title: A Bíróság (második tanács) 2005. július 14-i ítélete.#Holland Királyság kontra az Európai Közösségek Bizottsága.#A tengerentúli országok és területek társulásának rendszere - Cukor, valamint cukor és kakaó keverékek behozatala - A 2081/2000/EK rendelet - Megsemmisítés iránti kereset - Védintézkedések - Arányosság.#C-452/00. sz. ügy.

text:
      C‑452/00. sz. ügy
      Holland Királyság
      kontra
      az Európai Közösségek Bizottsága
      „A tengerentúli országok és területek társulásának rendszere – Cukor, valamint cukor és kakaó keverékek behozatala – A 2081/2000/EK rendelet – Megsemmisítés iránti kereset – Védintézkedések – Arányosság”
      P. Léger főtanácsnok indítványa, az ismertetés napja: 2005. február 17.
      A Bíróság ítélete (második tanács), 2005. július 14.
      Az ítélet összefoglalása
      1.     Tengerentúli országok és területek társulása — Védintézkedések — Bevezetési feltételek — A közösségi intézmények mérlegelési
            jogköre — Bírósági felülvizsgálat — Korlátok
      (91/482 tanácsi határozat, 109. cikk)
      2.     Tengerentúli országok és területek társulása — A tengerentúli országokból és területekről történő behozatalra vonatkozó védintézkedések
            — Bevezetési feltételek — A 91/482 határozat alkalmazásából eredő nehézségek — Okozati összefüggés megállapítását megkövetelő
            helyzetek
      (91/482 tanácsi határozat, 109. cikk, (1) bekezdés)
      3.     Tengerentúli országok és területek társulása — Az EK‑TOT származási kumuláció alá tartozó cukorágazati termékeknek a tengerentúli
            országokból és területekről történő behozatalára vonatkozó védintézkedések — Bevezetési feltételek — Nehézségek, amelyek a
            közösségi termelők garantált jövedelmében bekövetkező veszteség növekedését eredményezhetik — A Bizottság nyilvánvaló mérlegelési
            hibája — Hiány
      (2081/2000 bizottsági rendelet)
      4.     Tengerentúli országok és területek társulása — A tengerentúli országokból és területekről történő behozatalra vonatkozó védintézkedések
            — Az ezen országokból származó termékek kedvezményes jogállását nem érintő védintézkedések — Az említett intézkedések kivételes
            és átmeneti jellege
      (91/482 tanácsi határozat, 109. cikk, (1) bekezdés)
      5.     Tengerentúli országok és területek társulása — Az EK‑TOT származási kumuláció alá tartozó cukorágazati termékek tengerentúli
            országokból és területekről történő behozatalára vonatkozó védintézkedések — Arányosság elve — Bírósági felülvizsgálat — Korlátok
      (2081/2000 bizottsági rendelet)
      6.     Tengerentúli országok és területek társulása — Az EK‑TOT származási kumuláció alá tartozó cukorágazati termékeknek a tengerentúli
            országokból és területekről történő behozatalára vonatkozó védintézkedések — Az ilyen származású cukornak a Közösségbe történő
            behozatalára vonatkozó magasabb összegű biztosíték nyújtására vonatkozó követelmény — A valódi érdeklődést tanúsító vállalkozásokat
            a Közösségbe irányuló cukorkivitel lehetőségétől meg nem fosztó biztosíték
      (2081/2000 bizottsági rendelet)
      7.     Intézmények jogi aktusai — Indokolás — Kötelezettség — Terjedelem — Az EK‑TOT származási kumuláció alá tartozó cukorágazati
            termékeknek a tengerentúli országokból és területekről történő behozatalára vonatkozó védintézkedések további alkalmazásáról
            szóló rendelet
      (EK 253. cikk; 2081/2000 bizottsági rendelet)
      1.     A közösségi intézmények széles mérlegelési jogkörrel rendelkeznek a tengerentúli országok és területek társulásáról szóló
         91/482 határozat 109. cikkének alkalmazása során, amely bizonyos feltételek teljesülése esetén felhatalmazza őket védintézkedések
         elfogadására vagy engedélyezésére. E körülmények között a közösségi bíróságnak arra kell korlátoznia a vizsgálatát, hogy e
         jog gyakorlása nem jogellenes‑e nyilvánvaló hiba vagy hatáskörrel való visszaélés miatt, vagy hogy a közösségi intézmények
         nem lépték‑e nyilvánvalóan túl mérlegelési jogkörük kereteit. A közösségi bíróság felülvizsgálatának korlátozása különösen
         akkor szükséges, ha a közösségi intézményeknek egymással ellentétes érdekeket kell összehangolniuk, és ily módon a saját felelősségükbe
         tartozó politikai alternatívák közül választva kell dönteniük.

       (vö. 53–55. pont)
      2.     A tengerentúli országok és területek (TOT) társulásáról szóló 91/482 határozat 109. cikk (1) bekezdésének első fordulata esetén,
         amely lehetővé teszi a szükséges védintézkedések elfogadását, ha az említett határozat alkalmazása súlyos zavarokat eredményez
         a Közösség, illetve egy vagy több tagállam gazdaságának valamely ágazatában, vagy veszélybe kerül azok külső pénzügyi stabilitása,
         ok‑okozati összefüggésnek kell fennállnia, mivel a védintézkedések célja szükségszerűen az adott ágazatban fellépő nehézségek
         elsimítása, illetve csökkentése. Ezzel szemben a bekezdés második fordulata esetén, amely a Bizottság számára akkor teszi
         lehetővé védintézkedések elfogadását, ha olyan nehézségek adódnak, amelyek a Közösség valamely tevékenységi ágának vagy régiójának
         hanyatlásához vezethetnek, nem szükséges, hogy a védintézkedések bevezetését alátámasztó nehézségek a TOT‑határozat alkalmazásából
         származzanak.

      (vö. 56. pont)
      3.     A Bizottság nem követett el nyilvánvaló mérlegelési hibát azzal, hogy az EK‑TOT származási kumuláció alá tartozó cukorágazati
         termékeknek a tengerentúli országokból és területekről történő behozatalára vonatkozó védintézkedések további alkalmazásáról
         szóló 2081/2000 rendelet elfogadását azzal indokolta, hogy a per tárgyát képező behozatallal egyre növekszik a közösségi termelők
         garantált jövedelmében bekövetkező veszteség.

      Először is nyilvánvaló ugyanis, hogy egy adott piac közös szervezésében bekövetkező hanyatlás, illetve ennek kockázata szükségessé
         teheti a termelési kvóták csökkentését, amely így közvetlenül befolyásolhatja a közösségi termelők bevételét. Ezen felül pedig
         az export-visszatérítéseket nagyobbrészt a közösségi termelők finanszírozzák a Bizottság által minden évben rögzített termelési
         illetékek útján. Márpedig a Bizottság joggal vélhette úgy, hogy a szóban forgó behozatal miatt fennáll annak a kockázata,
         hogy növekedésnek indul a támogatott export, és ennek következtében emelkedik a közösségi termelőket terhelő termelési illeték.
         Végezetül még akkor is, ha egyes termelők a C cukornak a TOT‑piac szereplői részére a világpiaci árnál jelentősen magasabb
         áron történő értékesítésével számottevő haszonra tesznek is szert, ezen állítás nem alkalmas arra, hogy megkérdőjelezze a
         Bizottság arra vonatkozóan elfogadott álláspontját, miszerint a per tárgyát képező behozatal zavart kelthet a cukorágazatban,
         ami különösen az exporttámogatások összegének növekedését vagy a termelési kvóták csökkentését vonhatja maga után.

       (vö. 75–79. pont)
      4.     A tengerentúli országok és területek (TOT) társulásáról szóló 91/482 határozat 109. cikke kifejezetten biztosítja annak lehetőségét,
         hogy a Bizottság az e rendelkezésben írt feltételek mellett védintézkedéseket fogadjon el. Az a tény, hogy a Bizottság valamely
         ilyen típusú intézkedést a TOT‑ból származó egyes termékekre vonatkozóan fogadott el, nem alkalmas arra, hogy megkérdőjelezze
         az ezen országokból származó termékeknek a TOT‑határozat 101. cikkének (1) bekezdése értelmében biztosított kedvezményes jogállását.
         A védintézkedés ugyanis természeténél fogva kivételes és ideiglenes.

       (vö. 95. pont)
      5.     Ami az arányosság elve tiszteletben tartásának bírósági felülvizsgálatát illeti, tekintettel arra, hogy a Bizottság különösen
         e védintézkedések terén széles mérlegelési jogkörrel rendelkezik, kizárólag az e területen elfogadott intézkedésnek a hatáskörrel
         rendelkező intézmény által elérni kívánt célra való nyilvánvaló alkalmatlansága befolyásolhatja ezen intézkedés jogszerűségét.

      Ami az EK‑TOT származási kumuláció alá tartozó cukorágazati termékeknek a tengerentúli országokból és területekről történő
         behozatalára vonatkozó védintézkedések további alkalmazásáról szóló 2081/2000 rendeletet illeti, a Bíróságnak nem azt kell
         vizsgálnia, hogy a Bizottság által elfogadott rendelkezés a szóba jöhető intézkedések közül az egyetlen vagy a legjobb elfogadható
         intézkedés‑e, hanem azt kell ellenőriznie, hogy az nyilvánvalóan alkalmatlan‑e. Márpedig e tekintetben a felperes nem bizonyította,
         hogy a Közösségbe vámmentesen importálható EK‑TOT származási kumuláció alá tartozó cukor mennyiségének az említett rendelet
         által érintett időszakra 4848 tonnában történő korlátozása nyilvánvalóan alkalmatlan a kitűzött cél megvalósítására.

