title: A Bíróság ítélete (hatodik tanács), 2012. szeptember 6.#Lowlands Design Holding BV kontra Minister van Financiën.#A Hoge Raad der Nederlanden (Hollandia) által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem.#Közös Vámtarifa – Kombinált Nómenklatúra – Tarifális besorolás – Csecsemőknek és kisgyermekeknek szánt hálózsák – A 6209 20 00 vagy 6211 42 90 vámtarifaalszám.#C‑524/11. sz. ügy.

text:
         A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (hatodik tanács)
      2012. szeptember 6. (
            *1
         )
      „Közös Vámtarifa — Kombinált Nómenklatúra — Tarifális besorolás — Csecsemőknek és kisgyermekeknek szánt hálózsák — A 6209 20 00 vagy 6211 42 90 vámtarifaalszám”
      A C-524/11. sz. ügyben,
      az EUMSZ 267. cikk alapján benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában, amelyet a Hoge Raad der Nederlanden (Hollandia) a Bírósághoz 2011. október 17-én érkezett, 2011. szeptember 23-i határozatával terjesztett elő az előtte
      a Lowlands Design Holding BV

      és
      a Minister van Financiën között folyamatban lévő eljárásban,
      A BÍRÓSÁG (hatodik tanács),
      tagjai: U. Lõhmus tanácselnök, A. Rosas és C. G. Fernlund (előadó) bírák,
      főtanácsnok: J. Mazák,
      hivatalvezető: A. Calot Escobar,
      tekintettel az írásbeli szakaszra,
      figyelembe véve a következők által előterjesztett észrevételeket:

               —

               a Lowlands Design Holding BV képviseletében G. van Slooten belastingadviseur,

               —

               a holland kormány képviseletében C. M. Wissels és M. A. M. de Ree, meghatalmazotti minőségben,

               —

               az Európai Bizottság képviseletében L. Bouyon és F. Wilman, meghatalmazotti minőségben,

         tekintettel a főtanácsnok meghallgatását követően hozott határozatra, miszerint az ügy elbírálására a főtanácsnok indítványa nélkül kerül sor,
      meghozta a következő

         Ítéletet

               1

               Az előzetes döntéshozatali iránti kérelem tárgya a 2005. október 27-i 1719/2005/EK bizottsági rendelettel (HL L 286., 1. o.) módosított, a vám- és a statisztikai nómenklatúráról, valamint a Közös Vámtarifáról szóló, 1987. július 23-i 2658/87/EGK tanácsi rendelet (HL L 256., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 2. fejezet, 2. kötet, 382. o.) I. mellékletében szereplő Kombinált Nómenklatúra (a továbbiakban: KN), különösen a 6209 20 00 és 6211 42 90 vámtarifaalszám értelmezése.

               2

               Ezt a kérelmet a Lowlands Design Holding BV társaság (a továbbiakban: Lowlands Design) és a Minister van Financiën közötti jogvita keretében terjesztették elő hálózsákok („trappelzakken”) tarifális besorolása tárgyában.

         Jogi háttér

         A nemzetközi tarifális besorolás

               3

               A harmonizált áruleíró és kódrendszert (a továbbiakban: HR) létrehozó, Brüsszelben 1983. június 14-én kelt nemzetközi egyezményt és annak 1986. június 24-én kelt módosító jegyzőkönyvét (a továbbiakban: HR-ről szóló egyezmény) az Európai Gazdasági Közösség nevében az 1987. április 7-i 87/369/EGK tanácsi határozat (HL L 198., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 2. fejezet, 2. kötet, 288. o.) hagyta jóvá.

               4

               A Vámegyüttműködési Tanács, jelenleg a Vámigazgatások Világszervezete (WCO), amelyet az annak létrehozásáról szóló, 1950. december 15-én Brüsszelben aláírt egyezmény létesített, a HR-ről szóló egyezmény 8. cikkében meghatározott feltételek szerint jóváhagyja a HR-bizottság által elfogadott magyarázó megjegyzéseket és áruosztályozási véleményeket, amely bizottság működését ezen egyezmény 6. cikke szabályozza. A HR-ről szóló egyezmény 7. cikkének (1) bekezdése szerint e bizottság feladata többek között az, hogy módosításokat javasoljon az említett egyezményhez, és magyarázó megjegyzéseket, áruosztályozási véleményeket és a HR értelmezésére vonatkozó más állásfoglalásokat fogalmazzon meg.

               5

               A HR-nómenklatúra 2005-ös, az alapügy tényállása tekintetében alkalmazandó változata „Kötött és hurkolt ruházati cikkek, kellékek és tartozékok” címet viselő 61. árucsoportjához tartozó 6. megjegyzés a) pontja többek között akként rendelkezik, hogy a 6111 vámtarifaszám alkalmazásában „a »csecsemőruha és tartozékai« kifejezés a 86 cm-nél nem nagyobb testméretre való ruhákat jelenti, ideértve a pelenkát is”.

               6

               A HR „Ruházati cikkek, kellékek és tartozékok, kötött és hurkolt áruk kivételével” címet viselő 62. árucsoportjához tartozó 4. megjegyzés értelmében:
               „A 6209 [vámtarifaszám] értelmezése szerint:

                        a)

                        a »csecsemőruha és tartozékai« kifejezés a 86 cm-nél nem nagyobb testméretre való ruhákat jelenti, ideértve a pelenkát is;

                        b)

                        azokat a ruhákat, amelyek első látásra a 6209 [vámtarifaszám] és az árucsoportnak más [vámtarifaszámai] alá is osztályozhatók lennének, a 6209 [vámtarifaszám] alá kell osztályozni.”

               7

               A HR 6209 vámtarifaszámához tartozó magyarázó megjegyzés így szól:
               „6209 – Csecsemőruha és tartozékai.
               6209 10 – Gyapjúból vagy finom állati szőrből
               6209 20 – Pamutból
               6209 30 – Szintetikus szálból
               6209 90 – Más textilanyagból
               Az árucsoporthoz tartozó [4. megjegyzés] a) pontjában foglaltakkal összhangban a »csecsemőruha és tartozékai« kifejezés az olyan cikkeket jelenti, amelyek 86 cm-nél nem nagyobb testméretű fiatal gyermekekre valók. Idetartozik a pelenka is.
               E [vámtarifaszám] alá tartozik többek között a kocsikabát, babaöltöny, játszóruha (kezeslábas), rugdalózó, kesztyű (ujjatlan és egyujjas), csecsemőcipő felsőrészhez ragasztott, varrt vagy másképpen ráillesztett vagy ráerősített külső talp nélkül, nem kötött vagy hurkolt anyagból.
               Meg kell jegyezni, hogy azokat a ruhákat, amelyek első látásra a [6209] [vámtarifaszám] és az árucsoport más [vámtarifaszámai] alá is osztályozhatók lennének, a [6209 vámtarifaszám] alá kell osztályozni (lásd az árucsoporthoz tartozó [4. megjegyzés] b) pontját).
               Nem tartozik ide a papírpelenka, vagy a cellulózvattából vagy cellulózszálak szövedékéből készített pelenka ([4818 vámtarifaszám]), vagy a textilvattából készült pelenka sem ([5601 vámtarifaszám]). Nem tartozik ide továbbá a gyermekfejkötő ([6505 vámtarifaszám]), továbbá az olyan csecsemő ruházati kiegészítők, amelyeket a Vámtarifa más árucsoportja részletesebben megnevez.”

