title: A Bíróság ítélete - 2016. június 30-i#Lidl#Ügy C-134/15

text:
      A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (második tanács)
      2016. június 30.(*)

      „Előzetes döntéshozatal – 543/2008/EK rendelet – Mezőgazdaság – Közös piacszervezés – Forgalmazási előírások – Előrecsomagolt friss baromfihús – A teljes árnak és a tömeg szerinti kiskereskedelmi egységárnak a csomagoláson vagy egy azon elhelyezett címkén való feltüntetésének
         kötelezettsége – Az Európai Unió Alapjogi Chartája – 16. cikk – A vállalkozás szabadsága – Arányosság – Az EUMSZ 40. cikk (2) bekezdésének második albekezdése – A hátrányos megkülönböztetés tilalma”

      A C‑134/15. sz. ügyben,
      az EUMSZ 267. cikk alapján benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában, amelyet a Sächsisches Oberverwaltungsgericht
         (Szászország legfelsőbb közigazgatási bírósága, Németország) a Bírósághoz 2015. március 19‑én érkezett, 2015. február 24‑i
         határozatával terjesztett elő az előtte

      a Lidl GmbH & Co. KG
      és
      a Freistaat Sachsen
      között folyamatban lévő eljárásban,
      A BÍRÓSÁG (második tanács),
      tagjai: M. Ilešič tanácselnök, C. Toader (előadó), A. Rosas, A. Prechal és E. Jarašiūnas bírák,
      főtanácsnok: M. Bobek,
      hivatalvezető: K. Malacek tanácsos,
      tekintettel az írásbeli szakaszra és a 2016. január 13‑i tárgyalásra,
      figyelembe véve a következők által előterjesztett észrevételeket:
      –        a Lidl GmbH & Co. KG képviseletében A. Pitzer és M. Grube Rechtsanwälte,
      –        a Freistaat Sachsen képviseletében I. Gruhne, meghatalmazotti minőségben,
      –        az Európai Bizottság képviseletében B. Schima és K. Skelly, meghatalmazotti minőségben,
      a főtanácsnok indítványának a 2016. március 16‑i tárgyaláson történt meghallgatását követően,
      meghozta a következő
      Ítéletet
      1        Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem a baromfira [helyesen: a baromfihúsra] vonatkozó egyes forgalmazási előírások tekintetében
         az 1234/2007/EK tanácsi rendelet végrehajtási szabályainak meghatározásáról szóló, 2008. június 16‑i 543/2008/EK bizottsági
         rendelet (HL 2008. L 157., 46. o.; helyesbítés: HL 2009. L 8., 33. o.) 5. cikke (4) bekezdése b) pontjának érvényességére
         vonatkozik.

      2        E kérelem előterjesztésére a Lidl GmbH & Co. KG kiskereskedelmi vállalkozás és a Freistaat Sachsen (Szászország, Németország)
         közötti, az előrecsomagolt friss baromfihús kiskereskedelmi forgalomba hozatala esetén a teljes árnak és a tömeg szerinti
         kiskereskedelmi egységárnak a csomagoláson vagy egy azon elhelyezett címkén való feltüntetésének e rendelkezésben előírt kötelezettségére
         (a továbbiakban: címkézési kötelezettség) vonatkozó jogvita keretében került sor.

       Jogi háttér
       Az uniós jog
      3        Az EUMSZ 39. cikk ismerteti a közös agrárpolitika célkitűzéseit. Az EUMSZ 41. cikk b) pontja szerint e célkitűzések elérése
         érdekében rendelkezni lehet különösen közös intézkedésekről bizonyos termékek fogyasztásának előmozdítására.

      4        A baromfihús piacának közös szervezéséről szóló, 1975. október 29‑i 2777/75/EGK tanácsi rendelet (HL 1975. L 282., 77. o.;
         magyar nyelvű különkiadás 3. fejezet, 2. kötet, 138. o.) 2. cikke előírta, hogy közösségi intézkedéseket lehet hozni különösen
         bizonyos termékek kereskedelmének előmozdítása vagy minőségük javítása érdekében. A kereskedelmi normák vonatkozhattak többek
         között a csomagolásra, a kiszerelésre és a jelölésre.

      5        A baromfira vonatkozó egyes forgalmazási előírásokról szóló, 1990. június 26‑i 1906/90/EGK tanácsi rendelet (HL 1990. L 173.,
         1. o.; magyar nyelvű különkiadás 3. fejezet, 10. kötet, 92. o.) különös szabályokat állapított meg a címkézés terén, köztük
         azon kötelezettséget, hogy előrecsomagolt friss baromfihús kiskereskedelmi forgalomba hozatala esetén a teljes árat és a kiskereskedelmi
         egységárat is fel kell tüntetni a csomagoláson vagy egy azon elhelyezett címkén.

      6        E rendelet második preambulumbekezdése kimondta:

      „mivel az ilyen előírások hozzájárulhatnak a baromfihús minőségének javulásához, és következésképpen elősegíthetik az ilyen
         hús értékesítését; mivel ezért a termelők, a kereskedők és a fogyasztók is érdekeltek az emberi fogyasztásra alkalmas baromfihúsra
         vonatkozó forgalmazási előírások alkalmazásában”.

      7        Az említett rendelet 5. cikke (3) bekezdésének b) pontja értelmében:

      „Előrecsomagolt friss baromfihús esetében az alábbi adatokat is fel kell tüntetni a csomagoláson vagy egy azon elhelyezett
         címkén:

      […]
       b)      friss baromfihús esetében a teljes ár[at] és a kiskereskedelmi egységár[at]”.
      8        A 2777/75 rendeletet hatályon kívül helyezte a mezőgazdasági piacok közös szervezésének létrehozásáról, valamint egyes mezőgazdasági
         termékekre vonatkozó egyedi rendelkezésekről szóló, 2007. október 22‑i 1234/2007/EK tanácsi rendelet (az egységes közös piacszervezésről
         szóló rendelet) (HL 2007. L 299., 1. o.; helyesbítés: HL 2010. L 63., 30. o. és HL 2013. L 97., 4. o.). Ez utóbbi különböző
         termékekre vagy termékcsoportokra vonatkozóan összesen 21 közös piacszervezést gyűjt össze. Ahogyan az e rendelet (7) preambulumbekezdéséből
         kitűnik, az [általa végzett] „egyszerűsítés” [mindazonáltal] „nem kérdőjelezheti meg az évek során a [közös agrárpolitika]
         keretében hozott politikai döntéseket.” E rendelet (10) preambulumbekezdése hangsúlyozza azon célt, hogy különböző intervenciós
         eszközök révén stabilizálják a piacokat, és biztosítsák a mezőgazdaságból élők megfelelő életszínvonalát, figyelembe véve
         az egyes ágazatok eltérő igényeit és a különböző ágazatok közötti kölcsönhatásokat.

      9        A baromfihúst illetően az 1234/2007 rendelet 121. cikke e) pontjának iv. alpontja lehetővé teszi az Európai Bizottság számára,
         hogy „az árut kísérő kereskedelmi okmányokon feltüntetendő egyéb jelölésekre, a címkézésre, a végső fogyasztó általi fogyasztásra
         szánt baromfihúsra vonatkozó szabályok kiszerelésére és reklámozására, valamint arra a névre vonatkozó szabályok[at fogadjon
         el], amely alatt a termék [az élelmiszerek címkézésére, kiszerelésére és reklámozására vonatkozó tagállami jogszabályok közelítéséről
         szóló, 2000. március 20‑i] 2000/13/EK [európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL L 109., 29. o.; magyar nyelvű különkiadás
         15. fejezet, 5. kötet, 75. o.)] 3. cikke (1) bekezdésének 1. pontja értelmében értékesítésre kerül.”

      10      Az 543/2008 rendelet (1)–(3) preambulumbekezdése szerint, mivel „az 1234/2007/EK rendelet nem vett át az 1906/90/EGK rendeletben
         meghatározott egyes rendelkezéseket és kötelezettségeket”, a megfelelő rendelkezéseket az 543/2008 rendeletben fogadták el,
         „a piac és különösen a forgalmazási előírások szervezésének folyamatossága és megfelelő működése érdekében”.

      11      Az 543/2008 rendelet (10) preambulumbekezdésének szövege a következő:

      „Lehetővé kell tenni, hogy az alkalmazhatóság határain belül a baromfihús forgalmazási előírásainál számításba vegyék az egyes
         előre csomagolt áruk tömeg vagy térfogat alapján történő elszámolására vonatkozó tagállami jogszabályok közelítéséről szóló,
         1976. január 20‑i 76/211/EGK tanácsi irányelv [HL 1976. L 46., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 14. fejezet, 3. kötet, 91. o.]
         rendelkezéseit annak érdekében, hogy a fogyasztókat megfelelően, egyértelműen és tárgyilagosan tájékoztassák azokról a termékekről,
         amelyeket eladásra kínálnak, és biztosítsák az ilyen termékek közösségen belüli szabad mozgását.”

      12      E rendelet 5. cikke (4) bekezdése b) pontjának szövege azonos az 1906/90 rendelet 5. cikke (3) bekezdése b) pontjának szövegével.

      13      Noha az 1234/2007 rendeletet hatályon kívül helyezte a mezőgazdasági termékpiacok közös szervezésének létrehozásáról, és a
         922/72/EGK, a 234/79/EK, az 1037/2001/EK és az 1234/2007/EK tanácsi rendelet hatályon kívül helyezéséről szóló, 2013. december
         17‑i 1308/2013/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL L 347., 671. o.; helyesbítések: HL 2014. L 189., 261. o.; HL 2014. L 232.,
         25. o.), az 1308/2013 rendelet 230. cikke (1) bekezdése c) pontjának megfelelően a tojás‑ és a baromfihús‑ágazat termékeinek
         forgalmazására vonatkozó szabályokat továbbra is alkalmazni kell a felhatalmazáson alapuló jogi aktusok útján meghatározandó
         megfelelő forgalmazási szabályok bevezetésének időpontjáig.

       A német jog
      14      A 2013. március 22‑i Verordnung über Vermarktungsnormen für Geflügelfleisch (a baromfira vonatkozó egyes forgalmazási előírásokról
         szóló rendelet) (BGBl. 2013 I, 624. o.) 3. §‑a (2) bekezdésének 6. pontja előírja:

      „Az [543/2008 rendelet] 5. cikkének (4) bekezdésében szereplő adatok helyes és hiánytalan feltüntetése nélkül tilos […] baromfihúst
         eladásra raktáron tartani, árusítani, szállítani, értékesíteni vagy egyébként forgalomba hozni.”