      (vö. 101–104. pont)
      6.     Az EK‑TOT származási kumuláció alá tartozó cukorágazati termékeknek a tengerentúli országokból és területekről történő behozatalára
         vonatkozó védintézkedések további alkalmazásáról szóló 2081/2000 rendeletben a Bizottság által az EK‑TOT származási kumuláció
         alá tartozó cukorimportra vonatkozó magasabb összegű biztosíték előírásával elérni kívánt cél a spekulációs műveletek megakadályozása
         volt. Egy ilyen biztosíték nem fosztja meg a valódi érdeklődést tanúsító vállalkozásokat attól a lehetőségtől, hogy cukrot
         exportáljanak a Közösségekbe. Ugyanis bár igaz, hogy a behozatali engedély megszerzése érdekében a biztosíték összegét kétségtelenül
         ki kell fizetni, a vállalkozás visszakapja ezt az összeget, ha az importügyletet teljesítik.

      (vö. 106–107. pont)
      7.     Az EK 253. cikk által megkövetelt indokolásnak a kérdéses aktus természetéhez kell igazodnia, és abból világosan és egyértelműen
         ki kell tűnnie az aktust kibocsátó intézmény által figyelembe vett megfontolásoknak oly módon, hogy az érdekeltek megismerhessék
         a meghozott intézkedést alátámasztó körülményeket, illetve hogy a közösségi bíróság gyakorolhassa felülvizsgálati jogkörét.
         Nem szükséges, hogy az indokolás valamennyi jelentőséggel bíró tény‑ és jogkérdésre külön kitérjen, amennyiben azt, hogy valamely
         aktus indokolása megfelel‑e ezen cikk követelményeinek, nem pusztán az aktus szövegére figyelemmel kell megítélni, hanem az
         összefüggéseire, valamint az érintett tárgyra vonatkozó jogszabályok összességére való tekintettel is.

      Az EK‑TOT származási kumuláció alá tartozó cukorágazati termékeknek a tengerentúli országokból és területekről történő behozatalára
         vonatkozó védintézkedések további alkalmazásáról szóló 2081/2000 rendelet eleget tesz e feltételeknek. A Bizottság a megtámadott
         rendelet preambulumában ugyanis ismertette a közösségi cukorpiacon 1997 óta folyamatosan jelentkező nehézségeket, azt hogy
         e nehézségek miért eredményezhetik a közös piacszervezés működésének hanyatlását, valamint a közösségi piac szereplőit érő
         azon káros hatásokat, amelyek a közösségi piac szereplőit annak következtében érik, hogy a termelési kvóták csökkentésére
         vonatkozó határozatra időközben került sor. A Bizottság a preambulumban azt is jelezte, hogy az EK‑TOT származási kumuláció
         alá tartozó cukorágazati termékeknek a tengerentúli országokból és területekről történő behozatalára vonatkozó védintézkedések
         bevezetéséről szóló 465/2000 rendelet elfogadásához vezető nehézségek továbbra is fennállnak, és kifejtette, hogy mely indokok
         alapján állapította meg a per tárgyát képező kontingenst.

      (vö. 122–123. pont)
A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (második tanács)
      2005. július 14.(*)

      „A tengerentúli országok és területek társulásának rendszere – Cukor, valamint cukor és kakaó keverékek behozatala – A 2081/2000/EK rendelet – Megsemmisítés iránti kereset – Védintézkedések – Arányosság”
      A C‑452/00. sz. ügyben,
      az EK 230. cikk alapján megsemmisítés iránt 2000. december 6‑án
      a Holland Királyság (képviseli: J. van Bakel, meghatalmazotti minőségben)

      felperesnek
      az Európai Közösségek Bizottsága (képviselik: T. van Rijn és C. van der Hauwaert, meghatalmazotti minőségben, kézbesítési cím: Luxembourg)

      alperes ellen
      támogatja:
      a Spanyol Királyság (képviseli: N. Díaz Abad, meghatalmazotti minőségben, kézbesítési cím: Luxembourg)

      beavatkozó,
      benyújtott keresete tárgyában,
      A BÍRÓSÁG (második tanács),
      tagjai: C. W. A. Timmermans tanácselnök, R. Silva de Lapuerta, R. Schintgen (előadó), G. Arestis és J. Klučka bírák,
      főtanácsnok: P. Léger,
      hivatalvezető: R. Grass,
      tekintettel az írásbeli szakaszra,
      a főtanácsnok indítványának a 2005. február 17‑i tárgyaláson történt meghallgatását követően,
      meghozta a következő
      Ítéletet
      1       A Holland Királyság az EK‑TOT származási kumuláció alá tartozó cukorágazati termékeknek a tengerentúli országokból és területekről
         történő behozatalára vonatkozó védintézkedések további alkalmazásáról szóló, 2000. szeptember 29‑i 2081/2000/EK bizottsági
         rendelet (HL L 246., 64. o., a továbbiakban: a megtámadott rendelet) megsemmisítését kéri.

       A jogi háttér
       A cukorágazat piacának közös szervezése
      2       Az Európai Unió Tanácsa a cukorágazat piacának közös szervezéséről szóló, 1999. szeptember 13‑i 1999/2038/EK rendelettel (HL L 252.,
         1. o.) egységes szerkezetbe foglalta a közös szervezésről rendelkező, többször módosított 1981. június 30‑i 1785/81/EGK rendeletet.
         A közös szervezés célja a közösségi cukorpiac szabályozása a foglalkoztatás és a közösségi termelők életszínvonalának növelése
         érdekében.

      3       A közösségi termelésnek a garantált árak útján megvalósuló támogatása nemzeti termelési kvóták (A és B kvóta) keretében történik,
         amelyeket a Tanács a 2038/1999 rendelet alapján juttat az egyes tagállamok részére, amelyek azután felosztják azokat az egyes
         termelők között. A B kvótába tartozó cukorra („B cukor”) az A kvótába tartozó cukorhoz („A cukor”) képest magasabb termelési
         illetéket vetnek ki. Az A és B kvótát meghaladóan termelt cukor („C cukor”) nem értékesíthető az Európai Közösség területén
         belül, kivéve ha arra a következő időszak A és B kvóta keretein belül kerül sor.

      4       A 2038/1999 rendelet 18. cikke értelmében a Közösségen kívüli export után, a C cukor exportja kivételével, a közösségi piacon
         irányadó ár és a világpiaci ár közötti különbség kiegyenlítése érdekében export-visszatérítés vehető igénybe.

      5       A Kereskedelmi Világszervezet – amelynek a Közösség is tagja – létrehozásáról szóló, az Uruguayi Forduló többoldalú tárgyalásai
         (1986–1994) során elért megállapodásoknak az Európai Közösség hatáskörébe tartozó ügyek tekintetében az Európai Közösség nevében
         történő megkötéséről szóló, 1994. december 22‑i 94/800/EK tanácsi határozat (HL L 336., 1. o.) által jóváhagyott megállapodások
         (a továbbiakban: a WTO‑megállapodások) szabályozzák az export-visszatérítés alá eső cukor mennyiségét és a visszatérítés teljes
         éves összegét. Legkésőbb a 2000/2001‑es gazdasági évtől kezdődően a visszatérítésben részesülő exportált cukor mennyiségét
         és a visszatérítés teljes összegét 1 273 500 tonnában és 499,1 millió euróban kellett korlátozni, amely összegek az 1994/1995‑ös
         gazdasági évhez képest 20%‑os, illetve 36%‑os csökkenésnek felelnek meg.

       Az Európai Közösség és a tengerentúli országok és területek társulásának rendszere
      6       Az EK 3. cikk (1) bekezdésének s) pontja értelmében a Közösség tevékenysége magában foglalja a tengerentúli országok és területekkel
         (TOT) való társulását a „kereskedelmi forgalom növelése és a gazdasági és társadalmi fejlődés közös elősegítése érdekében”.

      7       A Holland Antillák és Aruba a TOT része.
      8       Az EK‑Szerződés negyedik része rendelkezik a TOT és a Közösség társulásáról.
      9       Az EK‑Szerződés 136. cikke (jelenleg, a módosítást követően EK 187. cikk) alapján számos határozat, így a tengerentúli országoknak
         és területeknek az Európai Gazdasági Közösséggel való társulásáról szóló, 1991. július 25‑i 91/482 tanácsi határozat (HL L 263.,
         1. o.) elfogadására került sor, amely 240. cikkének (1) bekezdése szerint 1990. március 1‑jétől 10 éves időszakra alkalmazandó.

      10     E határozat több rendelkezését módosította a 91/482 határozat félidőben történő felülvizsgálatáról szóló, 1997. november 24‑i
         97/803/EK tanácsi határozat (HL L 329., 50. o.). A 2000. február 25‑i 2000/169/EK tanácsi határozat (HL L 55., 67. o.) 2001.
         február 28‑ig meghosszabbította a 97/803 határozat által módosított 91/482 határozat hatályát (a továbbiakban: a TOT‑határozat).

      11     A TOT‑határozat 101. cikkének (1) bekezdése ekként rendelkezik:
      „A TOT‑ból származó termékek a közösségi behozatal esetén mentesek a behozatali vámok alól.”
      12     Ugyane határozat 102. cikke alapján:
      „A 108.b [cikk] sérelme nélkül a Közösség a TOT‑ból származó behozatal esetében nem alkalmaz semmilyen mennyiségi korlátozást
         vagy azzal azonos hatású intézkedést.”

      13     A fenti határozat 108. cikke (1) bekezdésének első francia bekezdése a származó termékek és az ezekhez kapcsolódó közigazgatási
         együttműködési eljárások fogalmainak meghatározásához a határozat II. mellékletére utal. E melléklet 1. cikke értelmében egy
         terméket akkor kell a TOT‑ból vagy az afrikai, karibi és csendes‑óceáni államokból (a továbbiakban az AKCS‑államok) származónak
         tekinteni, ha azt teljes egészében ott állították elő, vagy kielégítően ott dolgozták fel.

      14     A fenti II. melléklet 3. cikkének (3) bekezdése tartalmazza azon megmunkálások vagy feldolgozások listáját, amelyek nem tekinthetők
         kielégítőnek ahhoz, hogy egy termék egy adott helyről, nevezetesen a TOT‑ból származónak minősüljön.