         A Kombinált Nómenklatúra

               8

               A KN értelmezésére vonatkozó általános szabályok, amelyek a 2658/87 rendelet I. melléklete első része I. szakaszának A. címe alatt találhatók, a következőképpen rendelkeznek:
               „Az áruknak a [KN]-ba történő besorolására a következő elvek az irányadók:

                        1.

                        Az áruosztályok, árucsoportok és árualcsoportok címe csak a hivatkozások megkönnyítésére szolgál; jogi szempontból az áruk besorolását a vámtarifaszámokban szereplő árumegnevezések és az azokhoz kapcsolódó, az áruosztályokhoz, illetve az árucsoportokhoz tartozó megjegyzések alapján, valamint – ha az adott vámtarifaszám vagy megjegyzés eltérően nem rendelkezik – a következő rendelkezések alapján kell meghatározni.

                  [...]

                        3.

                        Ha a 2. b) szabály alkalmazásából vagy bármely más okból kifolyólag az árut első látásra két vagy több vámtarifaszám alá lehetne besorolni, a besorolást az alábbiak szerint kell elvégezni.

                                 a)

                                 Azt a vámtarifaszámot, amely az árut legpontosabban határozza meg, előnyben kell részesíteni azokkal a vámtarifaszámokkal szemben, amelyek általánosabb meghatározást tartalmaznak. Ha azonban a két vagy több vámtarifaszám mindegyike csak a kevert vagy összetett árukat alkotó alapanyagok vagy anyagok valamelyikére, illetve a kiskereskedelmi forgalom számára készletben kiszerelt áruk egyes darabjaira vonatkozik, akkor ezeket a vámtarifaszámokat a kérdéses árukra vonatkozóan egyformán pontosnak kell tekinteni még akkor is, ha valamelyik vámtarifaszám teljesebb és pontosabb leírást ad, mint a szóba jöhető többi.

                                 b)

                                 Az áruk keverékét, és azokat a különböző alapanyagokból álló, illetve különböző alkotórészekből előállított összetett árukat, valamint azokat a kiskereskedelmi forgalom számára készletben kiszerelt árukat, amelyek a 3. a) szabály alkalmazásával nem sorolhatók be, a szerint az alapanyag, illetve alkotórész szerint kell besorolni, amelyik az ilyen áru lényeges jellemzőjét meghatározza, ha ez az anyag vagy alkotórész megállapítható.

                                 c)

                                 Ha az árukat a 3. a) vagy a 3. b) szabály szerint nem lehet besorolni, akkor azokat az egyaránt szóba jöhető vámtarifaszámok közül számsorrendben az utolsó alá kell besorolni.

                  [...]

                        6.

                        A vámtarifaszámok alszámai alá történő árubesorolást a vámtarifaalszámok szövegében foglalt árumegnevezések, az azokhoz kapcsolódó esetleges alszámos megjegyzések, valamint a fenti általános szabályok megfelelő alkalmazásával kell meghatározni azzal, hogy csak azonos szintű vámtarifaalszámok hasonlíthatók össze. E szabály értelmében a vonatkozó áruosztályhoz és árucsoporthoz tartozó megjegyzéseket is alkalmazni kell, feltéve hogy azok ellentétes rendelkezést nem tartalmaznak”.

               9

               A KN második része tartalmazza a textilipari alapanyagokra és az ezekből készült textilárukra vonatkozó XI. áruosztályt. Ezen áruosztály foglalja magában a 61. és 62. árucsoportot, amelyek címe „Kötött vagy hurkolt ruházati cikkek, kellékek és tartozékok”, illetve „Ruházati cikkek, kellékek és tartozékok, a kötött vagy hurkolt áruk kivételével”. A KN 62. árucsoportja az alábbi vámtarifaszámokat és vámtarifaalszámokat foglalja magában:
               „6209 Csecsemőruha és tartozékai
               [...]
               6209 20 00 ‐ Pamutból
               [...]
               6211 Tréningruha, síöltöny és fürdőruha; más ruha
               [...]

                        —

                        Női vagy leányka:

                  [...]
               6211 42 – – Pamutból
               [...]
               6211 42 90 – – – Más
               [...]”

               10

               A KN XI. áruosztályához tartozó 1. megjegyzés értelmében:
               „Nem tartozik ebbe az áruosztályba:
               [...]

                        s)

                        a 94. árucsoportba tartozó áru (pl. bútor, ágyfelszerelés, lámpa és világító-felszerelés)”.

               11

               Az említett 62. árucsoport ezenfelül az alábbi megjegyzéseket tartalmazza:

                        „1.

                        Ebbe az árucsoportba kell besorolni a bármilyen szövetből – a vatta kivételével – készült árukat, de nem tartoznak ide a kötött vagy hurkolt árucikkek (a 6212 [vámtarifaszám] alá tartozók kivételével).

                  [...]

                        4.

                        A 6209 [vámtarifaszám] alkalmazásában:

                                 a)

                                 a »csecsemőruha és tartozékai« kifejezés a 86 cm-nél nem nagyobb fiatal gyermekre való ruhákat jelenti, idetartozik a csecsemőpelenka is;

                  [...]

                        8.

                        [...]
                        Azokat a ruházati cikkeket, amelyekről nem lehet felismerni, hogy azok férfi vagy fiú vagy nő vagy leányka részére készültek, a női vagy leánykaruhának megfelelő [vámtarifaszámok] alá kell besorolni”.

               12

               A 94. árucsoport a KN XX. áruosztályának részét képezi. Ezen áruosztály címe „Különféle áruk”. A 94. árucsoport, amely a „Bútor; ágyfelszerelés, matracok, ágybetétek, párnák és hasonló párnázott lakberendezési cikkek; máshol nem említett lámpák és világító-felszerelések; megvilágított jelzések, reklámfeliratok, névtáblák és hasonlók; előre gyártott épületek” címet viseli, tartalmazza a 9404 vámtarifaszámot, amelynek szövege az alábbi:
               „9404 Ágybetét; ágyfelszerelés (pl. matrac, paplan, dunna, vánkos, henger alakú párna és kispárna) és hasonló lakberendezési cikk, rugóval ellátva vagy bármilyen anyaggal párnázva, vagy belsőleg szerelve, vagy gumi- vagy műanyag szivacsból, bevonva is:
               9404 10 00 ‐ Ágybetét (matractartó)

                        —

                        Matrac:

                  9404 21 ‐ ‐ Habgumiból vagy műanyag szivacsból, bevonva is
               [...]
               9404 29 ‐ ‐ Más anyagból:
               [...]
               9404 30 00 ‐ Hálózsák”.

