title: C-42/19. sz. ügy: A Bíróság (első tanács) 2020. november 12-i ítélete (a Supremo Tribunal Administrativo [Portugália] előzetes döntéshozatal iránti kérelme) – Sonaecom SGPS SA kontra Autoridade Tributária e Aduaneira (Előzetes döntéshozatal – Hozzáadottérték-adó (héa) – 77/388/EGK hatodik irányelv – 4. cikk – Az „adóalany” fogalma – Vegyes tevékenységű holding – 17. cikk – Az előzetesen megfizetett héa levonásához való jog – Valamely vegyes tevékenységű holding által más társaságokban való esetleges részesedésszerzéshez szükséges piackutatással kapcsolatos tanácsadási szolgáltatások vonatkozásában előzetesen megfizetett héa – A tervezett részesedésszerzéstől való elállás – A leányvállalatoknak a befektetéseikhez szükséges eszközökkel való ellátására szolgáló kötvények kibocsátásának megszervezésével és kialakításával kapcsolatos banki jutalék után előzetesen megfizetett héa – Meg nem valósított befektetések)

text:
               2021.1.18.

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 19/3

      A Bíróság (első tanács) 2020. november 12-i ítélete (a Supremo Tribunal Administrativo [Portugália] előzetes döntéshozatal iránti kérelme) – Sonaecom SGPS SA kontra Autoridade Tributária e Aduaneira
      (C-42/19. sz. ügy) (1)

      (Előzetes döntéshozatal - Hozzáadottérték-adó (héa) - 77/388/EGK hatodik irányelv - 4. cikk - Az „adóalany” fogalma - Vegyes tevékenységű holding - 17. cikk - Az előzetesen megfizetett héa levonásához való jog - Valamely vegyes tevékenységű holding által más társaságokban való esetleges részesedésszerzéshez szükséges piackutatással kapcsolatos tanácsadási szolgáltatások vonatkozásában előzetesen megfizetett héa - A tervezett részesedésszerzéstől való elállás - A leányvállalatoknak a befektetéseikhez szükséges eszközökkel való ellátására szolgáló kötvények kibocsátásának megszervezésével és kialakításával kapcsolatos banki jutalék után előzetesen megfizetett héa - Meg nem valósított befektetések)
      (2021/C 19/03)
      Az eljárás nyelve: portugál

         A kérdést előterjesztő bíróság

      Supremo Tribunal Administrativo

         Az alapeljárás felei

         Felperes: Sonaecom SGPS SA

         Alperes: Autoridade Tributária e Aduaneira

         Rendelkező rész

                  1)

                  A tagállamok forgalmi adóra vonatkozó jogszabályainak összehangolásáról – közös hozzáadottértékadó-rendszer: egységes adóalap-megállapításról szóló, 1977. május 17-i 77/388/EGK hatodik tanácsi irányelv 4. cikkének (1) és (2) bekezdését, valamint 17. cikkének (1), (2) és (5) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy az a vegyes holdingtársaság, amelynek a leányvállalatai irányításába történő beavatkozása ismétlődő jellegű, abban az esetben is jogosult arra, hogy levonja a más társaságban való részesedésszerzés céljából végzett piackutatásra irányuló tanácsadási szolgáltatások igénybevétele után előzetesen megfizetett hozzáadottérték-adót, ha végül nem került sor e részesedésszerzésre.

                  2)

                  A 77/388 hatodik irányelv 4. cikkének (1) és (2) bekezdését, valamint 17. cikkének (1), (2) és (5) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy az a vegyes tevékenységű holding, amelynek a leányvállalatai irányításába történő beavatkozása ismétlődő jellegű, nem jogosult a hitelintézetnek a meghatározott ágazatba történő befektetés érdekében történő kötvénykibocsátás megszervezése és kialakítása címén fizetett jutalék után megfizetett hozzáadottérték-adó levonására, ha e befektetésekre végső soron nem került sor, és az e kibocsátás révén szerzett tőkét teljes mértékben a csoport anyavállalata számára bocsájtották rendelkezésre kölcsön formájában.

         (1)  HL C 139., 2019.4.15.


title: C-61/19. sz. ügy: A Bíróság (második tanács) 2020. november 11-i ítélete (a Tribunalul Bucureşti [Románia] előzetes döntéshozatal iránti kérelme) – Orange Romania SA kontra Autoritatea Naţională de Supraveghere a Prelucrării Datelor cu Caracter Personal (ANSPDCP) (Előzetes döntéshozatal – 95/46/EK irányelv – A 2. cikk h) pontja és a 7. cikk a) pontja – (EU) 2016/679 rendelet – A 4. cikk 11. pontja és a 6. cikk (1) bekezdésének a) pontja – A személyes adatok kezelése és a magánélet védelme – A személyazonosító okmányok másolatának mobiltávközlési – szolgáltató általi gyűjtése és tárolása – Az érintett személy „hozzájárulásának” fogalma – Önkéntes, konkrét és megfelelő tájékoztatáson alapuló akaratnyilvánítás – Bejelölendő négyzet útján adott hozzájáruló nyilatkozat – A szerződés érintett személy általi aláírása – Bizonyítási teher)

text:
               2021.1.18.

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 19/4

      A Bíróság (második tanács) 2020. november 11-i ítélete (a Tribunalul Bucureşti [Románia] előzetes döntéshozatal iránti kérelme) – Orange Romania SA kontra Autoritatea Naţională de Supraveghere a Prelucrării Datelor cu Caracter Personal (ANSPDCP)
      (C-61/19. sz. ügy) (1)

      (Előzetes döntéshozatal - 95/46/EK irányelv - A 2. cikk h) pontja és a 7. cikk a) pontja - (EU) 2016/679 rendelet - A 4. cikk 11. pontja és a 6. cikk (1) bekezdésének a) pontja - A személyes adatok kezelése és a magánélet védelme - A személyazonosító okmányok másolatának mobiltávközlési – szolgáltató általi gyűjtése és tárolása - Az érintett személy „hozzájárulásának” fogalma - Önkéntes, konkrét és megfelelő tájékoztatáson alapuló akaratnyilvánítás - Bejelölendő négyzet útján adott hozzájáruló nyilatkozat - A szerződés érintett személy általi aláírása - Bizonyítási teher)
      (2021/C 19/04)
      Az eljárás nyelve: román

         A kérdést előterjesztő bíróság

      Tribunalul Bucureşti

         Az alapeljárás felei

         Felperes: Orange Romania SA

         Alperes: Autoritatea Naţională de Supraveghere a Prelucrării Datelor cu Caracter Personal (ANSPDCP)

         Rendelkező rész

      A személyes adatok feldolgozása [helyesen: kezelése] vonatkozásában az egyének védelméről és az ilyen adatok szabad áramlásáról szóló, 1995. október 24-i 95/46/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv 2. cikkének h) pontját és 7. cikkének a) pontját, valamint a természetes személyeknek a személyes adatok kezelése tekintetében történő védelméről és az ilyen adatok szabad áramlásáról, valamint a 95/46/EK rendelet hatályon kívül helyezéséről szóló, 2016. április 27-i (EU) 2016/679 európai parlamenti és tanácsi rendelet (általános adatvédelmi rendelet) 4. cikkének 11. pontját és 6. cikke (1) bekezdésének a) pontját úgy kell értelmezni, hogy az adatkezelő feladata annak bizonyítása, hogy az érintett személy a személyes adatai kezeléséhez való hozzájárulását aktív magatartással fejezte ki, és az adatkezelés összes körülményére vonatkozó információt érthető, könnyen hozzáférhető, világos és egyszerű nyelvezetű formában előzetesen megkapta, ami lehetővé tette számára, hogy könnyen meghatározza e hozzájárulás következményeit úgy, hogy e hozzájárulásnak az ügy teljes ismeretében történő megadása biztosított legyen. A távközlési szolgáltatások nyújtására irányuló szerződés, amely olyan feltételt tartalmaz, amely szerint az érintett személyt a személyes adatokat tartalmazó személyazonosító okmányai másolatainak gyűjtéséről és tárolásáról tájékoztatták, és ahhoz hozzájárult, nem alkalmas annak bizonyítására, hogy ez a személy e rendelkezések értelmében érvényesen hozzájárulást adott ehhez a gyűjtéshez, valamint ehhez a tároláshoz, ha

                  —

                  az adatkezelő a szerződés aláírása előtt bejelölte az e feltételre vonatkozó négyzetet, vagy ha

                  —

                  az említett szerződés rendelkezései alkalmasak az érintett személy azzal kapcsolatos megtévesztésére, hogy a kérdéses szerződés megkötésére az adatkezeléshez való hozzájárulás megtagadása ellenére is lehetőség van-e, vagy ha

                  —

                  ez az adatkezelő jogellenesen befolyásolja e gyűjtés és e tárolás megtiltására vonatkozó döntési szabadságot annak megkövetelésével, hogy az érintett személy a hozzájárulás megtagadása céljából az e megtagadást tartalmazó kiegészítő formanyomtatványt töltsön ki.

         (1)  HL C 164., 2019.5.13.


title: C-287/19. sz. ügy: A Bíróság (első tanács) 2020. november 11-i ítélete (az Oberster Gerichtshof [Ausztria] előzetes döntéshozatal iránti kérelme) – DenizBank AG kontra Verein für Konsumenteninformation (Előzetes döntéshozatal – Fogyasztóvédelem – (EU) 2015/2366 irányelv – Belső piaci pénzforgalmi szolgáltatások – A 4. cikk 14. pontja – A készpénz-helyettesítő fizetési eszköz fogalma – Személyre szabott, multifunkcionális bankkártya – Közeltéri kommunikációs funkció [NFC] – Az 52. cikk (6) bekezdésének a) pontja és az 54. cikk (1) bekezdése – A szolgáltatást igénybe vevő részére nyújtandó információk – A keretszerződés feltételeinek módosítása – Hallgatólagos elfogadás – A 63.cikk (1) bekezdésének a) és b) pontja – A pénzforgalmi szolgáltatásokhoz kapcsolódó jogok és kötelezettségek – A kis összegű fizetésekre szolgáló készpénz-helyettesítő fizetési eszközök tekintetében való eltérés – Alkalmazási feltételek – Nem letiltható készpénz-helyettesítő fizetési eszköz – Névtelenül használt készpénz-helyettesítő fizetési eszköz – Az ítélet időbeli hatályának korlátozása)

text:
               2021.1.18.

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 19/5

      A Bíróság (első tanács) 2020. november 11-i ítélete (az Oberster Gerichtshof [Ausztria] előzetes döntéshozatal iránti kérelme) – DenizBank AG kontra Verein für Konsumenteninformation
      (C-287/19. sz. ügy) (1)

      (Előzetes döntéshozatal - Fogyasztóvédelem - (EU) 2015/2366 irányelv - Belső piaci pénzforgalmi szolgáltatások - A 4. cikk 14. pontja - A készpénz-helyettesítő fizetési eszköz fogalma - Személyre szabott, multifunkcionális bankkártya - Közeltéri kommunikációs funkció [NFC] - Az 52. cikk (6) bekezdésének a) pontja és az 54. cikk (1) bekezdése - A szolgáltatást igénybe vevő részére nyújtandó információk - A keretszerződés feltételeinek módosítása - Hallgatólagos elfogadás - A 63.cikk (1) bekezdésének a) és b) pontja - A pénzforgalmi szolgáltatásokhoz kapcsolódó jogok és kötelezettségek - A kis összegű fizetésekre szolgáló készpénz-helyettesítő fizetési eszközök tekintetében való eltérés - Alkalmazási feltételek - Nem letiltható készpénz-helyettesítő fizetési eszköz - Névtelenül használt készpénz-helyettesítő fizetési eszköz - Az ítélet időbeli hatályának korlátozása)
      (2021/C 19/05)
      Az eljárás nyelve: német

         A kérdést előterjesztő bíróság

      Oberster Gerichtshof

         Az alapeljárás felei

         Felperes: DenizBank AG

         Alperes: Verein für Konsumenteninformation

         Rendelkező rész

                  1)

                  A belső piaci pénzforgalmi szolgáltatásokról és a 2002/65/EK, a 2009/110/EK és a 2013/36/EU irányelv és az 1093/2010/EU rendelet módosításáról, valamint a 2007/64/EK irányelv hatályon kívül helyezéséről szóló, 2015. november 25-i (EU) 2015/2366 európai parlamenti és tanácsi irányelv 54. cikkének (1) bekezdésével összefüggésben értelmezett 52. cikke 6. pontjának a) alpontját úgy kell értelmezni, hogy jóllehet annak hatálya kiterjed az olyan pénzforgalmi szolgáltató által nyújtandó információkra és javasolt feltételekre, amely az ilyen szolgáltatás igénybe vevőjével a közöttük létrejött keretszerződés módosítására vonatkozó, a fenti rendelkezésekkel összhangban lévő elfogadási vélelemről kíván megállapodni, nem ír elő korlátozásokat az igénybe vevő minőségével vagy az esetlegesen ilyen megállapodás tárgyát képező szerződési feltételek típusára vonatkozóan, annak sérelme nélkül azonban, hogy ha az igénybe vevő fogyasztói minőséggel rendelkezik, e feltételek tisztességtelen jellege a fogyasztókkal kötött szerződésekben alkalmazott tisztességtelen feltételekről szóló, 1993. április 5-i 93/13/EGK tanácsi irányelv rendelkezéseire tekintettel felülvizsgálható.

