title: A Bíróság (harmadik tanács) 2010. május 20-i ítélete.#Scott SA és Kimberly Clark SAS kontra Ville d'Orléans.#Előzetes döntéshozatal iránti kérelem: Cour administrative d'appel de Nantes - Franciaország.#Állami támogatás - 659/1999 rendelet - 14. cikk (3) bekezdés - A támogatás visszatérítése - A tényleges érvényesülés elve - Alaki hibában szenvedő fizetési felszólítások - Megsemmisítés.#C-210/09. sz. ügy.

text:
      C‑210/09. sz. ügy
      Scott SA és Kimberly Clark SAS, korábban Kimberly Clark SNC
      kontra
      Ville d’Orléans
      (a cour administrative d’appel de Nantes [Franciaország] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)
      „Állami támogatás – 659/1999 rendelet – 14. cikk (3) bekezdés – A támogatás visszatérítése – A tényleges érvényesülés elve – Alaki hibában szenvedő fizetési felszólítások – Megsemmisítés”
      Az ítélet összefoglalása
      Államok által nyújtott támogatások – Jogellenes támogatás visszatéríttetése – A nemzeti jog alkalmazása – Feltételek és korlátok
      (EK 88. cikk; 659/1999 tanácsi rendelet, 14. cikk, (3) bekezdés)
      Az EK‑Szerződés [88.] cikke alkalmazására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló 659/1999/EK tanácsi rendelet
         14. cikkének (3) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy azzal nem ellentétes a jogellenes állami támogatás visszatéríttetése
         érdekében kibocsátott fizetési felszólítások nemzeti bíróság általi, alaki hiba miatt történő megsemmisítése olyan esetben,
         amikor a szóban forgó támogatásnak megfelelő összeget már visszatérítették, amennyiben ezen alaki hiba orvoslását a nemzeti
         jog biztosítja. Azonban e rendelkezéssel ellentétes ezen összegeknek a támogatás kedvezményezettjei számára történő újbóli
         – akár csak ideiglenes – kifizetése.

      A 659/1999 rendelet 14. cikkének (3) bekezdése a hatékony érvényesülés elvét tükrözi, amely szerint az a tagállam, amely a
         Bizottság határozata értelmében köteles a jogellenes állami támogatás visszatéríttetésére, szabadon választhatja meg, hogy
         milyen módon hajtja végre e kötelezettséget, feltéve hogy a választott intézkedések nem sértik az uniós jog alkalmazási körét
         és hatékonyságát.

      Egy jogellenes állami támogatás visszatéríttetése érdekében kibocsátott fizetési felszólítás alaki jogszerűségének nemzeti
         bíróság általi felülvizsgálata, és e felszólítás esetleges megsemmisítése azon okból, hogy a nemzeti jog követelményeit nem
         teljesítették, úgy tekintendő, mint az általános uniós jogelvnek minősülő hatékony bírói jogvédelem elvének egyszerű kifejezése.
         Az ilyen megsemmisítés ugyanakkor főszabályként a támogatás pernyertes kedvezményezettjénél jogot keletkeztethet arra, hogy
         a nemzeti jog alapján kérje a támogatás már visszatérített összegének számára történő újbóli kifizetését. Ekképpen a nemzeti
         jognak rendelkeznie kell az annak elkerülése érdekében szükséges eszközökkel, hogy egy fizetési felszólítás megsemmisítése
         automatikusan a felszólításnak való megfelelés okán az adós által visszatérített összeg azonnali visszafizetését vonja maga
         után. Így a hatáskörrel rendelkező hatóságnak anélkül kell tudnia orvosolni az említett felszólítások hibáit, hogy a jogellenes
         támogatás kedvezményezettje részére, akárcsak ideiglenesen is, vissza kelljen fizetni az általa az említett fizetési felszólítás
         végrehajtásaként visszatérített összegeket.

      (vö. 20., 21., 25–27., 33. pont és a rendelkező rész)
A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (harmadik tanács)
      2010. május 20.(*)

      „Állami támogatás – 659/1999 rendelet – 14. cikk (3) bekezdés – A támogatás visszatérítése – A tényleges érvényesülés elve – Alaki hibában szenvedő fizetési felszólítások – Megsemmisítés”
      A C‑210/09. sz. ügyben,
      az EK 234. cikk alapján benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában, amelyet a Cour administrative d’appel
         de Nantes (Franciaország) a Bírósághoz 2009. június 10‑én érkezett, 2008. december 29‑i határozatával terjesztett elő az előtte

      a Scott SA,
      a Kimberly Clark SAS, korábban Kimberly Clark SNC

      és
      a Ville d’Orléans
      között folyamatban lévő eljárásban,
      A BÍRÓSÁG (harmadik tanács),
      tagjai: K. Lenaerts, a tanács elnöke, Juhász E., G. Arestis, J. Malenovský és T. von Danwitz (előadó) bírák,
      főtanácsnok: P. Mengozzi,
      hivatalvezető: R. Grass,
      tekintettel az írásbeli szakaszra,
      figyelembe véve a következők által előterjesztett észrevételeket:
      –        a Scott SA és a Kimberly Clark SAS, korábban Kimberly Clark SNC képviseletében R. Sermier ügyvéd,
      –        a Ville d’Orléans képviseletében A. Lyon‑Caen ügyvéd,
      –        a francia kormány képviseletében G. de Bergues és B. Beaupère‑Manokha, meghatalmazotti minőségben,
      –        a lengyel kormány képviseletében M. Dowgielewicz, meghatalmazotti minőségben,
      –        az Európai Közösségek Bizottsága képviseletében B. Stromsky és L. Flynn, meghatalmazotti minőségben,
      tekintettel a főtanácsnok meghallgatását követően hozott határozatra, miszerint az ügy elbírálására a főtanácsnok indítványa
         nélkül kerül sor,

      meghozta a következő
      Ítéletet
      1        Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem az EK [88.] cikk alkalmazására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló,
         1999. március 22‑i 659/1999/EK tanácsi rendelet (HL L 83., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 8. fejezet, 1. kötet, 339. o.)
         14. cikke (3) bekezdésének értelmezésére vonatkozik.

      2        Ezt a kérelmet a Scott SA (a továbbiakban: Scott) és a Kimberly Clark SAS (a továbbiakban: Kimberly Clark), korábban Kimberly
         Clark SNC, valamint a Ville d’Orléans (Orléans város) közötti jogvitában terjesztették elő az utóbbi által a közös piaccal
         összeegyeztethetetlennek nyilvánított támogatás visszatéríttetése végett kibocsátott fizetési felszólítások szabályszerűsége
         tárgyában.

       Jogi háttér
       A közösségi szabályozás
      3        A 659/1999 rendelet tizenharmadik preambulumbekezdése a következőképpen szól:

      „mivel a közös piaccal össze nem egyeztethető jogellenes támogatás esetében helyre kell állítani a hatékony versenyt; mivel
         ebből a célból szükség van arra, hogy a támogatást, beleértve a kamatokat, késedelem nélkül visszatérítsék; mivel indokolt,
         hogy a visszatérítésre [helyesen: visszatéríttetésre] a nemzeti jog eljárásai szerint kerüljön sor; mivel azoknak az eljárásoknak
         az alkalmazása nem akadályozhatja a hatékony verseny helyreállítását azáltal, hogy meghiúsítja a bizottsági határozat közvetlen
         és hatékony végrehajtását; mivel ennek az eredménynek az eléréséhez a tagállamoknak meg kell hozniuk minden olyan intézkedést,
         amely biztosítja a Bizottság határozatának hatékonyságát”.

      4        Az említett rendelet „A támogatás visszatérítése [helyesen: visszatéríttetése]” című 14. cikke a következőképpen rendelkezik:

      „(1)      Amennyiben a jogellenes támogatások esetén elutasító határozat születik, a Bizottság dönt arról, hogy az érintett tagállam
         hozza meg a szükséges intézkedéseket a támogatásnak a kedvezményezettől történő visszavételére […]. A Bizottság nem követeli
         meg a támogatás visszatérítését [helyesen: visszatéríttetését], amennyiben az ellentétes a közösségi jog valamelyik általános
         elvével.

      […]
      (3)      Az Európai Közösségek Bíróságának a[z EK 242. cikk] értelmében hozott határozatának sérelme nélkül, a visszatérítést [helyesen:
         visszatéríttetést] késedelem nélkül és az érintett tagállam nemzeti joga szerinti eljárás keretében kell végrehajtani, feltéve
         hogy e rendelkezések lehetővé teszik a Bizottság határozatának azonnali és hatékony végrehajtását. Ebből a célból és a nemzeti
         bíróságok előtt zajló eljárás esetén – a közösségi jog sérelme nélkül – az érintett tagállamok meghozzák a jogrendszerük szerint
         rendelkezésre álló szükséges intézkedéseket, beleértve az átmeneti intézkedéseket is.”