               13

               Az Európai Közösségek Kombinált Nómenklatúrájának a 2658/87 rendelet 10. cikkének (1) bekezdésében meghatározott eljárás alapján elfogadott magyarázata (HL C 50., 1. o.) értelmében:
               „6111 Csecsemőruha és tartozékai kötött vagy hurkolt anyagból
               Lásd az árucsoporthoz tartozó Megjegyzések 6. a) pontját.
               Ezen [vámtarifaszám] alá az olyan ruhaneműk tartoznak, amelyeket általában 18 hónapos kor alatti csecsemőknek szántak. Ilyenek: kabát, köpeny, paplankabát, kapucnis bébi(háló)zsák, fürdőköpeny, kétrészes ruha, kezeslábas, nadrág, felső nadrág, térdnadrág, játszóruha, mellény, lemberdzsek, ruha, szoknya, boleró, dzseki, anorák, pelerin, tunika, blúz, ingblúz, sort stb.
               A fent felsoroltak közül néhány kétségkívül csecsemőruházati cikk és így méretétől függetlenül ezen vámtarifaszám alá tartozik.
               Idetartozik tehát:
               [...]
               3.   kapucnis bébi (háló)zsák: olyan ruhadarab csuklyával és ujjakkal, amely kabát és zsák is egyben (alul teljesen zárt);
               4.   hálózsák ujjakkal vagy nyílásokkal a karok számára.
               Más ruhaneműt csak akkor lehet ideosztályozni, ha alkalmas méretű [helyesen: méreténél fogva alkalmas] egy 86 cm-es testhosszat meg nem haladó csecsemő részére (86-os kereskedelmi méret).
               [...]
               6209 Csecsemőruha és tartozékai
               A 6111 [vámtarifaszám] magyarázata értelemszerűen alkalmazandó”.

         Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések

               14

               2006. október 3-án a Lowlands Design négy, kötelező érvényű tarifális felvilágosítás iránti kérelmet nyújtott be a holland vámhatósághoz „gyermekhálózsák” megnevezésű termékek vonatkozásban.

               15

               Valamennyi terméket ugyanazon minta alapján készítik, és azonos jellemzőkkel rendelkeznek. Két (külső és belső) pamutzsákról van szó, amelyek együttesen használandók, és amelyek nyakkivágással és ujjakkal vannak ellátva. A zsákok felső része trikószabású, és a deréknál gumi húzza össze őket. Az elülső részen egy nagy, cipzárral ellátott nyílás található. A zsákok hátuljának közepén egy nyílás található, amelyen keresztül rögzítőpánt vezethető át. E termékek csak méretükben térnek el egymástól: a csecsemőknek szánt termékek mérete 86 cm, míg a kisgyermekeknek szánt termékeké 110 cm.

               16

               A Lowlands Design úgy ítélte meg, hogy e termékek mind a KN „hálózsákokra” vonatkozó 9404 30 00 vámtarifaalszáma alá tartoznak, az utánuk fizetendő vám mértéke következésképpen 3,7%.

               17

               2006. november 20-i és 28-i határozataival (a továbbiakban: vitatott határozatok) a holland vámhatóság úgy ítélte meg, hogy a kisgyermekeknek szánt termékek a 6211 42 vámtarifaalszám (Tréningruha, síöltöny és fürdőruha; […] más ruha pamutból) alá tartoznak, és az utánuk fizetendő vám 12%, míg a csecsemőknek szánt termékek a 6209 20 00 vámtarifaalszám (Csecsemőruha és tartozékai; – […] pamutból) alá tartoznak, és utánuk 10,5%-os vám fizetendő.

               18

               Miután a bíróság keresetét majd fellebbezését is elutasította, a Lowlands Design felülvizsgálat iránti kérelmet nyújtott be a Hoge Raad der Nederlanden előtt. A Lowlands Design azt állítja, hogy e termékeket a 9404 30 00 vámtarifaalszám alá kell besorolni, tekintettel ezen vámtarifaszám szövegére, valamint a KN XI. áruosztályához tartozó 1. megjegyzés s) pontjára.

               19

               A kérdést előterjesztő bíróság hangsúlyozza, hogy a szóban forgó termékek felső részüket tekintve felsőruházatnak, alsó részüket tekintve pedig hálózsáknak tűnnek. E jellemzőkre tekintettel nem zárható ki a 9404 30 00 vámtarifaalszám alá való besorolásuk. E bíróság szerint felmerül a kérdés, hogy a szóban forgó árukat a 6209 20 00 és 6211 42 90 vámtarifaalszám alá kell besorolni, vagy azok a 9404 30 00 vámtarifaalszám alá tartoznak.

               20

               A Hoge Raad der Nederlanden e körülmények között felfüggesztette az eljárást, és a következő kérdést terjesztette előzetes döntéshozatal céljából a Bíróság elé:
               „Miként kell értelmezni a KN 6209 20 00, 6211 42 és 9404 30 00 vámtarifaalszámot olyan, csecsemőknek és kisgyermekeknek szánt áruk tarifális besorolása szempontjából, mint amelyek a jelen ügyben szerepelnek?”

         Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésről

               21

               Kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében annak megválaszolására kéri a Bíróságot, hogy a KN-t akként kell-e értelmezni, hogy a 86 cm méretű, csecsemőknek szánt, illetve a 110 cm méretű, kisgyermekeknek szánt hálózsákot a 6209 20 00 vagy 6211 42 90 vámtarifaalszám alá kell besorolni, vagy ellenkezőleg: azokat a 9404 30 00 vámtarifaalszám alá kell besorolni.

               22

               A KN értelmezésére vonatkozó általános szabályok előírják, hogy az áruk besorolását először a vámtarifaszámoknak és az áruosztályok, illetve az árucsoportok megjegyzéseinek a szövege alapján kell meghatározni, mivel az áruosztályok vagy árucsoportok címei csak jelzésértékűnek tekintendők.

               23

               Ebben a tekintetben emlékeztetni kell arra az állandó ítélkezési gyakorlatra, amely szerint a jogbiztonság és az ellenőrzések elősegítése érdekében az áruk tarifális besorolásának meghatározó feltételeit általában az áruk objektív jellemzői és tulajdonságai között kell keresni, amint azokat a KN vámtarifaszáma és az áruosztályok, illetve árucsoportok megjegyzései meghatározzák (lásd különösen a C-339/98. sz. Peacock-ügyben 2000. október 19-én hozott ítélet [EBHT 2000., I-8947. o.] 9. pontját és a C-196/10. sz. Paderborner Brauerei Haus Cramer ügyben 2011. július 14-én hozott ítélet [EBHT 2011., I-6201. o.] 31. pontját).

               24

               A Lowlands Design azt állítja, hogy a szóban forgó termékek alapvető jellemzője az, hogy lehetővé teszik használójuk számára, hogy biztonságban és melegben aludjon, és rendeltetésük szerint hálózsákként használatosak. A KN 9404 30 00 vámtarifaalszám szerinti hálózsákokról van tehát szó. A holland kormány és az Európai Bizottság ezzel szemben úgy ítéli meg, hogy e termékeket a 6209 20 00 vagy 6211 42 90 vámtarifaalszám alá kell besorolni.

               25

               Meg kell állapítani, hogy a kérdést előterjesztő bíróság magyarázatai szerint a szóban forgó termékeket, méretükre és jellegükre tekintettel, kizárólag csecsemőknek és kisgyermekeknek szánják. E termékek a ruházati cikkek több jellemzőjével is rendelkeznek. Így a felső rész szabása a test formáját követi. E zsákok nyakkivágással, ujjal, az elülső részen cipzárral vannak ellátva, és deréktájon gumival vannak összehúzva. Az említett termékek alsó része teljes egészében zárt, mint egy hálózsák.