                  2)

                  A 2015/2366 irányelv 4. cikkének 14. pontját úgy kell értelmezni, hogy az e rendelkezésben meghatározott „készpénz-helyettesítő fizetési eszköznek” minősül az a közeltéri kommunikációs (Near Field Communication) funkció, amellyel valamely személyre szabott, multifunkcionális bankkártya rendelkezik, és amely az e kártyához kapcsolódó bankszámla terhére kis összegű fizetések teljesítését teszi lehetővé.

                  3)

                  A 2015/2366 irányelv 63. cikke (1) bekezdésének b) pontját úgy kell értelmezni, hogy egy személyre szabott, multifunkcionális bankkártya közeltéri kommunikációs (Near Field Communication) funkciójának használatával történő, kis összegű, érintéses fizetést az eltérést engedő fenti rendelkezés értelmében a szóban forgó készpénz-helyettesítő fizetési eszköz „névtelen” használatának kell tekinteni.

                  4)

                  A 2015/2366 irányelv 63. cikke (1) bekezdésének a) pontját úgy kell értelmezni, hogy az a pénzforgalmi szolgáltató, amely az e rendelkezésben előírt eltérésre kíván hivatkozni, nem szorítkozhat annak állítására, hogy lehetetlen az érintett fizetési eszközt letiltani vagy annak további használatát megakadályozni, ha a rendelkezésre álló műszaki ismeretek objektív állására tekintettel ennek lehetetlenségét nem lehet bizonyítani.

         (1)  HL C 246., 2019.7.22.


title: C-300/19. sz. ügy: A Bíróság (első tanács) 2020. november 11-i ítélete (a Juzgado de lo Social n° 3 de Barcelona [Spanyolország] előzetes döntéshozatal iránti kérelme) – UQ kontra Marclean Technologies, S. L. U. (Előzetes döntéshozatal – Szociálpolitika – Csoportos létszámcsökkentés – 98/59/EK irányelv – Az 1. cikk (1) bekezdése első albekezdésének a) pontja – A „csoportos létszámcsökkentés” fogalma – Az elbocsátások számának kiszámítási módszere – A figyelembe veendő referencia-időszak)

text:
               2021.1.18.

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 19/6

      A Bíróság (első tanács) 2020. november 11-i ítélete (a Juzgado de lo Social no 3 de Barcelona [Spanyolország] előzetes döntéshozatal iránti kérelme) – UQ kontra Marclean Technologies, S. L. U.
      (C-300/19. sz. ügy) (1)

      (Előzetes döntéshozatal - Szociálpolitika - Csoportos létszámcsökkentés - 98/59/EK irányelv - Az 1. cikk (1) bekezdése első albekezdésének a) pontja - A „csoportos létszámcsökkentés” fogalma - Az elbocsátások számának kiszámítási módszere - A figyelembe veendő referencia-időszak)
      (2021/C 19/06)
      Az eljárás nyelve: spanyol

         A kérdést előterjesztő bíróság

      Juzgado de lo Social no 3 de Barcelona

         Az alapeljárás felei

         Felperes: UQ

         Alperes: Marclean Technologies, S. L. U.

         Az eljárásban részt vesz: Ministerio Fiscal, Fondo de Garantía Salarial

         Rendelkező rész

      A csoportos létszámcsökkentésre vonatkozó tagállami jogszabályok közelítéséről szóló, 1998. július 20-i 98/59/EK tanácsi irányelv 1. cikke (1) bekezdése első albekezdésének a) pontját akként kell értelmezni, hogy annak értékeléséhez, hogy egy vitatott egyéni elbocsátás csoportos létszámcsökkentés részét képezi-e, az e rendelkezés által a csoportos létszámcsökkenés fennállásának megállapításához előírt referencia-időszak kiszámítása során figyelembe kell venni azt a teljes, egymást követő 30 vagy 90 napos időszakot, amelynek során ezen egyéni elbocsátásra sor került, és amelynek folyamán a munkáltató részéről, ugyanezen rendelkezés értelmében nem a munkavállalók személyében rejlő egy vagy több ok miatt a legnagyobb számú elbocsátás történt.

         (1)  HL C 295., 2019.9.2.


title: C-433/19. sz. ügy: A Bíróság (első tanács) 2020. november 11-i ítélete (az Oberster Gerichtshof [Ausztria] előzetes döntéshozatal iránti kérelme) – Ellmes Property Services Limited kontra SP (Előzetes döntéshozatal – Polgári ügyekben folytatott igazságügyi együttműködés – 1215/2012/EU rendelet – A polgári és kereskedelmi ügyekben a joghatóság, valamint a határozatok elismerése és végrehajtása – A 24. cikk 1. pontja – Kizárólagos joghatóság ingatlanon fennálló dologi jogi ügyekben – A 7. cikk 1. pontjának a) alpontja – Különös joghatóság szerződéssel kapcsolatos ügyekben – Egy tulajdonostárs bírósági keresete a társasházi ingatlan egy másik tulajdonostársa által folytatott idegenforgalmi célú használat megszüntetése iránt)

text:
               2021.1.18.

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 19/8

      A Bíróság (első tanács) 2020. november 11-i ítélete (az Oberster Gerichtshof [Ausztria] előzetes döntéshozatal iránti kérelme) – Ellmes Property Services Limited kontra SP
      (C-433/19. sz. ügy) (1)

      (Előzetes döntéshozatal - Polgári ügyekben folytatott igazságügyi együttműködés - 1215/2012/EU rendelet - A polgári és kereskedelmi ügyekben a joghatóság, valamint a határozatok elismerése és végrehajtása - A 24. cikk 1. pontja - Kizárólagos joghatóság ingatlanon fennálló dologi jogi ügyekben - A 7. cikk 1. pontjának a) alpontja - Különös joghatóság szerződéssel kapcsolatos ügyekben - Egy tulajdonostárs bírósági keresete a társasházi ingatlan egy másik tulajdonostársa által folytatott idegenforgalmi célú használat megszüntetése iránt)
      (2021/C 19/09)
      Az eljárás nyelve: német

         A kérdést előterjesztő bíróság

      Oberster Gerichtshof

         Az alapeljárás felei

         Felperes: Ellmes Property Services Limited

         Alperes: SP

         Rendelkező rész

                  1)

                  A polgári és kereskedelmi ügyekben a joghatóságról, valamint a határozatok elismeréséről és végrehajtásáról szóló, 2012. december 12-i 1215/2012/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet 24. cikkének 1. pontját úgy kell értelmezni, hogy egy társasházi lakástulajdonos olyan keresetét, amely annak megtiltására irányul, hogy egy másik társasházi lakástulajdonos társasházi lakóingatlanának a társasházi alapító okiratban megállapított rendeltetését önhatalmúlag, a többi társasházi tulajdonostárs hozzájárulása nélkül megváltoztassa, az e rendelkezés értelmében vett „ingatlanon fennálló dologi jogra vonatkozó ügynek” kell tekinteni, feltéve hogy e rendeltetés nem csak az említett társasház valamennyi tulajdonostársával, de mindenkivel szemben érvényesíthető, aminek vizsgálata a kérdést előterjesztő bíróság feladata.

                  2)

                  Az 1215/2012 rendelet 7. cikke 1. pontjának a) alpontját akként kell értelmezni, hogy abban az esetben, ha egy társasházi ingatlan társasházi alapító okiratban megállapított rendeltetése nem érvényesíthető mindenkivel szemben, az olyan keresetet, amellyel egy társasházi tulajdonostárs meg kívánja tiltani e társasház egy másik tulajdonostársa számára e rendeltetés önkényes és a többi tulajdonostárs beleegyezése nélkül történő megváltoztatását, e rendelkezés értelmében „szerződéssel kapcsolatos ügynek” kell tekinteni. Az e keresettel vitatott kötelezettség teljesítésének helye, a kérdést előterjesztő bíróság vizsgálatára is figyelemmel, az a hely, ahol az említett ingatlan található.

         (1)  HL C 357., 2019.10.21.


title: C-446/19. P. sz. ügy: A Bíróság (nyolcadik tanács) 2020. november 12-i ítélete – Stephan Fleig kontra Európai Külügyi Szolgálat (Fellebbezés – Közszolgálat – Szerződéses alkalmazottak – Európai Külügyi Szolgálat [EKSZ] – Az Európai Unió egyéb alkalmazottaira vonatkozó alkalmazási feltételek 47. cikke c) pontjának i. alpontja – Határozatlan időre szóló szerződés megszüntetése – Foglalkozási megbetegedés – A bizalmi viszony megszűnése – A tisztességes eljáráshoz való jog – Az Európai Unió Alapjogi Chartája 47. cikkének második bekezdése – Gondoskodási kötelezettség – Az Alapjogi Charta 30. és 41. cikke – A tények elferdítése – A bírósági felülvizsgálat terjedelme)

text:
               2021.1.18.

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 19/9

      A Bíróság (nyolcadik tanács) 2020. november 12-i ítélete – Stephan Fleig kontra Európai Külügyi Szolgálat
      (C-446/19. P. sz. ügy) (1)

      (Fellebbezés - Közszolgálat - Szerződéses alkalmazottak - Európai Külügyi Szolgálat [EKSZ] - Az Európai Unió egyéb alkalmazottaira vonatkozó alkalmazási feltételek 47. cikke c) pontjának i. alpontja - Határozatlan időre szóló szerződés megszüntetése - Foglalkozási megbetegedés - A bizalmi viszony megszűnése - A tisztességes eljáráshoz való jog - Az Európai Unió Alapjogi Chartája 47. cikkének második bekezdése - Gondoskodási kötelezettség - Az Alapjogi Charta 30. és 41. cikke - A tények elferdítése - A bírósági felülvizsgálat terjedelme)
      (2021/C 19/10)
      Az eljárás nyelve: német

         Felek

         Fellebbező: Stephan Fleig (képviselő: H. Tettenborn ügyvéd)

         A másik fél az eljárásban: Európai Külügyi Szolgálat (képviselők: S. Marquardt és R. C. Weiss meghatalmazottak)

         Rendelkező rész

                  1)

                  A Bíróság a fellebbezést elutasítja.

                  2)

                  A Bíróság Stephan Fleiget kötelezi a költségek viselésére.

         (1)  HL C 337., 2019.10.7.


title: C-676/19. P. sz. ügy: A Bíróság (hetedik tanács) 2020. november 12-i ítélete – Bruno Gollnisch kontra Európai Parlament, az Európai Unió Tanácsa (Fellebbezés – Intézményi jog – Európai Parlament – Az Európai Parlament képviselőit megillető költségtérítésekre és juttatásokra vonatkozó szabályzat – Parlamenti asszisztensi támogatás – A jogalap nélkül kifizetett összegek behajtása – A Bíróság ítéletének joghatásai)

text:
               2021.1.18.

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 19/9

      A Bíróság (hetedik tanács) 2020. november 12-i ítélete – Bruno Gollnisch kontra Európai Parlament, az Európai Unió Tanácsa
      (C-676/19. P. sz. ügy) (1)

      (Fellebbezés - Intézményi jog - Európai Parlament - Az Európai Parlament képviselőit megillető költségtérítésekre és juttatásokra vonatkozó szabályzat - Parlamenti asszisztensi támogatás - A jogalap nélkül kifizetett összegek behajtása - A Bíróság ítéletének joghatásai)
      (2021/C 19/11)
      Az eljárás nyelve: francia

         Felek

         Fellebbező: Bruno Gollnisch (képviselő: B. Bonnefoy-Claudet ügyvéd)

         A többi fél az eljárásban: Európai Parlament (képviselők: S. Seyr és M. Ecker meghatalmazottak), az Európai Unió Tanácsa

         Rendelkező rész

                  1)

                  A Bíróság a fellebbezést elutasítja.

                  2)

                  A Bíróság Bruno Gollnisch-t kötelezi a költségek viselésére.

