: G. de Bergues és A. Colomb, később: G de Bergues és A.‑L. During, meghatalmazotti minőségben)

      felperesnek
      az Európai Közösségek Bizottsága (képviseli: M. Nolin, meghatalmazotti minőségben)

      alperes ellen
      az Európai Mezőgazdasági Orientációs és Garanciaalap (EMOGA) Garanciarészlege terhére a tagállamok által kifizetett egyes
         kiadásoknak a közösségi finanszírozásból való kizárásáról szóló, 2005. július 20‑i 2005/579/EK bizottsági határozat (HL L 199.,
         84. o.) abban a részben történő megsemmisítése iránt benyújtott kérelme tárgyában, amelyben a 2001/2003. gazdasági év tekintetében
         a szőlőültetvények szerkezetátalakítási és átállási támogatására jogosult területek meghatározására vonatkozó korrekció alapján
         egyes kiadásokat kizár a közösségi finanszírozásból,

      AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK ELSŐFOKÚ BÍRÓSÁGA(negyedik tanács),

      tagjai: Czúcz O. elnök, J. D. Cooke és I. Labucka (előadó) bírák,
      hivatalvezető: C. Kristensen tanácsos,
      tekintettel az írásbeli szakaszra és a 2008. május 14‑i tárgyalásra,
      meghozta a következő
      Ítéletet
       Jogi háttér
      1        A közös agrárpolitika (KAP) finanszírozásáról szóló alapszabályokat a 2000. január 1‑jétől esedékes kiadások tekintetében
         a közös agrárpolitika finanszírozásáról szóló, 1999. május 17‑i 1258/1999/EK tanácsi rendelet (HL L 160., 103. o.; magyar
         nyelvű különkiadás 3. fejezet, 25. kötet, 414. o.) állapítja meg.

      2        Az 1258/1999 rendelet 7. cikkének (4) bekezdése a következőket mondja ki:

      „A Bizottság a kiadásoknak a 2. és a 3. cikkben említett közösségi finanszírozásból történő kizárásáról dönt, ha úgy találja,
         hogy a kiadásra nem a közösségi szabályoknak megfelelően került sor.

      Mielőtt a finanszírozás elutasítására vonatkozó határozat megszületik, a Bizottság vizsgálatának eredményét és az érintett
         tagállam válaszát írásban közlik, ami után a két fél arra törekszik, hogy megállapodásra jusson a megteendő intézkedéseket
         illetően.

      Ha nem jutnak megállapodásra, a tagállam négy hónapon belül eljárás indítását kérheti az álláspontok egyeztetése érdekében,
         amelynek eredményét egy, a Bizottságnak megküldött és a Bizottság által a finanszírozást elutasító határozat meghozatala előtt
         elbírált jelentésbe kell foglalni.

      A Bizottság a kizárásra kerülő összegeket különösen abból a szempontból vizsgálja meg, hogy mekkora a feltárt meg nem felelés
         jelentősége. Figyelembe veszi továbbá a jogsértés jellegét és súlyát, valamint a Közösség által elszenvedett pénzügyi veszteséget
         […].”

      3        A 729/70/EGK tanácsi rendeletnek az EMOGA Garanciarészlege számla-elszámolási eljárása tekintetében történő alkalmazására
         vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló, 1995. július 7‑i 1663/95/EK bizottsági rendelet (HL L 158., 6. o.; magyar
         nyelvű különkiadás 3. fejezet, 18. kötet, 31. o.) 8. cikkének (1) bekezdése a következőképpen rendelkezik:

      „(1)      Amennyiben egy vizsgálat eredményeképpen a Bizottság úgy értékeli, hogy a kiadás teljesítése nem a közösségi szabályoknak
         megfelelően történt, értesíti az érintett tagállamot ellenőrzései eredményeiről, és feltünteti a követelményeknek való megfelelés
         biztosítása érdekében a jövőben végrehajtandó helyesbítő [helyesen: korrekciós] intézkedéseket.

      Az értesítésnek hivatkoznia kell erre a rendeletre. A tagállam 2 hónapon belül válaszol, amit követően a Bizottság módosíthatja
         az álláspontját. Indokolt esetben a Bizottság meghosszabbíthatja a válaszadási határidőt.

      A válaszadási határidő lejárta után a Bizottság kétoldalú megbeszélésre hívja a tagállamot, amelyen igyekeznek megállapodásra
         jutni a végrehajtandó intézkedések, a jogsértés súlyának kiértékelése, valamint a Közösséget ért pénzügyi veszteség tekintetében.
         E megbeszélést követően, és a Bizottság által a megbeszélés és a tagállammal történt konzultáció után további információk
         biztosítására megállapított határidő lejártát követően, vagy ha a tagállam a Bizottság által megállapított határidő előtt
         nem fogadja el a felkérést egy megbeszélésre, a határidő lejárta után a Bizottság hivatalosan közli a tagállammal az elhatározásait,
         a 94/442/EK bizottsági határozatra hivatkozva. E bekezdés negyedik albekezdésének sérelme nélkül ez az értesítés tartalmazza
         minden olyan kiadás kiértékelését, amelyet a Bizottság kizárni szándékozik a 729/70/EGK rendelet 5. cikke (2) bekezdésének
         c) pontja értelmében.

      A tagállam a lehető leghamarabb tájékoztatja a Bizottságot a közösségi szabályoknak való megfelelés biztosítása érdekében
         elfogadott korrekciós intézkedésekről és a hatálybalépésük napjáról. A Bizottság a korrekciós intézkedések hatálybalépésének
         napjáig, szükség szerint, elfogad egy vagy több határozatot a 729/70/EGK rendelet 5 cikke (2) bekezdésének c) pontja értelmében,
         a közösségi szabályoknak meg nem felelő kiadások kizárására.”

      4        A borpiac közös szervezéséről szóló, 1999. május 17‑i 1493/1999/EK tanácsi rendelet (HL L 179., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás
         3. fejezet, 26. kötet, 25. o.) különösen a következőket írja elő:

      „11. cikk
      (1)      Ezennel létrejön a szőlőültetvények szerkezetátalakításának és átállásának rendszere.
      (2)      A rendszer célja a termelésnek a piaci kereslethez igazítása.
      (3)      A rendszer az alábbi intézkedéseket foglalja magában:
      a)      a fajtaváltás, ideértve az átoltással történő fajtaváltást is;
      b)      a szőlőültetvények áttelepítése;
      c)      a szőlőültetvények irányítási módszereinek javítása a rendszer céljának megfelelően.
      Nem tartozik a rendszer hatálya alá a természetes élettartamuk végéhez ért szőlőültetvények rendes megújítása.
      […]
      13. cikk
      (1)      Szerkezetátalakításra és- átállásra csak akkor adható támogatás, ha a tagállamok kidolgozták és ‑ szükség esetén ‑ jóváhagyták
         az erre vonatkozó terveket. A támogatás formái a következők lehetnek:

      a)      a termelőknek a terv végrehajtásának köszönhető bevételkiesésért adott kompenzáció; és
      b)      hozzájárulás a szerkezetátalakítás és- átállás költségeihez.
      (2)      A bevételkiesésért a termelőknek nyújtott kompenzáció formái a következők lehetnek:
      a)      e cím I. fejezetének rendelkezéseitől eltérve [helyesen: sérelme nélkül] egy meghatározott, három borászati évet meg nem haladó
         időtartamra a régi és az új szőlőültetvények egymás mellett történő művelésének engedélyezése; vagy

      b)      a Közösség által finanszírozott pénzbeli kompenzáció.
      (3)      A szerkezetátalakítás és átállás költségeihez való közösségi hozzájárulás nem haladhatja meg ezeknek a költségeknek az 50%‑át.
         Azonban azokon a területeken, amelyek a strukturális alapokra vonatkozó általános rendelkezések megállapításáról szóló, 1999.
         június 21‑i 1260/1999/EK tanácsi rendelet értelmében az 1. célkitűzés hatálya alá tartoznak, a közösségi hozzájárulás aránya
         elérheti a 75%‑ot. A 14. cikk (4) bekezdésének sérelme nélkül, a tagállamok egyik esetben sem járulhatnak hozzá a költségekhez.