               26

               Ezen utóbbi jellemzővel kapcsolatban meg kell említeni, hogy a 9404 vámtarifaszám a KN 94. árucsoportja alá tartozik, amely a „Bútor; ágyfelszerelés, matracok, ágybetétek, párnák és hasonló párnázott lakberendezési cikkek; máshol nem említett lámpák és világítófelszerelések; megvilágított jelzések, reklámfeliratok, névtáblák és hasonlók; előre gyártott épületek” címet viseli. Az említett vámtarifaszám alá tartozik az „[á]gybetét; ágyfelszerelés [...] és hasonló lakberendezési cikk, rugóval ellátva vagy bármilyen anyaggal párnázva, vagy belsőleg szerelve [...]”. Ami a 9404 30 00 vámtarifaalszámot illeti, ez általában a „hálózsákra” vonatkozik, anélkül hogy e kategória tekintetében termékek további alkategóriáit határozná meg azok jellemzői alapján.

               27

               Ezzel szemben a KN „Ruházati cikkek, kellékek és tartozékok, a kötött vagy hurkolt áruk kivételével” címet viselő 62. árucsoportja a 6209 „Csecsemőruha és tartozékai” vámtarifaszám alatt tartalmazza a 6209 20 00 vámtarifaalszámot, amely speciálisabb jelleggel a pamuttermékekre vonatkozik. Márpedig az alapügy tárgyát képező termékeket felső részük jellemzője folytán a KN XI. áruosztályába tartozó ruházati cikkeknek kell tekinteni, nem pedig a KN XX. áruosztályának 94. árucsoportjába tartozó ágyfelszereléseknek.

               28

               A KN 6209 vámtarifaszámra alkalmazandó magyarázó megjegyzéséből az következik továbbá, hogy e vámtarifaszám a HR 6209 vámtarifaszám értelmezésére vonatkozó magyarázó megjegyzésben foglaltakhoz hasonlóan bizonyos számú, kisgyermekeknek szánt cikkre, köztük a kapucnis bébihálózsákra és a játszóruhára vonatkozik. Ezen termékek azzal jellemezhetők, hogy ugyan nem azonosak az alapügy tárgyát képező termékekkel, azokhoz mindazonáltal hasonlók. A KN 6209 vámtarifaszámra vonatkozó magyarázó megjegyzés által említett termékek sorában kifejezetten szerepel az ujjakkal és karnyílással ellátott és általában 18 hónapnál fiatalabb gyermekeknek szánt hálózsák.

               29

               A Lowlands Design e tekintetben azt állítja, hogy a KN 6209 vámtarifaszámhoz tartozó magyarázó megjegyzés ellentétes a KN XI. áruosztályához tartozó 1. megjegyzés s) pontjával, mivel ez utóbbi kifejezetten kizárja ezen áruosztály köréből a KN XX. áruosztályának 94. árucsoportja alatt felsorolt termékeket, amelyek sorában a 9404 30 00 vámtarifaalszám alatt a hálózsák is szerepel. Mindazonáltal meg kell állapítani, hogy az árosztályhoz tartozó ezen megjegyzést úgy kell értelmezni, mint amely mindössze azt jelzi, hogy az ezen, 94. árucsoport alá besorolt áruk nem az említett XI. áruosztályba tartoznak.

               30

               Márpedig tekintettel a KN értelmezésére vonatkozó 3. általános szabály a) pontjára, amelyből az következik, hogy azt a vámtarifaszámot, amely az árut legpontosabban határozza meg, előnyben kell részesíteni azokkal a vámtarifaszámokkal szemben, amelyek általánosabb meghatározást tartalmaznak, az alapügy tárgyát képező termékeket nem a 9404 30 vámtarifaalszám alá, hanem főszabály szerint a 6209 20 00 vámtarifaalszám alá kell besorolni.

               31

               E vonatkozásban a KN 62. árucsoportjához tartozó 4. megjegyzés a HR 62. árucsoportjához tartozó 4. megjegyzéséhez hasonlóan azt írja elő, hogy a 6209 vámtarifaszámmál érintett „csecsemőruha és tartozékai” alatt a 86 cm testhosszat meg nem haladó cscsemőknek szánt árukat kell érteni.

               32

               A KN-nek a 6209 vámtarifaszám tekintetében alkalmazandó magyarázó megjegyzése azt írja elő, hogy ezen vámtarifaszám alá az olyan ruhaneműk tartoznak, amelyeket általában 18 hónapos kor alatti csecsemőknek szántak, valamint hogy e ruhaneműk közül néhány kétségkívül csecsemőruházati cikk, és így méretétől függetlenül ezen vámtarifaszám alá tartozik. Ez az eset áll fenn az említett magyarázó megjegyzés értelmében a kapucnis bébihálózsák és az ujjal vagy karnyílással ellátott hálózsákok tekintetében, miközben más ruhaneműt csak akkor lehet a 6209 vámtarifaszám alá sorolni, ha méreténél fogva alkalmas egy 86 cm-es testhosszat meg nem haladó csecsemő részére (86-os kereskedelmi méret).

               33

               Emlékeztetni kell arra, hogy a Kombinált Nómenklatúra magyarázó megjegyzései szövegének – amely megjegyzések nem helyettesítik a HR magyarázó megjegyzéseit, hanem kiegészítik azokat, és azokkal együtt olvasandók – összhangban kell lennie a KN rendelkezéseivel, és nem módosíthatja azok hatályát (a C-288/09. és C-289/09. sz., British Sky Broadcasting Group és Pace egyesített ügyekben 2011. április 14-én hozott ítélet [EBHT 2011., I-2851. o.] 64. pontja).

               34

               Ezen értelmezési elvekkel összhangban meg kell állapítani, hogy az olyan pamutból készült termékeket, mint amelyek az alapügy tárgyát képezik, a 6209 20 00 vámtarifaalszám alá kell besorolni, ha azokat méretüknél fogva olyan gyermekeknek szánják, akik testhossza nem haladja meg a 86 cm-t, aminek vizsgálata a kérdést előterjesztő bíróság feladata. Ha nem ez az eset áll fenn, úgy a KN 62. árucsoportjához tartozó 4. megjegyzés szövege kizárja ezen termékek 6209 vámtarifaszám alá történő besorolását. Ezen utóbbi esetben – a kifejezetten az ilyen típusú termékre vonatkozó vámtarifaszám hiányában és a KN értelmezésére vonatkozó 3. általános szabály c) pontjával összhangban – meg kell állapítani, hogy e termékek a „pamutból készült női vagy leánykaruha” kategória „[m]ás” kategóriájára vonatkozó 6211 42 90 vámtarifaalszám alá tartoznak.

               35

               Következésképpen az előterjesztett kérdésre azt a választ kell adni, hogy a KN-t akként kell értelmezni, hogy az olyan hálózsákokat, mint amelyek az alapügy tárgyát képezik, a 6209 20 00 vámtarifaalszám alá kell besorolni mint „csecsemőruha és tartozékai, pamutból”, ha azokat méretüknél fogva olyan gyermekeknek szánják, akik testhossza nem haladja meg a 86 cm-t. Ha nem ez az eset áll fenn, úgy e termékeket „pamutból készült más női vagy leánykaruhaként” a 6211 42 90 vámtarifaalszám alá kell besorolni.

         A költségekről

               36

               Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.