         (1)  HL C 363., 2019.10.28.


title: C-734/19. sz. ügy: A Bíróság (nyolcadik tanács) 2020. november 12-i ítélete (a Tribunalul Bucureşti [Románia] előzetes döntéshozatal iránti kérelme) – ITH Comercial Timişoara SRL kontra Agenţia Naţională de Administrare Fiscală – Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Bucureşti, Agenţia Naţională de Administrare Fiscală – Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Bucureşti – Administraţia Sector 1 a Finanţelor Publice (Előzetes döntéshozatal – A hozzáadottérték-adó (héa) közös rendszere – 2006/112/EK irányelv – Az előzetesen felszámított adó levonása – Az eredetileg tervezett tevékenységről való lemondás – Az előzetesen felszámított héa levonásainak korrekciója – Ingatlanokkal kapcsolatos tevékenység)

text:
               2021.1.18.

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 19/10

      A Bíróság (nyolcadik tanács) 2020. november 12-i ítélete (a Tribunalul Bucureşti [Románia] előzetes döntéshozatal iránti kérelme) – ITH Comercial Timişoara SRL kontra Agenţia Naţională de Administrare Fiscală – Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Bucureşti, Agenţia Naţională de Administrare Fiscală – Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Bucureşti – Administraţia Sector 1 a Finanţelor Publice
      (C-734/19. sz. ügy) (1)

      (Előzetes döntéshozatal - A hozzáadottérték-adó (héa) közös rendszere - 2006/112/EK irányelv - Az előzetesen felszámított adó levonása - Az eredetileg tervezett tevékenységről való lemondás - Az előzetesen felszámított héa levonásainak korrekciója - Ingatlanokkal kapcsolatos tevékenység)
      (2021/C 19/12)
      Az eljárás nyelve: román

         A kérdést előterjesztő bíróság

      Tribunalul Bucureşti

         Az alapeljárás felei

         Felperes: ITH Comercial Timişoara SRL

         Alperesek: Agenţia Naţională de Administrare Fiscală – Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Bucureşti, Agenţia Naţională de Administrare Fiscală – Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Bucureşti – Administraţia Sector 1 a Finanţelor Publice

         Rendelkező rész

                  1)

                  A közös hozzáadottértékadó-rendszerről szóló, 2006. november 28-i 2006/112/EK tanácsi irányelv 167., 168., 184. és 185. cikkét úgy kell értelmezni, hogy azon termékek – a jelen ügyben ingatlanok – és szolgáltatások után előzetesen felszámított hozzáadottérték-adó (héa) tekintetében, amelyeket annak érdekében szereztek be, illetve vettek igénybe, hogy azokat adóköteles tevékenységekhez használják fel, fennmarad a levonáshoz való jog, amennyiben az adóalany akaratán kívül álló okokból lemondanak az eredetileg tervezett beruházási projektekről, és hogy nem kell korrigálni e héát, ha az adóalanynak továbbra is szándékában áll az említett termékek valamely adóköteles tevékenységhez való felhasználása.

                  2)

                  A 2006/112/EK irányelvet és különösen annak 28. cikkét úgy kell értelmezni, hogy képviselet nélküli megbízási szerződés hiányában a bizományosi mechanizmus nem alkalmazandó abban az esetben, ha valamely adóalany egy épület felépítését valamely olyan másik személy igényeinek és szükségleteinek megfelelően valósítja meg, aki feltételezhetően bérbe veszi az említett épületet.

         (1)  HL C 54., 2020.2.17.


title: C-796/19. sz. ügy: A Bíróság (tizedik tanács) 2020. november 12-i ítélete – Európai Bizottság kontra Osztrák Köztársaság (Tagállami kötelezettségszegés – 2007/59/EK irányelv – A mozdonyvezetők minősítése – A 3. cikk a) pontja – Illetékes nemzeti hatóság – 2004/49/EK irányelv – A 16. cikk (1) bekezdése – Biztonsági hatóság – Több hatóság kijelölése)

text:
               2021.1.18.

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 19/10

      A Bíróság (tizedik tanács) 2020. november 12-i ítélete – Európai Bizottság kontra Osztrák Köztársaság
      (C-796/19. sz. ügy) (1)

      (Tagállami kötelezettségszegés - 2007/59/EK irányelv - A mozdonyvezetők minősítése - A 3. cikk a) pontja - Illetékes nemzeti hatóság - 2004/49/EK irányelv - A 16. cikk (1) bekezdése - Biztonsági hatóság - Több hatóság kijelölése)
      (2021/C 19/13)
      Az eljárás nyelve: német

         Felek

         Felperes: Európai Bizottság (képviselők: W. Mölls és C. Vrignon meghatalmazottak)

         Alperes: Osztrák Köztársaság (képviselők: J. Schmoll és A. Posch meghatalmazottak)

         Rendelkező rész

                  1)

                  Az Osztrák Köztársaság – mivel a közösségi vasutak biztonságáról, valamint a vasúttársaságok engedélyezéséről szóló 95/18/EK tanácsi irányelv és a vasúti infrastruktúrakapacitás elosztásáról, továbbá a vasúti infrastruktúra használati díjának felszámításáról és a biztonsági tanúsítványról szóló 2001/14/EK európai parlamenti irányelv módosításáról szóló, 2004. április 29-i 2004/49/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (vasútbiztonsági irányelv) 16. cikkében meghatározott biztonsági hatóságtól eltérő hatóságot jelölt ki a közösségi vasúti rendszereken mozdonyokat és vonatokat működtető mozdonyvezetők minősítéséről szóló, 2007. október 23-i 2007/59/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv értelmében vett „illetékes hatóságként” – nem teljesítette a 2007/59 irányelv 3. cikke a) pontjából eredő kötelezettségeit.

                  2)

                  A Bíróság az Osztrák Köztársaságot kötelezi a saját költségein felül az Európai Bizottság részéről felmerült költségek viselésére.

         (1)  HL C 432., 2019.12.23.


title: C-842/19. sz. ügy: A Bíróság (hatodik tanács) 2020. november 12-i ítélete – Európai Bizottság kontra Belga Királyság (Tagállami kötelezettségszegés – A Bíróság kötelezettségszegést megállapító ítélete – A végrehajtás elmaradása – A tőke szabad mozgása – EUMSZ 63. cikk – A külföldi ingatlanokból származó jövedelmekre vonatkozó belga adórendelkezések összeegyeztethetetlensége – Az EUMSZ 260. cikk (2) bekezdése – Kényszerítő bírság és átalányösszeg kiszabása iránti kérelem)

text:
               2021.1.18.

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 19/11

      A Bíróság (hatodik tanács) 2020. november 12-i ítélete – Európai Bizottság kontra Belga Királyság
      (C-842/19. sz. ügy) (1)

      (Tagállami kötelezettségszegés - A Bíróság kötelezettségszegést megállapító ítélete - A végrehajtás elmaradása - A tőke szabad mozgása - EUMSZ 63. cikk - A külföldi ingatlanokból származó jövedelmekre vonatkozó belga adórendelkezések összeegyeztethetetlensége - Az EUMSZ 260. cikk (2) bekezdése - Kényszerítő bírság és átalányösszeg kiszabása iránti kérelem)
      (2021/C 19/14)
      Az eljárás nyelve: francia

         Felek

         Felperes: Európai Bizottság (képviselő: W. Roels és A. Armenia meghatalmazottak)

         Alperes: Belga Királyság (képviselő: P. Cottin, J.-C. Halleux és C. Pochet meghatalmazottak)

         Rendelkező része

                  1)

                  A Belga Királyság – mivel nem tette meg a 2018. április 12-i Bizottság kontra Belgium ítéletben (C-110/17, EU:C:2018:250) foglaltak teljesítéséhez szükséges valamennyi intézkedést – nem teljesítette az EUMSZ 260. cikk (1) bekezdéséből eredő kötelezettségeit.

                  2)

                  A Bíróság kötelezi a Belga Királyságot, hogy fizessen az Európai Bizottságnak 2 000 000 euró átalányösszeget.

                  3)

                  A Törvényszék kötelezi a Belga Királyságot, hogy fizessen az Európai Bizottságnak napi 7 500 euró kényszerítő bírságot a jelen ítélet kihirdetésének napjától a 2018. április 12-i Bizottság kontra Belgium ítéletben (C-110/17, EU:C:2018:250) foglaltak teljesítésének napjáig.

                  4)

                  A Bíróság a Belga Királyságot kötelezi a költségek viselésére.

         (1)  HL C 45., 2020.2.10.


title: C-41/20. sz. ügy: A Gericht Erster Instanz Eupen (Belgium) által 2020. január 28-án benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem – DQ kontra Wallonische Region

text:
               2021.1.18.

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 19/12

      A Gericht Erster Instanz Eupen (Belgium) által 2020. január 28-án benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem – DQ kontra Wallonische Region
      (C-41/20. sz. ügy)
      (2021/C 19/15)
      Az eljárás nyelve: német

         A kérdést előterjesztő bíróság

      Gericht Erster Instanz Eupen

         Az alapeljárás felei

         Kérelmező: DQ

         Ellenérdekű fél: Wallonische Region

         Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések

                  1)

                  Ellentétes-e a releváns uniós jogi normákkal, különösen egyfelől az Európai Unió működéséről szóló szerződésnek a személyek szabad mozgására vonatkozó 20. és 21. cikkével és/vagy másfelől az Európai Unió működéséről szóló szerződésnek a tőke szabad mozgására vonatkozó 63. és 64. cikkével – az Európai Unió négy alapvető szabadsága közül kettővel – azon nemzeti rendelkezés, amelyet a hatóságok olyan módon alkalmaznak, hogy az olyan külföldi jármű ismételt nyilvántartásba vételi kötelezettség nélkül történő használatát, amely járművet az Európai Unió egy másik tagállamában lakóhellyel rendelkező polgár alkalomszerűen és rövid időtartamra egy Belgiumban lakóhellyel rendelkező polgár rendelkezésére bocsát, attól teszik függővé, hogy ezen, Belgiumban lakóhellyel rendelkező polgár a járműben tartja-e a használatra vonatkozó magán igazolást, azaz a járművek nyilvántartásba vételéről szóló, 2001. július 20-i királyi rendelet 3. cikke 2. § -ának 6. pontja értelmében vett igazolást?

                  2)

                  Igazolják-e a közbiztonságra és más védelmi intézkedésekre vonatkozó követelmények a fent ismertetett és a Vallon régió által végrehajtott nemzeti rendelkezést, és szükséges-e a kitűzött cél eléréséhez az olyan nemzeti rendelkezés betartása, amelyet úgy értelmeznek, hogy az kötelezően előírja, hogy a jármű külföldi tulajdonosa által kiállított, a jármű használatára vonatkozó, korlátozott időtartamra szóló és az érvényesség időtartamának megjelölését tartalmazó engedélyt a járműben tartsák – az ilyen dokumentumok utólagos benyújtásának lehetősége nélkül –, vagy a cél másképpen és kevésbé szigorú és formális eszközökkel is elérhető lett volna?

            Az Európai Unió Bírósága (hatodik tanács) 2020. szeptember 10-i végzésével a következőképpen határozott:
      Az EUMSZ 63. cikk (1) bekezdését akként kell értelmezni, hogy azzal ellentétes az a tagállami szabályozás, amely szerint az e tagállamban lakóhellyel rendelkező személy csak akkor hivatkozhat az e tagállamban a járművek nyilvántartásba vételére vonatkozóan fennálló kötelezettség alóli kivételre másik tagállamban nyilvántartásba vett olyan jármű tekintetében, amelyet annak e másik tagállamban lakóhellyel rendelkező tulajdonosa rövid időtartamra ingyenesen a rendelkezésére bocsátott, ha állandóan a járműben tartják – az utólagos bemutatás lehetősége nélkül – az azt igazoló dokumentumokat, hogy az érintett személy megfelel e kivétel alkalmazási feltételeinek.


title: C-42/20. sz. ügy: A Gericht Erster Instanz Eupen (Belgium) által 2020. január 28-án benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem – FS kontra Wallonische Region

text:
               2021.1.18.