      […]
      15. cikk
      E fejezet végrehajtásának részletes szabályait a 75. cikkben megállapított eljárásnak megfelelően kell elfogadni.
      Ezek a szabályok különösen a következőket foglalhatják magukban:
      a)      az érintett szőlőültetvények minimális területe;
      b)      a tervek végrehajtásából származó, a fiatal gazdálkodóknak odaítélt, valamint az üzemfejlesztési terv keretében odaítélt új
         telepítési jogok, és az újratelepítési jogok felhasználására vonatkozó általános rendelkezések;

      c)      azok a rendelkezések, amelyek megakadályozzák, hogy a termelési potenciál e fejezet alkalmazásából adódóan megnövekedjék;
      d)      a támogatás hektáronkénti maximális összege.”
      5        A termelési potenciálra tekintettel a borpiac közös szervezéséről szóló 1493/1999/EK tanácsi rendelet alkalmazása részletes
         szabályainak megállapításáról szóló, 2000. május 31‑i 1227/2000/EK bizottsági rendelet (HL L 143., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás
         3. fejezet, 29. kötet, 116. o.) 13. cikkének (1), (2) és (4) bekezdése különösen a következőket mondja ki:

      „(1)      A tagállamok illetékes hatóságai megállapítják azt a minimális parcellaméretet, amelynek alapján szerkezetátalakítási és átállási
         támogatás nyújtható, valamint a szerkezetátalakítás és az átállás eredményeképpen létrejövő minimális parcellaméretet is.

      (2)      Az egyes tagállamok illetékes hatóságai megállapítják:
      a)      a tervben feltüntetendő intézkedéseket;
      b)      a végrehajtás határidejét, amely nem haladhatja meg az öt évet;
      c)      azt a követelményt, hogy valamennyi tervnek meg kell határoznia az egyes pénzügyi években végrehajtandó intézkedéseket, valamint
         az egyes intézkedések által érintett területet is;

      d)      a végrehajtás ellenőrzésére vonatkozó eljárásokat. […]
      (4)      A tagállamok illetékes hatóságai elfogadják a támogatások körét és mértékét meghatározó szabályokat. Az 1493/1999 […] rendelet
         II. címének III. fejezete, valamint e fejezet alapján [helyesen: sérelme nélkül] az említett szabályok közé tartozhat különösen
         az átalányösszegként történő kifizetés, a hektáronkénti támogatás legmagasabb mértékének, valamint a tárgyilagos szempontokon
         alapuló differenciált támogatás előírása. A szabályokban megfelelően nagyobb mértékű támogatást kell előírni olyan esetekre,
         amikor a terv alapján végzett kivágásból eredő újratelepítési jogok gyakorlására kerül sor a terv végrehajtása során.”

      6        Az 1227/2000 rendeletnek az ezen 1227/2000 rendelet módosításáról szóló, 2002. július 24‑i 1342/2002/EK bizottsági rendelettel
         (HL L 196., 23. o.; magyar nyelvű különkiadás 3. fejezet, 36. kötet, 394. o.) bevezetett 15a. cikke a következőképpen rendelkezik:

      „(1)      A 15. cikk alóli kivételként a tagállamok előírhatják, hogy a támogatás kifizetésére a támogatási kérelemben szereplő valamennyi
         intézkedés végrehajtásának ellenőrzését követően kerül sor. Amennyiben az ellenőrzés megállapítja, hogy nem került sor a támogatási
         kérelemben szereplő valamennyi intézkedés maradéktalan végrehajtására, de az érintett terület több mint 80%‑án végrehajtották
         az intézkedéseket a megállapított határidőn belül, a támogatást azon további támogatás kétszeresével csökkentett összegben
         kell kifizetni, amely akkor járt volna, ha az intézkedés a teljes területen végrehajtásra kerül.

      (2)      Az (1) bekezdéstől eltérően a tagállamok előírhatják a támogatási kérelemben szereplő valamennyi intézkedésre vonatkozó támogatás
         előleg formájában történő kifizetését a termelő részére még az intézkedések teljes végrehajtása előtt, feltéve, hogy a végrehajtás
         megkezdődött, és a kedvezményezett a támogatás összegének 120%‑ával egyenlő összegű biztosítékot nyújt. A 2220/85/EGK rendelet
         alkalmazásában további kötelezettség, hogy valamennyi intézkedést az előleg kifizetését követő két éven belül végre kell hajtani.

      Az egyes tagállamoknak jogukban áll módosítani ezt az időtartamot, amennyiben:
      a)      a szóban forgó területek olyan terület részét képezik, amelyet az érintett tagállam illetékes hatóságai által elismerten természeti
         katasztrófa ért;

      b)      a tervezett intézkedés nem hajtható végre az érintett tagállam részéről elismert szerv által igazoltan fennálló növény‑egészségügyi
         probléma következtében.

      Amennyiben az ellenőrzés azt mutatja, hogy nem hajtották végre maradéktalanul a támogatási kérelemben szereplő valamennyi
         intézkedést, amelyre vonatkozóan támogatási előleg kifizetésére került sor, de az érintett terület több mint 80%‑án végrehajtották
         az intézkedéseket a megállapított határidőn belül, a biztosítékot azon további támogatás kétszeresével csökkentett összegben
         kell visszafizetni, amely akkor járt volna, ha az intézkedés a teljes területen végrehajtásra kerül.

      Ha egy termelő az érintett tagállam által megállapított határidő lejárta előtt lemond a támogatási előlegről, a biztosíték
         95%‑át visszakapja. A tagállamok értesítik a Bizottságot az ezen albekezdés végrehajtására általuk megállapított határidőről.

      Ha egy termelő az érintett tagállam által megállapított határidő lejárta előtt lemond valamennyi intézkedés végrehajtásáról,
         köteles visszafizetni az általa felvett támogatási előleget, amelyet követően a biztosíték 90%‑át visszakapja. A tagállamok
         értesítik a Bizottságot az ezen albekezdés végrehajtására általuk megállapított határidőről.