               A fenti indokok alapján a Bíróság (hatodik tanács) a következőképpen határozott:

                     A 2005. október 27-i 1719/2005/EK bizottsági rendelettel módosított, a vám és a statisztikai nómenklatúráról, valamint a Közös Vámtarifáról szóló, 1987. július 23-i 2658/87/EGK tanácsi rendelet I. mellékletében szereplő Kombinált Nómenklatúrát akként kell értelmezni, hogy az olyan hálózsákokat, mint amelyek az alapügy tárgyát képezik, a 6209 20 00 vámtarifaalszám alá kell besorolni mint „csecsemőruha és tartozékai, pamutból”, ha azokat méretüknél fogva olyan gyermekeknek szánják, akik testhossza nem haladja meg a 86 cm-t. Ha nem ez az eset áll fenn, úgy e termékeket „pamutból készült más női vagy leánykaruhaként” a 6211 42 90 vámtarifaalszám alá kell besorolni.

                     Aláírások

            (
            *1
         )	Az eljárás nyelve: holland.


title: A Bíróság ítélete (ötödik tanács), 2013. szeptember 12.#IVD GmbH & Co. KG kontra Ärztekammer Westfalen‑Lippe.#Az Oberlandesgericht Düsseldorf (Németország) által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem.#Közbeszerzés – 2004/18 irányelv – Az 1. cikk (9) bekezdése második albekezdésének c) pontja – A »közjogi intézmény« fogalma – A tevékenység állami, területi, települési önkormányzat vagy egyéb közjogi intézmény általi finanszírozására, illetve az irányítás vagy a tevékenység ezek általi felügyeletére vonatkozó feltétel – Orvosi szakmai kamara – Az e kamara tagjai által fizetett tagdíjakból történő, törvény által előírt finanszírozás – A szóban forgó kamara közgyűlése által meghatározott mértékű tagdíjak – E kamarának a ráruházott, jogszabályban előírt feladatai terjedelme és végrehajtása részletes szabályai meghatározásának tekintetében fennálló önállósága.#C‑526/11. sz. ügy.

text:
         A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (ötödik tanács)
      2013. szeptember 12. (
            *1
         )
      „Közbeszerzés — 2004/18 irányelv — Az 1. cikk (9) bekezdése második albekezdésének c) pontja — A »közjogi intézmény« fogalma — A tevékenység állami, területi, települési önkormányzat vagy egyéb közjogi intézmény általi finanszírozására, illetve az irányítás vagy a tevékenység ezek általi felügyeletére vonatkozó feltétel — Orvosi szakmai kamara — Az e kamara tagjai által fizetett tagdíjakból történő, törvény által előírt finanszírozás — A szóban forgó kamara közgyűlése által meghatározott mértékű tagdíjak — E kamarának a ráruházott, jogszabályban előírt feladatai terjedelme és végrehajtása részletes szabályai meghatározásának tekintetében fennálló önállósága”
      A C‑526/11. sz. ügyben,
      az EUMSZ 267. cikk alapján benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában, amelyet az Oberlandesgericht Düsseldorf (Németország) a Bírósághoz 2011. október 18‑án érkezett, 2011. október 5‑i határozatával terjesztett elő az előtte
      az IVD GmbH & Co. KG

      és
      az Ärztekammer Westfalen‑Lippe

      között,
      a WWF Druck + Medien GmbH

      részvételével
      folyamatban lévő eljárásban,
      A BÍRÓSÁG (ötödik tanács),
      tagjai: T. von Danwitz tanácselnök, A. Rosas, Juhász E., D Šváby (előadó) és C. Vajda bírák,
      főtanácsnok: P. Mengozzi,
      hivatalvezető: A. Impellizzeri tanácsos,
      tekintettel az írásbeli szakaszra és a 2012. november 8‑i tárgyalásra,
      figyelembe véve a következők által előterjesztett észrevételeket:

               —

               az IVD GmbH & Co. KG képviseletében J. Eggers Rechtsanwalt,

               —

               az Ärztekammer Westfalen‑Lippe képviseletében S. Gesterkamp és T. Schneider‑Lasogga Rechtsanwälte,

               —

               a cseh kormány képviseletében M. Smolek és T. Müller, meghatalmazotti minőségben,

               —

               az Európai Bizottság képviseletében M. Noll‑Ehlers, A. Tokár és C. Zadra, meghatalmazotti minőségben,

         a főtanácsnok indítványának a 2013. január 30‑i tárgyaláson történt meghallgatását követően,
      meghozta a következő

         Ítéletet

               1

               Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem az építési beruházásra, az árubeszerzésre és a szolgáltatásnyújtásra irányuló közbeszerzési szerződések odaítélési eljárásainak összehangolásáról szóló, 2004. március 31‑i 2004/18/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL L 134., 114. o.; magyar nyelvű különkiadás 6. fejezet, 7. kötet, 132. o.) 1. cikke (9) bekezdése második albekezdése c) pontjának értelmezésére vonatkozik.

               2

               E kérelem előterjesztésére az IVD GmbH & Co. KG (a továbbiakban: IVD) és az Ärztekammer Wesfalen‑Lippe (vesztfália‑lippei orvosi kamara, a továbbiakban: Ärztekammer) között annak tárgyában folyamatban lévő jogvita keretében terjesztették elő, hogy az utóbbi egy közbeszerzési eljárást követően valamely szerződést másik vállalkozásnak ítélt oda.

         Jogi háttér

         Az uniós jog

               3

               A 2004/18 irányelv 1. cikke (9) bekezdésének második és harmadik albekezdése értelmében:
               „»Közjogi intézmény« minden olyan intézmény,

                        a)

                        amely kifejezetten olyan közérdekű célra jött létre, amely nem ipari vagy kereskedelmi jellegű;

                        b)

                        amely jogi személyiséggel rendelkezik; valamint

                        c)

                        amelyet többségi részben az állam, vagy a területi vagy a települési önkormányzat, vagy egyéb közjogi intézmény finanszíroz; vagy amelynek irányítása ezen intézmények felügyelete alatt áll; vagy amelynek olyan ügyvezető, döntéshozó vagy felügyelő testülete van, amely tagjainak többségét az állam, a területi vagy a települési önkormányzat, vagy egyéb közjogi intézmény nevezi ki.

                  A második albekezdés a), b) és c) pontjában említett szempontoknak megfelelő közjogi intézmények és intézménykategóriák nem kimerítő jegyzékét a III. melléklet tartalmazza. [...]”

               4

               A Németországi Szövetségi Köztársaság tekintetében az említett melléklet a szövetségi, állami vagy helyi szervek által létrehozott testületek között említi a szakmai kamarákat, többek között az orvosi kamarákat (III. rész, 1.1 kategória, második francia bekezdés).

         A német jog

               5

               Az egészségügyi szakmákról szóló észak‑rajna–vesztfáliai tartományi törvény (Heilberufsgesetz des Landes Nordrhein‑Westfalen, a továbbiakban: HeilBerG NRW) 6. cikke (1) bekezdésének 1–5. pontja értelmében az Ärztekammer feladata különösen:

                        „1.

                        feladatkörében támogatja az egészségügyi és az állategészségügyi ellátórendszert, különösen javaslatot tesz az egészségügyi szakmát és a közegészségügyet érintő minden kérdésben;

                        2.

                        a felügyeleti hatóságok kérésére állásfoglalást bocsát ki, illetve az illetékes hatóságok kérésére szakvéleményt ad és szakértőt jelöl ki;

                        3.

                        orvosi és fogorvosi ügyeletet biztosít a rendelési időn kívül eső időszakban, ezt közzéteszi, és szabályozza az ügyeleti rendet;

                        4.