       A nemzeti szabályozás
      5        A 2000. április 12‑i loi n° 2000‑321, relative au droit des citoyens dans leurs relations avec les administrations (az állampolgárokat
         a közigazgatással való kapcsolatukban megillető jogokról szóló, 2000‑321 törvény) (a JORF 2000. április 13‑i száma, 5646. o.)
         4. cikke a következőképpen rendelkezik:

      „Az 1. cikkben említett közigazgatási hatóságok valamelyikével való kapcsolatában minden személy jogosult megismerni a kérelme
         vizsgálatával vagy az őt érintő ügy kezelésével megbízott tisztviselő családi nevét, utónevét, hivatali minőségét és hivatali
         címét; ezen elemek szerepelnek valamennyi neki címzett levelezésen. Ha a közbiztonságot vagy a személyek biztonságát érintő
         okok igazolják, a tisztviselő anonimitásban marad.

      Az 1. cikkben említett közigazgatási hatóságok által hozott minden határozat a kibocsátó aláírásán kívül, olvasható írásjelekkel
         tartalmazza annak családi nevét, utónevét és hivatali minőségét.”

       Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés
      6        Az 1987‑es év folyamán Orléans város és Loiret megye kedvezményes feltételekkel eladott egy telket az orléans‑i La Saussaye
         ipari térségben a Bouton Brochard Scottnak, amelynek jogutódja a Scott, amely részvényeinek a Kimberly Clark a tulajdonosa.
         Másrészt e két önkormányzat kötelezettséget vállalt arra, hogy szintén kedvezményes áron számítják fel a víz‑ és csatornadíjat.

      7        2000. július 12‑én a Bizottság elfogadta a Franciaország által a Scott Paper SA/Kimberly‑Clark számára nyújtott állami támogatásról
         szóló 2002/14/EK határozatot (HL 2002. L 12., 1. o.), amely a kedvezményes telekár és a kedvezményes víz‑ és csatornadíj formájában
         nyújtott állami támogatást a közös piaccal összeegyeztethetetlennek nyilvánította. Az említett határozat 2. cikke így szól:

      „(1)      Franciaország meghoz minden ahhoz szükséges intézkedést, hogy a kedvezményezettekkel visszatéríttesse az 1. cikkben hivatkozott
         és jogellenesen rendelkezésükre bocsátott támogatást.

      (2)      A visszatéríttetést késedelem nélkül és a nemzeti jog szerinti eljárás keretében kell végrehajtani, feltéve hogy e rendelkezések
         lehetővé teszik e határozat azonnali és hatékony végrehajtását [...]”.

      8        A Scott és Loiret megye kereseteket nyújtott be a 2002/14 határozat ellen, amelyek csak a szóban forgó kedvezményes telekár
         formájában nyújtott állami támogatás visszatérítésére irányuló követelésre vonatkoznak. E határozat tehát, amennyiben a kedvezményes
         víz‑ és csatornadíj formájában nyújtott állami támogatásra vonatkozik, amely a jelen ügynek egyedüli tárgya, tehát nem képezi
         uniós bíróságok előtti eljárás tárgyát.

      9        2001. december 5‑én Orléans város a kedvezményes víz‑ és csatornadíj formájában nyújtott állami támogatás visszatéríttetésére
         három fizetési felszólítást bocsátott ki, amelyek az alapeljárás tárgyát képezik (a továbbiakban: szóban forgó fizetési felszólítások).
         E felszólításokon szerepel a polgármesteri hivatal bélyegzője, egy aláírás és a megjegyzés: „a meghatalmazott polgármester‑helyettes”,
         azonban nem említik meg sem a polgármester által az aláíró polgármester‑helyettesre átruházott hatáskört, sem a polgármester‑helyettes
         családi és utónevét.

      10      A szóban forgó fizetési felszólítások képezték a Scott és a Kimberly‑Clark által a Tribunal administratif d’Orléans‑hoz (orléans‑i
         közigazgatási bíróság) benyújtott keresetek tárgyát.

      11      E keresetek automatikus halasztó hatályára tekintettel, a nemzeti szabályozással – a code général des collectivités territoriales
         (a területi önkormányzatok törvénykönyve) L 1617‑5. cikke (1) bekezdésének második albekezdésével – összhangban az említett
         fizetési felszólítások végrehajtását felfüggesztették, és azokat az érintettek ekkor nem teljesítették.

      12      Időközben a Francia Köztársaság pervesztes lett a Bíróság C‑232/05. sz., Bizottság kontra Franciaország ügyben 2006. október
         5‑én hozott ítéletének (EBHT 2006., I‑10071. o.) alapjául szolgáló ügyben, mivel nem teljesítette az EK 249. cikk negyedik
         albekezdéséből, és a 2002/14 határozat 2. és 3. cikkéből eredő kötelezettségeit. A Bíróság az említett ítélet 53. pontjában
         megállapította, hogy a jogellenesen nyújtott támogatás visszatérítése céljából kibocsátott beszedési megbízásokkal szemben
         benyújtott keresetek halasztó hatálya olyan eljárás, amely nem felel meg a 659/1999 rendelet 14. cikkének (3) bekezdésében
         előírt feltételeknek, és ennélfogva az ilyen halasztó hatályt lehetővé tévő szabály alkalmazását mellőzni kellett volna.

      13      2007. január 9‑én a Tribunal administratif d’Orléans elutasította a Scott és Kimberley Clark által benyújtott kereseteket,
         és ennek következtében e társaságok 2007. február 7‑én visszatérítették a támogatás fő összegét, amelyben jogosulatlanul részesültek.

      14      2007. március 8‑án ezen ítélet ellen a Scott és a Kimberly Clark fellebbezést nyújtott be a Cour administrative d’appel de
         Nantes‑hoz (nantes‑i közigazgatási fellebbviteli bíróság), és fellebbezésük alátámasztására többek között a 2000‑321 törvény
         4. cikkének megsértésére alapított jogalapot terjesztettek elő, úgy érvelve, hogy e cikk második bekezdésének rendelkezéseit
         megsértették, mivel a szóban forgó fizetési felszólításokon nem szerepelt az aláírójuk családi és utónevének megjelölése.

      15      2008. december 8‑án a Scott és a Kimberly Clark visszafizette a kapott támogatás kamatait az 1990 és 2008. június 1‑je közötti
         időszak tekintetében, majd 2009. március 24‑én visszafizették a támogatás kamatait a 2008. június 1. és december 8. közötti
         időszak tekintetében.

      16      Megállapítva, hogy a szóban forgó fizetési felszólítások nem tartották tiszteletben a 2000‑321 törvény 4. cikkében meghatározott
         alaki követelményeket, és e jogsértés e felszólítások megsemmisítéséhez vezethet, a kérdést előterjesztő bíróságnak kétségei
         merültek fel e felszólítások alaki hiba miatti megsemmisítésének a 659/1999 rendelet 14. cikke (3) bekezdésével való összeegyeztethetőségét
         illetően.

      17      E körülmények között a Cour administrative d’appel de Nantes az eljárást felfüggesztette, és előzetes döntéshozatal céljából
         a következő kérdést terjesztette a Bíróság elé:

      „Az Európai Közösségek Bizottsága által 2000. július 12‑én a közös piaccal összeegyeztethetetlennek nyilvánított állami támogatások
         visszatéríttetése érdekében kibocsátott fizetési felszólítások közigazgatási bíróság általi, az e felszólítások alaki követelményeire
         vonatkozó törvényi rendelkezések megsértése miatt történő esetleges megsemmisítése – tekintettel a hatáskörrel rendelkező
         hatóság azon lehetőségére, hogy e határozatok hibáját orvosolja – [a 2002/14 határozat] azonnali és tényleges végrehajtásának
         akadályát képezi‑e, megsértve [a 659/1999] rendelet 14. cikkének (3) bekezdését?”

       Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésről
      18      A kérdést előterjesztő bíróság kérdésével lényegében arra keres választ, hogy a 659/1999 rendelet 14. cikkének (3) bekezdését
         úgy kell‑e értelmezni, hogy azzal ellentétes az alapügyben szóban forgó állami támogatás visszatéríttetése érdekében kibocsátott
         fizetési felszólítások nemzeti bíróság általi, alaki hiba miatt történő megsemmisítése, tekintettel a hatáskörrel rendelkező
         hatóság azon lehetőségére, hogy e határozatok hibáját orvosolja.