      15     A melléklet 6. cikkének (2) bekezdése tartalmazza az ún. „EK‑TOT és AKCS‑TOT származási kumuláció” szabályait, amelynek megfelelően:
      „Amennyiben teljes egészében a Közösségben vagy az AKCS‑államokban előállított termékek a TOT‑ban megmunkáláson vagy feldolgozáson
         mennek keresztül, teljes egészében a TOT‑ban előállítottnak kell azokat tekinteni.”

      16     A fenti melléklet 6. cikkének (4) bekezdése értelmében az EK‑TOT és AKCS‑TOT származási kumuláció szabályai alkalmazandók
         „mindenfajta megmunkálásra vagy feldolgozásra, beleértve a 3. cikk (3) bekezdésben felsorolt műveleteket is”.

      17     A 97/803 határozat illesztette be a 108.b cikket a TOT‑határozat szövegébe, amelynek (1) bekezdése ekként rendelkezik: „[…]
         a II. melléklet 6. cikkében foglalt AKCS‑TOT származási kumuláció évi 3000 tonna cukorig alkalmazható”. A 97/803 határozat
         azonban az EK‑TOT származási kumuláció szabályainak alkalmazására nem állapított meg korlátot.

      18     A TOT‑határozat 109. cikkének (1) bekezdése felhatalmazza az Európai Közösségek Bizottságát, hogy megtegye „a szükséges védintézkedéseket”,
         ha „[e határozat] alkalmazása súlyos zavarokat eredményez a Közösség, illetve egy vagy több tagállam gazdaságának valamely
         ágazatában, vagy veszélybe kerül azok külső pénzügyi stabilitása; vagy ha olyan nehézségek adódnak, amelyek a Közösség valamely
         tevékenységi ágának vagy régiójának hanyatlásához vezethetnek […]”. A határozat 109. cikke (2) bekezdésének értelmében a Bizottság
         olyan intézkedéseket köteles választani, „amelyek a legkevésbé zavarják a társulás és a Közösség működését”. Ezenfelül pedig
         „[e]zen intézkedések nem léphetik túl a felmerült nehézségek orvoslásához feltétlenül szükséges mértéket”.

       Az EK‑TOT származási kumuláció alá tartozó cukor, valamint a cukor és kakaó keverékek behozatalával szemben hozott védintézkedések
      19     A TOT‑határozat 109. cikke alapján fogadták el a tengerentúli országokból és területekről származó, a 1701 KN‑kód alá tartozó
         cukor, valamint a 1806 10 30 és 1806 10 90 KN‑kódok alá tartozó cukor és kakaó keverékekre bevezetett védintézkedésekről szóló,
         1999. november 15‑i bizottsági rendeletet (HL L 294., 11. o.).

      20     E rendeletével, amely 2000 február 29‑ig volt alkalmazandó, a Bizottság az EK‑TOT származási kumuláció alá tartozó exportra
         minimálár‑rendszer alkalmazását, valamint a TOT‑ból származó cukor és kakaó keverékek (a továbbiakban: a keverék) exportjára
         közösségi felügyelet alkalmazását írta elő a Közösségi Vámkódex létrehozásáról szóló 2913/92/EGK tanácsi rendelet végrehajtására
         vonatkozó rendelkezések megállapításáról szóló, 1993. július 2‑i 2454/93/EGK bizottsági rendelet (HL L 253.,1. o.; magyar
         nyelvű különkiadás: 2. fejezet, 6. kötet, 3. o.) 308.d cikkében előírt feltételek szerint.

      21     A Holland Királyság keresetet indított a 2423/1999 rendelet megsemmisítése iránt. A Bíróság a keresetet a C‑26/00. sz., Hollandia
         kontra Bizottság ügyben a mai napon hozott ítéletével (az EBHT‑ban nem tették közzé) elutasította.

      22     A Bizottság szintén a TOT‑határozat 109. cikke alapján fogadta el az EK‑TOT származási kumuláció alá tartozó cukorágazati
         termékeknek a tengerentúli országokból és területekről történő behozatalára vonatkozó védintézkedések bevezetéséről szóló,
         2000. február 29‑i 465/2000/EK bizottsági rendeletet (HL L 56., 39. o.). E rendelet a 2000. március 1‑je és 2000. szeptember
         30‑a közötti időszakra a 1701, 1806 10 30 és 1806 10 90 KN‑kódok alá tartozó termékek tekintetében 3340 tonna cukorban állapította
         meg az EK‑TOT származási kumuláció felső határértékét.

      23     A Holland Királyság keresetet indított a 2423/1999 rendelet megsemmisítése iránt. A Bíróság a keresetet a C‑180/00. sz., Hollandia
         kontra Bizottság ügyben a mai napon hozott ítéletével (az EBHT‑ban nem tették közzé) elutasította.

      24     2000. szeptember 29‑én a Bizottság szintén a TOT‑határozat 109. cikke alapján fogadta el a megtámadott rendeletet.
      25     A megtámadott rendelet (1), (4), (5) és (6) preambulumbekezdésének megfelelően:
      „(1)      A Bizottság megállapította, hogy a [TOT]‑ból származó cukor (1701 KN‑kód), valamint a 1806 10 30 és 1806 10 90 KN‑kódok alá
         tartozó cukor és kakaó keverékek behozatala, különösen az EK‑TOT származási kumuláció szerinti állapotban 1997‑től 1999‑ig
         igen jelentős növekedést mutatott. A behozatal mennyisége az 1996‑i 0 tonnáról 1999‑re több mint 53 000 tonnára emelkedett.
         A szóban forgó termékek közösségi behozatala a TOT‑határozat 101. cikkének (1) bekezdése alapján mentes a behozatali vámok
         alól, és nem vonatkozik rájuk mennyiségi korlátozás.

      […]
      (4)      Az utóbbi években nehézségek jelentkeztek a közösségi cukorpiacon, amelyre a túltermelés jellemző. A cukorfogyasztás hozzávetőleg
         a 12,8 millió tonnás éves szint körül állandósult. A kvóta alá tartozó termelés hozzávetőleg évi 14,3 millió tonna. Ennélfogva
         minden közösségi behozatal e behozatalnak megfelelő mennyiségű közösségi cukor exportjával jár, amely e piacon nem értékesíthető.
         Az ilyen cukor után fizetendő visszatérítések – az egyes kvóták keretein belül – a közösségi költségvetést terhelik (jelenleg
         hozzávetőleg 520 euró tonnánként). Az Uruguayi Forduló során megkötött megállapodások alapján azonban a visszatérítés alá
         eső export volumenét korlátozták, és az 1995/1996‑os gazdasági évben elért 1 555 600 tonnáról a 2000/2001‑es gazdasági évre
         1 273 500 tonnára csökkentették.

      (5)      Fennáll annak kockázata, hogy e nehézségek komolyan destabilizálják a cukorpiac közös szervezését. A Bizottság a 2000/2001‑es
         gazdasági évre a közösségi termelők kvótájának körülbelül 500 000 tonnával történő csökkentése mellett döntött […]. Minden
         egyes további, a TOT‑ból származó cukor‑ vagy magas cukortartalmú termékimporttal szükségszerűen egyre jobban csökken a közösségi
         termelők kvótája, és ezzel egyre növekszik a garantált jövedelmükben bekövetkező veszteség.

      (6)      Ennek megfelelően továbbra is fennállnak olyan nehézségek, amelyek a Közösség valamely tevékenységi ágának a hanyatlásához
         vezethetnek. […]”

      26     A megtámadott rendelet 1. cikkének értelmében:
      „A jelen rendelet alkalmazásának idejére a 1701, 1806 10 30 és 1806 10 90 KN[vámtarifa]‑kódok alá tartozó termékek tekintetében
         a [TOT‑határozat] II. mellékletének 6. cikkében foglalt EK‑TOT származási kumuláció 4848 tonna cukorig alkalmazható.

      E határérték tiszteletben tartása szempontjából a változatlan állapotú cukor kivételével az importált termék cukortartalmát
         kell figyelembe venni.”

      27     A rendelet nyolcadik (8) preambulumbekezdésből kitűnik, hogy a Bizottság a 4848 tonnás kvótát „a szóban forgó termékek behozatalának
         az 1999. évet megelőző három év alatt elért legnagyobb éves összege” figyelembevételével határozta meg. „1999‑ben a behozatal
         exponenciális emelkedést mutatott. A figyelembe veendő cukor mennyiségének meghatározása érdekében a Bizottság tudomásul veszi
         az Európai Közösségek Elsőfokú Bírósága elnökének a T‑94/00. R., T‑110/00. R. és T‑159/00. R. sz. ügyekben 2000. július 12‑én
         és augusztus 8‑án hozott végzéseiben kifejezett álláspontját, anélkül azonban, hogy azt megalapozottnak ismerné el. Ennélfogva
         a felesleges eljárások elkerülése érdekében és kizárólag a jelen védintézkedések elfogadása céljából a Bizottság a 1701 KN‑kód
         alá tartozó cukorra vonatkozóan az 1997‑es évre összesen 10 372,2 tonna mennyiséget vesz figyelembe, amely összeg megfelel
         a két, EK‑TOT és AKCS‑TOT származási kumuláció alá tartozó, a TOT‑ból származó, az Eurostat által megállapított teljes cukorimportnak”.

      28     A megtámadott rendelet 2. cikke szerint az e rendelet 1. cikkében említett termékek importja behozatali engedélyhez kötött,
         amely engedély a 1701, 1702, 1703 és 1704 KN‑kód alá tartozó és AKCS/TOT származású terméknek minősülő bizonyos termékek tekintetében
         a behozatali engedélyek kiadásának szabályairól szóló, 1997. december 17‑i 2553/97/EK bizottsági rendelet (HL L 349., 26. o.)
         2–6. cikkében rögzített szabályok szerint bocsátható ki.