      (3)      E cikk alkalmazásában 5%‑os tűréshatár alkalmazandó az érintett területek ellenőrzésekor.”
       A jogvita előzményei
       A Francia Köztársaság által a támogatás kiszámítására alkalmazott módszer
      7        A Francia Köztársaság esetében a pénzügyi korrekciókat az Európai Mezőgazdasági Orientációs és Garanciaalap (EMOGA) Garanciarészlege
         terhére a tagállamok által kifizetett egyes kiadásoknak a közösségi finanszírozásból való kizárásáról szóló, 2005. július
         20‑i 2005/579/EK bizottsági határozat (HL L 199., 84. o., a továbbiakban: vitatott határozat) írta elő, mivel a Bizottság
         úgy vélte, hogy a Francia Köztársaság a szőlőültetvények szerkezetátalakítási és átállási műveletei költségeinek a kiszámítása
         során nem támogatható területeket is figyelembe vett.

      8        Amint az ügyiratokból és különösen az egyeztető testület jelentéséből, valamint a 2000/2001. év és a 2001/2002. év tekintetében
         a szőlőültetvények szerkezetátalakítására és átállására nyújtott támogatás odaítélésének a feltételeire vonatkozó tárcaközi
         határozatokból (lásd a 2001. május 24‑i, illetve a 2002. április 5‑i Francia Köztársaság Hivatalos Lapját) kiderül, a francia hatóságok átalányösszegek fizetését választották. A támogatásokat a szerkezetileg átalakított parcellák
         után hektáronként fizették (euró/hektár).

      9        A költségek számítása során figyelembe veszik a szőlőterületeket, beleértve a sorvégi fordulókat, vagyis a sorok között és
         a sorok végén található azon területeket, amelyek ahhoz szükségesek, hogy a szőlőtermesztéshez használt gépek, mint a traktorok
         és a szüretelőgépek, haladhassanak vagy megforduljanak.

      10      E számítást így egy olyan 1 hektáros, négyszögletes és sík terepű szőlőültetvényként meghatározott mintaparcellának a leírása
         alapján végezték, amely a terület 10%‑áig magában foglalja a mezőgazdasági gépek áthaladásához szükséges sorvégi fordulókat,
         vagyis a sorok végétől számított 6 méteres területet.

      11      A parcellák különböző formái és a különleges terepviszonyok figyelembevétele céljából egy nomogramot, vagyis egy diagramot
         határoztak meg a területek kiszámításának az eljárásához. Ez a szőlővel be nem ültetett területek elfogadható legmagasabb
         százalékos mértékét határozza meg, amely például 30% azon parcellák esetében, amelyeknek a szőlővel beültetett területe 35 ár
         alatt van, és 5% azon parcellák esetében, amelyeknek a szőlővel beültetett területe 15 hektár felett van.

      12      A szőlőültetvények különböző költségeit olyan elemek alapján határozták meg, mint a palánták vásárlása, a növény‑egészségügyi
         eljárások, a munkaerő költsége. Ezenkívül csak a szokásos, vagyis az alkalomszerűen felmerülőkön kívüli költségeket vették
         figyelembe az átalányszámításnál. A költségekre vonatkozó adatokat a mezőgazdasági kamarák továbbították, és szükség szerint
         frissítették.

      13      A kompenzáció négy kritérium alapján változik: a termelői csoportokhoz való tartozás, a fiatal termelői státusz, az üzemi
         területre vonatkozó szerződés (CTE) kötése és a telepítési jogok eredete. A legnagyobb mérték a mezőgazdasági területen 2000.
         július 31. után végzett kivágásból származó jogokkal járó, termelői csoporthoz tartozó és CTE‑t aláíró fiatal termelő által
         megvalósított telepítésnek felel meg.

      14      Annak biztosítására, hogy az 1493/1999 rendelet 13. cikke (3) bekezdésének megfelelően a támogatás ne haladja meg a szerkezetátalakítás
         költségeinek az 50%‑át, az átalányösszeget annak biztosításával rögzítik, hogy az odaítélt támogatás legmagasabb mértéke ne
         haladja meg egy telepítés legalacsonyabb költségeinek az 50%‑át.

       A vitatott határozathoz vezetető eljárás
      15      A Bizottság szolgálatai 2002. szeptember 23‑tól 27‑ig a szőlőültetvények szerkezetátalakítási és átállási támogatásának odaítélési
         rendszerére vonatkozóan vizsgálatot végeztek Franciaországban.

      16      E vizsgálatot követően a Bizottság az 1663/95 rendelet 8. cikke (1) bekezdésének megfelelően 2003. február 10‑én értesítést
         küldött a francia hatóságoknak.

      17      2003. május 20‑án a francia hatóságok válaszoltak ezen értesítésre.

      18      2003. szeptember 30‑án a Bizottság a francia hatóságokkal kétoldalú találkozót szervezett.

      19      E találkozót követően a Bizottság 2004. július 22‑én az 1663/95 rendelet 8. cikke alapján hivatalos értesítést küldött a francia
         hatóságoknak, amelyben megerősítette azon álláspontját, miszerint a szőlőültetvények szerkezetátalakítási és átállási támogatását
         a 2001. és az azt követő évek tekintetében nem a közösségi szabályoknak megfelelően nyújtották. A Bizottság különösen a 2001. év
         tekintetében kifizetés alapjául szolgáló 50 iratból álló véletlenszerű mintán kérésére végzett ellenőrzés eredményeire utalt,
         amely ellenőrzés azt mutatta, hogy a szőlővel ténylegesen beültetett területek átlagosan csak a támogathatóként elfogadott
         területek 90%‑át teszik ki. A Bizottság szolgálatai tehát azon a véleményen voltak, hogy a 10%‑os területi különbség megfelel
         a szőlőültetvény szerkezetátalakítására fordított kiadások támogatásra nem jogosult részének. Így a Bizottság arra a következtetésre
         jutott, hogy 10%‑os pénzügyi korrekciót kell alkalmazni azon kiadásokra vonatkozóan, amelyeket a közösségi ellenőrzés tárgyát
         képező időszak alatt jelentettek be.

      20      2004. október 4‑én a francia hatóságok az egyeztető testülethez fordultak, amely 2005. március 2‑án ült össze, és 2005. március
         21‑én elkészítette jelentését. Az egyeztető testület lehetségesnek tartotta azt ‑ különösen a kisebb szőlőültetvények esetében ‑,
         hogy támogatást nyújtottak olyan területekre, amelyeken nem merült fel szerkezetátalakítási kiadás. Továbbá megállapította,
         hogy a rendelkezésére álló határidőn belül nem tudja a két fél álláspontját közelíteni.

      21      Az egyeztető testület értekezletét követően, azonban túl későn ahhoz, hogy az egyeztető testület ezt az információt figyelembe
         tudta volna venni, a francia hatóságok további információt szolgáltattak a közösségi finanszírozás határértéke túllépésének
         állítólagos kockázatára vonatkozóan. Ezen információ különösen azon számítások eredményeire vonatkozott, amelyek azt mutatták,
         hogy – még ha a francia támogatási rendszer szempontjából szélsőséges esetből indulunk is ki – az egész francia területet
         érintő költségek túllépésének maximális összege 2294 euró volt, és a 2000/2001. borászati év tekintetében a támogatás átlagos
         mértéke hektáronként 4751 euró volt, amely jóval a szerkezetátalakítási műveletek költsége 50%‑ának megfelelő 7716 euró/hektár
         alatt van. A 2001‑es borászati év tekintetében ez hektáronként 6197 euró, 2002‑es borászati év tekintetében pedig 8371 euró
         volt.