      15      E rendelet 9. cikke (3) bekezdésének 1. pontja értelmében:

      „A Handelsklassengesetz [a minőségi osztályokról szóló törvény] 7. §‑a (1) bekezdésének 3. pontja értelmében véve szabálytalanul
         jár el az, aki [a jelen] rendelet 3. §‑ával ellentétesen tart eladásra raktáron, kínál, árusít, szállít, értékesít vagy hoz
         egyébként forgalomba baromfi hasított testet, baromfihúst vagy baromfidarabot.”

       Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
      16      A Lidl olyan kiskereskedelmi vállalkozás, amely egész Németországban diszkont‑élelmiszerüzleteket működtet. A Lampertswalde
         környékén működtetett üzletei közül némelyikben többek között előrecsomagolt friss baromfihúst árul. Az előzetes döntéshozatalra
         utaló határozat szerint e termék ára nem közvetlenül a csomagoláson vagy egy azon elhelyezett címkén szerepel, hanem a polcokra
         rögzített árcédulákon van feltüntetve.

      17      A korábbi Sächsische Landesanstalt für Landwirtschaft (szászországi regionális mezőgazdasági hivatal), amely a jelenlegi Sächsisches
         Landesamt für Umwelt, Landwirtschaft und Geologie (szászországi regionális környezetvédelmi, mezőgazdasági és földtani hivatal)
         különböző ellenőrzések során megállapította ezen ármegjelölési gyakorlat alkalmazását. A Sächsische Landesanstalt für Landwirtschaft
         szerint e gyakorlat sértette az ellenőrzések időpontjában hatályos 1906/90 rendelet 5. cikke (3) bekezdésének b) pontját.

      18      2007. április 30‑án a Lidl jogszerűség megállapítása iránti kérelmet terjesztett a Verwaltungsgericht Dresden (drezdai közigazgatási
         bíróság, Németország) elé annak megállapítását kérve, hogy a címkézési gyakorlata nem sérti az 543/2008/EK rendelet 5. cikke
         (4) bekezdésének – az 1906/90/EGK rendelet 5. cikke (3) bekezdésének b) pontjával azonos tartalmú – b) pontjában foglalt szabályozást.
         A felperes lényegében azt állította, hogy e rendelkezések „hatástalanok”, mert aránytalanul sértik a foglalkozás megválasztásának
         az Európai Unió Alapjogi Chartája (a továbbiakban: Charta) 6. cikkének az EUSZ 15. cikk (1) bekezdésével összefüggésben értelmezett
         (1) bekezdéséből eredő szabadságát.

      19      2010. november 10‑i ítéletével a Verwaltungsgericht Dresden (drezdai közigazgatási bíróság) e kérelmet érdemben elutasította.

      20      A Lidl fellebbezést nyújtott be ezen ítélettel szemben a Sächsisches Oberverwaltungsgerichthez (szászországi legfelsőbb közigazgatási
         bíróság, Németország). E bíróság úgy ítélte meg, hogy az 543/2008 rendelet 5. cikke (4) bekezdésének b) pontja alkalmazandó
         az alapügy felperesére, és az elé terjesztett jogvita kimenetele e rendelkezés érvényességétől függ. Ezzel kapcsolatban e
         bíróságnak a Charta 15. cikkének (1) bekezdésére és 16. cikkére, valamint az EUMSZ 40. cikk (2) bekezdésének második albekezdésére
         tekintettel kétségei vannak e rendelkezés érvényességét illetően.

      21      A kérdést előterjesztő bíróság véleménye szerint a címkézési kötelezettség nem jelent aránytalan és elviselhetetlen beavatkozást
         a felperes gazdasági tevékenység szabad gyakorlásához való jogába és vállalkozási szabadságába, mivel nem sérül e jogok és
         e szabadságok lényeges tartalma. Az előrecsomagolt friss baromfihús forgalmazását ugyanis nem tiltja meg az 543/2008 rendelet
         5. cikke (4) bekezdésének b) pontja, amely csupán e termék árának feltüntetésére vonatkozó előírásokat tartalmaz. Emellett
         e kötelezettség megfelel a fogyasztók védelme közérdekű célkitűzésének.

      22      Mindazonáltal a kérdést előterjesztő bíróságnak kételyei vannak afelől, hogy az e rendelkezésből eredő címkézési kötelezettség
         arányos volna, mivel egyrészt más előrecsomagolt termékek – mint amilyen a marhahús, a sertéshús, a bikahús vagy a kecskehús –
         vonatkozásában nincs előírva ilyen kötelezettség, másrészt e kötelezettség anyagi és szervezési többletteherrel jár, melyek
         korlátozzák a versenyt.

      23      A kérdést előterjesztő bíróság a hátrányos megkülönböztetés tilalmára tekintettel a friss baromfihús és az emberi fogyasztásra
         szánt egyéb friss húsok közötti, az utóbbiak vonatkozásában a címkézésre vonatkozó hasonló kötelezettség hiányából eredő eltérő
         bánásmód indokoltságára keres választ.

      24      Ezen körülmények között a Sächsisches Oberverwaltungsgerichthez (szászországi legfelsőbb közigazgatási bíróság) úgy határozott,
         hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé:

      „1.      Összeegyeztethető‑e az [543/2008 rendelet] 5. cikke (4) bekezdésének b) pontja az EUSZ‑nak a Charta 15. cikkének (1) bekezdésével
         és 16. cikkével összefüggésben értelmezett 6. cikke (1) bekezdésének első albekezdésével?

      2.      Összeegyeztethető‑e az 543/2008 rendelet 5. cikke (4) bekezdésének b) pontja az EUMSZ 40. cikk (2) bekezdésének második albekezdésével?”
       Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekről
       Az első kérdésről
      25      Első kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra keres választ, hogy az 543/2008 rendelet 5. cikke (4) bekezdésének
         címkézési kötelezettséget előíró b) pontja érvényes‑e a Charta 15. cikkének (1) bekezdésére és 16. cikkére tekintettel.

      26      Mindenekelőtt rá kell mutatni, hogy noha a kérdést előterjesztő bíróság és az alapeljárásban részt vevő felek szerint a címkézési
         kötelezettséget a Charta 15. cikkének (1) bekezdésére és 16. cikkére tekintettel kell megvizsgálni, melyek közül az egyik
         a foglalkozás megválasztásának szabadságára és a munkavállaláshoz való jogra, a másik a vállalkozás szabadságára vonatkozik,
         meg kell állapítani, hogy a címkézési kötelezettség nem korlátozza a személyek azon lehetőségét, hogy a Charta 15. cikke értelmében
         vett „szabadon választott foglalkozást gyakoroljanak”. Ezzel szemben e kötelezettség korlátozhatja a Charta 16. cikkében elismert
         vállalkozás szabadságát.

      27      A vállalkozás szabadsága többek között a vállalkozások azon jogát jelenti, hogy – az őket a saját cselekményeikért terhelő
         felelősség körében – szabadon rendelkezhessenek a rendelkezésükre álló gazdasági, műszaki és pénzügyi forrásokkal (2014. március
         27‑i UPC Telekabel Wien ítélet C‑314/12, EU:C:2014:192, 49. pont).

      28      A Bíróság azt is kimondta, hogy a Charta 16. cikke által nyújtott védelem magában foglalja a gazdasági vagy kereskedelmi tevékenység
         gyakorlásának szabadságát, a szerződési szabadságot és a szabad versenyt, amint ez az ugyanezen cikkre vonatkozó magyarázatokból
         következik, amelyeket az EUSZ 6. cikk (1) bekezdése harmadik albekezdésének és a Charta 52. cikke (7) bekezdésének megfelelően
         figyelembe kell venni a Charta értelmezésénél (2013. január 22‑i Sky Österreich ítélet, C‑283/11, EU:C:2013:28, 42. pont;
         2013. október 17‑i Schaible‑ítélet, C‑101/12, EU:C:2013:661, 25. pont).

      29      Az 543/2008 rendelet 5. cikke (4) bekezdésének b) pontjában előírt címkézési kötelezettség korlátozhatja a vállalkozás szabadságának
         gyakorlását, mivel az ilyen kötelezettség olyan terhet ró a címzettjére, amely korlátozza a rendelkezésére álló források szabad
         felhasználását, hiszen arra kötelezi, hogy olyan intézkedéseket hozzon, amelyek költségekkel járhatnak a számára és kihatással
         lehetnek tevékenységei megszervezésére (lásd ebben az értelemben: 2014. március 27‑i UPC Telekabel Wien, C‑314/12, EU:C:2014:192,
         50. pont).

      30      Mindazonáltal a Bíróság ítélkezési gyakorlata szerint a vállalkozás szabadsága nem jelent korlátlan jogosultságot, hanem azt
         a társadalomban betöltött szerepe alapján kell megítélni (lásd különösen: 2012. szeptember 6‑i Deutsches Weintor ítélet, C‑544/10,
         EU:C:2012:526, 54. pont; 2013. január 22‑i Sky Österreich ítélet, C‑283/11, EU:C:2013:28, 45. pont, valamint az ott hivatkozott
         ítélkezési gyakorlat).

      31      Következésképpen e szabadság gyakorlása korlátozható, feltéve, hogy a Charta 52. cikke (1) bekezdésének megfelelően egyrészt
         e korlátozásokat törvény írja elő és tiszteletben tartják az említett szabadság lényeges tartalmát, másrészt az arányosság
         elvére figyelemmel e korlátozások elengedhetetlenek, és ténylegesen az Unió által elismert általános érdekű célkitűzéseket
         vagy mások jogainak és szabadságainak védelmét szolgálják.

      32      Rámutatva arra, hogy a címkézési kötelezettséget mint a Charta 16. cikkében biztosított jog gyakorlásának korlátozását törvény
         írja elő, és tekintetbe véve, hogy az említett kötelezettség tiszteletben tartja e jog lényeges tartalmát és ténylegesen az
         Unió által elismert általános érdekű célkitűzést, mégpedig a fogyasztók védelmét követi, a kérdést előterjesztő bíróság kétségeket
         támaszt az ilyen intézkedés arányosságával kapcsolatban.

      33      E tekintetben az állandó ítélkezési gyakorlat szerint az arányosság elve megköveteli, hogy az uniós intézmények aktusai ne
         haladják meg a szóban forgó szabályozás által követett jogos célok elérésére alkalmas és ahhoz szükséges mértéket, azaz amikor
         több alkalmas intézkedés közül lehet választani, a legkevésbé korlátozó jellegűt kell igénybe venni, és az okozott hátrányok
         nem lehetnek aránytalanok az elérni kívánt célokhoz képest (lásd: 2001. július 12‑i Jippes és társai ítélet, C‑189/01, EU:C:2001:420,
         81. pont; 2013. január 22‑i Sky Österreich ítélet, C‑283/11, EU:C:2013:28, 50. pont).