      19      Az alapügyben a fizetési felszólításokat a 2002/14 határozat végrehajtásának biztosítása végett bocsátották ki. E határozat
         a 2. cikkének értelmében arra kötelezi a Francia Köztársaságot, hogy a 659/1999 rendelet 14. cikke (3) bekezdésének alkalmazásában
         hozzon meg minden ahhoz szükséges intézkedést, hogy a kedvezményezett vállalkozásokkal visszatéríttesse a jogellenesen rendelkezésükre
         bocsátott támogatást, és kifejti, hogy a visszatéríttetést késedelem nélkül és a nemzeti jog szerinti eljárás keretében kell
         végrehajtani, feltéve hogy e rendelkezések lehetővé teszik az említett határozat azonnali és hatékony végrehajtását.

      20      Amint a Bíróság a fent hivatkozott Bizottság kontra Franciaország ügyben hozott ítéletének 49. pontjában megállapította, a
         659/1999 rendelet 14. cikkének (3) bekezdése a hatékony érvényesülésnek az ítélkezési gyakorlat által is jóváhagyott elvét
         tükrözi (lásd a 94/87. sz., Bizottság kontra Németország ügyben 1989. február 2‑án hozott ítélet [EBHT 1989., 175. o.] 12. pontját,
         a C‑24/95. sz. Alcan Deutschland ügyben 1997. március 20‑án hozott ítélet [EBHT 1997., I‑1591. o.] 24. pontját és a C‑209/00. sz.,
         Bizottság kontra Németország ügyben 2002. december 12‑én hozott ítélet [EBHT 2002., I‑11695. o.] 32–34. pontját).

      21      A tényleges érvényesülésnek az állami támogatások terén az állandó ítélkezési gyakorlat által pontosított elvével összhangban
         az a tagállam, amely a Bizottság határozata értelmében köteles a jogellenes állami támogatás visszatéríttetésére, szabadon
         választhatja meg, hogy milyen módon hajtja végre e kötelezettséget, feltéve hogy a választott intézkedések nem sértik az uniós
         jog alkalmazási körét és hatékonyságát (lásd ebben az értelemben a fent hivatkozott Alcan Deutschland ügyben hozott ítélet
         24. pontját, a fent hivatkozott Bizottság kontra Németország ügyben 2002. december 12‑én hozott ítélet 34. pontját, valamint
         a C‑369/07. sz., Bizottság kontra Görögország ügyben 2009. július 7‑én hozott ítélet [az EBHT‑ban még nem tették közzé] 67. pontját).

      22      Adott tagállam csak akkor tud e visszatérítési kötelezettségnek eleget tenni, ha az általa elfogadott intézkedések alkalmasak
         a versenynek az azon jogellenes támogatás nyújtása által torzított rendes feltételeinek helyreállítására, amelynek a visszatéríttetését
         a Bizottság határozata alapján elrendelték (lásd ebben az értelemben a fent hivatkozott Bizottság kontra Németország ügyben
         2002. december 12‑én hozott ítélet 35. pontját).

      23      Jelen esetben a 2000‑321 törvény 4. cikkének célja, amint azt a francia kormány jelezte írásbeli észrevételeiben, a közigazgatási
         hatóságok és az állampolgárok közötti kapcsolatokban a névtelenség megszüntetésével a közigazgatás átláthatóságának megerősítése,
         valamint annak ellenőrzésének lehetővé tétele, hogy a közigazgatási határozatot hatáskörrel rendelkező hatóság hozta. Amint
         az az előzetes döntéshozatal iránti kérelemből kitűnik, a kérdést előterjesztő bíróság úgy véli, hogy a szóban forgó fizetési
         felszólítások megsértették e 4. cikk rendelkezéseit, és ennélfogva azokat meg kell semmisíteni.

      24      Meg kell tehát vizsgálni, hogy e nemzeti rendelkezések alkalmazása, figyelemmel a nemzeti jog általános összefüggéseire, amelybe
         e rendelkezések illeszkednek (lásd ebben az értelemben a C‑312/93. sz. Peterbroeck‑ügyben 1995. december 14‑én hozott ítélet
         [EBHT 1995., I‑4599. o.] 14. pontját, a C‑430/93. és C‑431/93. sz., Van Schijndel és Van Veen egyesített ügyekben 1995. december
         14‑én hozott ítélet [EBHT 1995., I‑4705. o.] 19. pontját, valamint a C‑222/05–C‑225/05. sz., Weerd és társai egyesített ügyekben
         2007. június 7‑én hozott ítélet [EBHT 2007., I‑4233. o.] 33. pontját), összeegyeztethetetlen‑e a támogatás azonnali és hatékony
         visszatéríttetésének a 659/1999 rendelet 14. cikke (3) bekezdésében foglalt kötelezettségével, ahogyan azt a jelen ítélet
         21. és 22. pontjában hivatkozott ítélkezési gyakorlatból következő megállapítások fényében értelmezni kell.

      25      E tekintetben meg kell jegyezni először is, hogy egy jogellenes állami támogatás visszatéríttetése érdekében kibocsátott fizetési
         felszólítás alaki jogszerűségének nemzeti bíróság általi felülvizsgálata, és e felszólítás esetleges megsemmisítése azon okból,
         hogy a 2000‑321 törvény 4. cikkéből adódó követelményeket nem teljesítették, úgy tekintendő, mint a Bíróság állandó ítélkezési
         gyakorlata értelmében általános uniós jogelvnek minősülő hatékony bírói jogvédelem elvének egyszerű kifejezése (lásd a C‑432/05. sz.
         Unibet‑ügyben 2007. március 13‑án hozott ítélet [EBHT 2007., I‑2271. o.] 37. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).

      26      Ennélfogva, bár a fizetési felszólítás megsemmisítése önmagában nem kifogásolható, ki kell emelni, hogy az ilyen megsemmisítés
         főszabályként a támogatás pernyertes kedvezményezettjénél jogot keletkeztethet arra, hogy a nemzeti jog alapján kérje a támogatás
         már visszatérített összegének számára történő újbóli kifizetését, és így e lehetséges következményt a 659/1999 rendelet 14. cikke
         (3) bekezdésében meghatározott kötelezettségekre tekintettel kell értékelni.

      27      E tekintetben meg kell jegyezni, hogy – amint az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés megfogalmazásából is kitűnik –
         a szóban forgó fizetési felszólításokat kibocsátó, hatáskörrel rendelkező hatóság jogosult e határozatok hibáját orvosolni,
         amiből arra lehet következtetni, hogy a szóban forgó fizetési felszólítások megsemmisítése nem szükségszerűen vonja maga után
         az érintett társaságok által a felszólítások végrehajtása címén visszatérített összegek e társaságok számára történő visszafizetését.
         Ezenkívül a francia kormány és a Bizottság úgy érvel írásbeli észrevételeiben, hogy a francia jog rendelkezik az annak elkerülése
         érdekében szükséges eszközökkel, hogy egy fizetési felszólítás megsemmisítése automatikusan a felszólításnak való megfelelés
         okán az adós által visszatérített összeg azonnali visszafizetését vonja maga után. Így a hatáskörrel rendelkező hatóságnak
         anélkül kell tudnia orvosolni az említett felszólítások hibáit, hogy az alapeljárás felperesei részére, akárcsak ideiglenesen
         is, vissza kelljen fizetni az utóbbiak által a fizetési felszólítások végrehajtásaként visszatérített összegeket.

      28      Ezen eszközöknek a hatáskörrel rendelkező hatóság vagy a nemzeti bíróság általi végrehajtását illetően emlékeztetni kell arra,
         hogy a 659/1999 rendelet 14. cikke (3) bekezdésének második mondata szerint az érintett tagállamok a nemzeti bíróságok előtt
         zajló eljárás esetén meghozzák a jogrendszerük szerint rendelkezésre álló intézkedéseket, beleértve az átmeneti intézkedéseket,
         a Bizottság határozatának azonnali és hatékony végrehajtása biztosításának érdekében.

      29      Ennek címén a hatáskörrel rendelkező hatóság és a nemzeti bíróság a 659/1999 rendelet 14. cikke (3) bekezdése értelmében kötelesek
         többek között biztosítani a jogellenes támogatás visszatérítését elrendelő határozat teljes hatékonyságát és megfelelő megoldást
         találni az e határozat által kitűzött célnak, azaz biztosítani, hogy a támogatás kedvezményezettje még ideiglenesen se rendelkezzen
         a már visszatérített támogatás összegével.