      29     Végezetül a 3. cikk alapján a megtámadott rendelet 2000. október 1‑jétől 2001. február 28‑ig volt alkalmazandó.
       A felek kérelmei
      30     A holland kormány azt kéri, hogy a Bíróság:
      –       semmisítse meg a megtámadott rendeletet; és
      –       kötelezze a Bizottságot a költségek viselésére.
      31     A Bizottság azt kéri, hogy a Bíróság:
      –       utasítsa el a keresetet mint megalapozatlant;
      –       kötelezze a Holland Királyságot a költségek viselésére.
      32     A Holland Királyság és a Bizottság a Bíróság Hivatalánál 2001. április 19‑én, illetve április 25‑én benyújtott leveleikben
         arról tájékoztatták a Bíróságot, hogy nem ellenzik az eljárás felfüggesztését az Elsőfokú Bíróságnak a T‑332/00. és T‑350/00. sz.,
         Rica Foods és Free Trade Foods kontra Bizottság egyesített – szintén a megtámadott rendelet megsemmisítésére irányuló – ügyekben
         érdemben döntő határozatáig.

      33     2001. június 5‑i végzésével a Bíróság elnöke a Bíróság alapokmánya 47. cikkének harmadik albekezdése és eljárási szabályzatának
         82a. cikke 1. §‑a első albekezdésének a) pontja alapján felfüggesztette az eljárást az Elsőfokú Bíróságnak a T‑332/00. és
         T‑350/00. sz. ügyekben érdemben döntő határozatai meghozataláig.

      34     Az Elsőfokú Bíróság 2002. november 14‑én hozott ítéletével (EBHT 2002., II‑4755. o.) elutasította a T‑332/00. és a T‑350/00. sz.,
         Rica Foods és Free Trade kontra Bizottság ügyekben benyújtott kereseteket mint megalapozatlant.

      35     A Bíróság elnöke 2003. április 10‑i végzésével engedélyezte a Spanyol Királyság számára, hogy a Bizottság kérelmét támogatva
         az eljárásban beavatkozóként vegyen részt.

       A keresetről
      36     Keresete alátámasztására a Holland Királyság a TOT‑határozat 109. cikke (1) bekezdésének és e cikk (2) bekezdésének megsértésére,
         hatáskörrel való visszaélésére, valamint az EK 253. cikkben rögzített indokolási kötelezettség megsértésére alapított négy
         jogalapra hivatkozik.

       A TOT‑határozat 109. cikke (1) bekezdésének megsértésére alapított első jogalapról
       A felek érvei
      37     A holland kormány első jogalapjában előadja, hogy az EK‑TOT származási kumuláció alá tartozó közösségi cukorimportot illetően
         a Bizottság, mielőtt a védintézkedések elfogadásának szükségessége mellett döntött, nyilvánvalóan megalapozatlan tényállást
         állított fel.

      38     E kormány szerint a védintézkedések kivételes jelleggel bírnak az általában alkalmazandó kereskedelmi célú rendelkezésekhez
         képest. A Bizottságot terheli tehát annak bizonyítása, hogy a TOT‑határozat 109. cikkében rögzített objektív követelmények
         alapján fennállt‑e az ezen intézkedéseket megkívánó kivételes helyzet. Márpedig a jelen esetben ilyen helyzet nem állt fenn.

      39     Az első jogalap négy elemből tevődik össze.
      40     A holland kormány először is előadja, hogy a TOT‑ból importált cukor mennyisége, amely az Európai Közösségek Statisztikai
         Hivatala (Eurostat) által kiadott statisztika szerint 1999‑ben 40 000 tonnára emelkedett, amely a közösségi termelés kevesebb
         mint 0,4%‑ának felel meg, nem kelthetett zavart a cukorpiac közös szervezésében. Hasonlóképpen a keverékimport sem kelt zavart
         a cukorpiac közös szervezésében, mivel a 2038/1999 rendelet 1. cikkének (1) bekezdése értelmében a kakaóra nem tered ki e
         piac közös szervezése.

      41     Másodszor, a holland kormány megjegyzi, hogy a Közösség összes cukortermelése évről évre több mint 1 millió tonnával változik.
         Mivel a fogyasztás is ingadozik, a valóság elferdítésének felel meg azon állítás, miszerint minden egyes további importált
         mennyiség az ennek megfelelő mennyiség exportjához vezet. Mindazonáltal még akkor is, ha a TOT‑ból származó behozatal hozzá
         is járul a közösségi export növeléséhez, ezen export nem feltétlenül élvez támogatást.

      42     Harmadszor, a fenti kormány előadja, hogy a per tárgyát képező cukorimport nem volt alkalmas arra, hogy a Közösség számára
         annak a WTO‑megállapodásokból eredő kötelezettségei tekintetében nehézségeket okozzon. E kormány az Elsőfokú Bíróság elnöke
         által a T–44/98. R. II. sz., Emesa Sugar kontra Bizottság ügyben 1999. április 30‑án hozott végzés (EBHT 1999., II‑1427. o.)
         107. pontjára való hivatkozással előadja, hogy a Közösség megfelelő cselekvési mozgástérrel rendelkezik ahhoz, hogy lépéseket
         tegyen a TOT‑ból származó cukorimport növekedésével szemben.

      43     Végül, a holland kormány szerint nem volt megállapítható, hogy a per tárgyát képező cukorimport következtében kár érte a közösségi
         termelőket. Először is az export-visszatérítések finanszírozása az Európai Mezőgazdasági Orientációs és Garanciaalapból (EMOGA),
         és nem a közösségi termelők befizetéseiből történik. Továbbá 1999‑ben a világpiaci ár kétszereséért értékesítették a cukrot
         a TOT‑termelők számára, ami lehetővé tette, hogy a közösségi termelők jelentős nyereségre tegyenek szert. Végül, a Bizottság
         nem bizonyította, hogy minden egyes, a TOT‑ból importált mennyiség a közösségi termelők értékesítéseinek megfelelő csökkenésével
         járt.

      44     Másfelől az az állítás, miszerint a behozatal az európai cukoripar számára költségekkel jár, még kevésbé hihető a TOT‑ból
         származó csekély mértékű keverékimport tekintetében, mint a cukorimport tekintetében, mivel a közösségi termelők nem foglalkoznak
         keverékek előállításával.

      45     A Bizottság erre akként válaszol, hogy a piaci viszonyoknak megfelelően a TOT‑ból a Közösségbe importált cukor minden egyes
         tonnája a közösségi termelési kvóták megfelelő csökkenésével jár. Ezenkívül figyelembe véve a TOT‑vállalkozások gyártási kapacitásait,
         minden korlátozás hiányában az ezen országokból származó cukorimport a közösségi termelési kvótáknak a közösségi hatóságok
         által tervezettnél több mint 40–50%‑kal nagyobb csökkenését vonhatja maga után.

      46     Ami a keverékeket illeti, még akkor is, ha nem kétséges, hogy a szóban forgó piac közös szervezése nem terjed ki a kakaóra,
         nyilvánvaló, hogy a szóban forgó keverékek igen magas cukortartalommal rendelkeznek. A TOT‑ból származó keverékimport így
         alkalmas arra, hogy káros hatással legyen a termelők azon cukorértékesítéseire, amelyeket az e keverékek közösségi előállítói
         részére teljesítenek.

      47     A Bizottság szintén előadja, hogy a közös piacszervezés rendszere mind a közösségi piacon fogyasztásra kerülő cukor (A cukor),
         mind az export-visszatérítés mellett exportálható cukor (A és B cukor) tekintetében termelési kvótákat vezetett be. A Bizottság
         szerint, ha a termelők nem tudják az A cukrot a közösségi piacon értékesíteni, azt szükségszerűen a támogatott export keretében
         próbálják meg exportálni. A cukor raktározása megoldást jelenthetne, azonban már évek óta nem ajánlottak fel cukrot intervencióra,
         és egyébként a Bizottság már nem támogatja ezen eljárást, tekintettel a közösségi költségvetést terhelő költségeire.

      48     Ami a WTO keretében vállalt kötelezettségek tiszteletben tartását illeti, a Bizottság a C‑17/98. sz., Emesa Sugar ügyben hozott
         ítélet (EBHT 1998., I‑675. o.) 56. pontjára hivatkozik.

      49     Végezetül a közösségi piaci szereplőket érő káros következményeket illetően a Bizottság a fent hivatkozott Emesa Sugar ügyben
         hozott ítélet 56. pontjára és Ruiz‑Jarabo Colomer főtanácsnok ezen ügyre vonatkozó indítványának 88. pontjára hivatkozva rámutat
         arra, hogy az export-visszatérítések finanszírozása nem teljesen az EMOGA‑ból történik, mivel ennek jelentős része a közösségi
         termelők feladata. Igaz ugyan, hogy egyes közösségi termelők hasznot húznak a C cukornak a TOT‑termelők részére történő értékesítéséből,
         a Bizottság szerint azonban e körülmény nem ellensúlyozza azt a kárt, amely az ágazat egészét éri.

      50     A spanyol kormány a Bizottsággal azonos álláspontot képvisel. E kormány megjegyzi, hogy a TOT‑ból származó cukorimport 1997‑től
         történő jelentős emelkedése következtében került sor a TOT‑határozat felülvizsgálatára, amely korlátozta az AKCS‑TOT származási
         kumuláció alá tartozó termékek vámmentes közösségi behozatalát. Amikor az ezen ágazatban tevékenykedő vállalkozások értesültek
         az 1996‑ban megjelent felülvizsgálat‑tervezetben foglaltakról, a TOT‑határozat felülvizsgálata által nem érintett EK‑TOT származási
         kumuláció alá tartozó termékek felé fordultak. Ennek megfelelően az elfogadott védintézkedések célja az volt, hogy a közös
         agrárpolitika keretében védjék a közösségi termelők érdekeit, anélkül azonban, hogy befolyással lennének a TOT gazdaságára,
         mivel az intézkedések nem terjednek ki az ezen államokban előállított cukorra.