      22      2005. május 4‑én a Bizottság levelet küldött a francia hatóságoknak, amelyben leírta végső álláspontját.

      23      2005. július 20‑án a Bizottság elfogadta a vitatott határozatot, amely többek között a Francia Köztársaság számára 10%‑os
         egyedi korrekciót írt elő a szerkezetileg átalakított vagy átállított területek e részére.

       Az eljárás és a felek kérelmei
      24      Az Elsőfokú Bíróság Hivatalához 2005. szeptember 30‑án benyújtott keresetlevelével a Francia Köztársaság előterjesztette a
         jelen keresetet.

      25      Az előadó bíró jelentése alapján az Elsőfokú Bíróság (negyedik tanács) az eljárás szóbeli szakaszának megnyitásáról határozott.

      26      A felek szóbeli előterjesztéseit és az Elsőfokú Bíróság által szóban feltett kérdéseire adott válaszait a 2008. május 14‑i
         tárgyaláson meghallgatták.

      27      A Francia Köztársaság azt kéri, hogy az Elsőfokú Bíróság:

      –        semmisítse meg a vitatott határozatot abban a részben, amelyben a szőlőültetvények szerkezetátalakítási és átállási támogatására
         jogosult területek meghatározására vonatkozó korrekció alapján a 2001/2003. gazdasági év tekintetében 13 519 122,05 eurós
         összeget kizár a közösségi finanszírozásból;

      –        a Bizottságot kötelezze a költségek viselésére.
      28      A Bizottság azt kéri, hogy az Elsőfokú Bíróság:

      –        a keresetet mint megalapozatlant utasítsa el;
      –        a Francia Köztársaságot kötelezze a költségek viselésére.
       A jogkérdésről
       A felek érvei
      29      A Francia Köztársaság két jogalapra hivatkozik, amelyekből az elsőt az 1258/1999 rendelet megsértésére, a másodikat az indokolási
         kötelezettség megsértésére alapítja.

      30      Az 1258/1999 rendelet megsértésére alapított első jogalappal kapcsolatban a Francia Köztársaság azt állítja, hogy a Bizottság
         olyan kiadásokat zárt ki a közösségi finanszírozásból, amelyek a közösségi szabályoknak megfelelően kerültek kifizetésre,
         és hogy e kiadások semmi esetre sem jelentenek veszteséget a közösségi költségvetés számára. Így a Bizottság tévesen alkalmazta
         az 1258/1999 rendelet 7. cikke (4) bekezdésének a rendelkezéseit.

      31      A tárgyalás során és az egyeztető testület megállapításaival összhangban a Bizottság azt állítja, hogy a jelen ügyben felmerülő
         fő kérdés a Francia Köztársaság által alkalmazott számítási módszert érinti, mivel a közösségi költségvetés veszteségének
         a kockázata egy vagy két olyan konkrét esetre korlátozódik, amelyek a közösségi finanszírozási határérték túllépését okozhatják.

       Azon állításról, miszerint a kiadások kifizetésére a közösségi szabályoknak megfelelően került sor
      32      A Francia Köztársaság megjegyzi, hogy a Bíróságnak az EMOGA Garanciarészlege által finanszírozott tagállami kiadások számláinak
         az elszámolása területén meglévő állandó ítélkezési gyakorlata szerint a közösségi szabályok megsértését a Bizottságnak kell
         bizonyítania, ha azonban e jogsértés már megállapítást nyert, a tagállamnak kell azt bizonyítania, hogy adott esetben a Bizottság
         az ebből levonandó pénzügyi következmények tekintetében hibát követett el. A jelen ügyben a Bizottság nem bizonyította a közösségi
         jogszabályok megsértésének a fennállását.

      33      A Francia Köztársaság úgy véli, hogy a támogatható területek meghatározása, amelyre a Bizottság támaszkodik, és amely szerint
         a közösségi finanszírozás céljából figyelembe veendő terület a szőlővel beültetett terület, nem vezethető le a közösségi szabályozásból.
         Ilyen körülmények között a tagállam egyetlen kötelezettsége annak biztosítása, hogy a Közösségnek a szerkezetátalakítási és
         átállási költségek finanszírozásához való hozzájárulása ne haladja meg e költségek 50%‑át.

      34      A Francia Köztársaság azt állítja, hogy az 1227/2000 rendelet 13. cikkének (4) bekezdése engedélyezi a tagállamok számára,
         hogy átalányösszegben történő kifizetésről rendelkezzenek. Továbbá a közösségi szabályozás nem pontosítja ezen összegek számításának
         módszereit, és nem határozza meg a támogatható terület fogalmát sem. A tagállamok feladata tehát e fogalmak meghatározása
         azon egyetlen kitétellel, hogy a szőlőültetvények szerkezetátalakítási és átállási támogatása nem haladja meg e költségek
         50%‑át. A Francia Köztársaság úgy véli, hogy a támogatható terület fogalmát a borpiac közös szervezését szabályozó valamennyi
         közösségi rendelkezéssel összhangban határozta meg.

      35      A Francia Köztársaság vitatja a Bizottság azon állítását, miszerint csökkentette az átalánytámogatás összegét, és e csökkentést
         egy nem támogatható területnek nyújtott támogatás odaítélésével kompenzálta, jogellenesen figyelembe véve a sorvégi fordulókat,
         holott csak a szőlővel beültetett területek támogathatók. Előadja továbbá, hogy a finanszírozási rendszernek nem célja a kedvezményezettek
         között bármiféle egyensúly megteremtése sem. Ellenkezőleg, az átalányösszeget azon területekre alkalmazott valós költségek
         alapján számította ki, amelyeket támogathatónak tartott a borpiac közös szervezésére alkalmazandó valamennyi rendelkezés szempontjából.

      36      Ami a gyakorlati megállapításokat illeti, a Francia Köztársaság megjegyzi, hogy egy telepítési művelet költségeinek különböző
         elemei közül csak a szőlőtőke beszerzése függ kizárólag a szőlővel beültetett területtől. Más elemek, mint a talaj előkészítése,
         amely magában foglalja a vízelvezetést és a teraszosítást, a sorvégi fordulókat is érinti.

      37      Hozzáteszi, hogy a műszaki és humán források felhasználása, így a hektáronkénti összköltségek a terület csökkenésével fordított
         arányban nőnek, és hogy a sorvégi forduló aránya annál nagyobb, minél kisebb a terület.

      38      A Francia Köztársaság megjegyzi továbbá, hogy ha a szőlőültetvények szerkezetátalakítása során csak a szőlővel beültetett
         területet vennék figyelembe, a szőlőtermelők további szőlőtőkék telepítésén keresztül megkísérelhetnék a szőlővel be nem ültetett
         terület lehető legnagyobb mértékű csökkentését, amiből a termelési potenciál növekedése következne.