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 19/12

      A Gericht Erster Instanz Eupen (Belgium) által 2020. január 28-án benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem – FS kontra Wallonische Region
      (C-42/20. sz. ügy)
      (2021/C 19/16)
      Az eljárás nyelve: német

         A kérdést előterjesztő bíróság

      Gericht Erster Instanz Eupen

         Az alapeljárás felei

         Kérelmező: FS

         Ellenérdekű fél: Wallonische Region

         Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések

                  1)

                  Ellentétes-e a releváns uniós jogi normákkal, különösen egyfelől az Európai Unió működéséről szóló szerződésnek a személyek szabad mozgására vonatkozó 20. és 21. cikkével és/vagy másfelől az Európai Unió működéséről szóló szerződésnek a tőke szabad mozgására vonatkozó 63. és 64. cikkével – az Európai Unió négy alapvető szabadsága közül kettővel – azon nemzeti rendelkezés, amelyet a hatóságok olyan módon alkalmaznak, hogy az olyan külföldi jármű ismételt nyilvántartásba vételi kötelezettség nélkül történő használatát, amely járművet az Európai Unió egy másik tagállamában lakóhellyel rendelkező polgár alkalomszerűen és rövid időtartamra egy Belgiumban lakóhellyel rendelkező polgár rendelkezésére bocsát, attól teszik függővé, hogy ezen, Belgiumban lakóhellyel rendelkező polgár a járműben tartja-e a használatra vonatkozó magán igazolást, azaz a járművek nyilvántartásba vételéről szóló, 2001. július 20-i királyi rendelet 3. cikke 2. § -ának 6. pontja értelmében vett igazolást?

                  2)

                  Igazolják-e a közbiztonságra és más védelmi intézkedésekre vonatkozó követelmények a fent ismertetett és a Vallon régió által végrehajtott nemzeti rendelkezést, és szükséges-e a kitűzött cél eléréséhez az olyan nemzeti rendelkezés betartása, amelyet úgy értelmeznek, hogy az kötelezően előírja, hogy a jármű külföldi tulajdonosa által kiállított, a jármű használatára vonatkozó, korlátozott időtartamra szóló és az érvényesség időtartamának megjelölését tartalmazó engedélyt a járműben tartsák – az ilyen dokumentumok utólagos benyújtásának lehetősége nélkül –, vagy a cél másképpen és kevésbé szigorú és formális eszközökkel is elérhető lett volna?

            Az Európai Unió Bírósága (hatodik tanács) 2020. szeptember 10-i végzésével a következőképpen határozott:
      Az EUMSZ 63. cikk (1) bekezdését akként kell értelmezni, hogy azzal ellentétes az a tagállami szabályozás, amely szerint az e tagállamban lakóhellyel rendelkező személy csak akkor hivatkozhat az e tagállamban a járművek nyilvántartásba vételére vonatkozóan fennálló kötelezettség alóli kivételre másik tagállamban nyilvántartásba vett olyan jármű tekintetében, amelyet annak e másik tagállamban lakóhellyel rendelkező tulajdonosa rövid időtartamra ingyenesen a rendelkezésére bocsátott, ha állandóan a járműben tartják – az utólagos bemutatás lehetősége nélkül – az azt igazoló dokumentumokat, hogy az érintett személy megfelel e kivétel alkalmazási feltételeinek.


title: C-43/20. sz. ügy: A Gericht Erster Instanz Eupen (Belgium) által 2020. január 28-án benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem – HU kontra Wallonische Region

text:
               2021.1.18.

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 19/13

      A Gericht Erster Instanz Eupen (Belgium) által 2020. január 28-án benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem – HU kontra Wallonische Region
      (C-43/20. sz. ügy)
      (2021/C 19/17)
      Az eljárás nyelve: német

         A kérdést előterjesztő bíróság

      Gericht Erster Instanz Eupen

         Az alapeljárás felei

         Kérelmező: HU

         Ellenérdekű fél: Wallonische Region

         Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések

                  1)

                  Ellentétes-e a releváns uniós jogi normákkal, különösen egyfelől az Európai Unió működéséről szóló szerződésnek a személyek szabad mozgására vonatkozó 20. és 21. cikkével és/vagy másfelől az Európai Unió működéséről szóló szerződésnek a tőke szabad mozgására vonatkozó 63. és 64. cikkével – az Európai Unió négy alapvető szabadsága közül kettővel – azon nemzeti rendelkezés, amelyet a hatóságok olyan módon alkalmaznak, hogy az olyan külföldi jármű ismételt nyilvántartásba vételi kötelezettség nélkül történő használatát, amely járművet az Európai Unió egy másik tagállamában lakóhellyel rendelkező polgár alkalomszerűen és rövid időtartamra egy Belgiumban lakóhellyel rendelkező polgár rendelkezésére bocsát, attól teszik függővé, hogy ezen, Belgiumban lakóhellyel rendelkező polgár a járműben tartja-e a használatra vonatkozó magán igazolást, azaz a járművek nyilvántartásba vételéről szóló, 2001. július 20-i királyi rendelet 3. cikke 2. § -ának 6. pontja értelmében vett igazolást?

                  2)

                  Igazolják-e a közbiztonságra és más védelmi intézkedésekre vonatkozó követelmények a fent ismertetett és a Vallon régió által végrehajtott nemzeti rendelkezést, és szükséges-e a kitűzött cél eléréséhez az olyan nemzeti rendelkezés betartása, amelyet úgy értelmeznek, hogy az kötelezően előírja, hogy a jármű külföldi tulajdonosa által kiállított, a jármű használatára vonatkozó, korlátozott időtartamra szóló és az érvényesség időtartamának megjelölését tartalmazó engedélyt a járműben tartsák – az ilyen dokumentumok utólagos benyújtásának lehetősége nélkül –, vagy a cél másképpen és kevésbé szigorú és formális eszközökkel is elérhető lett volna?

            Az Európai Unió Bírósága (hatodik tanács) 2020. szeptember 10-i végzésével a következőképpen határozott:
      Az EUMSZ 63. cikk (1) bekezdését akként kell értelmezni, hogy azzal ellentétes az a tagállami szabályozás, amely szerint az e tagállamban lakóhellyel rendelkező személy csak akkor hivatkozhat az e tagállamban a járművek nyilvántartásba vételére vonatkozóan fennálló kötelezettség alóli kivételre másik tagállamban nyilvántartásba vett olyan jármű tekintetében, amelyet annak e másik tagállamban lakóhellyel rendelkező tulajdonosa rövid időtartamra ingyenesen a rendelkezésére bocsátott, ha állandóan a járműben tartják – az utólagos bemutatás lehetősége nélkül – az azt igazoló dokumentumokat, hogy az érintett személy megfelel e kivétel alkalmazási feltételeinek.


title: C-173/20. sz. ügy: A Consiglio di Stato (Olaszország) által 2020. április 23-án benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem – AZ, BY, CX, DW, EV, FU, GJ kontra Presidenza del Consiglio dei Ministri, Ministero dell’Istruzione, dell’Università e della Ricerca – MIUR, Università degli studi di Perugia

text:
               2021.1.18.

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 19/14

      A Consiglio di Stato (Olaszország) által 2020. április 23-án benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem – AZ, BY, CX, DW, EV, FU, GJ kontra Presidenza del Consiglio dei Ministri, Ministero dell’Istruzione, dell’Università e della Ricerca – MIUR, Università degli studi di Perugia
      (C-173/20. sz. ügy)
      (2021/C 19/18)
      Az eljárás nyelve: olasz

         A kérdést előterjesztő bíróság

      Consiglio di Stato

         Az alapeljárás felei

         Fellebbezők: AZ, BY, CX, DW, EV, FU, GJ

         Ellenérdekű felek: Presidenza del Consiglio dei Ministri, Ministero dell’Istruzione, dell’Università e della Ricerca – MIUR, Università degli studi di Perugia

         Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések

                  1)

                  Az egyenértékűség, a tényleges érvényesülés és a hatékony érvényesülés [uniós] jogelveire is tekintettel ellentétes-e az 1999/70/EK irányelvben (az ESZSZ, az UNICE és a CEEP által a határozott ideig tartó munkaviszonyról kötött keretmegállapodásról szóló irányelv; a továbbiakban: irányelv) (1) foglalt keretmegállapodás – a (6) és (7) preambulumbekezdéssel és e megállapodás 4. szakaszával („A megkülönböztetés tilalmának elve”) összefüggésben értelmezett – „A visszaélés megakadályozására irányuló intézkedések” címet viselő 5. szakaszával az olyan nemzeti szabályozás – a jelen ügyben a 1. 240/2010 (240/2010. sz. törvény) 24. cikke 3. bekezdésének a) pontja és 22. cikkének 9. bekezdése –, amely lehetővé teszi, hogy az egyetemek három évre szóló és két évre meghosszabbítható, határozott időre szóló kutatói szerződéseket mennyiségi korlátozásoktól mentesen, anélkül alkalmazzanak, hogy azok megkötését és meghosszabbítását az azokat alkalmazó egyetem ideiglenes és kivételes jellegű szükségleteihez kapcsolódó objektív indokhoz kötné[,] és amely több határozott ideig tartó jogviszony azonos személlyel történő létesítésének egyetlen korlátjaként csak a tizenkét évet meg nem haladó – akár nem folyamatos –időtartamról rendelkezik?

                  2)

                  [Az uniós] jog hatékony érvényesülésére is tekintettel ellentétes-e a keretmegállapodás említett – az irányelv (6) és (7) preambulumbekezdésével és e megállapodás említett 4. szakaszával összefüggésben értelmezett – 5. szakaszával az olyan nemzeti rendelkezés (a jelen ügyben a 240/2010 törvény 24. cikke és 29. cikkének 1. bekezdése) abban a részében, amelyben az egyetemek számára esetlegesen határozatlan ideig egymást követő határozott idejű szerződések révén, a szóban forgó egyetemek rendes oktatási és kutatási szükségleteinek kielégítése céljából a kutatók kizárólag határozott időre történő felvételét korlátozásmentesen teszi lehetővé, és az ezzel kapcsolatos döntést nem köti ideiglenes és kivételes jellegű szükségletek fennállásához?

                  3)

                  Ellentétes-e ugyanezen keretmegállapodás 4. szakaszával a D.lgs. 75/2017 (75/2017 felhatalmazáson alapuló törvényerejű rendelet) (az említett 3/2017. sz. miniszteri körlevéllel értelmezett) 20. cikkének 1. bekezdéséhez hasonló olyan nemzeti szabályozás, amely bár elismeri, hogy – kizárólag 2017. december 31-ig legalább három év szolgálati idő megszerzése esetén – állandósíthatók az állami kutatási szervezetek határozott időre alkalmazott kutatói, az állandósítást a határozott időre alkalmazott egyetemi kutatók számára pusztán amiatt nem teszi lehetővé, hogy a 75/2017 felhatalmazáson alapuló törvényerejű rendelet 22. cikkének 16. bekezdése azok munkaviszonyát – noha az törvény alapján határozott időre szóló munkaszerződésen alapul – a „közjogi szabályozással” hozta összefüggésbe annak ellenére, hogy a 240/2010 törvény 22. cikkének 9. bekezdése a kutatási szervezetek és egyetemek kutatói vonatkozásában ugyanazt a maximális időtartamra vonatkozó szabályt írja elő, amely az egyetemekkel és a kutatási szervezetekkel az azt követő 24. cikkben meghatározott szerződések vagy a 22. cikkben meghatározott kutatási munkatársi szerződések formájában fennálló, határozott ideig tartó jogviszonyokra is vonatkozik?

                  4)

                  Az említett keretmegállapodásra is tekintettel ellentétes-e az egyenértékűség, a tényleges érvényesülés és a hatékony érvényesülés uniós jogelvével, valamint a hátrányos megkülönböztetés tilalmának a keretmegállapodás 4. szakaszában szereplő elvével az olyan nemzeti szabályozás (a 240/2010 törvény 24. cikke 3. bekezdésének a) pontja, valamint a D.lgs. 81/2015 [81/2015 felhatalmazáson alapuló törvényerejű rendelet] 29. cikke 2. bekezdésének d) pontja és 29. cikkének 4. bekezdése), amely – noha létezik olyan szabályozás, amely az összes köztisztviselőre és munkavállalóra alkalmazandó, amelyet legújabban a 81/2015 felhatalmazáson alapuló törvényerejű rendelet tartalmaz, és amely (2018-tól kezdődően) a határozott időre szóló munkaviszony maximális időtartamát (a meghosszabbításokat és megújításokat is beleértve) 24 hónapban korlátozza, valamint az ilyen típusú jogviszonyok közigazgatási szerv által alkalmazott személyek esetében történő alkalmazását „ideiglenes és kivételes jellegű szükségletek” fennállásához köti – lehetővé teszi, hogy az egyetemek három éves határozott időre szóló, e három éves időszakban végzett oktatási és kutatási tevékenységek kedvező értékelése esetén két évre meghosszabbítható szerződés révén anélkül vegyenek fel kutatókat, hogy az első szerződés megkötését vagy a meghosszabbítást az egyetem ilyen ideiglenes és kivételes jellegű szükségleteihez kötné, és azt is lehetővé teszi az egyetem számára, hogy az ötéves időszak lejártakor ugyanezzel vagy más személyekkel másik, az előzővel azonos típusú határozott időre szóló szerződést kössön az előző szerződéssel összefüggő ugyanezen oktatási és kutatási szükségletek kielégítése céljából?