      51     A fenti kormány szintén megjegyzi, hogy a cukor világpiaci ára 1999‑ben 242 euró/tonna volt, míg azt Spanyolországban 775
         euró/tonna áron adták. A TOT‑piac szereplői így a Közösségekbe vámmentesen exportált cukor után tonnánként 533 eurós haszonra
         tettek szert. E vállalkozások a C cukor vásárlásával, majd ennek minimális feldolgozásával a behozatali vámot kikerülve hatalmas
         haszonra tehettek szert.

      52     Miközben a spanyol kormány emlékeztet arra, hogy a szóban forgó cukor nem a TOT‑földekről származik, másfelől megjegyzi, hogy
         a TOT‑határozat ezen területek fejlesztése érdekében született. Ezen országok számára ugyanis semmilyen haszon nem származik
         abból, hogy az EK‑TOT származási kumuláció feltételének minősülő feldolgozási műveletben hozzáadott érték keletkezik, tekintettel
         arra, hogy az ott elvégzett minimális feldolgozás a gyakorlatban nem teremt munkahelyeket, és így nem segíti elő a TOT fejlődését.

       A Bíróság álláspontja
      53     Előzetesen emlékeztetni kell arra, hogy a közösségi intézmények széles mérlegelési jogkörrel rendelkeznek a TOT‑határozat
         109. cikkének alkalmazása során (lásd e tekintetben a C‑390/95. P. sz., Antillean Rice Mills és társai kontra Bizottság ügyben
         1999. február 11‑én hozott ítélet [EBHT 1999., I‑769. o.] 48., a C‑110/97. sz., Hollandia kontra Tanács ügyben 2001. november
         22‑én hozott ítélet [EBHT 2001., I‑8783. o.] 61. és a C‑301/97. sz., Hollandia kontra Tanács ügyben 2001. november 22‑én hozott
         ítélet [EBHT 2001., I‑8853. o.] 73. pontját).

      54     E körülmények mellett a közösségi bíróságnak arra kell korlátoznia vizsgálatát, hogy e jog gyakorlása nem jogellenes‑e nyilvánvaló
         hiba vagy hatáskörrel való visszaélés miatt, vagy hogy a közösségi intézmények nem lépték‑e nyilvánvalóan túl mérlegelési
         jogkörük kereteit (lásd a fent hivatkozott Antillean Rice Mills és társai kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 48. pontját,
         a C‑110/97. sz., Hollandia kontra Tanács ügyben hozott ítélet 62. pontját és a C‑301/97. sz., Hollandia kontra Tanács ügyben
         hozott ítélet 74. pontját).

      55     A közösségi bíróság felülvizsgálatának korlátozása különösen akkor szükséges, ha mint a jelen esetben, a közösségi intézményeknek
         egymással ellentétes érdekeket kell összehangolniuk, és ily módon a saját felelősségükbe tartozó politikai alternatívák közül
         választva kell dönteniük (lásd e tekintetben a fent hivatkozott Emesa Sugar ügyben hozott ítélet 53. pontját).

      56     A TOT‑határozat 109. cikke (1) bekezdésének megfelelően a Bizottság „megteheti” a szükséges védintézkedéseket, „[h]a [e határozat]
         alkalmazása súlyos zavarokat eredményez a Közösség, illetve egy vagy több tagállam gazdaságának valamely ágazatában, vagy
         veszélybe kerül azok külső pénzügyi stabilitása, vagy ha olyan nehézségek adódnak, amelyek a Közösség valamely tevékenységi
         ágának vagy régiójának hanyatlásához vezethetnek”. A Bíróság a fent hivatkozott Antillean Rice Mills és társai kontra Bizottság
         ügyben hozott ítéletének 47. pontjában kimondta, hogy a fenti bekezdés első fordulata esetén okozati összefüggésnek kell fennállnia,
         mivel a védintézkedések célja szükségszerűen az adott ágazatban fellépő nehézségek elsimítása, illetve csökkentése, míg a
         bekezdés második fordulata esetén nem szükséges, hogy a védintézkedések bevezetését alátámasztó nehézségek a TOT‑határozat
         alkalmazásából származzanak.

      57     A Bizottság a megtámadott rendeletet a TOT‑határozat 109. cikke (1) bekezdésének második fordulatára alapította. E rendelet
         (6) preambulumbekezése szerint ugyanis a Bizottság a per tárgyát képező védintézkedést arra tekintettel hozta, hogy „olyan
         nehézségek [álltak fenn], amelyek a Közösség valamely tevékenységi ágának a hanyatlásához vezethetnek”.

      58     A szóban forgó rendeletnek különösen a (4)–(5) preambulumbekezdéséből következően az a körülmény indokolta a TOT‑határozat
         109. cikkének alkalmazását, hogy az EK‑TOT származási kumuláció alá tartozó cukor‑ és keverékimport a cukorpiac közös szervezésének
         jelentős hanyatlását eredményezhette, és igen káros hatásokkal járhatott a közösségi cukorágazat piacának szereplői számára.

      59     Az első jogalap négy elemből tevődik össze, amelyből az első három lényegében a cukorpiac közös szervezését érő zavarok, míg
         a negyedik a közösségi termelőket érő káros következmények kockázatával foglalkozik.

       A cukorpiac közös szervezését érő zavarok kockázatának fennállásáról
      60     A holland kormány először is előadja, hogy tekintettel az EK‑TOT származási kumuláció alá tartozó importált cukor csekély
         mennyiségére, egyáltalán nem álltak fenn a TOT‑határozat 109. cikkének (1) bekezdése szerinti nehézségek.

      61     E tekintetben a megtámadott rendelet (1) és (5) preambulumbekezdéséből kitűnik, hogy a Bizottság megállapította: az EK‑TOT
         származási kumulációs rendszerbe tartozó cukorimport 1997‑től „igen erőteljes növekedés[nek]” indult, és ebből levezette,
         hogy fennáll annak a kockázata, hogy a közös piacszervezés működése „jelentősen destabililzálódik”. A rendelet (4) preambulumbekezdése
         szerint:

      „[A közösségi cukorpiacra] a túltermelés jellemző. A cukorfogyasztás hozzávetőleg a 12,8 millió tonnás éves szint körül állandósult.
         A kvóta alá tartozó termelés hozzávetőleg évi 14,3 millió tonna”. Ennélfogva minden közösségi behozatal e behozatalnak megfelelő
         mennyiségű közösségi cukor exportjával jár, amely e piacon nem értékesíthető. Az ilyen cukor után fizetendő visszatérítések
         – az egyes kvóták keretein belül – a közösségi költségvetést terhelik (jelenleg hozzávetőleg 520 euró tonnánként). Az Uruguayi
         Forduló során megkötött megállapodások alapján azonban a visszatérítés alá eső export volumenét korlátozták, és az 1995/1996‑os
         gazdasági évben elért 1 555 000 tonnáról a 2000/2001‑es gazdasági évre 1 273 500 tonnára csökkentették.”

      62     Emlékeztetni kell arra, amint a Bíróság a fent hivatkozott Emesa Sugar ügyben hozott ítéletének 56. pontjában kimondta, hogy
         a cukorrépa közösségi termelése a Közösség fogyasztásához képest már 1997‑ben túltermelést mutatott, amelyhez hozzáadódott
         az AKCS‑államokból származó nádcukornak az e termék iránti különleges kereslet kielégítése érdekében történő behozatala és
         a Közösségnek a WTO‑megállapodásokból eredő, a harmadik országokból történő bizonyos mennyiségű cukorimportra vonatkozó kötelezettsége.
         Ezenfelül a Közösség a fenti megállapodások szabta keretek között szintén köteles volt a cukorexport export-visszatérítés
         formájában történő támogatására. E feltételek mellett, és figyelembe véve a TOT‑ból származó cukorimport 1997 óta egyre fokozódó
         növekedését, a Bizottság joggal vélhette úgy, hogy e terméknek minden egyes további, a közösségi piacra irányuló behozatala
         – még akkor is, ha az a közösségi termeléshez képest csekély mértékű – arra indította volna a Közösség intézményeit, hogy
         a fenti határok között növeljék az exporttámogatások mértékét vagy csökkentsék az európai termelők kvótáit, amely zavart keltett
         volna a már így is törékeny egyensúlyú cukorpiac közös szervezésében, és ellentétes lett volna a közös agrárpolitika célkitűzéseivel.

      63     Ezen túlmenően igaz ugyan, hogy a 2038/1999 rendelet 1. cikke (1) bekezdésének megfelelően a cukorpiac közös szervezése nem
         terjed ki a keverékekre, a TOT‑ból származó, általában magas cukortartalmú termékek behozatalának növekedése mégis zavart
         kelthet a cukorpiac közös szervezésének működésében, amennyiben e behozatal hatással lehet azon körülményekre, amelyek mellett
         a közösségi termelők a cukrot az e keverékek közösségi előállítói részére értékesítik.

      64     Következésképpen a holland kormány nem bizonyította, hogy a Bizottság nyilvánvaló mérlegelési hibát követett el azzal, hogy
         úgy ítélte meg, hogy a TOT‑ból származó cukor‑ és keverékimport 1997 és 1999 között jelentősen megnövekedett, és ezen növekedés
         a TOT‑határozat 109. cikkének (1) bekezdése értelmében „nehézségeknek” minősül, még akkor is, ha az a közösségi termeléshez
         képest csekély mértékű is volt.

      65     Következésképpen az első jogalap első elemét el kell utasítani mint megalapozatlant.
      66     Másodszor, a holland kormány vitatja a megtámadott rendelet (4) preambulumbekezdésében kifejtett bizottsági állítást, miszerint
         minden egyes további cukorimport „ezen importnak megfelelő mennyiségű közösségi cukor exportjával jár, amely e piacon nem
         értékesíthető”, mivel mind a közösségi cukortermelés, mind a cukorfogyasztás évről évre ingadozik. E kormány kétségbe vonja
         azt a tényt, hogy a szóban forgó export támogatást élvez.