      34      Emellett a Bíróság megállapította, hogy a vállalkozás szabadsága széles körű közhatalmi beavatkozásoknak vethető alá, amelyek
         a gazdasági tevékenység gyakorlásának közérdekből való korlátozásait jelenthetik (2013. január 22‑i Sky Österreich ítélet,
         C‑283/11, EU:C:2013:28, 46. pont).

      35      A jelen ügyben először is, ami a szóban forgó uniós szabályozásnak az 1906/90 rendelet második preambulumbekezdéséből következő
         célkitűzéseit illeti, a baromfihús‑ágazatban a forgalmazási előírások hozzájárulnak a baromfihús minőségének javulásához,
         és elősegíthetik az ilyen hús értékesítését, a termelők, a kereskedők és a fogyasztók érdekében. Ráadásul e rendelet negyedik
         preambulumbekezdése hangsúlyozza azon érdeket, hogy a fogyasztók teljesebb tájékoztatást kapjanak a címkézésről, a reklámról,
         az alkalmazott hűtési eljárásról és a baromfitartás módjáról.

      36      E célkitűzéseket átveszi az 543/2008 rendelet, amely (10) preambulumbekezdésében kiemeli annak szükségességét, hogy a fogyasztókat
         megfelelően, egyértelműen és tárgyilagosan tájékoztassák az eladásra kínált termékekről.

      37      A fentiekből következik, hogy a szóban forgó uniós szabályozás fő céljai között mind a baromfihús‑ágazatban – ideértve a friss
         baromfihúst is – tevékenykedő termelők és gazdasági szereplők jövedelmének növelése, mind a fogyasztók védelme, és az Unió
         elsődleges joga által elismert általános érdekű célkitűzésnek minősülnek.

      38      Másodszor, ami a címkézési kötelezettség arra való alkalmasságát illeti, hogy biztosítsa a követett célok megvalósítását,
         a jogalkotó tekinthette úgy, hogy e kötelezettség egyrészt a csomagoláson szereplő tájékoztatás révén lehetővé teszi a fogyasztó
         számára megbízható információ biztosítását, másrészt baromfihús vásárlására ösztönzi a fogyasztót, ami javítja e termék értékesíthetőségét,
         ebből következően növeli a termelők jövedelmét.

      39      Az ilyen szabályzás szükségességét illetően az uniós jogalkotó jogszerűen tekinthette úgy, hogy az árnak csupán a polcokon
         való elhelyezését előíró szabályozás nem tenné lehetővé a követett célok ugyanolyan hatékony elérését, mint az 543/2008 rendelet
         5. cikke (4) bekezdésének b) pontja, mivel olyan termékek esetében, melyeknél a csomagolási egységek súlya különbözhet, csupán
         a teljes ár és az egységár feltüntetése biztosíthat elegendő információt a fogyasztó számára. Az ilyen kötelezettség nem tűnik
         aránytalannak a kitűzött célokhoz képest, különösen úgy, hogy a teljes ár és az egységár, amelyek feltüntetését az 543/2008
         rendelet 5. cikke (4) bekezdése előírja, csupán kettő azon adatok közül, amelyeknek e rendelkezés értelmében a csomagoláson
         vagy egy azon elhelyezett címkén szerepelnie kell.

      40      Következésképpen az alapügy felperesének vállalkozási szabadságába való beavatkozás a jelen ügyben arányban áll a követett
         célkitűzésekkel.

      41      A fenti megfontolásokból következik, hogy az első kérdés vizsgálata nem derített fényt semmilyen olyan tényezőre, amely a
         Charta 16. cikkében előírt vállalkozás szabadsága fényében az 543/2008/EK rendelet 5. cikke (4) bekezdése b) pontjának érvényességét
         érintené.

       A második kérdésről
      42      Második kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság arra keres választ, hogy az 543/2008 rendelet 5. cikke (4) bekezdésének
         b) pontja érvényes‑e az EUMSZ 40. cikk (2) bekezdésének második albekezdésében előírt hátrányos megkülönböztetés tilalmára
         tekintettel.

      43      E kérdés feltevésére a kérdést előterjesztő bíróság által előadott azon körülmények alapján került sor, hogy az emberi fogyasztásra
         szánt friss húsok más csoportjai – különösen a marha‑ és borjúhús, a sertéshús, valamint a juh‑ és kecskehús – esetében nem
         áll fenn hasonló kötelezettség az árcímkézés terén.

      44      E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy a hátrányos megkülönböztetés tilalma az uniós jog általános elvei közé tartozik,
         és a mezőgazdaság területén az EUMSZ 40. cikk (2) bekezdésének második albekezdésében jut kifejezésre (lásd: 2013. március
         14‑i Agrargenossenschaft Neuzelle ítélet, C‑545/11, EU:C:2013:169, 41. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
         Az említett cikk szövegéből következik, hogy e rendelkezés tilt a termelők vagy a fogyasztók közötti minden hátrányos megkülönböztetést.

      45      A Bíróság állandó ítélkezési gyakorlatából kitűnik, hogy ezen elv nemcsak fogyasztókra és gyártókra alkalmazandó, hanem az
         a közös piacszervezés hatálya alá tartozó valamennyi gazdasági szereplőre vonatkozik, mint amilyenek a friss baromfihúst vagy
         másfajta friss húst forgalmazó gazdasági szereplők (lásd ebben az értelemben: 1994. október 5‑i Németország kontra Tanács
         ítélet, C‑280/93, EU:C:1994:367, 68. pont).

      46      A hátrányos megkülönböztetés tilalma megköveteli, hogy az összehasonlítható helyzeteket ne kezeljék eltérően, és az eltérő
         helyzeteket ne kezeljék ugyanúgy, hacsak ez a bánásmód objektíve nem igazolható (lásd ebben az értelemben: 2005. december
         6‑i ABNA és társai ítélet, C‑453/03, C‑11/04, C‑12/04 és C‑194/04, EU:C:2005:741, 63. pont; 2013. március 14‑i Agrargenossenschaft
         Neuzelle ítélet, C‑545/11, EU:C:2013:169, 42. pont).

      47      Az ezen elvvel kapcsolatos felülvizsgálat mértékét illetően emlékeztetni kell arra, hogy az uniós jogalkotó a mezőgazdaság
         területén széles mérlegelési jogkörrel rendelkezik. Következésképpen a bírósági felülvizsgálatnak arra kell korlátozódnia,
         hogy az érintett intézkedés nem tartalmaz‑e nyilvánvaló hibát, nem történt‑e hatáskörrel való visszaélés, vagy az érintett
         hatóság nem lépte‑e túl nyilvánvalóan a számára biztosított mérlegelési jogkört (2013. március 14‑i Agrargenossenschaft Neuzelle
         ítélet, C‑545/11, EU:C:2013:169, 43. pont).

      48      A jelen ügyben azon termékek, amelyek tekintetében a kérdést előterjesztő bíróság a szóban forgó szabályozás hátrányosan megkülönböztető
         jellegével kapcsolatban kétségeket támaszt, különböző mezőgazdasági ágazatok területére tartoznak.

      49      E tekintetben az EUMSZ 40. cikk (2) bekezdésének első albekezdése az EUMSZ 39. cikkben meghatározott célkitűzések elérésére
         felhasználható különféle mechanizmusok alkalmazását írja elő. Másfelől, ahogyan az az 1234/2007 rendeletből kitűnik, minden
         közös piacszervezés sajátos jellemzőkkel rendelkezik. Ebből következik, hogy a piac különböző ágazatainak szabályozásához
         alkalmazott technikai mechanizmusok nem képezhetik érvényes alapját az eltérő szabályok hatálya alá tartozó különböző termékek
         közötti hátrányos megkülönböztetés bizonyításának (lásd ebben az értelemben: 1982. október 28‑i Lion és társai ítélet, 292/81
         és 293/81, EU:C:1982:375, 24. pont).

      50      A fenti megfontolásokból következik, hogy a második kérdés vizsgálata nem derített fényt semmilyen olyan tényezőre, amely
         az EUMSZ 40. cikk (2) bekezdésének második albekezdésében előírt hátrányos megkülönböztetés tilalmára tekintettel az 543/2008
         rendelet 5. cikke (4) bekezdése b) pontjának érvényességét érintené.

       A költségekről
      51      Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás
         egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült
         költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.

      A fenti indokok alapján a Bíróság (második tanács) a következőképpen határozott:
      1)      Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett első kérdés vizsgálata nem derített fényt semmilyen olyan tényezőre, amely az Európai
            Unió Alapjogi Chartájának 16. cikkében előírt vállalkozás szabadsága fényében a baromfira vonatkozó egyes forgalmazási előírások
            tekintetében az 1234/2007/EK tanácsi rendelet végrehajtási szabályainak meghatározásáról szóló, 2008. június 16‑i 543/2008/EK
            bizottsági rendelet 5. cikke (4) bekezdése b) pontjának érvényességét érintené.
      2)      Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett második kérdés vizsgálata nem derített fényt semmilyen olyan tényezőre, amely az
            EUMSZ 40. cikk (2) bekezdésének második albekezdésében előírt hátrányos megkülönböztetés tilalmára tekintettel az 543/2008
            rendelet 5. cikke (2) bekezdése második albekezdésének érvényességét érintené.
      Aláírások
      * Az eljárás nyelve: német.


title: A Bíróság (negyedik tanács) 2013. június 13-i ítélete. # Établissement national des produits de l’agriculture et de la mer (FranceAgriMer) kontra Société anonyme d'intérêt collectif agricole Unanimes (C-671/11 és C-672/11), Organisation de producteurs Les Cimes (C-673/11), Société Agroprovence (C-674/11), Regalp SA (C-675/11) és Coopérative des producteurs d’asperges de Montcalm (COPAM) (C-676/11). # Előzetes döntéshozatal iránti kérelmek: Conseil d'État - Franciaország. # Mezőgazdaság - Európai Mezőgazdasági Orientációs és Garanciaalap - A »vizsgált időszak« fogalma - A vizsgált időszak meghosszabbításának és időben való helymeghatározásának lehetősége - A vizsgálatok hatékonyságára irányuló cél - Jogbiztonság. # C-671/11-C-676/11. egyesített ügyek

text:
         A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (negyedik tanács)
      2013. június 13. (
            *1
         )
      „Mezőgazdaság — Európai Mezőgazdasági Orientációs és Garanciaalap — A »vizsgált időszak« fogalma — A vizsgált időszak meghosszabbításának és időben való elhelyezésének lehetősége — A vizsgálatok hatékonyságára irányuló cél — Jogbiztonság”
      A C-671/11–C-676/11. sz. egyesített ügyekben,
      az EUMSZ 267. cikk alapján benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában, amelyet a Conseil d’État (Franciaország) a Bírósághoz 2011. december 29-én érkezett, 2011. november 28-i határozatával terjesztett elő az előtte
      az Établissement national des produits de l’agriculture et de la mer (FranceAgriMer), mint az Office national interprofessionnel des fruits, des légumes, des vins et de l’horticulture (Viniflhor) jogutódja
      és
      a Société anonyme d’intérêt collectif agricole Unanimes (C-671/11. és C-672/11.),
      az Organisation de producteurs Les Cimes (C-673/11.),
      a Société Agroprovence (C-674/11.),
      a Regalp SA (C-675/11.),
      a Coopérative des producteurs d’asperges de Montcalm (COPAM) (C-676/11.)
      között folyamatban lévő eljárásban,
      A BÍRÓSÁG (negyedik tanács),
      tagjai: L. Bay Larsen tanácselnök, J. Malenovský, U. Lõhmus, M. Safjan (előadó) és A. Prechal bírák,
      főtanácsnok: N. Jääskinen,
      hivatalvezető: V. Tourrès tanácsos,
      tekintettel az írásbeli szakaszra és a 2013. január 16-i tárgyalásra,
      figyelembe véve a következők által előterjesztett észrevételeket:

               —

               az Établissement national des produits de l’agriculture et de la mer (FranceAgriMer) képviseletében J.-C. Balat ügyvéd,

               —

               a Société anonyme d’intérêt collectif agricole Unanimes képviseletében B. Néouze és O. Delattre ügyvédek,

               —

               az Organisation de producteurs Les Cimes, a Société Agroprovence és a Regalp SA képviseletében G. Lesourd ügyvéd,

               —

               a Coopérative des producteurs d’asperges de Montcalm (COPAM) képviseletében J.-P. Montenot és T. Apostoliuc ügyvédek,

               —

               a francia kormány képviseletében N. Rouam és G. de Bergues, meghatalmazotti minőségben,

               —

               a lengyel kormány képviseletében M. Szpunar és B. Majczyna, meghatalmazotti minőségben,

               —

               az Európai Bizottság képviseletében D. Bianchi és P. Rossi, meghatalmazotti minőségben,

         tekintettel a főtanácsnok meghallgatását követően hozott határozatra, miszerint az ügy elbírálására a főtanácsnok indítványa nélkül kerül sor,
      meghozta a következő

         Ítéletet

               1

               Az előzetes döntéshozatal iránti kérelmek az 1994. december 12-i 3094/94/EK tanácsi rendelettel (HL L 328., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 3. fejezet, 17. kötet, 24. o.) módosított, az Európai Mezőgazdasági Orientációs és Garanciaalap Garanciarészlegének finanszírozási rendszerébe tartozó ügyletek tagállamok által végzett vizsgálatáról és a 77/435/EGK irányelv hatályon kívül helyezéséről szóló, 1989. december 21-i 4045/89/EGK tanácsi rendelet (HL L 388., 18. o.; magyar nyelvű különkiadás 3. fejezet, 9. kötet, 208. o.; a továbbiakban: 4045/89 rendelet) 2. cikke (4) bekezdésének értelmezésére vonatkoznak.

               2

               E kérelmeket az Office national interprofessionnel des fruits, des légumes, des vins et de l’horticulture (gyümölcs-, zöldség-, bor- és kertészeti ágazatokkal foglalkozó országos szakmaközi hivatal) (Viniflhor) jogutódjaként létrehozott Établissement national des produits de l’agriculture et de la mer (a mezőgazdasági és halászati termékekkel foglalkozó nemzeti iroda) (FranceAgriMer) és a Société anonyme d’intérêt collectif agricole Unanimes (az Unanimes közös érdekű mezőgazdasági tevékenységet folytató részvénytársaság), az Organisation de producteurs Les Cimes (Les Cimes termelői szervezet), az Agroprovence társaság, a Regalp SA és a Coopérative des producteurs d’asperges de Montcalm (a montcalmi spárgatermelők szövetsége) (COPAM) (a továbbiakban együttesen: az alapügyben szereplő gazdasági szereplők) között az Európai Mezőgazdasági Orientációs és Garanciaalap (EMOGA) Garanciarészlegéből kifizetett közösségi támogatás visszatéríttetésének jogszerűsége tárgyában folyamatban lévő hat jogvita keretében terjesztették elő.

         Jogi háttér

               3

               A közös agrárpolitika finanszírozásáról szóló, 1970. április 21-i 729/70/EGK tanácsi rendelet (HL L 94., 13. o.) 8. cikkének (1) bekezdése előírja:
               „A tagállamok a nemzeti törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezéseknek megfelelően megteszik azokat az intézkedéseket, amelyek szükségesek ahhoz, hogy:

                        —

                        meggyőződjenek az [EMOGA] által finanszírozott ügyletek tényleges végrehajtásáról és szabályszerűségéről;

                        —

                        a szabálytalanságokat megelőzzék és kezeljék,

                        —

                        a szabálytalanságok, illetve hanyagság következtében elveszett összegeket behajtsák.

                  […]”

               4

               A 4045/89 rendelet elsőtől a negyedik és tízedik preambulumbekezdése kimondja:
               „[…] a […] 729/70 […] rendelet 8. cikke alapján a tagállamok megteszik a szükséges intézkedéseket annak érdekében, hogy meggyőződjenek az [EMOGA] által finanszírozott ügyletek tényleges végrehajtásáról és szabályszerűségéről, továbbá annak érdekében, hogy a szabálytalanságokat megelőzzék és kezeljék, valamint a szabálytalanságok, illetve hanyagság következtében elveszett összegeket behajtsák;
               […] e rendelet nem érinti azokat a vizsgálatra vonatkozó nemzeti rendelkezéseket, amelyek az e rendeletben előírtnál szélesebb körűek;
               […] a tagállamokat arra kell ösztönözni, hogy fokozzák a kifizetéseket átvevő, illetve teljesítő vállalkozások kereskedelmi okmányainak a 77/435/EGK irányelvnek megfelelően végrehajtott vizsgálatát […];
               […] a 77/435[…] irányelvből fakadó szabályok tagállamok által történt végrehajtása felvetette annak szükségességét, hogy az irányelv egyes rendelkezéseit a tapasztalatok alapján módosítsák; mivel a módosításokat az érintett rendelkezések jellegére tekintettel rendeletbe kell foglalni;
               […]
               […] jóllehet elsődlegesen a tagállamok felelőssége, hogy vizsgálati programjaikat elfogadják, szükség van arra, hogy e programokat a Bizottsággal közöljék, hogy az elláthassa felügyeleti és koordináló szerepét, és ezáltal biztosított legyen a programok megfelelő kritériumok alapján történő elfogadása; mivel a vizsgálat így azokra az ágazatokra, illetve vállalkozásokra összpontosítható, amelyeknél nagy a csalás veszélye”.

               5

               A 4045/89 rendelet 1. cikkének (2) bekezdése előírja:
               „E rendelet alkalmazásában »kereskedelmi okmány« a vállalkozás üzleti tevékenységével összefüggő minden könyv, nyilvántartás, elismervény és bizonylat, számla és levelezés, valamint a kereskedelmi adatok, amennyiben ezek az iratok közvetlenül vagy közvetve az (1) bekezdésben említett ügyletekhez kapcsolódnak.”

               6

               Az említett rendelet 2. cikke kimondja:
               „(1)   A tagállamok a vizsgálandó ügyletek jellegét figyelembe véve végzik a vállalkozások kereskedelmi okmányainak rendszeres vizsgálatát. A tagállamok gondoskodnak arról, hogy a vizsgálatnak alávetendő vállalkozások kiválasztása a lehető legnagyobb mértékben garantálja az EMOGA Garanciarészlegének finanszírozási rendszerében a szabálytalanságok megelőzésére és feltárására irányuló intézkedések hatékonyságát. A kiválasztás során többek között figyelembe kell venni a vállalkozásnak az említett rendszeren belüli pénzügyi jelentőségét, valamint egyéb kockázati tényezőket.
               […]
               (4)   A vizsgálati időszak július 1-jétől a következő év június 30-ig tart.
               A vizsgálat legalább az előző vizsgálati időszak alatt véget érő 12 hónapos időszakra terjed ki; ez kiterjeszthető a 12 hónapos időszakot megelőző vagy követő, a tagállam által meghatározandó időszakokra.
               […]”

               7

               Ugyanezen rendelet 4. cikke értelmében:
               „A vállalkozások az 1. cikk (2) bekezdésében és a 3. cikkben említett kereskedelmi okmányokat legalább az okmány keletkezési évének a végétől számított három évig megőrzik.
               A tagállamok az említett okmányok megőrzésére hosszabb időtartamot is előírhatnak.”

         Az alapeljárások és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések

               8

               Az alapügyben szereplő gazdasági szereplőknél 2000-ben és 2001-ben a 4045/89 rendelet szerinti helyszíni vizsgálatot tartottak. Az elvégzett vizsgálatokból levont következtetések alapján az Office national interprofessionnel des fruits, des légumes et de l’horticulture (Oniflhor) jogutódjaként létrehozott Viniflhor, amelynek jogutódja a FranceAgriMer, kérte az alapügyben szereplő gazdasági szereplőktől az EMOGA Garanciarészlege keretében finanszírozott támogatás címén kapott összegek visszatérítését, és ezt követően az említett összegekre vonatkozó végrehajtható okiratokat bocsátott ki.

               9

               Az alapügyben szereplő gazdasági szereplők esettől függően az említett végrehajtható okiratokkal szemben keresetet indítottak a tribunal administratif de Nîmes (nîmes-i közigazgatási bíróság) vagy a tribunal administratif de Marseille (marseille-i közigazgatási bíróság) előtt. Az e két bíróság által hozott ítéletek a fellebbezés tárgyát képezték a cour administrative d’appel de Marseille (marseille-i közigazgatási fellebbviteli bíróság) előtt.

               10

               Az említett bíróság az elé terjesztett hat ügyben úgy ítélte meg, hogy a „vizsgált időszak” fogalmát úgy kell értelmezni, hogy az az előző vizsgálati időszak alatt véget érő 12 hónapos időszakra terjed ki, és a 12 hónapos időtartam, eltérő törvényi vagy rendeleti rendelkezés hiányában, maximális időtartam. Márpedig a vizsgált időszak ezen ügyek mindegyikében befejeződött a vizsgálati időszakot megelőző időszak előtt.

               11

               A FranceAgriMer, mive úgy ítélte meg, hogy a cour administrative d’appel de Marseille, így eljárva, a vizsgált időszakok meghatározását illetően figyelmen kívül hagyta a 4045/89 rendelet 2. cikke (4) bekezdésének hatályát, felülvizsgálati kérelmet nyújtott be a Conseil d’État-hoz.