                  5)

                  A tényleges érvényesülés és az egyenértékűség elvére, valamint a korábban említett 4. szakaszra is tekintettel ellentétes-e a keretszerződés 5. szakaszával az olyan nemzeti szabályozás (a 81/2015 felhatalmazáson alapuló törvényerejű rendelet 29. cikke 2. bekezdésének d) pontja és 29. cikkének 4. bekezdése, valamint a D.lgs. 165/2001 [165/2001 felhatalmazáson alapuló törvényerejű rendelet] 36. cikkének 2. és 5. bekezdése), amely (a 240/2010 törvény említett 24. cikke 3. bekezdésének a) pontja értelmében) három éves határozott időtartamra szóló és további két évre meghosszabbítható szerződéssel alkalmazott egyetemi kutatók számára nem teszi lehetővé határozatlan ideig tartó jogviszony ezt követő létesítését, mivel az olasz jogrendben nem léteznek más olyan eszközök, amelyek alkalmasak az egymást követő határozott ideig tartó jogviszonyok egyetemek általi visszaélésszerű alkalmazásának megelőzésére és szankcionálására?

         (1)  Az ESZSZ, az UNICE és a CEEP által a határozott ideig tartó munkaviszonyról kötött keretmegállapodásról szóló, 1999. június 28-i 1999/70/EK tanácsi irányelv (HL 1999. L 175., 43. o.; magyar nyelvű különkiadás 5. fejezet, 3. kötet, 368. o.).


title: C-488/20. sz. ügy: A Wojewódzki Sąd Administracyjny w Warszawie (Lengyelország) által 2020. október 2-án benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem – Delfarma Sp. z o.o. kontra Prezesowi Urzędu Rejestracji Produktów Leczniczych, Wyrobów Medycznych i Produktów Biobójczych

text:
               2021.1.18.

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 19/16

      A Wojewódzki Sąd Administracyjny w Warszawie (Lengyelország) által 2020. október 2-án benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem – Delfarma Sp. z o.o. kontra Prezesowi Urzędu Rejestracji Produktów Leczniczych, Wyrobów Medycznych i Produktów Biobójczych
      (C-488/20. sz. ügy)
      (2021/C 19/20)
      Az eljárás nyelve: lengyel

         A kérdést előterjesztő bíróság

      Wojewódzki Sąd Administracyjny w Warszawie

         Az alapeljárás felei

         Felperes: Delfarma Sp. z o.o.

         Alperes: Prezes Urzędu Rejestracji Produktów Leczniczych, Wyrobów Medycznych i Produktów Biobójczych

         Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések

                  1)

                  Ellentétes-e az EUMSZ 34. cikkel az olyan nemzeti szabályozás, amely szerint a párhuzamos importra vonatkozó engedély a referencia-gyógyszer forgalombahozatali engedélyének lejártát követő egy év elteltével lejár?

                  2)

                  Az EUMSZ 34. cikkre és az EUMSZ 36. cikkre tekintettel hozhat-e a nemzeti hatóság olyan megállapító határozatot, amely kizárólag a referencia-gyógyszer forgalombahozatali engedélyének lejáratától számított, törvényben meghatározott határidő lejárta alapján állapítja meg a gyógyszer párhuzamos import keretében történő forgalomba hozatalára vonatkozó engedélyének a törvény erejénél fogva történő lejártát, anélkül, hogy megvizsgálná e gyógyszer engedélye lejártának okait, valamint az emberek egészségének és életének védelmére vonatkozó egyéb, az EUMSZ 36. cikkben említett feltételeket?

                  3)

                  Elegendő-e a gyógyszer párhuzamos import keretében történő forgalomba hozatalára vonatkozó engedélyének lejártát kimondó, megállapító határozat meghozatalához az a tény, hogy a párhuzamos importőröket mentesítik az időszakos gyógyszerbiztonsági jelentések benyújtására vonatkozó kötelezettség alól, és ehhez kapcsolódóan az, hogy a hatóság nem rendelkezik naprakész adatokkal a farmakoterápiából eredő előnyök, illetve kockázatok tekintetében?


title: C-500/20. sz. ügy: Az Oberster Gerichtshof (Ausztria) által 2020. október 6-án benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem – ÖBB-Infrastruktur Aktiengesellschaft kontra Lokomotion Gesellschaft für Schienentraktion mbH

text:
               2021.1.18.

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 19/16

      Az Oberster Gerichtshof (Ausztria) által 2020. október 6-án benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem – ÖBB-Infrastruktur Aktiengesellschaft kontra Lokomotion Gesellschaft für Schienentraktion mbH
      (C-500/20. sz. ügy)
      (2021/C 19/21)
      Az eljárás nyelve: német

         A kérdést előterjesztő bíróság

      Oberster Gerichtshof

         Az alapeljárás felei

         Felperes: ÖBB-Infrastruktur Aktiengesellschaft

         Alperes: Lokomotion Gesellschaft für Schienentraktion mbH

         Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések

                  1.

                  Rendelkezik-e hatáskörrel az Európai Unió Bírósága a nemzetközi vasúti forgalomban használt infrastruktúrára vonatkozó szerződésekre alkalmazandó Egységes Szabályok (CUI, a Nemzetközi Vasúti Fuvarozási Egyezmény [COTIF] (1) E. függeléke) értelmezésére?

                  2.

                  Az első kérdésre adandó igenlő válasz esetén:
                  Úgy kell-e értelmezni a CUI 8. cikke 1. § -ának b) pontját, hogy az infrastruktúra-üzemeltető e rendelkezésben előírt, dologi kárért való felelőssége körébe tartoznak azon költségek is, amelyek azáltal keletkeznek a fuvarozónál, hogy a mozdonyai károsodása miatt másik, helyettesítő mozdonyokat kell bérelnie?

                  3.

                  Az első kérdésre adandó igenlő válasz és a második kérdésre adandó nemleges válasz esetén:
                  Úgy kell-e értelmezni a CUI 4. cikkét és 19. cikkének 1. § -át, hogy a szerződő felek érvényesen terjeszthetik ki felelősségüket azáltal, hogy általános jelleggel hivatkoznak a nemzeti jogra, ha az alapján a felelősség mértéke kétségtelenül nagyobb, azonban – a CUI objektív felelősségétől eltérve – a felelősség vétkességtől függ?

         (1)  Az Európai Uniónak az 1999. június 3-i vilniusi jegyzőkönyvvel módosított, 1980. május 9-i nemzetközi vasúti fuvarozási egyezményhez (COTIF) való csatlakozásáról szóló, az Európai Unió és a Nemzetközi Vasúti Fuvarozásügyi Államközi Szervezet közötti megállapodás aláírásáról és megkötéséről szóló 2011. június 16-i 2013/103/EU tanácsi határozat (HL 2013. L 51, 1. o.)


title: C-514/20. sz. ügy: A Bundesarbeitsgericht (Németország) által 2020. október 13-án benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem – DS kontra Koch Personaldienstleistungen GmbH

text:
               2021.1.18.

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 19/18

      A Bundesarbeitsgericht (Németország) által 2020. október 13-án benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem – DS kontra Koch Personaldienstleistungen GmbH
      (C-514/20. sz. ügy)
      (2021/C 19/23)
      Az eljárás nyelve: német

         A kérdést előterjesztő bíróság

      Bundesarbeitsgericht

         Az alapeljárás felei

         Felperes: DS

         Alperes: Koch Personaldienstleistungen GmbH

         Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések

      Ellentétes-e az Európai Unió Alapjogi Chartája 31. cikkének (2) bekezdésével és a 2003/88/EK irányelv (1) 7. cikkével valamely kollektív szerződés olyan szabályozása, amely annak megállapítása során, hogy a munkavállaló jogosult-e túlmunkadíjra, és ha igen, hány órára vonatkozóan, csak a ténylegesen ledolgozott munkaórákat veszi figyelembe, azon órákat azonban nem, amelyeket a munkavállaló által igénybe vett fizetett éves alapszabadság lefed?

         (1)  A munkaidő-szervezés egyes szempontjairól szóló, 2003. november 4-i európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2003. L 299., 9. o.; magyar nyelvű különkiadás 5. fejezet, 4. kötet, 381. o.; helyesbítés: HL 2020. L 92., 22. o.)


title: C-519/20. sz. ügy: Az Amtsgericht Hannover (Németország) által 2020. október 15-én benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem – K

text:
               2021.1.18.

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 19/19

      Az Amtsgericht Hannover (Németország) által 2020. október 15-én benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem – K
      (C-519/20. sz. ügy)
      (2021/C 19/25)
      Az eljárás nyelve: német

         A kérdést előterjesztő bíróság

      Amtsgericht Hannover

         Az alapeljárás felei

         Fellebbező: K

         Az eljárásban részes másik fél: Landkreis Gifhorn

         Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések

                  1)

                  Úgy kell-e értelmezni az uniós jogot – különösen a 2008/115/EK irányelv (1) 18. cikkének (1) és (3) bekezdését –, hogy a kitoloncolás céljából történő őrizetről határozatot hozó nemzeti bíróságnak minden egyes esetben meg kell vizsgálnia e rendelkezés feltételeit, különösen azt, hogy a kivételes helyzet még fennáll-e, amennyiben a nemzeti jogalkotó a 18. cikk (1) bekezdésére hivatkozva eltér a 16. cikk (1) bekezdésében foglalt feltételektől?

                  2)

                  Úgy kell-e értelmezni az uniós jogot – különösen a 2008/115/EK irányelv 16. cikkének (1) bekezdését –, hogy azzal ellentétes az olyan nemzeti szabályozás, amely ideiglenesen – 2022. július 1-jéig – lehetővé teszi az idegenrendészeti őrizetben lévő személyek büntetés-végrehajtási intézetben való elhelyezését annak ellenére, hogy a tagállamban különleges idegenrendészeti fogdák állnak rendelkezésre, és a 2008/115/EK irányelv 18. cikkének (1) bekezdése értelmében vett szükséghelyzet ezt nem teszi szükségessé?

                  3)

                  Úgy kell-e értelmezni a 2008/115/EK irányelv 16. cikkének (1) bekezdését, hogy az idegenrendészeti őrizetben lévő személyek fogva tartását szolgáló „különleges idegenrendészeti fogda” már akkor sem áll rendelkezésre, ha:

                              —

                              a „különleges idegenrendészeti fogda” a fogvatartottak büntetés végrehajtási intézeteihez hasonlóan közvetetten ugyanannak a kormánytagnak, azaz az igazságügyi miniszternek az irányítása alá tartozik,

                              —

                              a „különleges idegenrendészeti fogda” a büntetés végrehajtási intézet részlegét képezi, és ezáltal ugyan saját vezetője van, a büntetés végrehajtási intézet egyik részlegeként azonban a büntetés végrehajtási intézet vezetése alá van rendelve?

                  4)

                  A harmadik kérdésre adott nemleges válasz esetén:
                  Úgy kell-e értelmezni a 2008/115/EK irányelv 16. cikkének (1) bekezdését, hogy az idegenrendészeti őrizetben lévő személyeknek „különleges idegenrendészeti fogdában” való elhelyezéséről van szó, amikor idegenrendészeti fogda céljából a büntetés-végrehajtási intézet külön részleget hoz létre, e részleg kerítéssel körülhatárolt, az idegenrendészeti őrizetben lévő személyek számára rendelkezésre álló három épülettel ellátott külön területet tart fenn, és e három épület közül egy épületben ideiglenesen kizárólag olyan fogvatartottakat helyeznek el, akik pénzbüntetés helyébe lépő szabadságvesztés-büntetésüket vagy rövid szabadságvesztés-büntetésüket töltik, amelynek során a büntetés-végrehajtási intézet ügyel az idegenrendészeti őrizetben lévő személyek és a fogvatartottak elkülönítésére, különösképp mindegyik épület saját létesítményekkel (saját ruhatárral, betegszobával, sportteremmel) rendelkezik, és az udvar / kinti terület ugyan mindegyik épületből látható, azonban mindegyik épület esetében a fogvatartottak számára saját, szögesdrót kerítéssel körbekerített terület van fenntartva, és így az épületek közvetlenül nem kapcsolódnak egymáshoz?

         (1)  A harmadik országok illegálisan [helyesen: jogellenesen] tartózkodó állampolgárainak visszatérésével kapcsolatban a tagállamokban használt közös normákról és eljárásokról szóló, 2008. december 16-i 2008/115/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2008. L 348., 98. o.),


title: C-537/20. sz. ügy: A Bundesfinanzhof (Németország) által 2020. október 21-én benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem – L Fund kontra Finanzamt D

text:
               2021.1.18.