      30      Amennyiben a nemzeti jog alkalmazása alapján a szóban forgó fizetési felszólítások orvoslására olyan körülmények között kerül
         sor, amelyek biztosítják, hogy a már visszatérített támogatást, a felszólítások kérdést előterjesztő bíróság általi megsemmisítése
         esetén, még ideiglenesen sem fizetik újra ki a támogatás kedvezményezettjeinek, úgy e megsemmisítésnek nem lennének a 2002/14
         határozat végrehajtását illetően következményei. A kedvezményezettek nem rendelkeznének, még ideiglenesen sem a támogatás
         általuk már visszatérített részének megfelelő összegekkel, és ekképpen továbbra is meg lennének fosztva azon indokolatlan
         versenyelőnytől, amelyet ezen összegek megszerzése jelentene. E körülmények között a szóban forgó fizetési felszólítások megsemmisítése
         önmagában nem képezné akadályát az említett határozat 659/1999 rendelet 14. cikke (3) bekezdése által megkövetelt azonnali
         és hatékony végrehajtásának.

      31      Ugyanakkor, amennyiben a szóban forgó fizetési felszólítások megsemmisítése, akár csak ideiglenesen is, azzal járna, hogy
         a támogatás kedvezményezettjei által már visszatérített összegeket ez utóbbiak számára visszafizetik, a kedvezményezettek
         újból rendelkeznének az összeegyeztethetetlennek minősített támogatásból származó összegekkel, és kihasználhatnák az ebből
         származó versenyelőnyt. Ily módon a korábbi helyzet azonnali és biztos visszaállítása veszélybe kerülne, és az indokolatlan
         versenyelőny az alapeljárás felperesei előnyére helyreállna.

      32      Az ilyen következmény összeegyeztethetetlen lenne a jogellenes támogatás visszatérítését elrendelő 2002/14 határozattal, és
         a 659/1999 rendelet 14. cikke (3) bekezdéséből eredő kötelezettségekkel.

      33      A fentiekre tekintettel a feltett kérdésre akképpen kell válaszolni, hogy a 659/1999 rendelet 14. cikke (3) bekezdését úgy
         kell értelmezni, hogy azzal nem ellentétes a jogellenes állami támogatás visszatéríttetése érdekében kibocsátott fizetési
         felszólítások nemzeti bíróság általi, alaki hiba miatt történő megsemmisítése olyan esetben, amikor a támogatásnak megfelelő
         összeget már visszatérítették, amennyiben ezen alaki hiba orvoslását a nemzeti jog biztosítja. Azonban e rendelkezéssel ellentétes
         az említett összegeknek a támogatás kedvezményezettjei számára történő újbóli – akár csak ideiglenes – kifizetése.

       A költségekről
      34      Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás
         egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült
         költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.

      A fenti indokok alapján a Bíróság (harmadik tanács) a következőképpen határozott:
      Az EK [88.] cikk alkalmazására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló, 1999. március 22‑i 659/1999/EK tanácsi
            rendelet 14. cikkének (3) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy azzal nem ellentétes a jogellenes állami támogatás visszatéríttetése
            érdekében kibocsátott fizetési felszólítások nemzeti bíróság általi, alaki hiba miatt történő megsemmisítése olyan esetben,
            amikor a támogatásnak megfelelő összeget már visszatérítették, amennyiben ezen alaki hiba orvoslását a nemzeti jog biztosítja.
            Azonban e rendelkezéssel ellentétes az említett összegeknek a támogatás kedvezményezettjei számára történő újbóli – akár csak
            ideiglenes – kifizetése.
      Aláírások
      * Az eljárás nyelve: francia.


A Törvényszék (kilencedik tanács) 2015. szeptember 17-i ítélete. # Bankia, SA kontra Belső Piaci Harmonizációs Hivatal (védjegyek és formatervezési minták) (OHIM). # T-323/14. sz. ügy


A Bíróság (harmadik tanács) november 9.-i ítélete: 2000. # Az Európai Közösségek Bizottsága kontra Hitesys SpA. # Választottbírósági kikötés. # C-356/99. sz. ügy


A Bíróság (második tanács) 1980. június 12-i ítélete. # Lippische Hauptgenossenschaft eG és Westfälische Central-Genossenschaft eG kontra Bundesanstalt für landwirtschaftliche Marktordnung. # Előzetes döntéshozatal iránti kérelmek: Verwaltungsgericht Frankfurt am Main - Németország. # # 119/79. és 126/79. sz. egyesített ügyek


A Bíróság (hatodik tanács) április 10.-i ítélete: 2003. # Az Európai Közösségek Bizottsága kontra Portugál Köztársaság. # Tagállami kötelezettségszegés - 75/439/EGK irányelv. # C-392/99. sz. ügy


A Bíróság december 16.-i ítélete: 1992. # Reading Borough Council kontra Payless Diy Ltd, Wickes Building Supplies Ltd, Great Mills (South) Ltd, Homebase Ltd, B & Q Plc. # Előzetes döntéshozatal iránti kérelem: Reading and Sonning Magistrates' Court - Egyesült Királyság. # C-304/90. sz. ügy


A Bíróság (negyedik tanács) szeptember 25.-i ítélete: 1985. # Procureur de la République kontra Christian Gratiot. # Előzetes döntéshozatal iránti kérelem: Tribunal de grande instance de Briey - Franciaország. # # 11/84. sz. ügy


title: A Bíróság ítélete (tizedik tanács), 2017. március 2.#SC Casa Noastră SA kontra Ministerul Transporturilor - Inspectoratul de Stat pentru Controlul în Transportul Rutier ISCTR.#A Judecătoria Balş – Judeţul Olt (Románia) által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem.#Előzetes döntéshozatal – Közúti közlekedés – Szociális rendelkezések – Eltérések – 561/2006/EK rendelet – A 3. cikk a) pontja – 1073/2009/EK rendelet – A 2. cikk 3. pontja – Személyszállítást biztosító menetrend szerinti járatok – Fogalom – Valamely gazdasági szereplő által a saját munkavállalói részére szervezett, a tulajdonában lévő és az egyik munkavállalója által vezetett járművekkel a munkahelyre és a munkahelyről történő ingyenes szállítások.#C-245/15. sz. ügy.

text:
         A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (tizedik tanács)
      2017. március 2. (
            1
         )*
      „Előzetes döntéshozatal — Közúti közlekedés — Szociális rendelkezések — Eltérések — 561/2006/EK rendelet — A 3. cikk a) pontja — 1073/2009/EK rendelet — A 2. cikk 3. pontja — Személyszállítást biztosító menetrend szerinti járatok — Fogalom — Valamely gazdasági szereplő által a saját munkavállalói részére szervezett, a tulajdonában lévő és az egyik munkavállalója által vezetett járművekkel a munkahelyre és a munkahelyről történő ingyenes szállítások”
      A C‑245/15. sz. ügyben,
      az EUMSZ 267. cikk alapján benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában, amelyet a Judecătoria Balş – Judeţul Olt (balşi elsőfokú bíróság – Olt megye, Románia) a Bírósághoz 2015. május 28‑án érkezett, 2015. április 30‑i határozatával terjesztett elő az előtte
      az SC Casa Noastră SA

      és
      a Ministerul Transporturilor – Inspectoratul de Stat pentru Controlul în Transportul Rutier (ISCTR)

      között folyamatban lévő eljárásban,
      A BÍRÓSÁG (tizedik tanács),
      tagjai: M. Berger tanácselnök (előadó), A. Borg Barthet és F. Biltgen bírák,
      főtanácsnok: H. Saugmandsgaard Øe,
      hivatalvezető: A. Calot Escobar,
      tekintettel az írásbeli szakaszra,
      figyelembe véve a következők által előterjesztett észrevételeket:

               —

               a Ministerul Transporturilor – Inspectoratul de Stat pentru Controlul în Transportul Rutier (ISCTR) képviseletében D. Ştefan, meghatalmazotti minőségben,

               —

               a román kormány képviseletében M. Chicu, E. Gane és R. H. Radu, meghatalmazotti minőségben,

               —

               az osztrák kormány képviseletében G. Eberhard, meghatalmazotti minőségben,

               —

               az Európai Bizottság képviseletében J. Hottiaux és L. Nicolae, meghatalmazotti minőségben,

         tekintettel a főtanácsnok meghallgatását követően hozott határozatra, miszerint az ügy elbírálására a főtanácsnok indítványa nélkül kerül sor,
      meghozta a következő

         Ítéletet

               1

               Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem a közúti szállításra vonatkozó egyes szociális jogszabályok összehangolásáról, a 3821/85/EGK és a 2135/98/EK tanácsi rendelet módosításáról, valamint a 3820/85/EGK tanácsi rendelet hatályon kívül helyezéséről szóló, 2006. március 15‑i 561/2006/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2006. L 102., 1. o.; helyesbítés: HL 2016. L 195., 83. o.) 3. cikke a) pontjának, valamint az autóbusszal végzett személyszállítás nemzetközi piacához való hozzáférés közös szabályairól és az 561/2006/EK rendelet módosításáról szóló, 2009. október 21‑i 1073/2009/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2009. L 300., 88. o.; helyesbítés: HL 2015. L 272., 15. o.) 2. cikke 3. pontjának értelmezésére irányul.