                        elősegíti és szervezi a kamarai tagok szakmai továbbképzését, ezzel hozzájárul ahhoz, hogy a kamara tagjainak a szakma ellátáshoz szükséges tudása, készségei és képességei a szakma gyakorlása időtartamának egésze során megfeleljenek a tudomány és a gyakorlat mindenkori állásának, a jelen törvény rendelkezései szerint szabályozza a továbbképzést, továbbá szakképesítésekre vonatkozó tanúsítványokat bocsát ki; [...]

                        5.

                        elősegíti és lefolytatja a minőségbiztosítást az egészségügyben és az állategészségügyben, továbbá különösen az érintettekkel egyeztetve hitelesítéseket bocsát ki.”

               6

               Az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból, valamint a Bíróság rendelkezésére álló iratokból kitűnik, hogy ugyanezen törvény:

                        —

                        többek között azzal bízza meg az Ärztekammert, hogy az őrizze meg a szakma magas szintjét, védje tagjai szakmai érdekeit, gondoskodjon a tagok közötti megfelelő kapcsolatokról, hozzon létre tagjai és azok családtagjai számára jóléti intézményeket, illetve tevékenységeiről, valamint a szakmával kapcsolatos kérdésekről tájékoztassa a nyilvánosságot (a 6. cikk (1) bekezdésének 6–8., 10. és 12. pontja);

                        —

                        az összes, Észak‑Rajna–Vesztfália tartományban szakmáját gyakorló vagy az e tartományban állandó lakhellyel rendelkező orvost e kamara tagjának nyilvánítja (2. cikk);

                        —

                        főszabály szerint e kamara összes tagja részére szavazati jogot alapít a közgyűlésben (a 12. cikk (1) bekezdése);

                        —

                        feljogosítja az Ärztekammert arra, hogy a ráruházott feladatok ellátása érdekében tagjaitól tagdíjat szedjen (a 6. cikk (4) bekezdésének első mondata);

                        —

                        előírja, hogy a tagdíj mértékét a kamara közgyűlése által megalkotott szabályzatban kell meghatározni (a 23. cikk (1) bekezdése);

                        —

                        előírja, hogy e szabályzatot a felügyeleti hatóságnak jóvá kell hagynia (a 23. cikk (2) bekezdése), a jóváhagyás célja azonban csupán az említett kamara kiegyensúlyozott gazdálkodásának biztosítása, továbbá

                        —

                        előírja, hogy a felügyeleti hatóság utólagos, az Ärztekammer feladatai ellátásának a jogi szabályozásnak való megfelelésére vonatkozó általános felügyeletet gyakorol (a 28. cikk (1) bekezdése).

         Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés

               7

               Az Ärztekammer közbeszerzési eljárást indított hírlevelének nyomtatására, terjesztésére, hirdetésszerzésre és előfizetések értékesítésére vonatkozóan, és az Európai Unió Hivatalos Lapja 2010. november 5‑i számában hirdetményt tett közzé. Két másik ajánlattevő elutasítását követően az IVD és a WWF Druck + Medien GmbH közötti választás során végül az utóbbi ajánlatát fogadták el.

               8

               Az IVD kifogásban vitatta ezt az odaítélést, majd jogorvoslati kérelemmel fordult a közbeszerzési eljárásokkal kapcsolatos kifogások eldöntésére hatáskörrel rendelkező közigazgatási hatósághoz, a Vergabekammerhez, arra hivatkozva, hogy az ajánlattevő nem mutatott be bizonyos, az Ärztekammer által megkövetelt referenciákat. Kérelmét e hatóság megalapozatlanság miatt elutasította.

               9

               A hivatkozott hatóság határozata elleni kereset tárgyában eljáró Oberlandesgericht Düsseldorf (düsseldorfi tartományi felsőbíróság, Németország) úgy döntött, hogy hivatalból vizsgálja az Ärztekammer ajánlatkérő minőségének kérdését, amelytől az IVD által előterjesztett kereset elfogadhatósága függ.

               10

               E bíróság megítélése szerint a HeilBerG NRW 6. cikke (1) bekezdésének 1–5. pontjában a kamarára ruházott feladatok a közérdeket szolgálják, és nem ipari vagy kereskedelmi jellegűek. Egyébiránt a Bíróság rendelkezésére álló iratokból kitűnik, hogy az említett kamara jogi személyiséggel rendelkezik. Ennélfogva a 2004/18 irányelv 1. cikke (9) bekezdése második albekezdésének a) és b) pontjában foglalt feltételek teljesülnek.

               11

               Ugyanakkor e bíróság választ vár arra, hogy az Ärztekammert megillető tagdíjszedési jog a 2004/18 irányelv 1. cikke (9) bekezdése második albekezdésének c) pontjában foglalt feltételnek megfelelő közvetett állami finanszírozást jelent‑e.

               12

               A kérdést előterjesztő bíróság szerint a C-337/06. sz., Bayerischer Rundfunk és társai ügyben 2007. december 13-án hozott ítéletből (EBHT 2007., I-11173. o.), valamint a C-300/07. sz., Hans & Christophorus Oymanns ügyben 2009. június 11-én hozott ítéletből (EBHT 2009., I-4779. o.) az következik, hogy akkor áll fenn ilyen közvetett állami finanszírozás, amikor vagy maga az állam határozza meg a tagdíjak összegét, vagy – a jogi személy által teljesítendő szolgáltatások pontos leírása, illetve a díj mértékének meghatározására vonatkozó rendelkezések révén – azt oly mértékben befolyásolja, hogy a jogi személy számára a díj meghatározását illetően csak szűk mozgástér marad.

               13

               Márpedig a kérdést előterjesztő bíróság rámutat, hogy az alkalmazandó jogszabály nem állapítja meg az Ärztekammer által szedett tagdíj mértékét, és nem határozza meg a ráruházott feladatok terjedelmét és végrehajtásának szabályait olyan módon, hogy a kamara csak szűk keretek között határozhatná meg a tagdíj mértékét. Ellenkezőleg, a feladatai teljesítése során széles mérlegelési mozgástérrel rendelkező kamara hasonló mérlegelési mozgástérrel rendelkezik a finanszírozási szükségleteinek meghatározását illetően, és így a tagdíjak mértékének meghatározását illetően is. A kérdést előterjesztő bíróság egyébiránt rámutat arra is, hogy – bár a felügyeleti hatóság általi jóváhagyás rendszere létezik – e jóváhagyás célja csupán az említett kamara kiegyensúlyozott gazdálkodásának biztosítása.

               14

               Tekintettel ezekre a sajátos körülményekre, a kérdést előterjesztő bíróság úgy véli, hogy az Ärztekammer nem rendelkezik a Bíróság a jelen ítélet fenti 12. pontjában hivatkozott ügyekben említett jellegzetességekkel, és arra vár választ, hogy ezek elengedhetetlenek‑e a közvetett állami finanszírozás létezése feltételének teljesüléséhez.

               15

               E körülmények között az Oberlandesgericht Düsseldorf úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdést terjeszti a Bíróság elé:
               „A[ 2004/18 irányelv] 1. cikke (9) bekezdése második albekezdésének c) pontja értelmében »többségi részben az állam által finanszírozottnak« minősül‑e valamely közjogi intézmény (a jelen esetben szakmai kamara), illetve az »irányítása« az állam »felügyelete alatt« áll‑e, ha:

                        —

                        a szervezet a törvény erejénél fogva jogosult tagjaitól tagdíjat szedni, azonban a törvény sem a tagdíj mértékét, sem a tagdíjakból finanszírozandó szolgáltatások körét nem határozza meg,

                        —

                        ugyanakkor a tagdíjszabályzathoz állami jóváhagyás szükséges?”

         Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésről

               16

               Kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra vár választ, hogy a 2004/18 irányelv 1. cikke (9) bekezdése második albekezdésének c) pontját úgy kell‑e értelmezni, hogy valamely, szakmai kamarához hasonló közjogi intézmény eleget tesz a többségi részben az állami hatóságok általi finanszírozással kapcsolatos szempontnak, amennyiben többségében a tagjai által fizetett tagdíjakból kerül finanszírozásra, és a tagdíjak mértékét a törvény erejénél fogva ezen intézmény jogosult meghatározni, valamint azt tagjaitól beszedni, továbbá e törvény nem határozza meg a szervezetre ruházott, jogszabályban előírt feladatok végrehajtása keretében folytatott azon tevékenységének terjedelmét és részletes szabályait, amelyeket e tagdíjak hivatottak finanszírozni, vagy megfelel az állami hatóságok által gyakorolt felügyelettel kapcsolatos szempontnak önmagában azért, mert a felügyeleti hatóságnak kell jóváhagynia azt a határozatot, amellyel a közjogi intézmény meghatározza a szóban forgó tagdíjak mértékét.

               17

               Elöljáróban – a kérdést előterjesztő bírósággal egyetértve – meg kell jegyezni, hogy az Ärztekammer a 2004/18 irányelv III. mellékeltében szerepel, amely mellékletben tagállamonként felsorolásra kerülnek az irányelv 1. cikke (9) bekezdésének második albekezdésében hivatkozott közjogi intézmények és közjogiintézmény‑kategóriák. E melléklet Németországról szóló III. része 1.1 pontjának – amely „az állami vagy helyi szervek által létrehozott testületek által létrehozott testületek[re]” vonatkozik – „szakmai egyesületek” alcsoportra vonatkozó második francia bekezdése említi többek között az „orvosi […] kamarák[at]”.

               18

               Mindazonáltal – amint arra a főtanácsnok indítványa 20. és 21. pontjában emlékeztetett – az adott intézménynek a listára való felvétele csupán a 2004/18 irányelv 1. cikke (9) bekezdésének második albekezdésében kimondott érdemi szabály megfelelő alkalmazását képezi, ám ebből nem következik olyan megdönthetetlen vélelem, miszerint ez az intézmény a szóban forgó rendelkezés értelmében „közjogi intézménynek” minősülne. Ennélfogva az uniós bíróság feladata az, hogy abban az esetben, ha a nemzeti bíróság indokolt kérelmet nyújt be erre vonatkozóan, biztosítsa ezen irányelv belső koherenciáját annak ellenőrzése útján, hogy az adott intézménynek a hivatkozott listára való felvétele a szóban forgó érdemi szabály megfelelő alkalmazását képezi‑e (lásd ebben az értelemben a fent hivatkozott Hans & Christophorus Oymanns ügyben hozott ítélet 42., 43. és 45. pontját).

               19

               E tekintetben a 2004/18 irányelv 1. cikke (9) bekezdése második albekezdésének megfelelően valamely jogalany e rendelkezés értelmében akkor minősül „közjogi intézménynek”, és ennek alapján ezen irányelv rendelkezései akkor irányadók rá, ha három kumulatív feltétel teljesül, vagyis: e jogalany kifejezetten olyan közérdekű célra jött létre, amely nem ipari vagy kereskedelmi jellegű [a) pont], jogi személyiséggel rendelkezik [b) pont], valamint többségi részben az állami hatóságok finanszírozzák, vagy irányítása ezek felügyelete alatt áll, illetve olyan ügyvezető, döntéshozó vagy felügyelő testülete van, hogy tagjainak többségét e szervek nevezik ki [c) pont].

               20

               A szóban forgó irányelv 1. cikke (9) bekezdése második albekezdésének c) pontjában megfogalmazott három alternatív feltétel mindegyike az állami hatóságoktól való szoros függést tükrözi. Ez a függés ugyanis lehetővé teszi az állami hatóságok számára, hogy a kérdéses szerv határozatait a közbeszerzési szerződések tekintetében befolyásolják, ami lehetőséget teremt arra, hogy e döntéseket ne csak gazdasági megfontolások vezessék, és különösen fennáll annak kockázata, hogy nemzeti ajánlattevőknek vagy pályázóknak kedvezzenek, ami akadályozná a szolgáltatások és az áruk szabad mozgását, és amit a közbeszerzési eljárásokra vonatkozó irányelvek éppen hogy meg kívánnak akadályozni (a 2004/18 irányelvet megelőző, megegyező tartalmú rendelkezések kapcsán lásd a C-237/99. sz., Bizottság kontra Franciaország ügyben a 2001. február 1-jén hozott ítélet [EBHT 2011., I-939. o.] 39., 41., 42., 44. és 48. pontját, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).

               21

               E célkitűzések tükrében e szempontok mindegyikét funkcionálisan (lásd a 2004/18 irányelvet megelőző, megegyező tartalmú rendelkezések kapcsán a Bizottság kontra Franciaország ügyben hozott ítélet 43. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot, valamint a fent hivatkozott Bayerischer Rundfunk és társai ügyben hozott ítélet 40. pontját), vagyis az alkalmazás alaki szabályaitól függetlenül kell értelmezni (lásd analógia útján a C-360/96. sz. BFI Holding ügyben 1998. november 10-én hozott ítélet [EBHT 1998., I-6821. o.] 62. és 63. pontját), és úgy kell tekinteni, hogy mindegyik szempont az állami hatóságoktól való szoros függést hoz létre.

               22

               Először is a 2004/18 irányelv 1. cikke (9) bekezdése második albekezdésének c) pontjában kimondott, a többségi részben az állami hatóságok általi finanszírozással kapcsolatos első szempont tekintetében a finanszírozás fogalma pénzügyi eszközöknek az érintett jogalany tevékenységei támogatása érdekében való, különös ellenszolgáltatás nélküli átruházását jelenti (lásd a 2004/18 irányelvet megelőző, megegyező tartalmú rendelkezések kapcsán a C-380/98. sz. University of Cambridge ügyben 2000. október 3-án hozott ítélet [EBHT 2000., I-8035. o.] 21. pontját).

               23

               Mivel e rendelkezést funkcionálisan kell értelmezni, a Bíróság kimondta, hogy a többségi részben az állami hatóságok általi finanszírozással kapcsolatos szempont a közvetett finanszírozási módot is magában foglalja.

               24

               Az ilyen finanszírozás mind az elvét, mind a mértékét tekintve törvény erejénél fogva előírt és kötelezővé tett járulék formájában valósulhat meg, amely nem foglalja magában azt, hogy az érintett intézmény a részére járulékot fizetni köteles személyeknek az általa nyújtott szolgáltatások révén ténylegesen ellentételezést lenne köteles nyújtani, és e járulék beszedésének szabályai közhatalmi jogosítványokból erednek (lásd ebben az értelemben fent hivatkozott Bayerischer Rundfunk és társai ügyben hozott ítélet 41., 42., 44., 45. és 47–49. pontját).