      39      Ezenkívül a támogatás nyújtása céljából a sorvégi fordulók figyelmen kívül hagyása nem járna szükségszerűen a kiadások csökkenésével.
         Az egy hektáros parcella, beleértve a sorvégi fordulókat is, szerkezetátalakításának a költségeire vonatkoztatva számított
         átalánytámogatás ugyanis ettől kezdve egy kisebb területhez kapcsolódna. A kompenzált terület csökkenését tehát a kompenzáció
         mértékének a növelésével egyenlítenék ki.

      40      A Bizottság állításával ellentétben bár a szerkezetátalakítási támogatás a szerkezetátalakítás költségeihez való hozzájárulás
         formáját ölti, az elválaszthatatlan a „telepítési jogokkal rendelkező szőlőterület“ fogalmától. Az 1493/1999 rendelet 15. cikkének
         és az 1227/2000 rendelet 13. cikkének rendelkezéseiből következik ugyanis, hogy a tagállamok feladata azon legkisebb terület
         méreteinek a meghatározása, amely szerkezetátalakítási és átállási támogatásra jogosult. Az 1227/2000 rendelet 15a. cikke
         meghatározza a támogatási kérelemben szereplő intézkedések részleges végrehajtásának a pénzügyi következményeit úgy, hogy
         a kifizetések teljesítése céljából a terület több mint 80%‑án végrehajtott munkákra határértéket állapít meg.

      41      Hasonlóképpen nyilvánvaló kapcsolat áll fenn a támogatási rendszer és a szőlőkataszter között. Mind a kataszter, mind a szőlőültetvények
         szerkezetátalakítási és átállási támogatásának odaítélése esetében a telepített területet veszik figyelembe. A kataszter létrehozásával
         kapcsolatban a közösségi szőlőkataszter létrehozására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló, 1987. március
         3‑i 649/87/EGK bizottsági rendelet (HL L 62., 10. o.; magyar nyelvű különkiadás 3. fejezet, 7. kötet, 168. o.) 2. cikkének
         f) pontja a szőlőparcellát „a földnyilvántartásban meghatározott, egy tagban lévő földdarabként” határozza meg.

      42      A Francia Köztársaság szerint a fentiekből következik, hogy a Bizottság tévesen zárta ki a közösségi finanszírozásból a 13 519 122,05 eurós
         összeget, mivel ez az összeg megfelel a közösségi szabályoknak megfelelően kifizetett kiadásoknak.

      43      A Bizottság azzal érvel, hogy egymástól független, önálló kritériumok állnak fenn a támogatás összegének a meghatározására
         és arra, hogy a terület e támogatásra jogosult‑e. Úgy véli, hogy attól, hogy a francia hatóságok csökkentették az átalánytámogatás
         összegét, még nem emelhetik ugyanilyen arányban a támogatható területeket, mivel az eljárás e két szakaszát pontosan meghatározott
         kritériumok és „különböző szabályok” határozzák meg. Ezen állítás alátámasztására a Bizottság analógia útján utal a kiválasztási
         kritériumok és az odaítélési kritériumok közbeszerzési területen történő megkülönböztetésére (a Bíróság C‑315/01. sz. GAT‑ügyben
         2003. június 19‑én hozott ítélete [EBHT 2003., I‑6351. o.]).

      44      Gyakorlati szempontból a Bizottság emlékeztet arra, hogy bizonyos esetekben a támogatást a termelő által kért teljes területre
         megadták, míg a ténylegesen szőlővel beültetett terület az említett terület csupán 70%‑át tette ki. Ez teljesen nyilvánvalóan
         „túlkompenzálásnak” minősül, ami túlmegy azon, amit a francia hatóságok előadtak.

      45      A Bizottság vitatja továbbá a telepítési jogok szerkezetátalakítási és átállási rendszerbe való besorolását, és így a telepítési
         jogokban részesülő és a támogatásban részesülő területek ugyanazon módszer alapján történő elszámolását. E tekintetben utal
         az 1493/1999 rendelet 13. cikke (1) bekezdésének b) pontjára, amely megállapítja, hogy a szerkezetátalakítási és átállási
         támogatás a szerkezetátalakítás és átállás költségeihez való hozzájárulás formájában jelenik meg, míg az újratelepítési jogokban
         kifejezett támogatás területhez kapcsolódik.

      46      Ugyanez vonatkozik a számítógépes szőlőkataszternek az említett rendszerbe való besorolására, annál is inkább, mivel a 649/87
         rendelet 2. cikkének f) pontja alapján a parcellát a földnyilvántartásban meghatározott, egy tagban lévő földdarabként ‑ beleértve
         tehát a sorvégi fordulókat is ‑ határozza meg. A Bizottság utal a borágazat ellenőrzésére vonatkozó részletes végrehajtási
         szabályok megállapításáról szóló, 2000. december 14‑i 2729/2000/EK bizottsági rendelet (HL L 316., 16. o.; magyar nyelvű különkiadás
         3. fejezet, 31. kötet, 52 o.) 5. cikkének (1) bekezdésére, amely előírja többek között, hogy a Közösség által támogatott szőlőtermő
         területek termelésből való végleges kivonását, a szerkezeti átalakításokat és átállításokat a helyszínen rendszeresen ellenőrizni
         kell. A Bizottság szerint e rendelkezés egyértelmű és kifejezett különbséget vezetett be a termelési potenciál általános szempontjai
         és a különös kivonási, szerkezetátalakítási és átállítási intézkedések között. Ez utóbbiak esetében, amelyekre nézve létezik
         közösségi pénzügyi hozzájárulás, kötelező a rendszeres helyszíni ellenőrzés. Azonban ezen ellenőrzés a rendszer két alapvető
         elemére vonatkozik: a területek mérésére és a pénzügyi hozzájárulásból részesülő intézkedések valódiságára.

      47      A Francia Köztársaságnak a ténylegesen betakarított mennyiség növekedésének a kockázatára vonatkozó érvével kapcsolatban a
         Bizottság megjegyzi, hogy a közösségi jogszabályok előírják a tagállamok számára annak biztosítását, hogy a termelési potenciál
         összességében ne növekedjen. A Bizottság elutasítja a Francia Köztársaságnak a kiadások növekedésének a kockázatára alapított
         érvét is azzal az indokolással, hogy minden évben elfogad egy határozatot, amely meghatározza a tagállamok számára nyújtott
         indikatív pénzügyi juttatást és azt, hogy ez a kezdeti juttatás korlátozza az EMOGA általi megtérítéseket.

       Azon állításról, miszerint a francia hatóságok által alkalmazott számítási módszer nem jelent veszteséget a közösségi költségvetés
         számára

      48      A Francia Köztársaság úgy véli, hogy a Bizottság nem nyújtott be komoly bizonyítékot annak alátámasztására, hogy a Franciaországban
         alkalmazott módszer a közösségi költségvetés számára veszteséget okozhat. A Francia Köztársaság vitatja a Bizottságnak az
         egyeztető testülethez benyújtott 2005. február 17‑i feljegyzésben szereplő azon állítását, miszerint a kifizetett támogatás
         egy esetben 51,6% volt, amely tehát 1,6%‑kal túllépte a határértéket.