               2

               E kérelmet az SC Casa Noastră SA (a továbbiakban: Casa Noastră) és a Ministerul Transporturilor – Inspectoratul de Stat pentru Controlul în Transportul Rutier (ISCTR) (közlekedési minisztérium – állami közúti közlekedés ellenőrzési felügyelőség [ISCTR], Románia) között az ISCTR által a vezetési idő és a pihenőidő be nem tartása miatt a Casa Noastră egyik munkavállalója tekintetében kiszabott bírság tárgyában folyamatban lévő jogvitában terjesztették elő.

         Jogi háttér

      Az uniós jog

         Az 561/2006 rendelet

               3

               Az 561/2006 rendelet 2. cikke (1) bekezdésének b) pontja az alábbiak szerint rendelkezik:
               „Ez a rendelet a közúti szállításra vonatkozik:
               […]

                        b)

                        személyszállítás esetében, ha a személyszállítást végző jármű eredeti építése vagy állandó átalakítása folytán a járművezetővel együtt 9‑nél több személy szállítására alkalmas és erre a célra szolgál.”

               4

               E rendelet 3. cikkének a) pontja a következőt írja elő:
               „Ez a rendelet nem alkalmazandó a következő járművekkel végzett közúti szállításra:

                        a)

                        menetrend szerinti személyszállítási szolgáltatást végző járművek, ha a kérdéses menetrend szerinti szolgáltatás 50 km‑t meg nem haladó útszakaszon történik”.

               5

               Az említett rendelet 4. cikkének n) pontja a következőt írja elő:
               „E rendelet alkalmazásában:
               […]

                        n)

                        »rendszeres személyszállítási szolgáltatás«: az autóbusszal végzett nemzetközi személyszállítás közös szabályairól szóló, 1992. március 16‑i 684/92/EGK tanácsi rendelet [(HL 1992. L 74., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 6. fejezet, 1. kötet, 306. o.)] 2. cikke szerinti nemzeti és nemzetközi szolgáltatások”.

         A 684/92 rendelet

               6

               A 2006. március 2‑i 1791/2006/EK tanácsi rendelettel (HL 2006. L 363., 1. o.) módosított 684/92 rendelet (a továbbiakban: 684/92 rendelet) 2. cikkének 1. pontja kimondja:
               „1. Menetrend szerinti járatok

                        1.1.

                        Menetrend szerinti járatok azok a járatok, amelyeken az utasok fuvarozása meghatározott időközönként, meghatározott útvonalon, az utasokat előre meghatározott megállóhelyeken felvéve és kitéve történik. A menetrend szerinti járatokat bárki igénybe veheti, adott esetben helyfoglalási kötelezettség mellett.

                  A járatok üzemeltetési feltételeinek módosulása nem érinti azok menetrend szerinti járatként történő besorolását.

                        1.2.

                        Függetlenül attól, hogy ki szervezi meg a járatot, menetrend szerinti járatok azok, amelyeken meghatározott utascsoport fuvarozása más utasok kizárásával történik, amennyiben e járatokat az 1.1. pontban meghatározott feltételek szerint üzemeltetik. Az ilyen járatok a továbbiakban: »különcélú menetrend szerinti járatok«.

                  Különcélú menetrend szerinti járatok közé a következők tartoznak:

                        a)

                        a dolgozók otthonuk és munkahelyük közötti fuvarozása;

                        b)

                        tanulók és hallgatók otthonuk és oktatási intézményük közötti fuvarozása;

                        c)

                        a katonák és családjuk származási államuk és laktanyájuk közötti fuvarozása.

                  Az a tény, hogy egy különcélú járat az azt használók igényeihez igazodik, nem befolyásolhatja annak menetrend szerinti járatként történő besorolását.
               […]”

         Az 1073/2009 rendelet

               7

               A 684/92 rendeletet az 1073/2009 rendelet 30. cikke hatályon kívül helyezte. E rendelkezés értelmében a hatályon kívül helyezett rendeletre való hivatkozásokat az 1073/2009 rendeletre való hivatkozásként kell értelmezni az e rendelet III. mellékletében található megfelelési táblázattal összhangban. E hatályon kívül helyezés után az 1073/2009 rendelet 2. cikkének 2. pontja és 5. cikkének (1) bekezdése felel meg a 684/92 rendelet 2. cikke 1.1. pontjának, valamint az 1073/2009 rendelet 2. cikkének 3. pontja és 5. cikkének (2) bekezdése felel meg a 684/92 rendelet 2. cikke 1.2. pontjának.

               8

               Az 1073/2009 rendelet 2. cikke a következő fogalommeghatározásokat tartalmazza:
               „[…]

                        2.

                        »menetrend szerinti járatok«: olyan járatok, amelyeken az utasok fuvarozása meghatározott időközönként, meghatározott útvonalon, az utasokat előre meghatározott megállóhelyeken felvéve és kitéve történik;

                        3.

                        a »menetrend szerinti különcélú járatok«: olyan járatok, amelyeken, függetlenül attól, hogy ki szervezi meg azokat, meghatározott utascsoportok fuvarozása más utasok kizárásával történik;

                  […]

                        5.

                        »saját számlás szállítási tevékenység«: olyan szállítási tevékenység, amelyet egy természetes vagy jogi személy nem kereskedelmi célból, nonprofit jelleggel végez, amennyiben:

                                 —

                                 a szállítás a természetes vagy jogi személynek csak melléktevékenysége, és

                                 —

                                 a használt járművek a természetes vagy jogi személy tulajdonában vannak, vagy a természetes vagy jogi személy azokat részletre vagy egy tartósbérleti szerződés keretében szerezte be, és azokat a természetes személy vagy jogi személy által alkalmazott személyzet egy tagja, vagy a természetes személy maga, vagy a vállalkozás által alkalmazott vagy szerződéses kötelezettség alapján a rendelkezésére bocsátott személyzet egy tagja vezeti;

                  […]”

               9

               E rendeletnek „A szolgáltatásnyújtás szabadsága” című 3. cikke ekként rendelkezik:
               „(1)   E rendelettel összhangban az 1. cikkben említett bármely fuvarozó ellenszolgáltatás fejében az állampolgárságán vagy székhelyén alapuló megkülönböztetés nélkül nyújthat menetrend szerinti autóbuszos személyszállítási szolgáltatásokat, ideértve a menetrend szerinti különcélú járatok és a különjáratok üzemeltetését, amennyiben:

                        a)

                        a székhely szerinti tagállamban jogosult autóbusszal végzett menetrend szerinti személyszállítás – ideértve a menetrend szerinti különcélú járatokat és a különjáratokat is – végzésére a nemzeti jog által a piachoz való hozzáférés tekintetétben megállapított feltételekkel összhangban;

                  […]
               (2)   Az 1. cikkben említett bármely saját számlás szolgáltató az állampolgárságán vagy székhelyén alapuló megkülönböztetés nélkül végezheti az 5. cikk (5) bekezdése szerinti személyszállítási szolgáltatásokat, amennyiben:

                        a)

                        a székhely szerinti tagállamban autóbusszal végzett személyszállítás végzésére jogosult a tevékenység folytatására a nemzeti jog által a piachoz való hozzáférés tekintetében megállapított feltételekkel összhangban […]

                  […]”

               10

               Az említett rendelet „Hozzáférés a piachoz” című 5. cikke kimondja:
               „(1)   A menetrend szerinti járatokat bárki igénybe veheti, adott esetben helyfoglalási kötelezettség mellett.
               E járatok működtetése a III. fejezet rendelkezéseivel összhangban engedélyköteles.
               A tagállamokból valamely harmadik országba és onnan visszafelé közlekedő, menetrend szerinti járatok a tagállam és a harmadik ország közötti, valamint – adott esetben – a tagállam és a tranzittagállam közötti kétoldalú megállapodással összhangban mindaddig engedélykötelesek, amíg a Közösség és az érintett harmadik ország közötti szükséges megállapodást meg nem kötötték.
               A járatok menetrend szerinti jellegét nem befolyásolja a járat működési feltételeinek kiigazítása.
               A fennálló menetrend szerinti járatokéval azonos utasokat kiszolgáló párhuzamos vagy időszakos járatok szervezésére, bizonyos megállók kihagyására és a menetrend szerinti útvonalon további megállók kiszolgálására a fennálló menetrend szerinti járatokra alkalmazandó szabályok vonatkoznak.
               (2)   A menetrend szerinti különcélú járatok közé különösen a következők tartoznak:

                        a)

                        a dolgozók otthonuk és munkahelyük közötti fuvarozása;

                        b)

                        a tanulók és hallgatók otthonuk és oktatási intézményük közötti fuvarozása.
                        Az a tény, hogy egy különcélú járat az azt használók igényeihez igazodik, nem befolyásolhatja annak menetrend szerinti járatként történő besorolását.
                        A menetrend szerinti különcélú járatok nem kötöttek a III. fejezet szerinti engedélyezéshez, ha azokat a szervező és a fuvarozó közötti szerződés szabályozza.