      67     E tekintetben elegendő arra utalni, hogy a közösségi cukortermelés nagyobb, mint a közösségi cukorfogyasztás, amit a holland
         kormány sem vitat, és a WTO‑megállapodások értelmében a Közösség köteles harmadik országokból bizonyos mennyiségű cukrot importálni
         (a fent hivatkozott Emesa Sugar ügyben hozott ítélet 56. pontja).

      68     Amint azt a főtanácsnok az indítványának 71. pontjában kiemelte, nem bír jelentőséggel az a körülmény, hogy a közösségi cukortermelés
         és cukorfogyasztás évről évre ingadozik, mivel a közösségi cukorpiacra a túltermelés jellemző.

      69     Éppen ezen túltermelés következtében növeli az EK‑TOT kumulációs rendszerbe tartozó minden egyes további behozatal a közösségi
         piacon található cukorfelesleget, és okozza a támogatott export növekedését (lásd az Emesa Sugar ügyben hozott ítélet 56. pontját).

      70     A fentiek tekintetében a Bizottság nem követett el nyilvánvaló mérlegelési hibát azzal, hogy a TOT‑ból származó cukorimport
         által előidézett exportot támogatott exportnak tekintette, mivel a közös piacszervezés egyensúlyának fenntartása érdekében
         a TOT‑ból importált és a közösségi cukor helyébe lépett ilyen cukrot is exportálni kell.

      71     Következésképpen az első jogalap második elemét is el kell utasítani.
      72     Harmadszor, a holland kormány előadja, hogy a WTO‑megállapodások még elegendő cselekvési mozgásteret biztosítanak ahhoz, hogy
         a per tárgyát képező közösségi behozatal megvalósulhasson.

      73     Meg kell jegyezni, hogy amint azt az Elsőfokú Bíróság a fent hivatkozott T‑94/00., T‑110/00 és T‑159/00. sz., Rica Foods és
         társai kontra Bizottság ügyben 2002. november 14‑én hozott ítéletének (EBHT 2002., II‑4677. o.) 139. pontjában kiemelte, még
         akkor is, ha a TOT‑ból származó, visszatérítésben részesülő cukorimport által esetlegesen előidézett további cukorexport nem
         is éri el a WTO‑megállapodásokban rögzített összeget és mennyiséget, a holland kormány nem bizonyította, hogy a Bizottság
         nyilvánvaló mérlegelési hibát követett el a tekintetben, hogy figyelembe vette a WTO‑megállapodásoknak az exporttámogatások
         fokozatos korlátozására vonatkozó célkitűzéseit, és úgy ítélte meg, hogy az EK‑TOT származási kumulációs rendszerbe tartozó
         megnövekedett cukorimport megemelte az exporttámogatások végösszegét, és ez a közösségi cukorágazat destabilizálásának kockázatával
         járt.

      74     Következésképpen az első jogalap harmadik elemét el kell utasítani.
       A közösségi termelőket érő következményekről
      75     A megtámadott rendelet (5) preambulumbekezdése szerint a per tárgyát képező behozatallal „egyre növekszik a [közösségi termelők]
         garantált jövedel[mében] bekövetkező veszteség”.

      76     A holland kormány által az első jogalap negyedik elemének alátámasztása körében előadottakkal szemben a Bizottság nem követett
         el nyilvánvaló mérlegelési hibát azzal, hogy a per tárgyát képező védintézkedés elfogadását a fenti indokra alapította.

      77     Először is nyilvánvaló ugyanis, hogy egy adott piac közös szervezésében bekövetkező hanyatlás, illetve ennek kockázata szükségessé
         teheti a termelési kvóták csökkentését, amely így közvetlenül befolyásolhatja a közösségi termelők bevételét.

      78     Ezenfelül pedig az export-visszatérítéseket nagyobbrészt a közösségi termelők finanszírozzák a Bizottság által minden évben
         rögzített termelési illetékek útján. Amint az a jelen ítélet 70. pontjából következik, a Bizottság joggal vélhette úgy, hogy
         a szóban forgó behozatal miatt fennáll annak a kockázata, hogy növekedésnek indul a támogatott export, és ennek következtében
         emelkedik a közösségi termelőket terhelő termelési illeték.

      79     Végezetül még akkor is, ha – amint azt a holland kormány állítja – egyes termelők a C cukornak a TOT piac szereplői részére
         a világpiaci árnál jelentősen magasabb áron történő értékesítésével számottevő haszonra tesznek is szert, e konkrét bizonyíték
         által alá nem támasztott állítás nem alkalmas arra, hogy megkérdőjelezze a Bizottság arra vonatkozóan elfogadott álláspontját,
         miszerint a per tárgyát képező behozatal zavart kelthet a cukorágazatban, ami különösen az exporttámogatások összegének növekedését
         vagy a termelési kvóták csökkentését vonhatja maga után.

      80     Az első jogalap negyedik elemét ezért el kell utasítani mint megalapozatlant.
      81     Tekintettel a fenti megfontolások összességére, az első jogalapot el kell utasítani.
       A TOT‑határozat 109. cikke (2) bekezdésének megsértésére alapított második jogalapról
       A felek érvei
      82     A holland kormány a negyedik jogalapjában előadja, hogy a Bizottság megsértette a TOT‑határozat 109. cikkének (2) bekezdésében
         kifejtett arányosság elvét. E jogalap négy elemből áll.

      83     A holland kormány először is azt kifogásolja, hogy a Bizottság nem vette figyelembe, hogy a TOT‑határozat alapján a TOT‑ból
         származó termékek az AKCS‑országokból származó termékekre irányadó szabályozáshoz képest kedvezményes jogállással rendelkeznek.

      84     Másodszor, a Bizottság anélkül fogadta el a megtámadott rendeletet, hogy felmérte volna a rendelet alkalmazásának az érintett
         TOT‑ra és az érdekelt vállalkozásokra gyakorolt negatív következményeit.

      85     Harmadszor, még annak feltételezése esetén is, hogy a közösségi cukorpiacon nehézségek mutatkoznak, a Bizottság által kitűzött
         cél a TOT‑ot és az érdekelt vállalkozásokat kevésbé korlátozó intézkedéssel, mint pl. az értékesítési minimálár bevezetésével
         is megvalósítható lett volna.

      86     Negyedszer, a megtámadott rendelet 2. cikkének (2) bekezdése szintén ellentétes az arányosság elvével a tekintetben, hogy
         az a 2553/97 rendelet 3. cikke (3) bekezdésének alkalmazásáról rendelkezik. Ez utóbbi rendelkezésben ugyanis az importengedély
         kapcsán előírt biztosíték összege a kérelem benyújtásának napján irányadó közösségi vámtarifa szerinti vám 50%‑a, amely így
         100 kg‑onként körülbelül 43,7 eurónak felel meg. 2000. március 1‑jétől ugyanis az EK‑TOT származási kumulációs rendszerbe
         tartozó cukorra előírt biztosíték összege 100 kg‑onként 0,3 ECU volt. A holland kormány szerint a cukorágazatban a behozatali
         és kiviteli engedélyek rendszerének alkalmazására vonatkozó különös részletes szabályokról szóló, 1995. június 27-i 1464/95/EK
         bizottsági rendelet (HL L 144., 14. o.; magyar nyelvű különkiadás: 3. fejezet, 17. kötet, 425. o.) 8. cikkének (1) bekezdése
         alapján az AKCS‑államokból és a harmadik országokból származó cukor utáni biztosítékot 100 kg‑onként egyaránt 0,3 ECU‑ben
         rögzítették.

      87     A holland kormány álláspontja szerint a 2553/97 rendelet 3. cikkének (3) bekezdésében előírt biztosíték aránytalan az AKCS‑államokból
         és a harmadik országokból származó cukorimport utáni biztosíték összegéhez képest.

      88     A Bizottság erre akként válaszol, hogy először is a TOT helyzete eltér az AKCS‑államok és a harmadik országok helyzetétől,
         mivel a cukrot nem a TOT‑ban állítják elő. Az AKCS‑államokkal és más harmadik országokkal kötött szerződésekben nem szerepel
         az a származási kumulációs szabály, amelynek értelmében jelenleg a TOT cukrot és keverékeket exportál a Közösségekbe. Ilyen
         feltételek mellett a holland kormány nem állíthatja megalapozottan, hogy a kumulációs mechanizmus korlátozása sérti a TOT‑nak
         az AKCS‑államokhoz és harmadik országokhoz képest biztosított kedvezményes helyzetét.

      89     A Bizottság ezt követően megjegyzi, hogy az adott körülmények nem tették számára lehetővé, hogy alaposan megvizsgálja, hogy
         a TOT‑ból származó behozatalra megszabott kvóta milyen hatással lehet az ezen országok gazdaságára és az érintett ágazatra.
         A Bizottság megbízásából e tárgyban készült tanulmánynak lehetővé kell tennie, hogy a Bizottság e területen hosszú távra vonatkozó
         rendeletre vonatkozó javaslatot nyújtson be a Tanács részére.

      90     A Bizottság előadja továbbá, hogy a közösségi termelési kvóták csökkenése súlyos következményekkel jár a közösségi termelők
         számára annak ellenére, hogy a korlátozás csak a származási kumulációs szabály alá tartozó cukorimportot érinti. Ezenfelül,
         még ha a TOT‑ban nem is állítanak elő cukrot, az évi 11 635 tonnában meghatározott kontingens közel a négyszerese annak a
         mennyiségnek, amelyet a 97/803 határozat az AKCS‑TOT származási kumulációs rendszerbe tartozó cukorimportra vonatkozóan határoz
         meg, és amelyet a Bíróság a fent hivatkozott Emesa Sugar ügyben hozott ítéletében nem tekintett jogellenesnek.