      49      A Francia Köztársaság megjegyzi, hogy ahhoz, hogy valamely támogatás semmilyen körülmények között ne léphesse túl a szerkezetátalakítási
         és átállási költségek 50%‑át, az átalányt annak biztosításával rögzítették, hogy a támogatás legmagasabb mértéke ne haladja
         meg egy telepítés legalacsonyabb költségének az 50%‑át. Így, mivel a 2000/2001. borászati év esetében, mivel a megállapított
         legkisebb szerkezetátalakítási és átállási költség 15 432 euró volt, a meg nem haladható határérték 7716 euró volt, a kompenzáció
         legmagasabb mértékét pedig 7170 euróban rögzítették. A 2001/2002. borászati évre, mivel a megállapított legkisebb költség
         16 743 euró volt, a meg nem haladható határérték 8 371 euró volt, a kompenzáció legmagasabb mértékét pedig 8000 euróban rögzítették.
         Következésképpen a támogatás átalány jellege miatt a szőlőültetvényükön szerkezetátalakítási vagy átállási műveletet végző
         szőlőtermelők nagyobb része olyan támogatásban részesült, amely nem éri el a felmerült költségek 50%‑át.

      50      A Francia Köztársaság hozzáteszi, hogy még ha abból a szélsőséges feltételezésből is indulunk ki, hogy a legmagasabb mérték
         hektáronként 7170 euró, összehasonlítva Languedoc‑Roussillon telepítési költségével, amely régió az összeg francia régió közül
         egy 80 ár alatti parcella esetében ‑ amelynek a sorvégi fordulói 25%‑ot tesznek ki ‑ a legkisebb telepítési költséggel rendelkezik,
         a szerkezetátalakítási költségek 50%‑os határértéke túllépésének a kockázata átlagosan 3,2%‑ra tehető, és a francia összterületnek
         csak 10 hektárját érinti. Következésképpen ezen összterület esetében a költségek legnagyobb túllépését a következő képlet
         adja: 10 hektár x 0,032 x 7170 euró hektáronként = 2294 euró.

      51      A Francia Köztársaság szerint ezt az alacsony értéket az 50% alatti támogatásokhoz kell viszonyítani, amely utóbbiakat különböző
         körülmények között fizethették ki. Következésképpen úgy véli, hogy – még ha a Bizottság által előadott e szélsőséges feltételezést
         figyelembe is kellene venni – a Közösség költségvetését semmi esetre sem érintik pénzügyi következmények.

      52      A Bizottság azzal érvel, hogy teljesen lényegtelen, hogy a kompenzáció legnagyobb összegét valamely telepítés legkisebb költsége
         alatt rögzítették. Szerinte attól, hogy a francia hatóságok minimalizálták az átalánytámogatás összegét, még nem finanszírozhatnak
         nem támogatható területeket. Érveinek alátámasztására a Bizottság az Elsőfokú Bíróság T‑221/04. sz., Belgium kontra Bizottság
         ügyben 2006. július 25‑én hozott ítéletére (az EBHT‑ban nem tették közzé) hivatkozik azzal az indokolással, hogy ezen ítéletben
         az Elsőfokú Bíróság úgy döntött, hogy valamely támogatás bármilyen szabálytalan kifizetése túlfizetést és így az EMOGA számára
         veszteséget eredményez.

      53      A Bizottság megjegyzi, hogy az általa bemutatott azt bizonyító példát, hogy egy parcella esetében a támogatás mértéke 51,6%
         volt, csupán szemléltetés céljából használta, és hogy e példa alapján a francia hatóságok semmi esetre sem igazolhatják azt
         a tényt, hogy nincs a közösségi költségvetésnek vesztesége. Következésképpen a Bizottság úgy véli, hogy a keresetlevélben
         megjelölt veszteség számítását, amely 1,6%‑os túllépésen alapul, nem lehet figyelembe venni.

      54      A Bizottság előadja, hogy ezzel szemben az azon 50 iratból álló minta alapján, amelyekben kérelmére a francia hatóságok újból
         megmérték a szerkezetileg átalakított egyes parcellákat, megállapították, hogy a nem támogatható területek körülbelül 10%‑a
         részesült támogatásban. Vitathatatlan, hogy ez veszteséget okozott a közösségi költségvetés számára.

       Az Elsőfokú Bíróság álláspontja
      –       A támogatható terület fogalmáról
      55      Meg kell jegyezni, hogy a közösségi jogszabályok, vagyis konkrétabban az 1227/2000 rendelet 13. cikke kifejezetten előírja,
         hogy a tagállamok feladata, hogy elfogadják a támogatások körét és mértékét meghatározó szabályokat, különösen az átalányösszegként
         történő kifizetésre, a hektáronkénti támogatás legmagasabb mértékére, valamint a tárgyilagos szempontokon alapuló differenciált
         támogatásra vonatkozó rendelkezéseket.

      56      A francia hatóságok által a szerkezetátalakítási és átállási támogatás kiszámítására alkalmazott módszer (lásd a fenti 8‑15. pontot)
         leírásából következik, hogy ez utóbbiak olyan rendszert vezettek be, amely teljes egészében megfelel a fent említett jogszabályi
         kritériumoknak. Ezenkívül meg kell jegyezni, hogy a közösségi jogszabályok nem határozzák meg a „támogatható terület” fogalmát,
         amit a Bizottság nem is vitat.

      57      Következésképpen nem létezik olyan jogalap, amely megtiltja a Francia Köztársaságnak, hogy a kifizetések meghatározása céljából
         a sorvégi fordulókat belefoglalja a referenciaterületbe. Azzal ellentétben, amit a Bizottság lényegében állít, az 1493/1999
         rendelet 13. cikke (1) bekezdésének b) pontja semmilyen formában nem rendezi ezt a kérdést.

      58      Annak vizsgálata van tehát hátra, hogy így a francia rendszer valóban megteremtette‑e a közösségi költségvetés veszteségének
         a kockázatát.

      –       A közösségi finanszírozás határértéke túllépésének a kockázatáról
      59      Mindenekelőtt a Bizottság által a fent hivatkozott Belgium kontra Bizottság ügyben hozott ítéletre (86. pont) való hivatkozással
         kapcsolatban, amely ítéletben az Elsőfokú Bíróság úgy döntött, hogy valamely támogatás bármilyen szabálytalan kifizetése túlfizetést
         és így az EMOGA számára veszteséget eredményez, meg kell jegyezni, hogy mivel a szőlőültetvények szerkezetátalakítási és átállási
         támogatása nyújtásának a Franciaországban létrehozott rendszere a fenti 56. és 57. pontban megállapítottaknak megfelelően
         nem ellentétes a közösségi jogszabályokkal, az ezen ítéletben hozott megoldás nem alkalmazható a jelen ügyben.