                  […]
               (5)   A saját számlás személyszállítási tevékenység mentesül minden engedélyezési eljárás alól, ugyanakkor igazolványrendszer vonatkozik rá.
               Az igazolványokat a jármű bejegyzése szerinti tagállam illetékes hatóságai adják ki, és azok a teljes utazásra érvényesek, beleértve a tranzitot is.
               […]”

         A román jog

               11

               Az Ordonanța Guvernului nr. 27/2011 privind transporturile rutiere (a közúti közlekedésről szóló 27/2011. sz. kormányrendelet) alapeljárás idején hatályos változatának 3. cikke előírja, hogy „a saját számlás közúti személyszállítási tevékenység olyan közúti szállítási tevékenység, amelyet egy természetes vagy jogi személy nem kereskedelmi célból, nonprofit jelleggel végez az 1073/2009 rendelet 2. cikkének 5. pontjában foglalt feltételek betartása mellett”.

               12

               E kormányrendelet 4. cikke I. részének (2) bekezdése a közúti szállítási tevékenység besorolásával kapcsolatban ekként rendelkezik:
               „(2)   A tevékenység kereskedelmi céljától függő besorolás:

                        a)

                        díj ellenében végzett közúti szállítás;

                        b)

                        saját számlás közúti szállítás”.

               13

               Az Ordinul Ministrului Transporturilor nr. 980/2011 pentru aprobarea Normelor metodologice privind aplicarea prevederilor referitoare la organizarea şi efectuarea transporturile rutiere şi a activităţilor conexe acestora stabilite prin Ordonanţa Guvernului nr. 27/2011 privind transporturile rutiere (a közúti közlekedésről szóló 27/2011. sz. kormányrendeletben szabályozott közúti közlekedés és az ahhoz kapcsolódó tevékenységek szervezéséről és végrehajtásáról szóló rendelkezések alkalmazására vonatkozó módszertani szabályokról szóló 980/2011. sz. közlekedési miniszteri rendelet) alapeljárás idején hatályos változatában foglalt melléklet 52. cikke kimondja, hogy díj ellenében végzett szállításnak minősül a menetrend szerinti járatokkal, a különcélú menetrend szerinti járatokkal és a különjáratokkal végzett szállítás.

               14

               E rendelet mellékletében az 54. cikk (1) és (2) bekezdése így rendelkezik:
               „(1)   Díj ellenében helyközi közúti személyszállítási tevékenységet menetrend szerinti járatokkal a közúti szállítást végző szolgáltató csak abban az esetben folytathat, ha útvonalengedéllyel rendelkezik a szállítási tervben szabályozott, érintett járat tekintetében.
               (2)   Az útvonalengedély csak abban az esetben érvényes, ha a szállítás teljes időtartamára menetlevél kíséri, továbbá ha az indulás az útvonal kezdő pontjától a menetlevélben foglalt napon és időpontban történik.”

               15

               E melléklet 80. cikke kimondja:
               „(1)   Saját számlás közúti személyszállítási tevékenységet kizárólag olyan autóbusszal végezhetnek a közúti szállítást végző vállalkozások, amelynek fedélzetén a szállítás teljes időtartama alatt megtalálható a saját számlás szállítási engedély hiteles másolata, valamint a szállítási okmány.
               (2)   Az (1) bekezdésben foglalt szállítási okmány alatt a szállított személyek nevét tartalmazó és a vállalkozás törvényes képviselője által aláírt és bélyegzővel ellátott jegyzék értendő.”

               16

               Az említett melléklet 81. cikkének a) pontja a következőt írja elő:
               „A szállítási okmányon kívül a saját számlás közúti személyszállítás esetén az alábbi okmányokat kell az autóbusz fedélzetén tartani:

                        a)

                        a járművezető érvényes szolgálati igazolványa, amely igazolja, hogy a saját számlás közúti szállítást végző vállalkozás alkalmazásában áll”.

               17

               Az Ordonanta Guvernului nr. 37/2007 privind stabilirea cadrului de aplicare a regulilor privind perioadele de conducere, pauzele şi perioadele de odihnă ale conducătorilor auto şi utilizarea aparatelor de înregistrare a activităţii acestora (a vezetési időtartamra, a járművezetők szüneteire és pihenőidejére, valamint a tevékenységük regisztrálására szolgáló készülékek használatára vonatkozó szabályok alkalmazási feltételeinek meghatározásáról szóló 37/2007. sz. kormányrendelet) alapeljárás idején hatályos változata (a továbbiakban: 37/2007 kormányrendelet) 8. cikkének (1) bekezdése kimondja:
               „(1)   Az alábbi tények az 561/2006/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet és a 3821/85/EGK rendelet, valamint adott esetben [a nemzetközi közúti fuvarozást végző járművek személyzetének munkájáról szóló európai megállapodás (AETR)] rendelkezései súlyos megsértésének tekintendők, és abban az esetben is szabálysértésnek minősülnek, ha a büntető jogszabályok alapján nem tekinthetők jogsértésnek:

                        1.

                        a napi vezetési idő vagy a maximális napi vezetési idő több mint két órával való túllépése;

                  […]

                        6.

                        a napi pihenőidő minimális időtartamának be nem tartása, amennyiben a különbség meghaladja a két órát”.

               18

               A 37/2007 kormányrendelet 9. cikke a következőképpen rendelkezik:
               „1.   A 8. cikkben felsorolt szabálysértések az alábbi szankciókat vonják maguk után:
               […]

                        c)

                        4000 [román lejtől (RON)] 8000 [román lejig (RON)] terjedő bírság, amelyet az (1) bekezdés 15., 16., 18–20., 22–26., 28–30., 36. és 38. pontjában foglalt tényállás esetén a gépjármű vezetőjére, az (1) bekezdés 1–11., 31. és 32. pontjában foglalt tényállás esetén pedig a közúti szállítást végző vállalkozásra/szolgáltatóra kell kiszabni.”

         Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések

               19

               A Casa Noastră PVC‑ből készült épületelemek gyártásával és forgalmazásával foglalkozó vállalkozás, amelynek gyártó létesítményei Pieleștiben (Románia), Craiovától (Románia) 13 km‑re találhatók.

               20

               E vállalkozás a munkavállalóinak a munkavégzés helyére és helyéről történő fuvarozását három saját tulajdonú, 44 férőhelyes autóbusszal és két saját tulajdonú, 20 férőhelyes mikrobusszal biztosítja. E célból állandó jelleggel öt gépjárművezetőt alkalmaz.

               21

               A Casa Noastră munkavállalói három műszakban dolgoznak, így szállításukra minden munkanapon háromszori oda‑ és visszaúttal kerül sor. Ennek keretében az egyik útvonal a Pielești és Braneț (Románia) közötti oda‑ és visszaút, amely két település között a távolság 21 km.

               22

               2014. november 26‑án az ISCTR felügyelői ellenőrzés alá vonták a Casa Noastră egyik járművét, amelyet e vállalkozás egyik gépjárművezetője ezen az útvonalon vezetett. Az ellenőrzés során a gépjárművezetőnek be kellett mutatnia a menetíró készülék adatait, amelyek a vezetési idő és a pihenőidő be nem tartását támasztották alá. Ezt követően a Casa Noastrăval szemben szabálysértési bírságot szabtak ki a 37/2007 kormányrendelet 8. cikke (1) bekezdésének 1. és 6. pontja alapján a napi vezetési idő, pontosabban a maximális napi vezetési idő túllépése, valamint a napi pihenőidő minimális időtartamának be nem tartása miatt.

               23

               A Casa Noastră megtámadta e bírságot többek között azt állítva, hogy ezen ellenőrzés időpontjában olyan közúti személyszállítást végzett, amely a dolgozók otthonuk és munkahelyük közötti, 50 km‑t meg nem haladó útszakaszon „különcélú menetrend szerinti járatokkal” történő fuvarozásának kategóriájába tartozik, így pedig vonatkozott rá az 561/2006 rendelet 3. cikkének a) pontjában foglalt kivétel.

               24

               Az ISCTR előadta, hogy a Casa Noastră saját számlás közúti személyszállítási tevékenységet végzett, mivel e tevékenységet nem kereskedelmi célból, nonprofit jelleggel végezte, de a különcélú menetrend szerinti járatokkal történő közúti személyszállítás díjfizetés ellenében történik, és ennek során a nemzeti szabályozás más feltételeit is be kell tartani. Következésképpen úgy véli, hogy az említett fuvarozásra nem vonatkozott az 561/2006 rendelet 3. cikkének a) pontjában foglalt kivétel.