               12

               A Conseil d’État, úgy ítélve, hogy a FranceAgriMer által előterjesztett jogalap az említett rendelkezés értelmezésére irányuló kérdést vet fel, úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és a következő, a C-671/11–C-676/11. sz. ügyekben azonos megfogalmazású kérdéseket terjeszti a Bíróság elé előzetes döntéshozatalra:
               „A[…] 4045/89[…] rendelet 2. cikkének (4) bekezdése szerinti, a vizsgált időszaknak az általa meghatározott, »a 12 hónapos időszakot megelőző vagy követő […] időszakokra« történő kiterjesztésére vonatkozó lehetőséggel a tagállam is élhet-e, figyelemmel egyrészt a Közösség pénzügyi érdekei védelmének szükségességére, másrészt a jogbiztonság elvére, illetve annak szükségességére, hogy a vizsgáló hatóságok ne rendelkezzenek meghatározatlan hatáskörrel?
               Különösen:

                        —

                        a vizsgált időszaknak minden esetben be kell-e fejeződnie a »vizsgálati« időszakot, vagyis az azon időszakot megelőző tizenkét hónapos időszak alatt, amelynek során a vizsgálati cselekményeket elvégezték, különben a vizsgálatot olyan szabálytalanság terheli, amelyre a vizsgált személy hivatkozhat azzal a határozattal szemben, amely következményeket állapít meg a vizsgálat alapján?

                        —

                        amennyiben az előző kérdésre adandó válasz igenlő, hogyan kell értelmezni a [4045/89] rendeletben kifejezetten szereplő lehetőséget arra, hogy a vizsgált időszakot kiterjesszék »a 12 hónapos időszakot […] követő időszakokra«?

                        —

                        amennyiben az első kérdésre adandó válasz nemleges, a vizsgált időszaknak ennek ellenére tartalmaznia kell-e olyan tizenkét hónapos időszakot, amely azon vizsgálati időszak során fejeződik be, amely megelőzi azt, amelynek során a vizsgálatot végezték, különben a vizsgálatot olyan szabálytalanság terheli, amelyre a vizsgált személy hivatkozhat azzal a határozattal szemben, amely következményeket állapít meg a vizsgálat alapján, vagy a vizsgálat csak olyan időszakra vonatkozhat, amely befejeződött az előző vizsgálati időszak kezdete előtt?”

               13

               A Bíróság elnökének 2012. február 3-i végzése az írásbeli és a szóbeli szakasz lefolytatása, valamint az ítélet meghozatala céljából elrendelte a C-671/11–C-676/11. sz. ügyek egyesítését.

         Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekről

               14

               Együtt vizsgálandó kérdéseivel a kérdést előterjesztő bíróság lényegében azt kívánja megtudni, hogy a 4045/89 rendelet 2. cikke (4) bekezdésének második albekezdését úgy kell-e értelmezni, hogy ha valamely tagállam él az ebben a rendelkezésben előírt kiterjesztés lehetőségével, a vizsgált időszaknak – ahhoz, hogy a vizsgálat ne legyen szabálytalan – be kell fejeződnie a megelőző vizsgálati időszak során vagy legalábbis erre az időszakra is ki kell terjednie.

               15

               Nem vitatottan igaz, hogy csak szövegére tekintettel a 4045/89 rendelet 2. cikke (4) bekezdésének második albekezdése – amely előírja a vizsgálat előző vagy későbbi időszakra töténő kiterjesztésének lehetőségét, nem pontosítja, hogy a vizsgálat olyan időszakra is kiterjedhet, amely nem fejeződik be a megelőző vizsgálati időszak alatt – többféleképpen értelmezhető.

               16

               Márpedig annak meghatározása érdekében, hogy e körülmények között milyen értelmezést kell adni, nemcsak az említett megfogalmazást kell figyelembe venni, hanem az említett rendelkezés általános szerkezetét és alakulását, valamint a 4045/89 rendelet által összességégben követetett célt is.

               17

               Ami először is a 4045/89 rendelet célkitűzéseit illeti, amint az az első, a harmadik és a negyedik preambulumbekezdésének együttes olvasatából kitűnik, e rendelet a tagállamokat terhelő vizsgálatok hatékonyságának fokozására irányul az EMOGA területén esetlegesen tapasztalható szabálytalanságok megelőzése és megszüntetése érdekében.

               18

               A nemzeti vizsgálatok valódiságának és hatékonyságának biztosítása érdekében és így az Európai Unió pénzügyi érdekei védelmére irányuló követelmény okán a 4045/89 rendelet magukat az említett vizsgálatokat a Bizottság felügyelete és koordinációja alá helyezi, amint az a tízedik preambulumbekezdésében szerepel. Éppen e rendelet 2. cikke kívánja megszervezni a Bizottság felügyelete alatt működő egységes vizsgálati rendszert. E cikk a (4) bekezdésében többek között bizonyos rendszerességet és a vizsgálatok bizonyos gyakoriságát biztosítja.

               19

               Mivel a 4045/89 rendelet 2. cikke így az Unió pénzügyi érdekeinek védelme érdekében a tagállamok vizsgálati cselekményeinek keretbe foglalására irányul, a vizsgált időszak időtartamát és időben való elhelyezését a vizsgálatoknak az e cikkben előrt hatékonyságára irányuló célra tekintettel kell értékelni.

               20

               E tekintetben többek között a Bizottság érvelésének megfelelően meg kell állapítani, hogy az említett hatékonyságot szolgálja a tagállamok azon lehetősége, hogy a vizsgálati időszakot a megelőző vizsgálati időszakon túlra kiterjesszék, annyiban, amennyiben az lehetővé teszi az Unió pénzügyi érdekeinek megsértésére alkalmas szabálytalanságok fentárását.

               21

               Amint azt a francia és a lengyel kormány, valamint a Bizottság a Bíróság elé terjesztett írásbeli észrevételeiben jogosan megállapította, az operatív programok gyakran többéves keretprogramokba foglalása is amellett szól, hogy ne korlátozzák kötelezően a vizsgált időszak tartamát a megelőző vizsgálati időszakra. Ellenkező esetben a több költségvetési évre vonatkozó szerződések végrehajtásának vizsgálata feldarabolódna a különböző vizsgálati időszakok között, ami veszélyeztetné a vizsgálat hatékonyságát.

               22

               Mindenesetre a vizsgált időszaknak a megelőző vizsgálati időszak során befejeződő időszakot megelőző vagy azt követő időszakra történő kiterjesztése lehetőségének kihasználása az ilyen kiterjesztésnek a vizsgálat hatékonysága szempontjából való hasznosságától függ. Ha a vizsgált ügyletek rendszeressége tekintetében kételyei vannak a vizsgáló hatóságnak, akkor azt maga a 4045/89 rendelet hatalmazza fel a vizsgált időszak előbbi vagy későbbi időszakra történő kiterjesztésére, anélkül hogy e hatóságnak az ilyen lehetőséget előíró nemzeti jogszabályokra kellene támaszkodnia.

               23

               Másodszor, ami a 4045/89 rendelet 2. cikke (4) bekezdése második albekezdésének alakulását illeti, meg kell állapítani, hogy e rendelet kezdeti változatában az említett rendelkezés szerint a vizsgálat főszabály szerint a vizsgálati időszakot megelőző naptári évre vonatkozott, lehetőség volt azonban a vizsgált időszaknak e naptári évet megelőző vagy azt követő kiterjesztésére. Márpedig azt előírva ezentúl, hogy a vizsgált időszak főszabály szerint befejeződik a megelőző vizsgálati időszak során, úgy tűnik, hogy az uniós jogalkotó a vizsgált időszak meghatározását illetően enyhített a tagállamokra háruló követelményeken. A 4045/89 rendelet 2. cikke (4) bekezdése második albekezdésének olyan értelmezése, hogy ezentúl a vizsgált időszaknak még a kiterjesztés lehetőségének kihasználása esetében is be kell fejeződnie a megelőző vizsgálati időszak alatt, figyelmen kívül hagyja az említett enyhítést.

               24

               Harmadszor, ami a 4045/89 rendelet 2. cikke (4) bekezdése második albekezdésének általános szerkezetét illeti, meg kell állapítani, hogy az világosan és egyértelműen pontosítja, hogy a legalább 12 hónapig tartó vizsgálat kiterjeszthető, ami nyilvánvalóan azt jelenti, hogy a kiterjesztés lehetőségének kihasználása esetében e vizsgálat szükségszerűen 12 hónapnál hosszabb időtartamra vonatkozik.

               25

               Ebből kitűnik továbbá, hogy a 4045/89 rendelet 2. cikke (4) bekezdése második albekezdésének olyan értelmezése, hogy a vizsgált időszaknak – ahhoz, hogy ne terhelje szabálytalanság – be kell fejeződnie a megelőző vizsgálati időszak során, összeegyeztethetetlen e rendelkezés szövegével annyiban, amennyiben minden esetben, amikor az eredetileg vizsgált időszak június 30-ig terjedne, amely a megelőző vizsgálati időszak vége, nem lenne lehetőség további kiterjesztésre.

               26

               Egyébiránt a 4045/89 rendelet 2. cikke (4) bekezdése második albekezdésének szövegével ellentétes az olyan értelmezés, amely szerint valamely tagállam korlátozhatja magát olyan időszak vizsgálatára, amely a megelőző vizsgálati időszak kezdete előtt befejeződik, mivel e feltételezés nem összeegyetethető sem azon követelménnyel, hogy az eredetileg vizsgált időszak befejeződik a megelőző vizsgálati időszak során, és nem minősül e rendelkezés kiterjesztésésnek sem. E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy az uniós jogi rendelkezés értelmezése nem akadályozhatja meg az értelmezett rendelkezés egyértelmű és pontos szövegének hatékony érvényesülését (lásd utolsó sorban a C-147/11. és C-148/11. sz., Czop és Punakova egyesített ügyekben 2012. szeptember 6-án hozott ítélet 32. pontját), ami pedig a fent említett értelmezés következménye lenne.

               27

               A kérdést előterjesztő bíróság kérdéseinek vizsgálata érdekében pontosítani kell még, hogy a gazdasági szereplők tekintetében az elvégzett vizsgálatok rendszeressége nem függ attól a kérdéstől, hogy az említett vizsgálatok elvégézése mennyiben felel meg a 4045/89 rendelet 2. cikke (4) bekezdésének második albekezdésében előírt szabályoknak.

               28

               Ugyanis az alapügyben szereplő gazdasági szereplők érvelésével ellentétben az említett rendelkezés szervezési szabályok előírására korlátozódik a vizsgálatok hatékonyságágnak biztosítása érdekében, és amint az a jelen ítélet 18. pontjából kitűnik, a tagállamok és az Unió közötti kapcsolatok szabályozására korlátozódik, az utóbbi pénzügyi érdekeinek védelme érdekében. E rendelet nem vonatkozik azonban a vizsgáló hatóságok és a vizsgált gazdasági szereplők közötti kapcsolatokra.