      91     Végül, ami a 2553/97 rendelet 3. cikke (3) bekezdésének alkalmazását illeti, a Bizottság kiemeli, hogy az e rendelkezés által
         előírt biztosíték célja annak biztosítása, hogy a behozatal ténylegesen a kérelemben szereplő mennyiségben történjen, és így
         annak megakadályozása, hogy spekulációs célból nyújtsanak be engedélykérelmeket. E körülmény indokolja az e biztosíték és
         az AKCS‑államokból és a harmadik országokból származó cukorimportra vonatkozóan előírt biztosíték közötti különbséget.

      92     A spanyol kormány lényegében osztja a Bizottság véleményét. Különösen hangsúlyozza, hogy az a tény, hogy maga a TOT‑határozat
         nyújt lehetőséget védintézkedések elfogadására, alátámasztja, hogy a per tárgyát képező intézkedések összhangban vannak a
         TOT társulásának rendszerével.

       A Bíróság álláspontja
      93     A TOT‑határozat 109. cikkének (2) bekezdése értelmében:
      „[… E]lsőbbséget élveznek az olyan intézkedések, amelyek a legkevésbé zavarják a társulás és a Közösség működését. Ezen intézkedések
         nem léphetik túl a felmerült nehézségek orvoslásához feltétlenül szükséges mértéket.”

      94     A közösségi piacon fellépő nehézségek orvoslása érdekében a jelen ügyben a megtámadott rendelet 1. cikke a szóban forgó időszakra
         az EK‑TOT származási kumuláció alá tartozó cukor és keverékimport maximális mennyiségét 4848 tonnában korlátozta. E rendelet
         (8) preambulumbekezdése szerint ezen összeg „a szóban forgó termékek behozatalának az 1999. évet megelőző három év alatt elért
         legnagyobb éves összege. 1999‑ben a behozatal exponenciális emelkedést mutatott.”

      95     Először is, ami azt az érvet illeti, miszerint megsértették a TOT‑ból származó cukornak az AKCS‑államokból származó cukorral
         szemben biztosított kedvezményes jogállását, elégséges azt megállapítani, hogy a TOT határozat 109. cikke az ott írt feltételek
         fennállása esetén kifejezetten felhatalmazza a Bizottságot védintézkedések elfogadására. Az a tény, hogy a Bizottság ezen
         intézkedést bizonyos TOT‑ból származó termékek tekintetében fogadta el, nem alkalmas arra, hogy kétségbe vonja az ezen országokból
         származó termékeknek a TOT‑határozat 101. cikkének (1) bekezdése által biztosított kedvezményes jogállását. A védintézkedés
         ugyanis a természeténél fogva kivételes és ideiglenes.

      96     Ezenfelül, amint azt az Elsőfokú Bíróság a fent hivatkozott Rica Foods és társai kontra Bizottság ügyben hozott ítéletének
         205. pontjában kiemelte, a megtámadott rendelet kizárólag az EK‑TOT származási kumulációs rendszerben importált cukorról és
         keverékről rendelkezik, ugyanis semmilyen felső határértéket nem állapítottak meg a rendes származási szabályok szerinti,
         a TOT‑ból származó cukorimportra, ha egyáltalán létezik ilyen termelés.

      97     Következésképpen a második jogalap első elemét el kell utasítani.
      98     Másodsorban, ami a védintézkedésnek az érintett TOT gazdaságát és az érdekelt vállalkozásokat esetlegesen érintő negatív hatásaira
         vonatkozó előzetes tájékoztatási kötelezettség megsértésére alapított érvet illeti, meg kell állapítani, hogy a megtámadott
         rendelet kibocsátásának időpontjában a Holland Antillákról és Arubáról származó cukorimport feltételeivel kapcsolatban már
         kereseteket nyújtottak be mind a Bíróság, mind az Elsőfokú Bíróság előtt (lásd ugyane kérdéssel kapcsolatban az AKCS‑TOT származási
         kumuláció alá tartozó cukorimportot illetően különösen a fent hivatkozott Emesa Sugar ügyben hozott ítéletet; valamint az
         EK‑TOT származási kumuláció alá tartozó cukorimportot illetően a fent hivatkozott C‑26/00. és C‑180/00. sz., Hollandia kontra
         Bizottság ügyben hozott ítéleteket és a T‑47/00. sz., Rica Foods kontra Bizottság ügyben 2002. január 17‑én hozott ítéletet
         [EBHT 2002., II–113. o.]). Ezenfelül a fent hivatkozott C‑26/00. sz., Hollandia kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 28–30. pontjának
         megfelelően a 2423/1999 rendelet elfogadását a Bizottság, a Holland Királyság és más tagállamok között lezajlott egyeztetés
         előzte meg, amelynek során a résztvevőknek a tervezett védintézkedés gazdasági következményeit is szükségszerűen érinteniük
         kellett.

      99     A fentiekből következően a Bizottság már tudomással bírt a Holland Antillák és Aruba különleges helyzetéről, amikor tervbe
         vette a megtámadott rendelet elfogadását, és így fel tudta mérni, hogy a rendelet milyen hatást gyakorol az érintett TOT gazdaságára,
         valamint az érdekelt vállalkozásokra.

      100   Következésképpen a második jogalap második elemét is el kell utasítani.
      101   Harmadsorban, azt az állítást illetően, hogy a Bizottság által kitűzött célok elérésére alkalmasabb és a megtámadott rendeletben
         foglaltakhoz képest kevésbé korlátozó intézkedés, mint pl. értékesítési minimálár is alkalmazható lett volna, emlékeztetni
         kell arra, hogy az arányosság elve a közösségi jog általános jogelvei közé tartozik, amely megköveteli, hogy a közösségi intézmények
         aktusai ne haladják meg a szóban forgó rendelkezés által kitűzött jogos cél elérésére alkalmas és ahhoz szükséges mértéket,
         azaz több megfelelő intézkedés közül a kevésbé korlátozó jellegűt kell választani, és az okozott kellemetlenségek nem lehetnek
         aránytalanok az elérendő célhoz képest (a C‑331/88. sz., Fedesa és társai ügyben 1990. november 13‑án hozott ítélet [EBHT 1990.,
         I‑4023. o.] 13. pontja, a C‑133/93., C‑300/93. és C‑362/93. sz., Crispoltoni és társai egyesített ügyekben 1994. október 5‑én
         hozott ítélet [EBHT 1994., I‑4863. o.] 41. pontja és a C‑189/01. sz., Jippes és társai ügyben 2001. július 12‑én hozott ítélet
         [EBHT 2001., I‑5689. o.] 81. pontja).

      102   Ami ezen elv tiszteletben tartásának bírósági felülvizsgálatát illeti, tekintettel arra, hogy a Bizottság különösen e védintézkedések
         terén széles mérlegelési jogkörrel rendelkezik, kizárólag az e területen elfogadott intézkedésnek a hatáskörrel rendelkező
         intézmény által elérni kívánt célra való nyilvánvaló alkalmatlansága befolyásolhatja ezen intézkedés jogszerűségét (lásd e
         tekintetben a fent hivatkozott C‑301/97. sz., Hollandia kontra Tanács ügyben hozott ítélet 135. pontját és az ott hivatkozott
         ítélkezési gyakorlatot).

      103   Ekképpen a jelen ügyben a Bíróságnak nem azt kell vizsgálnia, hogy a Bizottság által elfogadott rendelkezés a szóba jöhető
         intézkedések közül az egyetlen vagy a legjobb elfogadható intézkedés‑e, hanem azt kell ellenőriznie, hogy az nyilvánvalóan
         alkalmatlan‑e.

      104   Márpedig e tekintetben a holland kormány nem bizonyította, hogy a Közösségbe vámmentesen importálható EK‑TOT származási kumuláció
         alá tartozó cukor mennyiségének a megtámadott rendelet által érintett időszakra 4848 tonnában történő korlátozása nyilvánvalóan
         alkalmatlan a kitűzött cél megvalósítására.

      105   Következésképpen a második jogalap harmadik elemét el kell utasítani.
      106   Utolsósorban pedig, ami a megtámadott rendelet 2. cikkének (2) bekezdésében foglaltak jogszerűségét illeti, meg kell jegyezni,
         hogy az EK‑TOT származási kumuláció alá tartozó cukorimportra vonatkozó magasabb összegű biztosíték előírásával a Bizottság
         célja, amint azt maga is hangsúlyozta, a spekulációs műveletek megakadályozása volt.

      107   Egy ilyen biztosíték nem fosztja meg a valódi érdeklődést tanúsító vállalkozásokat azon lehetőségtől, hogy cukrot exportáljanak
         a Közösségekbe. Ugyanis bár igaz, hogy a behozatali engedély megszerzése érdekében a biztosíték összegét kétségtelenül ki
         kell fizetni, a vállalkozás visszakapja ezt az összeget, ha az importügyletet teljesítik (lásd e tekintetben a fent hivatkozott
         C‑110/97. sz., Hollandia kontra Tanács ügyben hozott ítélet 132. pontját).

      108   Ilyen feltételek mellett nem állapítható meg, hogy a per tárgyát képező intézkedés a Bizottság által kitűzött cél elérésére
         nyilvánvalóan alkalmatlan vagy eltúlzott volt.

      109   Mivel e jogalap negyedik elemét sem lehet elfogadni, a második jogalapot teljes egészében el kell utasítani.
       A hatáskörrel való visszaélésre alapított harmadik jogalapról
       A felek érvei
      110   A holland kormány a harmadik jogalapjában azt kifogásolja, hogy a Bizottság olyan korlátozásokat kívánt bevezetni az EK‑TOT
         származási kumulációs rendszerbe tartozó cukorimportra, amellyel a Tanács a TOT‑határozatok egymást követő felülvizsgálata
         során nem számolt.