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 19/21

      A Bundesfinanzhof (Németország) által 2020. október 21-én benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem – L Fund kontra Finanzamt D
      (C-537/20. sz. ügy)
      (2021/C 19/27)
      Az eljárás nyelve: német

         A kérdést előterjesztő bíróság

      Bundesfinanzhof

         Az alapeljárás felei

         Felperes: L Fund

         Alperes: Finanzamt D

         Az eljárásban részt vesz: Bundesministerium der Finanzen

         Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések

      Ellentétes-e az EK 56. cikkel (jelenleg EUMSZ 63. cikk) az olyan tagállami szabályozás, amelynek értelmében a kizárólag külföldi befektetőkkel rendelkező belföldi különleges ingatlanalapok mentesülnek a társasági adó alól, míg a kizárólag külföldi befektetőkkel rendelkező külföldi különleges ingatlanalapokat a belföldön bérbeadásból szerzett jövedelmük után korlátozott társaságiadó-fizetési kötelezettség terheli?


title: C-541/20. sz. ügy: 2020. október 23-án benyújtott kereset – Litván Köztársaság kontra Európai Parlament és az Európai Unió Tanácsa

text:
               2021.1.18.

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 19/21

      2020. október 23-án benyújtott kereset – Litván Köztársaság kontra Európai Parlament és az Európai Unió Tanácsa
      (C-541/20. sz. ügy)
      (2021/C 19/28)
      Az eljárás nyelve: litván

         Felek

         Felperes: Litván Köztársaság (képviselők: K. Dieninis, V. Kazlauskaitė-Švenčionienė, R. Dzikovič, A. Kisieliauskaitė, G. Taluntytė és R. Petravičius advokatas)

         Alperesek: Európai Parlament, az Európai Unió Tanácsa

         Kereseti kérelmek

      A felperes azt kéri, hogy a Bíróság:

                  1.

                  Semmisítse meg a 96/71/EK irányelv kiküldetési szabályainak a nemzetközi (transznacionális) szállítás és a kabotázsműveletek vonatkozásában történő alkalmazását előíró követelményről szóló 2020/1057 irányelv (1) 1.cikkének 3. és 7. pontját az előbbi irányelv lényegének megváltoztatása nélkül, és a Litván Köztársaság a 2020/1057 irányelv teljes mértékben történő megsemmisítését kéri;

                  2.

                  Semmisítse meg a 2020/1054 rendelet (2) 1. cikke 6. pontjának d) alpontját annyiban, amennyiben az abban rögzített kötelezettség előírja a szállítási vállalkozások számára, hogy négy hetenként biztosítsák a járművezetők számára a tartózkodási helyükre vagy a vállalkozás működési központjába való visszatérést. Ha e rendelkezés ezen részét nem lehet megsemmisíteni, a Litván Köztársaság e jogszabály teljes mértékben történő megsemmisítését kéri;

                  3.

                  Semmisítse meg a 2020/1054 rendelet 3. cikkét annyiban, amennyiben az kimondja, hogy az 561/2006/EK rendelet módosításai a 2020/1054 rendelet kihirdetését – azaz 2020. augusztus 20-át – követő huszadik napon lép hatályba. Ha a 2020/1054 rendelet 3. cikkét nem lehet úgy megsemmisíteni, hogy az ne érintse e rendelet egyéb rendelkezéseit, a Litván Köztársaság e jogszabály teljes mértékben történő megsemmisítését kéri;

                  4.

                  Az Európai Parlamentet és a Tanácsot kötelezze a költségek viselésére.

         Jogalapok és fontosabb érvek

      A Litván Köztársaság kérelmét az alábbi jogalapokra alapítja:

                  1.

                     A 2020/1057 irányelv 1. cikkének 3. és 7. pontja, mivel az a kiküldetési szabályoknak a több államot érintő nemzetközi (transznacionális) szállítás és a kabotázsműveletek vonatkozásában történő alkalmazását előíró követelményt tartalmaz, ellentétes:

                              1.1.

                                 Az egyenlő bánásmód elvével, mivel a szállítási műveletek szelektív elosztása minden alapot nélkülöz és az ugyanazon vállalkozásnál munkát végző munkavállalók eltérő mértékű díjazásához vezet, noha munkájuk jellege azonos. Következésképpen a kiküldetésre irányadó szabályok megállapítására objektív szempontok hiányában került sor, ami így megsértette az „egyenlő munkáért egyenlő bért” elvet és ellentétes az Európai Unió Alapjogi Chartája 20. cikkében rögzített egyenlő bánásmód elvével.

                              1.2.

                                 Az arányosság elvével, mivel az uniós intézmények (i) az azonos munkát végző járművezetők számára eltérő bérezést írtak elő; (ii) nem vették figyelembe a nemzetközi szállítási műveletek különös jellemzőit; (iii) nem vették figyelembe a nemzetközi szállítási ágazatban munkát végzők mobilitásának különösen magas szintjét; (iv) az általuk lefektetett szabályokkal igazolatlanul nagy mértékű adminisztratív terhet róttak a kis és közepes vállalkozásokra, és ezáltal nyilvánvaló hibát követtek el és olyan intézkedést hoztak, amely nem arányos az elérni kívánt céllal;

                              1.3.

                                 A rendes jogalkotási eljárás elvével, mivel az uniós intézményeknek el kellett volna végeznie a megtámadott rendelkezések hatásvizsgálatát vagy igazolniuk kellett volna, hogy e vizsgálat miért nem volt szükséges.

                  2.

                     A 2020/1054 rendelet 1. cikke 6. pontjának d) alpontja, amely arra kötelezi a szállítási vállalkozásokat, hogy négy hetenként biztosítsák a járművezetők számára a tartózkodási helyükre vagy a vállalkozás működési központjába való visszatérést, ellentétes

                              2.1.

                              Az EUMSZ 45. cikkel, mivel a járművezetők számára előírt azon kötelezettség, hogy visszatérjenek a tartózkodási helyükre vagy a vállalkozás működési központjába, anélkül, hogy maguk választhatnák ki, hogy hol kívánják szabadidejüket eltölteni, sérti a munkavállalóként őket megillető szabad mozgás jogát;

                              2.2.

                                 Az EUMSZ 26. cikkel és a hátrányos megkülönböztetés tilalmának általános elvével, mivel a munkavállalók szabad mozgása korlátozott és a periférián elhelyezkedő tagállamokban működő szállítási vállalkozók alkalmazottait hátrányos megkülönböztetés éri azáltal, hogy pihenés céljából vissza kell térniük a tartózkodási helyükre vagy a vállalkozás működési központjába, tekintve, hogy így jelentős távolságokat kell megtenniük és számottevően több időt vesztenek, mint az Európai Unió központjában vagy ahhoz közel elhelyezkedő tagállamok szállítási vállalkozási; a periférián elhelyezkedő tagállamok a belső piacon működő egyéb vállalkozásokhoz képest hátrányos helyzetbe kerülnek a munkavállalók visszatérésére vonatkozó rendelkezés érvényesítésével;

                              2.3.

                                 Az EUSZ 3. cikk (3) bekezdésével, az EUMSZ 11. és az EUMSZ 191. cikkel, valamint az Európai Unió környezet- és klímapolitikájával, mivel a járművezetők négyhetenkénti kötelező visszatérésének biztosítására vonatkozó követelmény mesterségesen növeli a forgalmat az Európai Unió útjain, az üres gépjárművekkel közlekedő járművezetők számát, az egyéb szervezett szállítási műveletek számát, a fogyasztott üzemanyag és a széndioxid környezetbe történő kibocsátását.

                              2.4.

                                 Az arányosság elvével, mivel a járművezetőknek az e rendelkezés által előírt kötelező rendszeres visszatérése a munkavállalók pihenése körülményeinek javítására irányuló nyilvános célkitűzésre tekintettel nyilvánvalóan aránytalan és nem megfelelő intézkedés.

                  3.

                     A 2020/1054 rendelet 3. cikke, amely úgy határozza meg a rendelet hatálybalépésének időpontját – 2020. augusztus 20. –, hogy nem ír elő átmeneti időszakot, különösen arra tekintettel, hogy (i) az 561/2006 rendelet 8. cikke (8) bekezdésének a pihenőidőknek a járműben való tartását tiltó módosításainak és (ii) az 561/2006 rendelet 8. cikke (8a) bekezdésének a járművezetők tartózkodási helyükre való négyhetenkénti visszatérésének biztosítására irányuló kötelezettséggel kapcsolatos módosításának azonnali alkalmazása kötelező, ellentétes

                              3.1.

                                 Az arányosság elvével, mivel az uniós intézmények azáltal, hogy a hatálybalépés időpontját a huszadik napban jelölték meg, (i) nem vették figyelembe, hogy a tagállamok és a fuvarozók objektív okokból és átmeneti időszak hiányában nem tudják teljesíteni a módosítás szerinti kötelezettségeket, és (ii) semmilyen, ezen új követelmények sürgős jellegét igazoló érvet nem adtak elő.

                              3.2.

                                 Az EUMSZ 296. cikkében rögzített indokolási kötelezettséggel, mivel az uniós intézmények a javaslat vizsgálatakor a hatásvizsgálat és egyéb források alapján tisztában voltak azzal, hogy (i) az adott időszakok során a pihenőidőnek a járműben való eltöltése – mert nem áll megfelelően rendelkezésre alternatív szálláshely – a tagállamok többsége és a szállítási vállalkozások által betarthatatlan, (ii) járművezetők számára a tartózkodási helyükre vagy a vállalkozás működési központjába való visszatérés biztosításának kötelezettsége gyakorlati nehézségeket okozhat, tekintve, hogy e kötelezettség teljesítésére vonatkozó szabályok nem egyértelműek, és ez azt eredményezi, hogy az uniós intézményeknek érvekkel kellett volna indokolniuk az átmeneti időszak hiányát vagy a jogszabály hatálybalépése elhalasztásának hiányát;

                              3.3.

                                 A lojális egyműködés elvét, mivel az uniós intézmények nem csak annak szükségességét nem igazolták, hogy miért kell azonnal hatályba léptetni a pihenőidőknek a kérdéses időszakok során a járműben való tartásának tilalmát és a járművezetők tartózkodási helyükre való visszatérésének biztosítására vonatkozó kötelezettséget, nem vette továbbá figyelembe a tagállamok és az érintett felek által bemutatott, objektív akadályokra vonatkozó adatokat és olyan átmeneti időszak biztosításának szükségességét, amely lehetővé teszi a módosított szabályokra való felkészülést.

         (1)  A közúti szállítási ágazatban dolgozó járművezetők kiküldetésére vonatkozó különös szabályoknak a 96/71/EK irányelv és a 2014/67/EU irányelv tekintetében való meghatározásáról, a 2006/22/EK irányelvnek a végrehajtási követelmények tekintetében történő módosításáról, valamint az 1024/2012/EU rendelet módosításáról szóló 2020. július 15-i (EU) 2020/1057 európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2020. L 249, 49. o.).

         (2)  Az 561/2006/EK rendeletnek a maximális napi és heti vezetési időre, a minimum szünetekre, valamint a napi és heti pihenőidőre vonatkozó minimumkövetelmények tekintetében és a 165/2014/EU rendeletnek a menetíró készülékkel történő helymeghatározás tekintetében történő módosításáról szóló, 2020. július 15-i (EU) 2020/1054 európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2020 L 249., 1. o.).


title: C-542/20. sz. ügy: 2020. október 23-án benyújtott kereset – Litván Köztársaság kontra Európai Parlament és az Európai Unió Tanácsa

text:
               2021.1.18.

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 19/23

      2020. október 23-án benyújtott kereset – Litván Köztársaság kontra Európai Parlament és az Európai Unió Tanácsa
      (C-542/20. sz. ügy)
      (2021/C 19/29)
      Az eljárás nyelve: litván

         Felek

         Felperes: Litván Köztársaság (képviselők: K. Dieninis, V. Kazlauskaitė-Švenčionienė, R. Dzikovič, A. Kisieliauskaitė, G. Taluntytė és R. Petravičius advokatas)

         Alperesek: Európai Parlament, az Európai Unió Tanácsa

         Kereseti kérelmek

      A felperes azt kéri, hogy a Bíróság:

                  1.

                  Semmisítse meg a 2020/1055 rendelet (1) 1. cikkének 3. pontját annyiban, amennyiben az az 1071/2009/EK rendeletbe (2) beilleszti az 5. cikk (1) bekezdésének b) pontját, amely kimondja, hogy „[…] a vállalkozásnak a székhelye szerinti tagállamban […]a járműállományának tevékenységét úgy kell megszerveznie, hogy a vállalkozás rendelkezésére álló, nemzetközi fuvarozásra használt járművek az elindulást követően nyolc héten belül visszatérjenek az adott tagállam egyik működési központjába”;

                  2.