               29

               Így a 4045/89 rendelet 2. cikkének (4) bekezdése nem értelmezhető többek között úgy, mint amely feljogosítja a szóban forgó gazdasági szereplőket az e rendelettől eltérő vagy kiterjedtebb vizsgálat akadályozására. Ez esetleg azzal a következménnyel járna, hogy megakadályozza a szabálytalanul kapott vagy felhasznált támogatások visszatéríttetését, mivel az ilyen jog egyébiránt veszélyeztetné az Unió pénzügyi érdekeinek védelmét.

               30

               Mindenesetre a 4045/89 rendeletben előírt vizsgálatok azon gazdasági szereplőket érintik, amelyek szándékosan csatlakoztak az EMOGA Garanciarészlege által felállított támogatási rendszerhez, és amelyek a támogatásban részesülés érdekében elfogadták az Unió forrásai szabályszerű felhasználásának ellenőrzésére irányuló vizsgálatok elvégzését. E gazdasági szereplők érvényesen nem kérdőjelezhetik meg azon egyetlen ok miatt az ilyen vizsgálat szabályszerűségét, hogy az nem felel meg a tagállamok és a Bizottság közötti kapcsolatokra vonatkozó szervezési szabályoknak.

               31

               Ez nem befolyásolja azt, hogy a vizsgált gazdasági szereplőknek az ezen vizsgálatokat végző és adott esetben a megindítandó eljárásról határozó hatóságokkal szembeni jogbiztonságát biztosítja az eljárásnak az Európai Közösségek pénzügyi érdekeinek védelméről szóló, 1995. december 18-i 2988/95/EK, Euratom tanácsi rendelet (HL L 312., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 1. fejezet, 1. kötet, 340. o.) 3. cikkében főszabály szerint az uniós jog valamely rendelkezésének az Unió általános költségvetésének kárt okozó, egy gazdasági szereplő cselekménye vagy mulasztása útján történő megsértését követő négy évben meghatározott elévülési ideje. Márpedig, amint azt a Bíróság már megállapította, az elévülési idők rendeltetése általában véve az, hogy biztosítsák a jogbiztonságot (lásd a C-278/02. sz. Handlbauer-ügyben 2004. június 24-én hozott ítélet [EBHT 2004., I-6171. o.] 40. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).

               32

               Az EMOGA által felállított támogatási rendszerben nyújtott támogatás kedvezményezettjének azon kötelezettsége, hogy a különös időszakokra vonatkozó vizsgálat során a kifizetett támogatások érvényességének és szabályszerűségének megállapítása érdekében bemutassa az előírt dokumentumokat, ha a jogszabályok szerint a megőrzésükre a 4045/89 rendelet 4. cikkében legalább három évben meghatározott határidő még nem telt el, nem tekinthető tehát olyannak, mint amely sérti a jogbiztonság elvét.

               33

               A fentiekből következik, hogy a 4045/89 rendelet 2. cikke (4) bekezdésének második albekezdését úgy kell értelmezni, hogy ha valamely tagállam él a vizsgált időszak kiterjesztésének lehetőségével, az említett időszaknak nem kell szükségszerűen befejeződnie a megelőző vizsgálati időszak során, hanem ezen időszak után is befejeződhet. Az említett rendelkezést azonban úgy kell értelmezni továbbá, hogy az nem jogosítja fel a gazdasági szereplőket az e rendelettől eltérő vagy kiterjedtebb vizsgálat akadályozására. Ebből következik, hogy az a tény, hogy valamely vizsgálat kizárólag a megelőző vizsgálati időszak kezdete előtt befejeződő időszakra vonatkozik, önmagában nem olyan jellegű, hogy a vizsgált gazdasági szereplőkre tekintettel szabálytalanná tenné e vizsgálatot.

         A költségekről

               34

               Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.

               A fenti indokok alapján a Bíróság (negyedik tanács) a következőképpen határozott:

                     Az 1994. december 12-i 3094/94/EK tanácsi rendelettel módosított, az Európai Mezőgazdasági Orientációs és Garanciaalap Garanciarészlegének finanszírozási rendszerébe tartozó ügyletek tagállamok által végzett vizsgálatáról és a 77/435/EGK irányelv hatályon kívül helyezéséről szóló, 1989. december 21-i 4045/89/EGK tanácsi rendelet 2. cikke (4) bekezdésének második albekezdését úgy kell értelmezni, hogy ha valamely tagállam él a vizsgált időszak kiterjesztésének lehetőségével, az említett időszaknak nem kell szükségszerűen befejeződnie a megelőző vizsgálati időszak során, hanem ezen időszak után is befejeződhet. Az említett rendelkezést azonban úgy kell értelmezni továbbá, hogy az nem jogosítja fel a gazdasági szereplőket az e rendelettől eltérő vagy kiterjedtebb vizsgálat akadályozására. Ebből következik, hogy az a tény, hogy valamely vizsgálat kizárólag a megelőző vizsgálati időszak kezdete előtt befejeződő időszakra vonatkozik, önmagában nem olyan jellegű, hogy a vizsgált gazdasági szereplőkre tekintettel szabálytalanná tenné e vizsgálatot.

                     Aláírások

            (
            *1
         )	Az eljárás nyelve: francia.
    ---documentbreak---

               Felek
               Az ítélet indoklása
               Rendelkező rész

            Felek
            A C-671/11–C-676/11. sz. egyesített ügyekben,
            az EUMSZ 267. cikk alapján benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában, amelyet a Conseil d'État (Franciaország) a Bírósághoz 2011. december 29-én érkezett, 2011. november 28-i határozatával terjesztett elő az előtte
            az Établissement national des produits de l’agriculture et de la mer (FranceAgriMer), mint az Office national interprofessionnel des fruits, des légumes, des vins et de l’horticulture (Viniflhor) jogutódja
            és
            a Société anonyme d’intérêt collectif agricole Unanimes (C-671/11. és C-672/11.),
            az Organisation de producteurs Les Cimes (C-673/11.),
            a Société Agroprovence (C-674/11.),
            a Regalp SA (C-675/11.),
            a Coopérative des producteurs d’asperges de Montcalm (COPAM) (C-676/11.)
            között folyamatban lévő eljárásban,
            A BÍRÓSÁG (negyedik tanács),
            tagjai: L. Bay Larsen tanácselnök, J. Malenovský, U. Lõhmus, M. Safjan (előadó) és A. Prechal bírák,
            főtanácsnok: N. Jääskinen,
            hivatalvezető: V. Tourrès tanácsos,
            tekintettel az írásbeli szakaszra és a 2013. január 16-i tárgyalásra,
            figyelembe véve a következők által előterjesztett észrevételeket:
            – az Établissement national des produits de l’agriculture et de la mer (FranceAgriMer) képviseletében J.-C. Balat ügyvéd,
            – a Société anonyme d’intérêt collectif agricole Unanimes képviseletében B. Néouze és O. Delattre ügyvédek,
            – az Organisation de producteurs Les Cimes, a Société Agroprovence és a Regalp SA képviseletében G. Lesourd ügyvéd,
            – a Coopérative des producteurs d’asperges de Montcalm (COPAM) képviseletében J.-P. Montenot és T. Apostoliuc ügyvédek,
            – a francia kormány képviseletében N. Rouam és G. de Bergues, meghatalmazotti minőségben,
            – a lengyel kormány képviseletében M. Szpunar és B. Majczyna, meghatalmazotti minőségben,
            – az Európai Bizottság képviseletében D. Bianchi és P. Rossi, meghatalmazotti minőségben,
            tekintettel a főtanácsnok meghallgatását követően hozott határozatra, miszerint az ügy elbírálására a főtanácsnok indítványa nélkül kerül sor,
            meghozta a következő
            Ítéletet