               25

               A kérdést előterjesztő bíróság véleménye szerint meg kell vizsgálni azt a jogi lehetőséget, hogy gazdasági szereplők személyszállítási szolgáltatást szervezhetnek saját dolgozóik részére azok munkahelyre, illetve munkahelyről történő szállítása céljából, valamint azt a kérdést, hogy a személyszállítás időtartama alatt a dolgozó mennyiben minősül különcélú menetrend szerinti járat igénybevevőjének, figyelemmel arra is, hogy a Casa Noastră nem kap semmilyen díjazást az érintett szállítási szolgáltatás után.

               26

               E körülmények között a Judecătoria Balş – Judeţul Olt (balşi elsőfokú bíróság – Olt megye, Románia) felfüggesztette az eljárást, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjesztette a Bíróság elé:

                        „1)

                        Mennyiben értelmezhető az 1073/2009/EK rendelet 2. cikkének 3. pontjában szereplő »függetlenül attól, hogy ki szervezi meg azokat« fordulat oly módon, hogy menetrend szerinti szállítási szolgáltatást gazdasági szereplő is szervezhet saját munkavállalóinak a munkahelyre, illetve a munkahelyről történő szállítása céljából?

                        2)

                        Mennyiben értelmezhető az 561/2006 rendelet 3. cikkének a) pontjában szereplő »menetrend szerinti személyszállítási szolgáltatás, ha a kérdéses menetrend szerinti szolgáltatás 50 km‑t meg nem haladó útszakaszon történik« fordulat oly módon, hogy annak hatálya a munkahelyükre vagy a munkahelyükről utazó munkavállalókra is kiterjed?”

         Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekről

               27

               Az együttesen vizsgálandó két kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében azt kívánja megtudni, hogy a dolgozóknak az otthonuk és a munkahelyük között, a munkáltatójuk által szervezett, 50 km‑t meg nem haladó útszakaszon történő szállítása az 561/2006 rendelet 3. cikkének a) pontjában szereplő kivétel hatálya alá tartozik‑e, amely szerint e rendelet nem vonatkozik az ilyen szállítási szolgáltatásra.

               28

               E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy az 561/2006 rendelet (17) preambulumbekezdése és 1. cikke alapján e rendelet célja a szárazföldi szállítási módok közötti verseny feltételeinek harmonizálása, különös tekintettel a közúti szektorra, valamint ezen ágazat alkalmazottai munkakörülményeinek és a közúti közlekedés biztonságának javítása, amely célok többek között abban a kötelezettségben fejeződnek ki, hogy a közúti szállítójárműveket főszabály szerint elismert menetíró készülékkel kell felszerelni, amely lehetővé teszi a járművezetők vezetési és pihenőidejére vonatkozó szabályok betartásának ellenőrzését (lásd különösen: 2013. október 3‑iLundberg‑ítélet, C‑317/12, EU:C:2013:631, 31. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat, és 2016. október 19‑iEL‑EM‑2001 ítélet, C‑501/14, EU:C:2016:777, 21. pont).

               29

               A 3. cikkének a) pontja szerint az 561/2006 rendelet nem alkalmazandó a menetrend szerinti személyszállítási szolgáltatást végző járművekkel végzett közúti szállításra, ha ez 50 km‑t meg nem haladó útszakaszon történik.

               30

               Ugyanezen rendelet 4. cikkének n) pontja szerint a „rendszeres személyszállítási szolgáltatás” alatt a 684/92 rendelet 2. cikkének 1. pontja szerinti nemzeti és nemzetközi szolgáltatásokat kell érteni.

               31

               A Bíróság e tekintetben kimondta, hogy az említett 2. cikk 1. pontja az ilyen szolgáltatások két kategóriáját szabályozza azáltal, hogy különbséget tesz a menetrend szerinti járatok és a különcélú menetrend szerinti járatok között. Az előbbi járatok bárki számára hozzáférhetők, és ezeken az utasok szállítása meghatározott időközönként, meghatározott útvonalon, az utasokat előre meghatározott megállóhelyeken felvéve és kitéve történik. Az utóbbi járatokat ugyanezen feltételekkel üzemeltetik, de csak utasok meghatározott csoportjai számára (1998. április 30‑iClarke & Sons és Ferne ítélet, C‑47/97, EU:C:1998:185, 16. pont), azaz „a dolgozók otthonuk és munkahelyük közötti”, a tanulók és hallgatók „otthonuk és oktatási intézményük közötti”, valamint a katonák és családjuk „származási államuk és laktanyájuk közötti” fuvarozása céljából.

               32

               Ebből következik, hogy a különcélú menetrend szerinti járatok a menetrend szerinti járatok sajátos kategóriáját képezik, és e két kategória közötti egyetlen különbség az, hogy a különcélú menetrend szerinti járatokkal meghatározott utascsoportok fuvarozása történik más utasok kizárásával, miközben a menetrend szerinti járatokat az utasok összessége korlátozás nélkül igénybe veheti. Márpedig az 561/2006 rendelet által követett célokra tekintettel, amelyeket a jelen ítélet 28. pontja is említ, a szállított személyek minősége nem döntő szempont azon kérdés tekintetében, hogy e rendelet alkalmazható‑e, vagy sem.

               33

               A 684/92 rendelet szerkezetére, valamint a „különcélú menetrend szerinti járatok” kifejezés fogalommeghatározására tekintettel úgy tűnik, hogy az uniós jogalkotó szándéka arra irányult, hogy kizárja az 561/2006 rendelet hatálya alól mind a menetrend szerinti járatokat, mind pedig a különcélú menetrend szerinti járatokat, feltéve hogy ez a szállítás 50 km‑t meg nem haladó útszakaszon történik.

               34

               E megállapítást nem kérdőjelezi meg az, hogy a 684/92 rendeletet felváltotta az 1073/2009 rendelet, amely különbséget tesz a „menetrend szerinti járatok” és a „különcélú menetrend szerinti járatok” között. Ugyanis e kifejezések fogalommeghatározásai változatlanok maradtak abban az értelemben, hogy a különcélú menetrend szerinti járatok továbbra is a menetrend szerinti járatok külön kategóriájaként kerültek meghatározásra.

               35

               Ezenfelül a dolgozók otthonuk és munkahelyük közötti fuvarozását kifejezetten szabályozza az 1073/2009 rendelet 5. cikke (2) bekezdésének a) pontja, amennyiben e fuvarozás a különcélú menetrend szerinti járatok egyik formája. Következésképpen a 684/92 rendelet értelmezésének alapját képező érvelés értelemszerűen vonatkozik az 1073/2009 rendeletre.

               36

               Ebből következik, hogy az 561/2006 rendelet 3. cikkének a) pontjában szereplő kivétel hatályát nem módosította az 1073/2009 rendelet, mivel e kivétel vonatkozik mind a menetrend szerinti járatokra, mind pedig a különcélú menetrend szerinti járatokra, feltéve hogy ez a szállítás 50 km‑t meg nem haladó útszakaszon történik.

               37

               Másodsorban emlékeztetni kell arra, hogy az 1073/2009 rendelet 2. cikkének 5. pontja – a 684/1992 rendelet 2. cikkének 4. pontjához hasonlóan – tartalmazza a „saját számlás szállítási tevékenység” fogalommeghatározást, amely szerint egyrészt olyan nem kereskedelmi célból, nonprofit jelleggel végzett szállítási tevékenységről van szó, amely az azt végző természetes vagy jogi személynek csak melléktevékenysége. Másrészt az említett fogalommeghatározás kimondja, hogy a járműveknek e személy tulajdonában kell lenniük, vagy azokat tartósbérleti szerződés keretében kell beszerezniük, és azokat e természetes vagy jogi személy által alkalmazott személyzet egy tagjának, vagy magának e természetes személynek, vagy a vállalkozás által alkalmazott vagy szerződéses kötelezettség alapján a rendelkezésére bocsátott személyzet egy tagjának kell vezetnie.

               38

               A jelen esetben meg kell állapítani egyrészt, hogy úgy tűnik, hogy az alapügybeli szállítás teljesíti az ahhoz szükséges feltételeket, hogy „különcélú menetrend szerinti járatnak” minősüljön.