                  Semmisítse meg a 2020/1055 rendelet 2. cikke 4. pontjának a) alpontját, amely módosítja az 1072/2009/EK rendelet (3) 8. cikkét, amelybe beilleszti a (2a) bekezdést, amely kimondja, hogy „[a] fuvarozók számára nem engedélyezett, hogy ugyanazzal a gépjárművel vagy járműszerelvény esetében ugyanazon jármű gépjárművével kabotázsműveleteket hajtsanak végre ugyanabban a tagállamban az ott végzett kabotázsműveletük végét követő négy napon belül”;

                  3.

                  Az Európai Parlamentet és a Tanácsot kötelezze a költségek viselésére.

            A Litván Köztársaság kérelmét az alábbi jogalapokra alapítja:

                  1.

                     A 2020/1055 rendelet 1. cikkének 3. pontja, mivel az az 1071/2009/EK rendeletbe beilleszti az 5. cikk (1) bekezdésének b) pontját, amely kimondja, hogy „[…] a vállalkozásnak a székhelye szerinti tagállamban […]a járműállományának tevékenységét úgy kell megszerveznie, hogy a vállalkozás rendelkezésére álló, nemzetközi fuvarozásra használt járművek az elindulást követően nyolc héten belül visszatérjenek az adott tagállam egyik működési központjába”, ellentétes:

                              1.1

                                 Az EUSZ 3. cikk (3) bekezdésével, az EUMSZ 11. és az EUMSZ 191. cikkel, valamint az Európai Unió környezet- és klímapolitikájával. A működési központba való visszatérés követelménye növeli az üres gépjárművekkel közlekedő járművezetők számát az európai utakon, valamint a széndioxid-kibocsátás mértékét és a környezetszennyezést. Amikor az uniós intézmények elfogadták a megtámadott rendelkezést, nem vették figyelembe az Európai Unió környezetvédelmi politikájának és klímapolitikájának intézkedéseit, különösen az európai zöld megállapodás által támogatott és az Európai Tanács által megerősített környezetvédelmi kötelezettségeket és célkitűzéseket.

                              1.2

                                 Az EUMSZ 26. cikkel és a hátrányos megkülönböztetés tilalmának általános elvével. A megtámadott rendelkezés protekcionista intézkedés, amely felosztja az Európai Unió szállítási piacát, korlátozza a versenyt és hátrányosan megkülönböztető rendszert alakít ki a földrajzilag az Európai Unió peremén található tagállamok (periféria-tagállamok) fuvarozóival szemben. A nemzetközi közúti szállítási ágazatot e rendelkezés által az egyéb szállítási ágazatokhoz képest hátrányos megkülönböztetést éri;

                              1.3

                                 Az EUMSZ 91. cikk (2) bekezdésével és az EUMSZ 94. cikkel. Az uniós intézményeknek figyelembe kellett volna venniük, hogy a megtámadott rendelkezés különösen jelentős hatást gyakorol az Európai Unió perifériáján elhelyezkedő tagállamok életszínvonalára és foglalkoztatási szintjére és különösen negatív módon hatnak a periférián letelepedett fuvarozók gazdasági helyzetére, ugyanakkor az uniós intézmények megszegték e kötelezettséget;

                              1.4

                                 A rendes jogalkotási eljárás elvével, mivel a megtámadott rendelkezést hatásának bármilyen vizsgálata, valamint negatív társadalmi és gazdasági következményei és a környezetre gyakorolt hatásai vizsgálata nélkül fogadták el;

                              1.5

                                 Az arányosság elvével, mivel a járművek rendszeres visszatérésének kimondott követelménye nyilvánvalóan aránytalan és a kinyilvánított célkitűzés – azaz az úgynevezett postaládacégek visszaszorításának – eléréséhez nem megfelelő intézkedés.

                  2.

                     A 2020/1055 rendelet 2. cikke 4. pontjának a) alpontja, amely módosítja az 1072/2009/EK rendelet 8. cikkét, amelybe beilleszti a (2a) bekezdést, amely kimondja, hogy „[a] fuvarozók számára nem engedélyezett, hogy ugyanazzal a gépjárművel vagy járműszerelvény esetében ugyanazon jármű gépjárművével kabotázsműveleteket hajtsanak végre ugyanabban a tagállamban az ott végzett kabotázsműveletük végét követő négy napon belül”, ellentétes:

                              2.1

                                 Az EUSZ 3. cikk (3) bekezdésével, az EUMSZ 11. és az EUMSZ 191. cikkel, mivel a kabotázstevékenységet követő, tevékenységtől való kötelező négy napos tartózkodás megnöveli az Európai Unió útjain az üres járművek áramlását és megnövelt széndioxid-kibocsátást és környezetszennyezést eredményez. A megtámadott rendelkezés ezen okból ellentétes a Szerződésekben rögzített azon követelménnyel, hogy az Európai Unió közlekedési politikájának végrehajtásában figyelembe kell venni a környezetvédelmi követelményeket és az európai zöld megállapodás célkitűzéseit.

                              2.2

                                 Az EUMSZ 26. cikkel és a hátrányos megkülönböztetés tilalmának általános elvével. A kabotázstevékenységet követő, tevékenységtől való kötelező négy napos tartózkodás a belső piac működését korlátozza és gyengíti a logisztikai lánc hatékonyságát. A közúti fuvarozási piac felosztása a kis és az Európai Unió perifériáján elhelyezkedő tagállamokkal szembeni hátrányos megkülönböztetéshez vezetett, és egyúttal kizárólag földrajzi elhelyezkedésük okán jogszerűtlen és indokolatlan előnyhöz juttatta a nagy és központi helyzetű uniós tagállamokat;

                              2.3

                                 Az EUMSZ 91. cikk (2) bekezdésével és az EUMSZ 94. cikk, mivel a megtámadott rendelkezést anélkül fogadták el, hogy figyelembe vették volna a kis és az Európai Unió perifériáján elhelyezkedő tagállamok fuvarozóinak gazdasági helyzetét, valamint életszínvonalát és foglalkoztatási szintjét érintő negatív következményeket;

                              2.4

                                 A rendes jogalkotási eljárás elvével, mivel a megtámadott rendelkezést hatásának bármilyen vizsgálata, valamint negatív társadalmi és gazdasági következményei és a környezetre gyakorolt hatásai vizsgálata nélkül fogadták el;

                              2.5

                                 Az arányosság elvével, mivel a kabotázstevékenységet követő, tevékenységtől való kötelező négy napos tartózkodás nem megfelelő intézkedés, amely aránytalan a kabotázst irányító elvek tisztázására és az alkalmazása hatékonyságának kiterjesztésére irányuló szándékozott célkitűzés eléréséhez.

         (1)  Az 1071/2009/EK rendeletnek, az 1072/2009/EK rendeletnek és az 1024/2012/EU rendeletnek a közúti fuvarozási ágazati fejleményekre tekintettel történő módosításáról szóló 2020. július 15-i (EU) 2020/1055 európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2020. L 249, 17. o.).

         (2)  A közúti fuvarozói szakma gyakorlására vonatkozó feltételek közös szabályainak megállapításáról és a 96/26/EK tanácsi irányelv hatályon kívül helyezéséről szóló, 2009. október 21-i 1071/2009/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2009. L 300., 51. o.).

         (3)  A nemzetközi közúti árufuvarozási piachoz való hozzáférés közös szabályairólszóló, 2009. október 21-i 1072/2009/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2009. L 300., 72. o.)


title: C-543/20. sz. ügy: 2020. október 23-án benyújtott kereset – Bolgár Köztársaság kontra Európai Parlament, az Európai Unió Tanácsa

text:
               2021.1.18.

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 19/25

      2020. október 23-án benyújtott kereset – Bolgár Köztársaság kontra Európai Parlament, az Európai Unió Tanácsa
      (C-543/20. sz. ügy)
      (2021/C 19/30)
      Az eljárás nyelve: bolgár

         Felek

         Felperes: Bolgár Köztársaság (képviselők: L. Zaharieva, Tsv. Mitova, M. Georgieva)

         Alperesek: Európai Parlament, az Európai Unió Tanácsa

         Kereseti kérelmek

      A felperes azt kéri, hogy a Bíróság

                  —

                  Semmisítse meg az 561/2006/EK rendeletnek a maximális napi és heti vezetési időre, a minimum szünetekre, valamint a napi és heti pihenőidőre vonatkozó minimumkövetelmények tekintetében és a 165/2014/EU rendeletnek a menetíró készülékkel történő helymeghatározás tekintetében történő módosításáról szóló, 2020. július 15-i (EU) 2020/1054 európai parlamenti és tanácsi rendelet (1) 1. cikke 6. pontjának c) alpontját;

                  —

                  másodlagosan, abban az esetben, ha a Bíróság úgy határoz, hogy nem ad helyt a vitatott rendelet részleges megsemmisítése iránti jelen keresetnek, teljes egészében semmisítse meg az 561/2006/EK rendeletnek a maximális napi és heti vezetési időre, a minimum szünetekre, valamint a napi és heti pihenőidőre vonatkozó minimumkövetelmények tekintetében és a 165/2014/EU rendeletnek a menetíró készülékkel történő helymeghatározás tekintetében történő módosításáról szóló, 2020. július 15-i (EU) 2020/1054 európai parlamenti és tanácsi rendeletet;

                  —

                  Az Európai Parlamentet és az Európai Unió Tanácsát kötelezze a költségek viselésére.

         Jogalapok és fontosabb érvek

      Keresete alátámasztása érdekében a felperes öt jogalapra hivatkozik:

                  1.

                  Az Európai Unió működéséről szóló szerződés (EUMSZ) 21. cikke (1) bekezdésének és 45.cikkének, valamint az Európai Unió Alapjogi Chartája (Charta) 45. cikke (1) bekezdésének megsértése.

                  2.

                  Az Európai Unióról szóló szerződés (EUSZ) 5. cikke (4) bekezdésében, valamint a szubszidiaritás és az arányosság elvének alkalmazásáról szóló, az Európai Unióról szóló szerződéshez (EUSZ) és az Európai Unió működéséről szóló szerződéshez (EUMSZ) csatolt 2. jegyzőkönyv 1. cikkében rögzített arányossági elv megsértése.

                  3.

                  A jogbiztonság elvének megsértése.

                  4.

                  Az EUSZ 5. cikk (4) bekezdésében, valamint a szubszidiaritás és az arányosság elvének alkalmazásáról szóló, az EU- és az EUM-Szerződéshez csatolt 2. jegyzőkönyv 1. cikkében rögzített arányossági elv megsértése.

                  5.

                  Az EUMSZ 18. cikk, valamint a Charta 20. és 21. cikke szerinti egyenlő bánásmód elve és a hátrányos megkülönböztetés tilalma elvének megsértése, valamint az EUSZ 4. cikk (2) bekezdése – és amennyiben a Bíróság szükségesnek tartja – az EUMSZ 95. cikk (1) bekezdése szerinti a tagállamok Szerződések előtti egyenlősége elvének megsértése.

         (1)  HL 2020 L 249., 1. o.


title: C-544/20. sz. ügy: 2020. október 23-án benyújtott kereset – Bolgár Köztársaság kontra Európai Parlament, az Európai Unió Tanácsa

text:
               2021.1.18.

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 19/26

      2020. október 23-án benyújtott kereset – Bolgár Köztársaság kontra Európai Parlament, az Európai Unió Tanácsa
      (C-544/20. sz. ügy)
      (2021/C 19/31)
      Az eljárás nyelve: bolgár

         Felek

         Felperes: Bolgár Köztársaság (képviselők: L. Zaharieva, Tsv. Mitova és M. Georgieva)

         Alperesek: Európai Parlament, az Európai Unió Tanácsa

         Kereseti kérelmek

      A felperes azt kéri, hogy a Bíróság

                  —

                  semmisítse meg a közúti szállítási ágazatban dolgozó járművezetők kiküldetésére vonatkozó különös szabályoknak a 96/71/EK irányelv és a 2014/67/EU irányelv tekintetében való meghatározásáról, a 2006/22/EK irányelvnek a végrehajtási követelmények tekintetében történő módosításáról, valamint az 1024/2012/EU rendelet módosításáról szóló 2020. július 15-i (EU) 2020/1057 európai parlamenti és tanácsi irányelvet (1);

                  —

                  az Európai Parlamentet és az Európai Unió Tanácsát kötelezze a költségek viselésére.

         Jogalapok és fontosabb érvek

      Keresete alátámasztása érdekében a felperes öt jogalapra hivatkozik:

                  1.