      60      Hasonlóképpen a 2001. gazdasági év tekintetében kifizetés alapjául szolgáló 50 iratból álló véletlenszerű mintán végzett ellenőrzés
         eredményeivel kapcsolatban, amely eredmények azt mutatják, hogy a be nem ültetett területet, vagyis a szőlőtőkék közötti terület
         felével megegyező szélességet magában foglaló támogatható terület átlagosan csak a támogatható terület 90%‑át jelenti, meg
         kell jegyezni, hogy a fentiekben megállapítottaknak megfelelően a közösségi jogszabályok nem írják elő, hogy a tagállamok
         a kifizetések meghatározása céljából a sorvégi fordulókat kizárják a referenciaterületből. A Bizottságnak a közösségi finanszírozás
         határértéke túllépésének a megállapítása céljából végrehajtott ellenőrzés eredményeire hivatkozó érvelése ezért önmagában
         nem releváns.

      61      A fentiekből következik, hogy mivel a francia kifizetési rendszer keretében kifizetett kiadások jogellenességének az automatikus
         feltételezése ki van zárva, értékelni kell a közösségi pénzügyi finanszírozás határértéke túllépésének az EMOGA‑t érintő,
         valós kockázatát.

      62      A tárgyalás során a Bizottság lényegében fenntartotta azt, hogy a közösségi jogszabályok a kiadások finanszírozását célozzák
         oly módon, hogy a sorvégi fordulók, amelyek nem járnak szerkezetátalakítási és átállási kiadásokkal, a közösségi finanszírozásból
         nem támogathatók.

      63      Ezen érvvel kapcsolatban meg kell állapítani, hogy az ügyiratokból nem tűnik ki, hogy a felek részletesen megvizsgálták azt
         a kérdést, hogy a sorvégi fordulók ténylegesen járhatnak‑e a szerkezetátalakítás és átállás keretében a közösségi alapokból
         kompenzálható bizonyos költségekkel.

      64      Továbbá az 1663/95 rendelet 8. cikke (1) bekezdésének megfelelően a francia hatóságoknak küldött 2003. február 10‑i értesítésben
         (lásd a fenti 17. pontot) a Bizottság megjegyezte, hogy „[a] szőlőültetvények szerkezetátalakítási és átállási műveletei szükséges
         költségeinek az elemzése azt mutatja, hogy a nyújtott átalánytámogatás elsősorban a szőlővel ténylegesen beültetett területhez
         kötött”. Ugyanezen megállapítást tartalmazza a Bizottság 2004. július 22‑i levele, amely az 1663/95 rendelet 8. cikkének (1) bekezdése
         és az Európai Mezőgazdasági Orientációs és Garanciaalap (EMOGA) Garanciarészlege számlaelszámolásával összefüggő egyeztetési
         eljárás kialakításáról szóló, 1994. július 1‑jei 94/442/EK bizottsági határozat (HL L 182., 45. o.; magyar nyelvű különkiadás
         3. fejezet, 16 kötet, 268. o) 1. cikke (1) bekezdésének a) pontja értelmében vett hivatalos értesítésnek minősül.

      65      E fent említett két levélből következik tehát, hogy a vitatott határozatot elfogadva a Bizottság nem zárta ki azt, hogy a
         sorvégi fordulók a szerkezetátalakítási és átállási művelet keretében kiadásokkal járhatnak.

      66      Még ha a Bizottság a tárgyalás során eltérő állásponton is volt, vagyis tagadta azt, hogy a sorvégi fordulók a szóban forgó
         támogatásra jogosító kiadásokhoz vezethetnek, nem zárható ki, hogy a talaj‑előkészítés, amely magában foglalja a Francia Köztársaság
         által hivatkozott vízelvezetést és teraszosítást is, a sorvégi fordulókra is vonatkozik. E munkák és következésképpen az azokkal
         járó költségek kapcsolódhatnak a szőlőültetvények 1493/1999 rendelet 11. cikke értelmében vett szerkezetátalakítási és átállási
         rendszere alá tartozó intézkedésekhez.

      67      Mivel a Bizottság csak a tárgyalási szakaszban vitatta a sorvégi fordulókhoz kapcsolódó kiadások fennállását, a Francia Köztársaságnak
         nem róható fel, hogy nem nyújtott be részletes bizonyítékokat, amelyek lehetővé tették volna ennek ellenkezőjének a bizonyítását.
         Figyelembe véve azt a tényt, hogy nem zárható ki az, hogy a sorvégi fordulók szerkezetátalakítási és átállási támogatásra
         jogosító kiadásokkal járhatnak, a Bizottság ezen érvét el kell utasítani.

      68      Ezenkívül gyakorlati szinten kevésbé valószínű, hogy az egyéni termelő szőlőültetvényét a különböző parcellák eltérő funkciója
         alapján kezeli. Sokkal valószínűbb, hogy a szőlőtermelőnél felmerült költségek bruttó összege a tulajdonában álló hektárok
         száma alapján kerül felosztásra. A Francia Köztársaság tehát helyesen állapította meg, hogy a támogatásban való részesülés
         érdekében a sorvégi fordulók kizárása nem feltétlenül nyilvánul meg a kiadások csökkenésében. Az átalánytámogatás, amelyet
         egy egyhektáros parcella – beleértve a sorvégi fordulókat is ‑ szerkezetátalakítási költségeire vonatkoztatva számolnak ki,
         ugyanis ettől kezdve egy kisebb területhez kapcsolódna. A kompenzált terület csökkenését a kompenzáció mértékének a növelésével
         egyenlítenék ki.

      69      Ennek következtében a Bizottság azáltal, hogy szigorú különbséget tesz a szőlőültetvény eltérő területei között, mesterséges
         és felesleges koncepciót teremt, amely ezenkívül nem is következik az alkalmazandó közösségi jogszabályokból.

      70      Továbbá azzal a kérdéssel kapcsolatban, hogy a francia kifizetési rendszer rendelkezik‑e a szükséges garanciákkal annak biztosítása
         céljából, hogy a közösségi finanszírozás határértékét ne lépjék túl, a következőket kell megjegyezni.

      71      Először is az ügyiratokból kiderül, hogy a Francia Köztársaság által a szőlőtermelőknek fizetendő összegek megállapítása érdekében
         figyelembe vett kiadások valósak, mivel az egyes adatokat regionális mezőgazdasági szervezetek gyűjtötték össze.

      72      Másodszor a Francia Köztársaság két intézkedést fogadott el annak biztosítása céljából, hogy a Közösségnek a szerkezetátalakítási
         és átállási költségek finanszírozásához való hozzájárulása ne haladja meg e költségek 50%‑át, vagyis hogy az átalány számításánál
         csak a szokásos költségeket vegyék figyelembe, kizárva ezáltal a szőlőtermelőnél alkalomszerűen felmerülő költségeket, és
         hogy az átalány mértékét úgy határozzák meg, hogy biztosítsák azt, hogy a legnagyobb támogatás mértéke ne haladja meg egy
         telepítés legkisebb költségének az 50%‑át.