               39

               Az említett szállításra minden munkanapon háromszori oda‑ és visszaúttal kerül sor, ami megfelel a Casa Noastră napi három műszakbeosztásának. Tekintettel arra, hogy a Bíróság rendelkezésére álló adatok szerint az e vállalkozás munkavállalóinak az otthonuk és a munkahelyük közötti szállítására Pielești és Braneț települések között kerül sor, az érintett útvonal „meghatározott” az 1073/2009 rendelet 2. cikkének 2. pontja értelmében, mivel a dolgozókat előzetesen rögzített helyeken veszik fel és teszik ki. Ezenkívül az alapügybeli szolgáltatás címzettje kizárólag az utasok pontosan meghatározott csoportja, a jelen esetben – más utasok kizárásával – az említett vállalkozás munkavállalói.

               40

               Másrészt az alapügybeli szállítás az 1073/2009 rendelet 2. cikkének 5. pontjában a „saját számlás szállítási tevékenységgel” kapcsolatban rögzített követelményeket is teljesíti.

               41

               Ugyanis ugyanezen adatok szerint az érintett szállítási szolgáltatásokat nem kereskedelmi célból, és nem is nyereségszerzési célból nyújtják a Casa Noastră munkavállalói részére. A kérdést előterjesztő bíróság továbbá kifejtette, hogy a nyújtott szolgáltatásért nem fizetnek díjat. Ezenkívül e társaság fő tevékenysége nem a személyszállítás, hanem PVC‑ből készült épületelemek gyártása és forgalmazása, és a dolgozók szállítása e vállalkozás számára csak melléktevékenységet képez. Végül a Casa Noastră tulajdonosa a használt gépjárműveknek, amelyeket ráadásul a vállalkozás saját munkavállalói vezetnek.

               42

               Amint a jelen ítélet 36. pontjában megállapítást nyert, az 561/2006 rendelet 3. cikkének a) pontjában szereplő kivétel vonatkozik a menetrend szerinti járatokra, beleértve a különcélú menetrend szerinti járatokat is. Következésképpen e kivétel a priori nem irányul a saját számlás szállítási tevékenységre.

               43

               Azonban meg kell állapítani, hogy a menetrend szerinti járatok kategóriája, amely magában foglalja a különcélú menetrend szerinti járatokat, és a saját számlás szállítási tevékenység kategóriája nem zárja ki kölcsönösen egymást. A saját számlás szállítási tevékenység megvalósulhat különcélú menetrend szerinti járat vagy különjárat formájában, amely utóbbit az 1073/2009 rendelet 2. cikkének 4. pontja olyan járatként határozza meg, amely nem felel meg a menetrend szerinti járat meghatározásának, beleértve a különcélú menetrend szerinti járatot is, továbbá amelynek fő jellemzője, hogy valamely ügyfélnek vagy magának a fuvarozónak a kezdeményezésére előzetesen összeállított utascsoport szállítását bonyolítja le.

               44

               E tekintetben hangsúlyozni kell, hogy az 561/2006 és 1073/2009 rendelet szövegében semmi nem cáfolja ezt az értelmezést. Főszabály szerint, amint az Európai Bizottság az írásbeli észrevételeiben is előadta, a szállítási szolgáltatások besorolása tekintetében két kategória jöhet szóba, mégpedig egyrészt a harmadik személy számára nyújtott szolgáltatások, másrészt a saját számlára végzett szolgáltatások.

               45

               E két kategória közül az első szolgáltatás több formában történhet, nevezetesen a menetrend szerinti járatok, a különcélú menetrend szerinti járatok és a különjáratok formájában.

               46

               A saját számlára végzett szolgáltatások is történhetnek különcélú menetrend szerinti járatok vagy különjáratok formájában, ha teljesítik az 1073/2009 rendeletben rögzített feltételeket. Viszont nem tartoznak ide a menetrend szerinti járatok, amelyeket per definitionem minden utas igénybe vehet.

               47

               Ezt az értelmezést alátámasztja az is, hogy ténylegesen mind a 684/92 rendelet, mind pedig az 1073/2009 rendelet a különcélú menetrend szerinti járatok hatálya alá vonja – amint az a jelen ítélet a 35. pontjában már megállapítást nyert – a dolgozók otthonuk és munkahelyük közötti fuvarozását. Továbbá a 684/92 rendelet 2. cikkének 1.2. pontjában szereplő fogalommeghatározás szerint ezek olyan járatok, amelyeken – „függetlenül attól, hogy ki szervezi meg azokat” – meghatározott utascsoportok fuvarozása történik.

               48

               Egyébiránt ezt az értelmezést az is megerősíti, hogy az 1073/2009 rendeletben, amely az autóbusszal végzett személyszállítás nemzetközi piacához való hozzáférés közös szabályairól szól, a saját számlás szállítási tevékenységre általában kevésbé szigorú szabályok vonatkoznak, mint a menetrend szerinti járatokra, beleértve a különcélú menetrend szerinti járatokat is. Utóbbiakat ugyanis kizárólag engedéllyel lehet végezni, míg a saját számlás szállítási tevékenységre csak egy igazolványrendszer vonatkozik, és mentesül az engedélyezés alól. Következésképpen nincs szükség a szállítási szolgáltatás végzésének módjától függő engedély igénylésére, mivel a saját számlás szállítási tevékenységre vonatkozó igazolás a szolgáltatásnyújtás minden módját lefedi, anélkül hogy szükséges lenne az érintett szállítási szolgáltatások kategória szerinti beazonosítása.

               49

               Így az egyetlen különbség a harmadik személy számára szóló, különcélú menetrend szerinti járat és a saját számlás szállítási tevékenység keretében működtetett ilyen járat között a járatszervező minőségén alapul. Márpedig e különbség nem igazolhatja, hogy a saját számlás szállítási tevékenység keretében működtetett különcélú menetrend szerinti járatok ki legyenek zárva az 561/2006 rendelet 3. cikkének a) pontjában szereplő kivétel hatálya alól.

               50

               Ez az értelmezés egyáltalán nem sérti az 561/2006 rendelettel követett célokat. E rendelet arra irányul, amint a jelen ítélet 28. pontjában említésre került, hogy a szárazföldi szállítási módok közötti verseny feltételeit harmonizálják, különös tekintettel a közúti szektorra, valamint hogy javítsák az ezen ágazat alkalmazottai munkakörülményeit és a közúti közlekedés biztonságát. Márpedig a saját számlás tevékenység keretében működtetett különcélú menetrend szerinti járatok nem jelentenek tisztességtelen versenyt a harmadik személyeknek kínált más szállítási módok rovására, mivel e járatokat csak az azokat működtető vállalkozás munkavállalói tudják igénybe venni. Továbbá, ami a munkafeltételek és a közúti közlekedés biztonságának javítását illeti, semmi nem indokolja, hogy különbséget kellene tenni egy 50 km‑t meg nem haladó útszakaszon harmadik személyek részére különcélú menetrend szerinti járatot vezető járművezető, és egy olyan járművezető között, aki ugyanezen a távolságon saját számlás szállítási tevékenység keretében vezet különcélú menetrend szerinti járatot.

               51

               A fenti megfontolások összességéből az következik, hogy az 561/2006 rendelet 3. cikkének a) pontját, valamint az 1073/2009/EK rendelet 2. cikkének 3. pontját akként kell értelmezni, hogy a dolgozóknak az otthonuk és a munkahelyük között, a munkáltatójuk által szervezett, 50 km‑t meg nem haladó útszakaszon történő szállítása az 561/2006 rendelet 3. cikkének a) pontjában szereplő kivétel hatálya alá tartozik, amely szerint e rendelet nem vonatkozik az ilyen szállítási szolgáltatásra.

         A költségekről

               52

               Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.

               A fenti indokok alapján a Bíróság (tizedik tanács) a következőképpen határozott:

                     A közúti szállításra vonatkozó egyes szociális jogszabályok összehangolásáról, a 3821/85/EGK és a 2135/98/EK tanácsi rendelet módosításáról, valamint a 3820/85/EGK tanácsi rendelet hatályon kívül helyezéséről szóló, 2006. március 15‑i 561/2006/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet 3. cikkének a) pontját, valamint az autóbusszal végzett személyszállítás nemzetközi piacához való hozzáférés közös szabályairól és az 561/2006/EK rendelet módosításáról szóló, 2009. október 21‑i 1073/2009/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet 2. cikkének 3. pontját akként kell értelmezni, hogy a dolgozóknak az otthonuk és a munkahelyük között, a munkáltatójuk által szervezett, 50 km‑t meg nem haladó útszakaszon történő szállítása az 561/2006 rendelet 3. cikkének a) pontjában szereplő kivétel hatálya alá tartozik, amely szerint e rendelet nem vonatkozik az ilyen szállítási szolgáltatásra.

                     Aláírások

            (
            1
         )	Az eljárás nyelve: román.


A Bíróság (első tanács) március 15.-i ítélete: 1984. # Industrie riunite odolesi SpA kontra az Európai Közösségek Bizottsága. # # 348/82. sz. ügy