            Az ítélet indoklása
            1. Az előzetes döntéshozatal iránti kérelmek az 1994. december 12-i 3094/94/EK tanácsi rendelettel (HL L 328., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 3. fejezet, 17. kötet, 24. o.) módosított, az Európai Mezőgazdasági Orientációs és Garanciaalap Garanciarészlegének finanszírozási rendszerébe tartozó ügyletek tagállamok által végzett vizsgálatáról és a 77/435/EGK irányelv hatályon kívül helyezéséről szóló, 1989. december 21-i 4045/89/EGK tanácsi rendelet (HL L 388., 18. o.; magyar nyelvű különkiadás 3. fejezet, 9. kötet, 208. o.; a továbbiakban: 4045/89 rendelet) 2. cikke (4) bekezdésének értelmezésére vonatkoznak.
            2. E kérelmeket az Office national interprofessionnel des fruits, des légumes, des vins et de l’horticulture (gyümölcs-, zöldség-, bor- és kertészeti ágazatokkal foglalkozó országos szakmaközi hivatal) (Viniflhor) jogutódjaként létrehozott Établissement national des produits de l’agriculture et de la mer (a mezőgazdasági és halászati termékekkel foglalkozó nemzeti iroda) (FranceAgriMer) és a Société anonyme d’intérêt collectif agricole Unanimes (az Unanimes közös érdekű mezőgazdasági tevékenységet folytató részvénytársaság), az Organisation de producteurs Les Cimes (Les Cimes termelői szervezet), az Agroprovence társaság, a Regalp SA és a Coopérative des producteurs d’asperges de Montcalm (a montcalmi spárgatermelők szövetsége) (COPAM) (a továbbiakban együttesen: az alapügyben szereplő gazdasági szereplők) között az Európai Mezőgazdasági Orientációs és Garanciaalap (EMOGA) Garanciarészlegéből kifizetett közösségi támogatás visszatéríttetésének jogszerűsége tárgyában folyamatban lévő hat jogvita keretében terjesztették elő.
            Jogi háttér
            3. A közös agrárpolitika finanszírozásáról szóló, 1970. április 21-i 729/70/EGK tanácsi rendelet (HL L 94., 13. o.) 8. cikkének (1) bekezdése előírja:
            „A tagállamok a nemzeti törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezéseknek megfelelően megteszik azokat az intézkedéseket, amelyek szükségesek ahhoz, hogy:
            – meggyőződjenek az [EMOGA] által finanszírozott ügyletek tényleges végrehajtásáról és szabályszerűségéről;
            – a szabálytalanságokat megelőzzék és kezeljék,
            – a szabálytalanságok, illetve hanyagság következtében elveszett összegeket behajtsák.
            […]”
            4. A 4045/89 rendelet elsőtől a negyedik és tízedik preambulumbekezdése kimondja:
            „[…] a […] 729/70 […] rendelet 8. cikke alapján a tagállamok megteszik a szükséges intézkedéseket annak érdekében, hogy meggyőződjenek az [EMOGA] által finanszírozott ügyletek tényleges végrehajtásáról és szabályszerűségéről, továbbá annak érdekében, hogy a szabálytalanságokat megelőzzék és kezeljék, valamint a szabálytalanságok, illetve hanyagság következtében elveszett összegeket behajtsák;
            […] e rendelet nem érinti azokat a vizsgálatra vonatkozó nemzeti rendelkezéseket, amelyek az e rendeletben előírtnál szélesebb körűek;
            […] a tagállamokat arra kell ösztönözni, hogy fokozzák a kifizetéseket átvevő, illetve teljesítő vállalkozások kereskedelmi okmányainak a 77/435/EGK irányelvnek megfelelően végrehajtott vizsgálatát […];
            […] a 77/435[…] irányelvből fakadó szabályok tagállamok által történt végrehajtása felvetette annak szükségességét, hogy az irányelv egyes rendelkezéseit a tapasztalatok alapján módosítsák; mivel a módosításokat az érintett rendelkezések jellegére tekintettel rendeletbe kell foglalni;
            […]
            […] jóllehet elsődlegesen a tagállamok felelőssége, hogy vizsgálati programjaikat elfogadják, szükség van arra, hogy e programokat a Bizottsággal közöljék, hogy az elláthassa felügyeleti és koordináló szerepét, és ezáltal biztosított legyen a programok megfelelő kritériumok alapján történő elfogadása; mivel a vizsgálat így azokra az ágazatokra, illetve vállalkozásokra összpontosítható, amelyeknél nagy a csalás veszélye”.
            5. A 4045/89 rendelet 1. cikkének (2) bekezdése előírja:
            „E rendelet alkalmazásában »kereskedelmi okmány« a vállalkozás üzleti tevékenységével összefüggő minden könyv, nyilvántartás, elismervény és bizonylat, számla és levelezés, valamint a kereskedelmi adatok, amennyiben ezek az iratok közvetlenül vagy közvetve az (1) bekezdésben említett ügyletekhez kapcsolódnak.”
            6. Az említett rendelet 2. cikke kimondja:
            „(1) A tagállamok a vizsgálandó ügyletek jellegét figyelembe véve végzik a vállalkozások kereskedelmi okmányainak rendszeres vizsgálatát. A tagállamok gondoskodnak arról, hogy a vizsgálatnak alávetendő vállalkozások kiválasztása a lehető legnagyobb mértékben garantálja az EMOGA Garanciarészlegének finanszírozási rendszerében a szabálytalanságok megelőzésére és feltárására irányuló intézkedések hatékonyságát. A kiválasztás során többek között figyelembe kell venni a vállalkozásnak az említett rendszeren belüli pénzügyi jelentőségét, valamint egyéb kockázati tényezőket.
            […]
            (4) A vizsgálati időszak július 1-jétől a következő év június 30-ig tart.
            A vizsgálat legalább az előző vizsgálati időszak alatt véget érő 12 hónapos időszakra terjed ki; ez kiterjeszthető a 12 hónapos időszakot megelőző vagy követő, a tagállam által meghatározandó időszakokra.
            […]”
            7. Ugyanezen rendelet 4. cikke értelmében:
            „A vállalkozások az 1. cikk (2) bekezdésében és a 3. cikkben említett kereskedelmi okmányokat legalább az okmány keletkezési évének a végétől számított három évig megőrzik.
            A tagállamok az említett okmányok megőrzésére hosszabb időtartamot is előírhatnak.”
            Az alapeljárások és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
            8. Az alapügyben szereplő gazdasági szereplőknél 2000-ben és 2001-ben a 4045/89 rendelet szerinti helyszíni vizsgálatot tartottak. Az elvégzett vizsgálatokból levont következtetések alapján az Office national interprofessionnel des fruits, des légumes et de l’horticulture (Oniflhor) jogutódjaként létrehozott Viniflhor, amelynek jogutódja a FranceAgriMer, kérte az alapügyben szereplő gazdasági szereplőktől az EMOGA Garanciarészlege keretében finanszírozott támogatás címén kapott összegek visszatérítését, és ezt követően az említett összegekre vonatkozó végrehajtható okiratokat bocsátott ki.
            9. Az alapügyben szereplő gazdasági szereplők esettől függően az említett végrehajtható okiratokkal szemben keresetet indítottak a tribunal administratif de Nîmes (nîmes-i közigazgatási bíróság) vagy a tribunal administratif de Marseille (marseille-i közigazgatási bíróság) előtt. Az e két bíróság által hozott ítéletek a fellebbezés tárgyát képezték a cour administrative d’appel de Marseille (marseille-i közigazgatási fellebbviteli bíróság) előtt.
            10. Az említett bíróság az elé terjesztett hat ügyben úgy ítélte meg, hogy a „vizsgált időszak” fogalmát úgy kell értelmezni, hogy az az előző vizsgálati időszak alatt véget érő 12 hónapos időszakra terjed ki, és a 12 hónapos időtartam, eltérő törvényi vagy rendeleti rendelkezés hiányában, maximális időtartam. Márpedig a vizsgált időszak ezen ügyek mindegyikében befejeződött a vizsgálati időszakot megelőző időszak előtt.
            11. A FranceAgriMer, mive úgy ítélte meg, hogy a cour administrative d’appel de Marseille, így eljárva, a vizsgált időszakok meghatározását illetően figyelmen kívül hagyta a 4045/89 rendelet 2. cikke (4) bekezdésének hatályát, felülvizsgálati kérelmet nyújtott be a Conseil d’État-hoz.
            12. A Conseil d’État, úgy ítélve, hogy a FranceAgriMer által előterjesztett jogalap az említett rendelkezés értelmezésére irányuló kérdést vet fel, úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és a következő, a C-671/11–C-676/11. sz. ügyekben azonos megfogalmazású kérdéseket terjeszti a Bíróság elé előzetes döntéshozatalra:
            „A[…] 4045/89[…] rendelet 2. cikkének (4) bekezdése szerinti, a vizsgált időszaknak az általa meghatározott, »a 12 hónapos időszakot megelőző vagy követő […] időszakokra« történő kiterjesztésére vonatkozó lehetőséggel a tagállam is élhet-e, figyelemmel egyrészt a Közösség pénzügyi érdekei védelmének szükségességére, másrészt a jogbiztonság elvére, illetve annak szükségességére, hogy a vizsgáló hatóságok ne rendelkezzenek meghatározatlan hatáskörrel?
            Különösen:
            – a vizsgált időszaknak minden esetben be kell-e fejeződnie a »vizsgálati« időszakot, vagyis az azon időszakot megelőző tizenkét hónapos időszak alatt, amelynek során a vizsgálati cselekményeket elvégezték, különben a vizsgálatot olyan szabálytalanság terheli, amelyre a vizsgált személy hivatkozhat azzal a határozattal szemben, amely következményeket állapít meg a vizsgálat alapján?
            – amennyiben az előző kérdésre adandó válasz igenlő, hogyan kell értelmezni a [4045/89] rendeletben kifejezetten szereplő lehetőséget arra, hogy a vizsgált időszakot kiterjesszék »a 12 hónapos időszakot […] követő időszakokra«?
            – amennyiben az első kérdésre adandó válasz nemleges, a vizsgált időszaknak ennek ellenére tartalmaznia kell-e olyan tizenkét hónapos időszakot, amely azon vizsgálati időszak során fejeződik be, amely megelőzi azt, amelynek során a vizsgálatot végezték, különben a vizsgálatot olyan szabálytalanság terheli, amelyre a vizsgált személy hivatkozhat azzal a határozattal szemben, amely következményeket állapít meg a vizsgálat alapján, vagy a vizsgálat csak olyan időszakra vonatkozhat, amely befejeződött az előző vizsgálati időszak kezdete előtt?”
            13. A Bíróság elnökének 2012. február 3-i végzése az írásbeli és a szóbeli szakasz lefolytatása, valamint az ítélet meghozatala céljából elrendelte a C-671/11–C-676/11. sz. ügyek egyesítését.
            Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekről
            14. Együtt vizsgálandó kérdéseivel a kérdést előterjesztő bíróság lényegében azt kívánja megtudni, hogy a 4045/89 rendelet 2. cikke (4) bekezdésének második albekezdését úgy kell-e értelmezni, hogy ha valamely tagállam él az ebben a rendelkezésben előírt kiterjesztés lehetőségével, a vizsgált időszaknak – ahhoz, hogy a vizsgálat ne legyen szabálytalan – be kell fejeződnie a megelőző vizsgálati időszak során vagy legalábbis erre az időszakra is ki kell terjednie.
            15. Nem vitatottan igaz, hogy csak szövegére tekintettel a 4045/89 rendelet 2. cikke (4) bekezdésének második albekezdése – amely előírja a vizsgálat előző vagy későbbi időszakra töténő kiterjesztésének lehetőségét, nem pontosítja, hogy a vizsgálat olyan időszakra is kiterjedhet, amely nem fejeződik be a megelőző vizsgálati időszak alatt – többféleképpen értelmezhető.
            16. Márpedig annak meghatározása érdekében, hogy e körülmények között milyen értelmezést kell adni, nemcsak az említett megfogalmazást kell figyelembe venni, hanem az említett rendelkezés általános szerkezetét és alakulását, valamint a 4045/89 rendelet által összességégben követetett célt is.
            17. Ami először is a 4045/89 rendelet célkitűzéseit illeti, amint az az első, a harmadik és a negyedik preambulumbekezdésének együttes olvasatából kitűnik, e rendelet a tagállamokat terhelő vizsgálatok hatékonyságának fokozására irányul az EMOGA területén esetlegesen tapasztalható szabálytalanságok megelőzése és megszüntetése érdekében.
            18. A nemzeti vizsgálatok valódiságának és hatékonyságának biztosítása érdekében és így az Európai Unió pénzügyi érdekei védelmére irányuló követelmény okán a 4045/89 rendelet magukat az említett vizsgálatokat a Bizottság felügyelete és koordinációja alá helyezi, amint az a tízedik preambulumbekezdésében szerepel. Éppen e rendelet 2. cikke kívánja megszervezni a Bizottság felügyelete alatt működő egységes vizsgálati rendszert. E cikk a (4) bekezdésében többek között bizonyos rendszerességet és a vizsgálatok bizonyos gyakoriságát biztosítja.
            19. Mivel a 4045/89 rendelet 2. cikke így az Unió pénzügyi érdekeinek védelme érdekében a tagállamok vizsgálati cselekményeinek keretbe foglalására irányul, a vizsgált időszak időtartamát és időben való elhelyezését a vizsgálatoknak az e cikkben előrt hatékonyságára irányuló célra tekintettel kell értékelni.
            20. E tekintetben többek között a Bizottság érvelésének megfelelően meg kell állapítani, hogy az említett hatékonyságot szolgálja a tagállamok azon lehetősége, hogy a vizsgálati időszakot a megelőző vizsgálati időszakon túlra kiterjesszék, annyiban, amennyiben az lehetővé teszi az Unió pénzügyi érdekeinek megsértésére alkalmas szabálytalanságok fentárását.
            21. Amint azt a francia és a lengyel kormány, valamint a Bizottság a Bíróság elé terjesztett írásbeli észrevételeiben jogosan megállapította, az operatív programok gyakran többéves keretprogramokba foglalása is amellett szól, hogy ne korlátozzák kötelezően a vizsgált időszak tartamát a megelőző vizsgálati időszakra. Ellenkező esetben a több költségvetési évre vonatkozó szerződések végrehajtásának vizsgálata feldarabolódna a különböző vizsgálati időszakok között, ami veszélyeztetné a vizsgálat hatékonyságát.
            22. Mindenesetre a vizsgált időszaknak a megelőző vizsgálati időszak során befejeződő időszakot megelőző vagy azt követő időszakra történő kiterjesztése lehetőségének kihasználása az ilyen kiterjesztésnek a vizsgálat hatékonysága szempontjából való hasznosságától függ. Ha a vizsgált ügyletek rendszeressége tekintetében kételyei vannak a vizsgáló hatóságnak, akkor azt maga a 4045/89 rendelet hatalmazza fel a vizsgált időszak előbbi vagy későbbi időszakra történő kiterjesztésére, anélkül hogy e hatóságnak az ilyen lehetőséget előíró nemzeti jogszabályokra kellene támaszkodnia.
            23. Másodszor, ami a 4045/89 rendelet 2. cikke (4) bekezdése második albekezdésének alakulását illeti, meg kell állapítani, hogy e rendelet kezdeti változatában az említett rendelkezés szerint a vizsgálat főszabály szerint a vizsgálati időszakot megelőző naptári évre vonatkozott, lehetőség volt azonban a vizsgált időszaknak e naptári évet megelőző vagy azt követő kiterjesztésére. Márpedig azt előírva ezentúl, hogy a vizsgált időszak főszabály szerint befejeződik a megelőző vizsgálati időszak során, úgy tűnik, hogy az uniós jogalkotó a vizsgált időszak meghatározását illetően enyhített a tagállamokra háruló követelményeken. A 4045/89 rendelet 2. cikke (4) bekezdése második albekezdésének olyan értelmezése, hogy ezentúl a vizsgált időszaknak még a kiterjesztés lehetőségének kihasználása esetében is be kell fejeződnie a megelőző vizsgálati időszak alatt, figyelmen kívül hagyja az említett enyhítést.
            24. Harmadszor, ami a 4045/89 rendelet 2. cikke (4) bekezdése második albekezdésének általános szerkezetét illeti, meg kell állapítani, hogy az világosan és egyértelműen pontosítja, hogy a legalább 12 hónapig tartó vizsgálat kiterjeszthető, ami nyilvánvalóan azt jelenti, hogy a kiterjesztés lehetőségének kihasználása esetében e vizsgálat szükségszerűen 12 hónapnál hosszabb időtartamra vonatkozik.
            25. Ebből kitűnik továbbá, hogy a 4045/89 rendelet 2. cikke (4) bekezdése második albekezdésének olyan értelmezése, hogy a vizsgált időszaknak – ahhoz, hogy ne terhelje szabálytalanság – be kell fejeződnie a megelőző vizsgálati időszak során, összeegyeztethetetlen e rendelkezés szövegével annyiban, amennyiben minden esetben, amikor az eredetileg vizsgált időszak június 30-ig terjedne, amely a megelőző vizsgálati időszak vége, nem lenne lehetőség további kiterjesztésre.
            26. Egyébiránt a 4045/89 rendelet 2. cikke (4) bekezdése második albekezdésének szövegével ellentétes az olyan értelmezés, amely szerint valamely tagállam korlátozhatja magát olyan időszak vizsgálatára, amely a megelőző vizsgálati időszak kezdete előtt befejeződik, mivel e feltételezés nem összeegyetethető sem azon követelménnyel, hogy az eredetileg vizsgált időszak befejeződik a megelőző vizsgálati időszak során, és nem minősül e rendelkezés kiterjesztésésnek sem. E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy az uniós jogi rendelkezés értelmezése nem akadályozhatja meg az értelmezett rendelkezés egyértelmű és pontos szövegének hatékony érvényesülését (lásd utolsó sorban a C-147/11. és C-148/11. sz., Czop és Punakova egyesített ügyekben 2012. szeptember 6-án hozott ítélet 32. pontját), ami pedig a fent említett értelmezés következménye lenne.
            27. A kérdést előterjesztő bíróság kérdéseinek vizsgálata érdekében pontosítani kell még, hogy a gazdasági szereplők tekintetében az elvégzett vizsgálatok rendszeressége nem függ attól a kérdéstől, hogy az említett vizsgálatok elvégézése mennyiben felel meg a 4045/89 rendelet 2. cikke (4) bekezdésének második albekezdésében előírt szabályoknak.
            28. Ugyanis az alapügyben szereplő gazdasági szereplők érvelésével ellentétben az említett rendelkezés szervezési szabályok előírására korlátozódik a vizsgálatok hatékonyságágnak biztosítása érdekében, és amint az a jelen ítélet 18. pontjából kitűnik, a tagállamok és az Unió közötti kapcsolatok szabályozására korlátozódik, az utóbbi pénzügyi érdekeinek védelme érdekében. E rendelet nem vonatkozik azonban a vizsgáló hatóságok és a vizsgált gazdasági szereplők közötti kapcsolatokra.
            29. Így a 4045/89 rendelet 2. cikkének (4) bekezdése nem értelmezhető többek között úgy, mint amely feljogosítja a szóban forgó gazdasági szereplőket az e rendelettől eltérő vagy kiterjedtebb vizsgálat akadályozására. Ez esetleg azzal a következménnyel járna, hogy megakadályozza a szabálytalanul kapott vagy felhasznált támogatások visszatéríttetését, mivel az ilyen jog egyébiránt veszélyeztetné az Unió pénzügyi érdekeinek védelmét.
            30. Mindenesetre a 4045/89 rendeletben előírt vizsgálatok azon gazdasági szereplőket érintik, amelyek szándékosan csatlakoztak az EMOGA Garanciarészlege által felállított támogatási rendszerhez, és amelyek a támogatásban részesülés érdekében elfogadták az Unió forrásai szabályszerű felhasználásának ellenőrzésére irányuló vizsgálatok elvégzését. E gazdasági szereplők érvényesen nem kérdőjelezhetik meg azon egyetlen ok miatt az ilyen vizsgálat szabályszerűségét, hogy az nem felel meg a tagállamok és a Bizottság közötti kapcsolatokra vonatkozó szervezési szabályoknak.
            31. Ez nem befolyásolja azt, hogy a vizsgált gazdasági szereplőknek az ezen vizsgálatokat végző és adott esetben a megindítandó eljárásról határozó hatóságokkal szembeni jogbiztonságát biztosítja az eljárásnak az Európai Közösségek pénzügyi érdekeinek védelméről szóló, 1995. december 18-i 2988/95/EK, Euratom tanácsi rendelet (HL L 312., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 1. fejezet, 1. kötet, 340. o.) 3. cikkében főszabály szerint az uniós jog valamely rendelkezésének az Unió általános költségvetésének kárt okozó, egy gazdasági szereplő cselekménye vagy mulasztása útján történő megsértését követő négy évben meghatározott elévülési ideje. Márpedig, amint azt a Bíróság már megállapította, az elévülési idők rendeltetése általában véve az, hogy biztosítsák a jogbiztonságot (lásd a C-278/02. sz. Handlbauer-ügyben 2004. június 24-én hozott ítélet [EBHT 2004., I-6171. o.] 40. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).
            32. Az EMOGA által felállított támogatási rendszerben nyújtott támogatás kedvezményezettjének azon kötelezettsége, hogy a különös időszakokra vonatkozó vizsgálat során a kifizetett támogatások érvényességének és szabályszerűségének megállapítása érdekében bemutassa az előírt dokumentumokat, ha a jogszabályok szerint a megőrzésükre a 4045/89 rendelet 4. cikkében legalább három évben meghatározott határidő még nem telt el, nem tekinthető tehát olyannak, mint amely sérti a jogbiztonság elvét.
            33. A fentiekből következik, hogy a 4045/89 rendelet 2. cikke (4) bekezdésének második albekezdését úgy kell értelmezni, hogy ha valamely tagállam él a vizsgált időszak kiterjesztésének lehetőségével, az említett időszaknak nem kell szükségszerűen befejeződnie a megelőző vizsgálati időszak során, hanem ezen időszak után is befejeződhet. Az említett rendelkezést azonban úgy kell értelmezni továbbá, hogy az nem jogosítja fel a gazdasági szereplőket az e rendelettől eltérő vagy kiterjedtebb vizsgálat akadályozására. Ebből következik, hogy az a tény, hogy valamely vizsgálat kizárólag a megelőző vizsgálati időszak kezdete előtt befejeződő időszakra vonatkozik, önmagában nem olyan jellegű, hogy a vizsgált gazdasági szereplőkre tekintettel szabálytalanná tenné e vizsgálatot.
            A költségekről
            34. Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.