               25

               Az a körülmény, hogy alakilag valamely intézmény maga határozza meg a finanszírozásának nagyobb részét biztosító tagdíjak mértékét, nem zárja ki azt, hogy fennálljon a szóban forgó szempontnak megfelelő közvetett finanszírozás. Ugyanígy, amikor az állami társadalombiztosítási pénztárakhoz hasonló intézményeket a tagjaik által vagy helyettük fizetett tagdíjakból, különös ellenszolgáltatás nyújtása nélkül finanszírozzák, amennyiben az ilyen pénztári tagságot és a tagdíjak fizetését törvény teszi kötelezővé, még ha alakilag e tagdíjak mértékét maguk a pénztárak is határozzák meg, azt egyrészt a szóban forgó pénztárak által nyújtott szolgáltatásokat, valamint az azokkal kapcsolatos kiadásokat meghatározó, és tevékenységeik anyagi célból való gyakorlását tiltó törvény a jog eszközeivel teszi kötelezővé, másrészt azt a felügyeleti hatóságnak jóvá kell hagynia, a járulékok beszedése során pedig a közjogi szabályoknak megfelelően kényszer alkalmazható (lásd ebben az értelemben a fent hivatkozott Hans & Christophorus Oymanns ügyben hozott ítélet 53–56. pontját).

               26

               Mindazonáltal meg kell állapítani, hogy olyan intézmény helyzete, mint az Ärztekammeré, nem hasonlít a jelen ítélet előző pontjában leírtakhoz.

               27

               Ugyanis, bár ezen intézmény feladatait a HeilBerG NRW sorolja fel, az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból az derül ki, hogy a helyzetét a törvény által részére a feladatai végrehajtása keretében folytatott tevékenységeire vonatkozó szabályok jellege, terjedelme és végrehajtási előírásai meghatározásának, ennélfogva az ehhez szükséges költségvetés, ebből következően pedig a tagjaitól követelt tagdíjak mértéke megállapításának érdekében biztosított nagyfokú önállóság jellemzi. Az a körülmény, hogy a tagdíj összegét megállapító rendelkezést a felügyeleti hatóságnak kell jóváhagynia, nem meghatározó, mivel e hatóság csupán annak ellenőrzésére szorítkozik, hogy a szóban forgó intézmény gazdálkodása kiegyensúlyozott‑e, vagyis az intézmény a saját maga által megállapított szabályok szerint a tagjaitól beszedett tagdíjak révén és egyéb forrásokból elegendő bevételt biztosít‑e a működésével összefüggő összes költség fedezésére.

               28

               Egyébiránt, amint azt a főtanácsnok indítványának 65. és 66. pontjában megjegyezte, a hatóságoktól való függetlenséget a jelen esetben még inkább megerősíti az a tény, hogy a hivatkozott rendelkezést maga a tagdíjfizetőkből álló közgyűlés fogadta el.

               29

               Ezt követően a 2004/18 irányelv 1. cikke (9) bekezdése második albekezdésének c) pontjának az állami hatóságok által gyakorolt felügyeletre vonatkozó második szempontja kapcsán emlékeztetni kell arra, hogy főszabály szerint az utólagos ellenőrzés nem felel meg ennek a szempontnak, mivel az ilyen felügyelet nem teszi lehetővé, hogy a hatóságok a közbeszerzési szerződések tekintetében befolyásolják a kérdéses szerv határozatait (lásd ebben az értelemben a C-373/00. sz. Adolf Truley-ügyben 2003. február 27-én hozott ítélet [EBHT 2003., I-1931. o.] 70. pontját). Így főszabály szerint ilyen eset az, amikor a felügyeleti hatóság utólagosan általános törvényességi felügyeletet gyakorol, és még inkább az, amikor az adott intézménynek a finanszírozása nagy részét biztosító tagdíjak mértékét meghatározó határozata jóváhagyásában nyilvánul meg e hatóság beavatkozása, amely annak ellenőrzésére szorítkozik, hogy a szóban forgó intézmény gazdálkodása kiegyensúlyozott‑e.

               30

               Ennélfogva úgy tűnik, hogy egyrészt ugyan a törvény meghatározza az Ärztekammerhez hasonló intézmény feladatait és azt, hogy finanszírozásának többségi részét hogyan kell megszervezni, valamint előírja, hogy a felügyeleti hatóságnak kell jóváhagynia azt a határozatát, amelyben meghatározza a tagjai által fizetendő tagdíjak mértékét, másrészt az Ärztekammerhez hasonló intézmény ténylegesen szervezetileg és gazdálkodásában önálló, amellyel ellentétes annak megállapítása, hogy ezen intézmény szorosan függ az állami hatóságoktól. Ennélfogva az ilyen intézmény finanszírozásának módja nem minősül többségi részében az állami hatóságok általi finanszírozásnak, és nem teszi lehetővé, hogy ezen hatóságok felügyeljék ezen intézmény irányítását.

               31

               A fenti megfontolások összességére tekintettel az előterjesztett kérdésre azt a választ kell adni, hogy a 2004/18 irányelv 1. cikke (9) bekezdése második albekezdésének c) pontját úgy kell értelmezni, hogy valamely, szakmai kamarához hasonló közjogi intézmény nem tesz eleget a többségi részben az állami hatóságok általi finanszírozással kapcsolatos szempontnak, amennyiben többségében a tagjai által fizetett tagdíjakból kerül finanszírozásra, és a tagdíjak mértékét a törvény erejénél fogva ezen intézmény jogosult meghatározni, valamint azt tagjaitól beszedni, továbbá e törvény nem határozza meg a szervezetre ruházott, jogszabályban előírt feladatok végrehajtása keretében folytatott azon tevékenységének terjedelmét és részletes szabályait, amelyeket e tagdíjak hivatottak finanszírozni, illetve nem felel meg az állami hatóságok által gyakorolt felügyelettel kapcsolatos szempontnak sem önmagában azért, mert a felügyeleti hatóságnak kell jóváhagynia azt a határozatot, amellyel a közjogi intézmény meghatározza a szóban forgó tagdíjak mértékét.

         A költségekről

               32

               Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.

               A fenti indokok alapján a Bíróság (ötödik tanács) a következőképpen határozott:

                     Az építési beruházásra, az árubeszerzésre és a szolgáltatásnyújtásra irányuló közbeszerzési szerződések odaítélési eljárásainak összehangolásáról szóló, 2004. március 31‑i 2004/18/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv 1. cikke (9) bekezdése második albekezdésének c) pontját úgy kell értelmezni, hogy valamely, szakmai kamarához hasonló közjogi intézmény nem tesz eleget a többségi részben az állami hatóságok általi finanszírozással kapcsolatos szempontnak, amennyiben többségében a tagjai által fizetett tagdíjakból kerül finanszírozásra, és a tagdíjak mértékét a törvény erejénél fogva ezen intézmény jogosult meghatározni, valamint azt tagjaitól beszedni, továbbá e törvény nem határozza meg a szervezetre ruházott, jogszabályban előírt feladatok végrehajtása keretében folytatott azon tevékenységének terjedelmét és részletes szabályait, amelyeket e tagdíjak hivatottak finanszírozni, illetve nem felel meg az állami hatóságok által gyakorolt felügyelettel kapcsolatos szempontnak sem önmagában azért, mert a felügyeleti hatóságnak kell jóváhagynia azt a határozatot, amellyel a közjogi intézmény meghatározza a szóban forgó tagdíjak mértékét.

                     Aláírások

            (
            *1
         )	Az eljárás nyelve: német.