                  Az Európai Unióról szóló szerződés (EUSZ) 5. cikke (4) bekezdésében, valamint a szubszidiaritás és az arányosság elvének alkalmazásáról szóló, az Európai Unióról szóló szerződéshez (EUSZ) és az Európai Unió működéséről szóló szerződéshez (EUMSZ) csatolt 2. jegyzőkönyv 1. cikkében rögzített arányossági elv megsértése.

                  2.

                  Az EUMSZ 18. cikk, valamint a Charta 20. és 21. cikke szerinti hátrányos megkülönböztetés tilalma elvének megsértése, valamint az EUSZ 4. cikk (2) bekezdése szerinti, a tagállamok Szerződések előtti egyenlősége elvének, továbbá – amennyiben a Bíróság szükségesnek tartja – az EUMSZ 95. cikk (1) bekezdésének megsértése.

                  3.

                  Az EUMSZ 91. cikk (1) bekezdésének megsértése.

                  4.

                  Az EUSZ 3. cikk (3) bekezdésével és az EUSZ 94. cikkel együttesen értelmezett EUMSZ 91. cikk (2) bekezdésének és EUMSZ 90. cikk megsértése.

                  5.

                  Az EUMSZ 34. és az EUMSZ 35. cikknek az EUMSZ 36. cikk alapján nem igazolt megsértése, valamint az EUMSZ 91. cikkel együttesen értelmezett EUMSZ 58. cikk (1) bekezdésének vagy – másodlagosan – az EUMSZ 56. cikk megsértése.

         (1)  HL 2020. L 249, 49. o.


title: C-545/20. sz. ügy: 2020. október 23-án benyújtott kereset – Bolgár Köztársaság kontra Európai Parlament, az Európai Unió Tanácsa

text:
               2021.1.18.

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 19/27

      2020. október 23-án benyújtott kereset – Bolgár Köztársaság kontra Európai Parlament, az Európai Unió Tanácsa
      (C-545/20. sz. ügy)
      (2021/C 19/32)
      Az eljárás nyelve: bolgár

         Felek

         Felperes: Bolgár Köztársaság (képviselők: L. Zaharieva, Tsv. Mitova, M. Georgieva)

         Alperesek: Európai Parlament, az Európai Unió Tanácsa

         Kereseti kérelmek

      A felperes azt kéri, hogy a Bíróság

                  —

                  semmisítse meg az 1071/2009/EK rendeletnek, az 1072/2009/EK rendeletnek és az 1024/2012/EU rendeletnek a közúti fuvarozási ágazati fejleményekre tekintettel történő módosításáról szóló, 2020. július 15-i (EU) 2020/1055 európai parlamenti és tanácsi rendelet (1) alábbi rendelkezéseit:

                              —

                              az 1. cikkének 3. pontját annyiban, amennyiben az megállapítja az 1071/2009/EK rendelet 5. cikke (1) bekezdésének b) pontját (másodlagosan, amennyiben ez a Bíróság szerint nem lehetséges, a Bolgár Köztársaság az 1. cikk 3. pontjának teljes egészében történő megsemmisítését kéri), valamint

                              —

                              a 2. cikke 4. pontjának a) alpontját (harmadlagosan, amennyiben ez a Bíróság szerint nem lehetséges, a Bolgár Köztársaság a 2. cikk 4. pontjának megsemmisítését kéri);

                  —

                  negyedlegesen, amennyiben a Bíróság álláspontja szerint a vitatott rendelet részleges megsemmisítése iránti kérelemnek nem lehet helyt adni, teljes egészében semmisítse meg az 1071/2009/EK rendeletnek, az 1072/2009/EK rendeletnek és az 1024/2012/EU rendeletnek a közúti fuvarozási ágazati fejleményekre tekintettel történő módosításáról szóló, 2020. július 15-i (EU) 2020/1055 európai parlamenti és tanácsi rendelet, továbbá

                  —

                  az Európai Parlamentet és az Európai Unió Tanácsát kötelezze a költségek viselésére.

         Jogalapok és fontosabb érvek

      Keresete alátámasztása érdekében a felperes hét jogalapra hivatkozik:

                  1.

                  Az Európai Unióról szóló szerződés (EUSZ) 3. cikke (3) bekezdésével együttesen értelmezett, az Európai Unió működéséről szóló szerződés (EUMSZ) 90. cikkének, az EUMSZ 11. cikk, az Európai Unió Alapjogi Chartája 37. cikkének, az EUSZ 3. cikk (5) bekezdésének, az EUMSZ 208. cikk (2) bekezdésének és az EUMSZ 216. cikk (2) bekezdésének megsértése, valamint a párizsi megállapodás megsértése.

                  2.

                  Az EUSZ 5. cikke (4) bekezdésében, valamint a 2. jegyzőkönyv 1. cikkében rögzített arányosság elvének megsértése.

                  3.

                  A hátrányos megkülönböztetés tilalma elvének (EUMSZ 18. cikk, az Európai Unió Alapjogi Chartájának 20. és 21. cikke), a tagállamok Szerződések előtti egyenlősége elvének (EUSZ 4. cikk (2) bekezdése), továbbá – amennyiben szükséges – az EUMSZ 95. cikk (1) bekezdésének megsértése.

                  4.

                  Az EUMSZ 91. cikk (1) bekezdésének megsértése.

                  5.

                  Az EUMSZ 90. cikk, az EUMSZ 91. cikk (2) bekezdésének és az EUMSZ 94. cikk, valamint az EUSZ 3. cikk (3) bekezdésének megsértése.

                  6.

                  Az EUMSZ 49. cikk, valamint az Európai Unió Alapjogi Chartája 15. és 16. cikke szerinti, a foglalkozás megválasztása szabadságának és a letelepedés szabadságának megsértése.

                  7.

                  Az EUMSZ 91. cikkel együttesen értelmezett EUMSZ 58. cikk (1) bekezdésének megsértése és – másodlagosan – az EUMSZ 56. cikk megsértése.

         (1)  HL 2020. L 249, 17. o.


title: C-546/20. sz. ügy: 2020. október 23-án benyújtott kereset – Románia kontra Európai Parlement, az Európai Unió Tanácsa

text:
               2021.1.18.

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 19/28

      2020. október 23-án benyújtott kereset – Románia kontra Európai Parlement, az Európai Unió Tanácsa
      (C-546/20. sz. ügy)
      (2021/C 19/33)
      Az eljárás nyelve: román

         Felek

         Felperes: Románia (képviselők: E. Gane, L. Liţu e M. Chicu, meghatalmazottak)

         Alperesek: Európai Parlement, az Európai Unió Tanácsa

         Kereseti kérelmek

      a felperes azt kéri, hogy a Bíróság

                  —

                  semmisítse meg részlegesen az (EU) 2020/1054 rendeletet. különösen:

                              —

                              az 1. cikk 6. pontjának c) alpontját, amely az 561/2006/EK rendelet 8. cikkének (8) bekezdését módosítja, és

                              —

                              az 1. cikk 6. pontjának d) alpontját, amely az 561/2006/EK rendelet 8. cikkét módosítja az új (8a) bekezdés beillesztésével;
                              másodlagosan, kizárólag abban az esetben, ha a Bíróság úgy ítélné meg, hogy e rendelkezések elválaszthatatlanul kapcsolódnak az (EU) 2020/1057 irányelv más rendelkezéseihez, illetve azok az említett aktus lényegére vonatkoznak, semmisítse meg teljes egészében ezen uniós jogi aktust;

                  —

                  a Parlementet és a Tanácsot kötelezze a költségek viselésére.

         Jogalapok és fontosabb érvek

      Keresetének alátámasztása érdekében Románia három jogalapra hivatkozik.

                  1.

                     Az EUMSZ 5. cikk (4) bekezdésében rögzített arányosság elvének megsértésére alapított jogalap

                  Románia azt állítja, hogy az 1. cikk 6. pontjának c) alpontja szerinti intézkedés amely lényegében megtiltja, hogy a rendszeres heti pihenőidőket és a korábbi csökkentett heti pihenőidő kompenzációjaként tartott, 45 óránál hosszabb heti pihenőidőket a járműben tartsák – nem alkalmas a követett célkitűzések elérésére, különösen a közúti közlekedés biztonságának, valamint a vezetők munkafeltételeinek javítására. Ezenfelül nem szünteti meg a Bizottság által feltárt kockázatokat és akadályokat.
                  Ráadásul, az intézkedés nyilvánvaló alkalmatlanságára utaló adatokat és információkat elfogadásának időpontjában ismerték a társjogalkotók.
                  Románia továbbá azt állítja, az 1. cikk 6. pontjának d) alpontja szerinti intézkedés – amely arra vonatkozik, hogy a járművezetőknek négy egymást követő hétből álló időszakban (a 45 óránál hosszabb, a csökkentett heti pihenőidő kompenzációjaként tartott heti pihenőidő előtt, illetve két egymást követő csökkentett heti pihenőidő kompenzációjaként tartott heti pihenőidő után) vissza kell térniük a munkáltatónak a székhelye szerinti tagállamban található működési központjába vagy a járművezető lakóhelyére – nyilvánvalóan alkalmatlan, különösen az előírt új adminisztratív intézkedések, a gazdasági szereplők által viselt jelentős költségek, kereskedelmi tevékenységük korlátozása, valamint azon tény szempontjából, hogy az nem biztosítja a járművezetők megfelelő védelmét.
                  Ezenfelül, a hatásvizsgálat láthatóan nem vett figyelembe minden szempontot, amely összefüggésben a társjogalkotók nem vehették figyelembe a helyzet valamennyi releváns tényezőjét és körülményét.

                  2.

                     A második, a letelepedésnek az EUMSZ 49. cikkben rögzített szabadsága igazolatlan korlátozására alapított jogalap

                  Románia azt állítja, hogy az 1. cikk 6. pontjának d) alpontja által bevezetett intézkedés új adminisztratív kötelezettségeket von maga után az Unió földrajzi perifériáján található tagállamok gazdasági szereplői tekintetében, jelentős költségek és a kereskedelmi tevékenység korlátozása, amelyek e gazdasági szereplők elköltözéséhez vezetnek, és visszatartó hatással fognak járni a fuvarozási vállalatok e tagállamokban történő létrehozása vonatkozásában.
                  Ez az intézkedés tehát az EUMSZ 49. cikk értelmében vett letelepedési szabadság korlátozásának minősül. E korlátozás nem igazolt.

                  3.

                     A harmadik, az állampolgárságon alapuló hátrányos megkülönböztetés tilalmának az EUMSZ 18. cikkben rögzített elvére alapított jogalap

                  Románia azt állítja, hogy az 1. cikk 6. pontjának c) alpontja szerinti intézkedés nyilvánvaló hátrányokkal jár az Unió földrajzi perifériáján található tagállamok tekintetében, különösen a parkolók és a szállások hálózatának sajátosságaira tekintettel.
                  Románia azt állítja továbbá, hogy a járművezetőknek az az 1. cikk 6. pontja c) alpontja értelmében vett visszatérésének biztosítása jelentős veszteségeket okoz az Unió földrajzi perifériáján található tagállamokban létrehozott társaságok tekintetében, amely veszteségek mindenesetre jelentős mértékben meghaladják a EU fuvarozási központjához közelebbi társaságok veszteségeit.
                  Ezenfelül, az (EU) 2020/1057 irányelvben, az (EU) 2020/1054 (1) rendeletben és az (EU) 2020/1055 (2) rendeletben előírt intézkedések (amelyek a kabotázsműveletek további korlátozására, a járműnek a székely szerinti tagállam működési központjába minden nyolc hét után való visszatérésére, valamint a rendszeres heti pihenőidőnek a járműben történő eltöltésének tilalmára vonatkoznak) egy integrált jogalkotói csomag pilléreiként kerültek kidolgozásra, amely összefüggésben kizárólag ezek halmozott hatásainak elemzése képes feltárni ezeknek a fuvarozási piacra gyakorolt tényleges hatását.

         (1)  Az 561/2006/EK rendeletnek a maximális napi és heti vezetési időre, a minimum szünetekre, valamint a napi és heti pihenőidőre vonatkozó minimumkövetelmények tekintetében és a 165/2014/EU rendeletnek a menetíró készülékkel történő helymeghatározás tekintetében történő módosításáról szóló, 2020. július 15-i (EU) 2020/1054 európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2020, L 249., 1. o.).

         (2)  Az 1071/2009/EK rendeletnek, az 1072/2009/EK rendeletnek és az 1024/2012/EU rendeletnek a közúti fuvarozási ágazati fejleményekre tekintettel történő módosításáról szóló, 2020. július 15-i (EU) 2020/1055 európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2020, L 249., 17. o.).