            Rendelkező rész
            A fenti indokok alapján a Bíróság (negyedik tanács) a következőképpen határozott:
            Az 1994. december 12-i 3094/94/EK tanácsi rendelettel módosított, az Európai Mezőgazdasági Orientációs és Garanciaalap Garanciarészlegének finanszírozási rendszerébe tartozó ügyletek tagállamok által végzett vizsgálatáról és a 77/435/EGK irányelv hatályon kívül helyezéséről szóló, 1989. december 21-i 4045/89/EGK tanácsi rendelet 2. cikke (4) bekezdésének második albekezdését úgy kell értelmezni, hogy ha valamely tagállam él a vizsgált időszak kiterjesztésének lehetőségével, az említett időszaknak nem kell szükségszerűen befejeződnie a megelőző vizsgálati időszak során, hanem ezen időszak után is befejeződhet. Az említett rendelkezést azonban úgy kell értelmezni továbbá, hogy az nem jogosítja fel a gazdasági szereplőket az e rendelettől eltérő vagy kiterjedtebb vizsgálat akadályozására. Ebből következik, hogy az a tény, hogy valamely vizsgálat kizárólag a megelőző vizsgálati időszak kezdete előtt befejeződő időszakra vonatkozik, önmagában nem olyan jellegű, hogy a vizsgált gazdasági szereplőkre tekintettel szabálytalanná tenné e vizsgálatot.