      73      Meg kell jegyezni, hogy az átalányfizetés módszerének az elfogadásával elkerülhetetlen bizonyos különbség fennállása a tényleges
         költségek és a nyújtott támogatás között. A sorvégi fordulók nem a parcella méretétől, hanem annak formájától, a termesztés
         korlátaitól és a mezőgazdasági gépek áthaladásától függnek. Ebből az következik, hogy minél kisebb a parcella, annál nagyobb
         a szőlőtőkével be nem ültetett terület aránya. Lehetséges, hogy egy szabálytalan formájú kisebb szőlőültetvény tulajdonosa
         arányosan nagyobb összeget kap, mint egy nagyobb négyszögletes és sík, területe 5%‑ának megfelelő vagy annál kisebb sorvégi
         fordulót magában foglaló szőlőültetvény tulajdonosa. Mindazonáltal az 1493/1999 rendelet kifejezetten elismeri az átalányfizetés
         jogszerűségét, amely az eltérő helyzetekben lévő különböző szőlőtermelőknek fizetett kompenzáció tekintetében szükségszerűen
         magában foglal bizonyos megközelítő becslést. E pontatlanság, amely az átalányösszegek számításának keretében elkerülhetetlen,
         önmagában nem értelmezhető úgy, mint ami a közösségi költségvetés számára veszteséget okoz.

      74      A közösségi finanszírozás határértéke túllépésének a kockázatával kapcsolatban a Francia Köztársaság benyújtott egy olyan
         részletes információt, amely a jelen ügyben két releváns szempontot érint.

      75      Először is a francia hatóságok tájékoztatták az egyeztető testületet, hogy a 2000/2001. borászati évre vonatkozóan a szerkezetátalakítási
         és átállási támogatás mértéke a kérelmezőre alkalmazandó kritériumok és a felhasznált telepítési jogok eredete alapján hektáronként
         1680 euró és 7170 euró között változott. Az átlag hektáronként 4751 euró, vagyis a hektáronkénti 7716 eurónál (valamely szerkezetátalakítási
         művelet hektáronként 15 432 euróra becsült költsége 50%‑ának megfelelő összeg) lényegesen alacsonyabb összeg volt. A 2001/2002. borászati
         évre vonatkozóan a támogatás mértéke hektáronként 2170 euró és 8000 euró között változott, és az átlag hektáronként 6197 euró,
         vagyis a hektáronkénti 8371 eurónál (valamely szerkezetátalakítási művelet hektáronként 16 743 euróra becsült költsége 50%‑ának
         megfelelő összeg) alacsonyabb összeg volt. Következésképpen a Francia Köztársaság által benyújtott adatok alapján az odaítélt
         támogatás átlagösszege jóval az 1493/1999 rendeletben előírt 50%‑os maximális mérték alatt van.

      76      Másodszor a francia hatóságok bizonyították, hogy olyan elméleti helyzetben, amelyben közel szélsőséges paramétereket alkalmaznak,
         vagyis a Languedoc‑Roussillon francia régiónak egy 80 ár alatti parcellára ‑ amelyben a sorvégi fordulók a területének 25%‑át
         teszi ki – vonatkozó legalacsonyabb telepítési költségeivel összehasonlítva a 2000/2001. gazdasági évre nyújtott támogatás
         legnagyobb mértékét veszik figyelembe, a költségek maximális túllépésének a kockázata rendkívül alacsony, és az egész francia
         terület esetében 2294 eurós összegnek felel meg.

      77      A Bizottságnak ezen érv elfogadhatóságára vonatkozó kifogásával (lásd a fenti 53. pontot) kapcsolatban meg kell állapítani,
         hogy az egyeztető testülethez címzett feljegyzésben a Bizottság által példaként bemutatott számításra válaszul a Francia Köztársaság
         továbbította a vonatkozó információt. Ezenkívül figyelembe véve azt a tényt, hogy a francia fizetési rendszert jellemző, közel
         szélsőséges paramétereket e számítás elvégzése céljából alkalmazták, a felek által így szolgáltatott példa elég feltáró jellegű
         ahhoz, hogy figyelembe lehessen venni.

      78      Kiegészítésképpen meg kell jegyezni, hogy még ha ezen információt az egyeztető testülettel késedelmesen is közölték, a Bizottság
         a vitatott határozat elfogadásakor annak birtokában volt. Mindenesetre a 94/442 határozat 1. cikke alapján „a Testület álláspontja
         nem sérti [helyesen: befolyásolja] a Bizottságnak a […] végső döntését”. Így a Bizottság figyelembe tudta volna venni ezt
         az információt.

      79      Meg kell továbbá állapítani, hogy a Bizottság maga is elismeri, hogy a közösségi finanszírozás határértékének a túllépése,
         ha elő is fordult, csak egy vagy két konkrét esetet érintene.

      80      Végül, mivel jogilag megkövetelt módon bizonyították, hogy a francia rendszer megfelel az 1493/1999 rendelet 13. cikke (1) bekezdése
         b) pontjának és az 1227/2000 rendelet 13. cikkének, a feleknek a telepítési jogoknak a szerkezetátalakítási és átállási rendszerbe
         való állítólagos besorolására vonatkozó érvelése nem releváns a jelen ügy eldöntése szempontjából.

      81      A fenti megállapítások fényében meg kell állapítani, hogy a szőlőültetvények szerkezetátalakítási és átállási támogatása odaítélésének
         a francia rendszere megfelel a közösségi jogszabályoknak, és hogy nincs valós kockázata az 1493/1999 rendelet 13. cikke értelmében
         vett közösségi finanszírozási határérték túllépésének.

      82      Következésképpen azáltal, hogy a Bizottság a közösségi finanszírozásból a közösségi szabályoknak megfelelően kifizetett kiadásokat
         zárt ki, megsértette az 1258/1999 rendelet 7. cikke (4) bekezdésének a rendelkezéseit.

      83      Következésképpen a jelen jogalapot el kell fogadni.

      84      Ebből következik, hogy anélkül, hogy a második jogalapot meg kellene vizsgálni, a vitatott határozatot meg kell semmisíteni.

       A költségekről
      85      Az Elsőfokú Bíróság eljárási szabályzata 87. cikkének 2. §‑a alapján az Elsőfokú Bíróság a pervesztes felet kötelezi a költségek
         viselésére, ha a pernyertes fél ezt kérte. Mivel a Bizottság pervesztes lett, a Francia Köztársaság kérelmének megfelelően
         kötelezni kell a költségek viselésére.

      A fenti indokok alapján
      AZ ELSŐFOKÚ BÍRÓSÁG (negyedik tanács),
      a következőképpen határozott:
      1)      Az Elsőfokú Bíróság az Európai Mezőgazdasági Orientációs és Garanciaalap (EMOGA) Garanciarészlege terhére a tagállamok által
            kifizetett egyes kiadásoknak a közösségi finanszírozásból való kizárásáról szóló, 2005. július 20‑i 2005/579/EK bizottsági
            határozatot megsemmisíti abban a részben, amelyben a szőlőültetvények szerkezetátalakítási és átállási támogatására jogosult
            területek meghatározására vonatkozó, a Francia Köztársaság számára előírt korrekció alapján a 2001/2003. gazdasági év tekintetében
            13 519 122,05 eurós összeget kizár a közösségi finanszírozásból.
      2)      A Bizottságot kötelezi a költségek viselésére.

               Czúcz

               Cooke

               Labucka

         Kihirdetve Luxembourgban, a 2008. szeptember 10‑i nyilvános ülésen.

               E. Coulon

                     Czúcz O.

               hivatalvezető

                     elnök

         * Az eljárás nyelve: francia.