      111   Márpedig a TOT‑határozat 109. cikke nem hatalmazza fel a Bizottságot arra, hogy kijavítsa vagy kiegészítse a Tanács valamely
         határozatát, ha annak előre látott vagy akár csak tervezett hatásai ezt követően megvalósulnak. Ezen érvelés helyességét alátámasztja,
         hogy a 91/482 határozat hatályának meghosszabbításával a Tanács a jelen ügyben lemondott arról, hogy intézkedéseket fogadjon
         el az EK‑TOT származási kumuláció alá eső cukorra, valamint keverékekre vonatkozóan.

      112   A Bizottság erre akként válaszol, hogy a T‑32/98. és T‑41/98. sz., Nederlandse Antillen kontra Bizottság egyesített ügyekben
         2000. február 10‑én hozott ítéletében (EBHT 2000., II‑201. o.) az Elsőfokú Bíróság úgy ítélte meg, hogy a Bizottság nem élt
         vissza hatáskörével.

      113   A spanyol kormány úgy véli, hogy a Holland Királyság semmilyen olyan körülményre nem hivatkozott, amely alátámasztotta volna,
         hogy a megtámadott rendelet célja nem a közösségi cukorágazat hanyatlásának elkerülése volt.

       A Bíróság álláspontja
      114   A Bíróság ítélkezési gyakorlatának megfelelően hatáskörrel való visszaélés akkor valósul meg, ha egy intézmény azzal a kizárólagos
         vagy legalábbis meghatározó szándékkal gyakorolja hatáskörét, hogy a megjelölt célkitűzéstől eltérő célt érjen el, vagy hogy
         olyan eljárást kerüljön meg, amelyet a Szerződés az eset körülményeire kifejezetten előír (lásd különösen a C‑84/94. sz.,
         Egyesült Királyság kontra Tanács ügyben 1996. november 12‑én hozott ítélet [EBHT 1996., I‑5755. o.] 69. pontját és a C‑48/96. P. sz.,
         Windpark Groothusen kontra Bizottság ügyben 1998. május 14‑én hozott ítélet [EBHT 1998., I‑2873. o.] 52. pontját).

      115   A jelen ügyben az első jogalap megvizsgálásából az következik, hogy a Bizottság joggal vélhette úgy, hogy az EK‑TOT származási
         kumuláció alá tartozó cukorimport a TOT‑határozat 109. cikkének (1) bekezdése értelmében „nehézségnek” minősül, és zavart
         kelthet a cukorpiac közös szervezésének működésében.

      116   Ezenfelül a holland kormány semmilyen olyan körülményre nem hivatkozott, amelyből kitűnne, hogy a megtámadott rendeletet nem
         a megállapított zavarok orvoslása vagy a közösségi cukorpiac ennél súlyosabb zavarának megakadályozása céljából fogadták el.
         Az a puszta tény, hogy a Tanács a TOT‑határozat 108.b cikkében az AKCS‑TOT eredetű cukorra mennyiségi korlátozást vezetett
         be, semmiben nem érinti a Bizottságnak a TOT‑határozat 109. cikkének (1) bekezdése alapján fennálló azon jogát, hogy a cukorra
         vagy bármely más, a TOT‑ból származó termékre vonatkozóan védintézkedéseket hozzon, ha fennállnak az ilyen intézkedések elfogadásának
         feltételei.

      117   Ezért a harmadik jogalapot is el kell utasítani.
       Az indokolási kötelezettség megsértésére alapított negyedik jogalapról
       A felek érvei
      118   Negyedik jogalapjában a holland kormány azt állítja, hogy a megtámadott rendelet egyáltalán nem tartalmaz indokolást:
      –       arra vonatkozóan, hogy a Bizottság miért tekintette szükségesnek, hogy 2000. október 1‑jétől meghosszabbítsa a 465/2000 rendelet
         által bevezetett védintézkedéseket;

      –       a szóban forgó védintézkedések hasznosságáról;
      –       arra vonatkozóan, hogy miért vezettek be azonos korlátozásokat a TOT‑ból származó cukorra és keverékekre, amikor a 2423/99
         rendelet e két terméktípusra eltérő intézkedéseket írt elő;

      –       arra vonatkozóan, hogy az EK‑TOT‑ból származó csekély mennyiségű cukor‑ és keverékimport következtében fennállt a közösségi
         cukorpiac hanyatlásának kockázata; és

      –       arra vonatkozóan, hogy miért kellett elérni a TOT‑nak az AKCS és más harmadik államokkal szemben biztosított kedvezményes
         helyzetétől.

      119   A holland kormány ezenkívül előadja, hogy a 4848 tonnában rögzített kvótára vonatkozó indokolás nem megfelelő. A Bizottság
         figyelmen kívül hagyta azt a tényt, hogy az EK‑TOT származási kumuláció alá tartozó cukorimport csak 1999‑ben indult be, és
         hogy e termékek behozatala a Tanács ösztönözésére történt.

      120   A Bizottság ezzel szemben úgy véli, hogy a megtámadott rendelet indokolása megfelel az ítélkezési gyakorlat által támasztott
         követelményeknek, mivel az világosan feltünteti az aktus kibocsátójának megfontolásait. A megtámadott rendelet (6) preambulumbekezdésében
         szerepelnek a védintézkedés meghosszabbításának okai, a (8) preambulumbekezdés pedig alátámasztja a meghatározott kvóta mennyiségét.

      121   A spanyol kormány a Bizottsággal azonos álláspontot képvisel. Előadja, hogy a Bíróság ítélkezési gyakorlata szerint amikor,
         mint a jelen ügyben is, általános hatályú jogi aktusról van szó, az indokolás szorítkozhat egyfelől az aktus elfogadásához
         vezető általános helyzet, másfelől a kibocsátó által elérni kívánt általános célok megjelölésére. Ha a kifogásolt intézkedés
         világosan meghatározza az érintett intézmény által követett alapvető célkitűzést, felesleges külön indokolást megkövetelni
         az intézmény különböző technikai jellegű választásával kapcsolatban. Ezen álláspont annál is inkább indokolt, mivel a jelen
         ügyben a közösségi intézmények széles mérlegelési jogkörrel rendelkeznek az összetett közösségi politikák megvalósításához
         szükséges eszközök kiválasztásában.

       A Bíróság álláspontja
      122   Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint az EK 253. cikk által megkövetelt indokolásnak a kérdéses aktus természetéhez kell
         igazodnia, és abból világosan és egyértelműen ki kell tűnnie az aktust kibocsátó intézmény által figyelembe vett megfontolásoknak
         oly módon, hogy az érdekeltek megismerhessék a meghozott intézkedést alátámasztó körülményeket, illetve hogy a közösségi bíróság
         gyakorolhassa felülvizsgálati jogkörét. Nem szükséges, hogy az indokolás valamennyi jelentőséggel bíró tény‑ és jogkérdésre
         külön kitérjen. Azt, hogy valamely aktus indokolása megfelel‑e az EK 253. cikk követelményeinek, nem pusztán az aktus szövegére
         figyelemmel kell megítélni, hanem az összefüggéseire, valamint az érintett tárgyra vonatkozó jogszabályok összességére való
         tekintettel is (lásd különösen a C‑9/95., C‑23/95. és C‑156/95. sz., Belgium és Németország kontra Bizottság egyesített ügyekben
         1997. február 4‑én hozott ítélet [EBHT 1997., I‑645. o.] 44. és a C‑367/95. P. sz., Bizottság kontra Sytraval és Brink's France
         ügyben 1998. április 2‑án hozott ítélet [EBHT 1998., I‑1719. o.] 63. pontját).

      123   Meg kell állapítani, hogy a Bizottság a megtámadott rendelet (1)–(6) preambulumbekezdésében ismertette a közösségi cukorpiacon
         1997 óta folyamatosan jelentkező nehézségeket, azt, hogy e nehézségek miért eredményezhetik a közös piacszervezés működésének
         hanyatlását, és a közösségi piac szereplőit érő azon káros hatásokat, amelyek a közösségi piac szereplőit annak következtében
         érik, hogy időközben megszületett a termelési kvóták csökkentésére vonatkozó határozat. Ezenfelül a Bizottság a szóban forgó
         rendelet (6) preambulumbekezdésében előadta, hogy a 465/2000 rendelet elfogadásához vezető nehézségek „továbbra is fennáll[t]ak”,
         és ennek folytán szükségszerű volt a védintézkedések meghosszabbítása; a szóban forgó rendeletnek a jelen ítélet 27. pontjában
         megismételt (8) preambulumbekezdésében pedig kifejtette, hogy mely indokok alapján állapította meg a per tárgyát képező kontingenst.

      124   Ilyen körülmények mellett, és a fenti jogalapok vizsgálatából következően a holland kormány állításával szemben a megtámadott
         rendelet preambuluma világosan és egyértelműen feltünteti az aktust kibocsátó intézmény megfontolásait oly módon, hogy az
         érdekeltek megismerhetik a meghozott intézkedést alátámasztó indokokat, és a Bíróság gyakorolhatja felülvizsgálati jogkörét.
         Emellett megjegyzendő, hogy a Holland Királyság tevékenyen részt vett a megtámadott rendelet kidolgozásában.

      125   Mivel a negyedik jogalapot sem lehet elfogadni, a keresetet el kell utasítani.
       A költségekről
      126   Az eljárási szabályzat 69. cikkének 2. §‑a alapján a Bíróság a pervesztes felet kötelezi a költségek viselésére, ha a pernyertes
         fél ezt kérte. Mivel a Holland Királyság pervesztes lett, a Bizottság kérelmének megfelelően kötelezni kell a költségek viselésére.
         Az eljárási szabályzat e cikkének 4. §‑ával összhangban a Spanyol Királyság maga viseli a saját költségeit.

      A fenti indokok alapján a Bíróság (második tanács) a következőképpen határozott:
      1)      A Bíróság a keresetet elutasítja.
      2)      A Bíróság a Holland Királyságot kötelezi a költségek viselésére.
      3)      A Spanyol Királyság maga viseli saját költségeit.
      Aláírások
      * Az eljárás nyelve: holland.