title: A Törvényszék (negyedik tanács) 2011. június 14-i ítélete. # Sphere Time kontra Belső Piaci Harmonizációs Hivatal (védjegyek és formatervezési minták) (OHIM). # Közösségi formatervezési minta - Megsemmisítési eljárás - Szíjra erősített órát ábrázoló közösségi formatervezési minta - Korábbi formatervezési minta - A korábbi formatervezési minta nyilvánosságra jutása - Egyéni jelleg - Hatáskörrel való visszaélés - A 6/2002/EK rendelet 4., 6., 7. és 61-63. cikke. # T-68/10. sz. ügy

text:
      T‑68/10. sz. ügy
      Sphere Time
      kontra
      Belső Piaci Harmonizációs Hivatal (védjegyek és formatervezési minták) (OHIM)
      „Közösségi formatervezési minta – Megsemmisítési eljárás – Szíjra erősített órát ábrázoló közösségi formatervezési minta – Korábbi formatervezési minta – A korábbi formatervezési minta nyilvánosságra jutása – Egyéni jelleg – Hatáskörrel való visszaélés – A 6/2002/EK rendelet 4., 6., 7. és 61–63. cikke”
      Az ítélet összefoglalása
      1.      Közösségi formatervezési minták – Megsemmisítési okok – Az egyéni jelleg hiánya – A szerző vagy jogutódja által történő nyilvánosságra
            hozatal
      (6/2002 tanácsi rendelet, 7. cikk, (2) bekezdés)
      2.      Közösségi formatervezési minták – Megsemmisítési okok – Az egyéni jelleg hiánya – Tájékozott használó – Fogalom
      (6/2002 tanácsi rendelet, 6. cikk, (1) bekezdés)
      3.      Közösségi formatervezési minták – Megsemmisítési okok – Az egyéni jelleg hiánya – Olyan formatervezési minta, amely a tájékozott
            használóban nem kelt a korábbi formatervezési minta által keltettől eltérő összbenyomást
      (6/2002 tanácsi rendelet, 6. cikk, (1) bekezdés)
      4.      Közösségi formatervezési minták – Megsemmisítési okok – Az egyéni jelleg hiánya – Olyan formatervezési minta, amely a tájékozott
            használóban nem kelt a korábbi formatervezési minta által keltettől eltérő összbenyomást – A korábbi formatervezési minta
            elemei összességének átfogó értékelése
      (6/2002 tanácsi rendelet, 6. cikk, (1) bekezdés)
      1.      A közösségi formatervezési mintáról szóló 6/2002 rendelet 7. cikke (2) bekezdésének célja az, hogy a szerzőnek, illetve jogutódjának
         adja meg a formatervezési minta piacon történő nyilvánosságra hozatalának lehetőségét, a bejelentés benyújtását megelőző tizenkét
         hónapos időtartam során.

      Így ezen időszak során a szerző vagy jogutódja meggyőződhet az érintett formatervezési minta üzleti sikerességéről, még azelőtt,
         hogy a lajstromozással kapcsolatban költségekbe verné magát, és nem kell attól tartania, hogy az ez alkalomból történő nyilvánosságra
         jutásra az érintett formatervezési minta esetleges lajstromozását követően valamely megsemmisítési eljárás során sikerrel
         lehet hivatkozni.

      Ennélfogva, ahhoz, hogy az említett cikk valamely megsemmisítési eljárás keretén belül alkalmazható legyen, a megsemmisítés
         iránti kérelemmel érintett formatervezési minta jogosultjának kell bizonyítania azt, hogy ő az említett kérelem alátámasztásaként
         hivatkozott formatervezési minta szerzője vagy e szerző jogutódja.

      (vö. 24–26. pont)
      2.      A közösségi formatervezési mintáról szóló 6/2002 rendelet 6. cikke (1) bekezdése értelmében vett „használói” minőség feltételezi,
         hogy az érintett személy annak a célnak megfelelően használja azt az árut, amelyben a formatervezési minta megtestesül, amelyre
         az említett árut szánták. A „tájékozott” jelző ezenfelül azt sugallja, hogy a használó – anélkül, hogy tervezői vagy szakértői
         képességekkel rendelkezne – ismeri az érintett ágazatban fellelhető különféle formatervezési mintákat, bizonyos fokú ismeretekkel
         rendelkezik azon alkotóelemeket illetően, amelyek e formatervezési mintáknak általában a részét képezik, és az érintett termékek
         iránti érdeklődésből kifolyólag viszonylag nagyfokú figyelmet tanúsít azok használatakor.

      Az akciós termékeket illetően a tájékozott használó fogalma magában foglalja egyrészről azokat a szakmabelieket, akik e termékeket
         a végső fogyasztók részére értékesítés céljából vásárolják meg, másrészről magukat ez utóbbi fogyasztókat is.  Az a tény,
         hogy a tájékozott használók e két csoportjának valamelyike az érintett formatervezési mintákat úgy észleli, mint azonos összbenyomást
         keltőket, elegendő annak megállapításához, hogy a vitatott formatervezési minta nem rendelkezik egyéni jelleggel.

      (vö. 51., 53., 56. pont)

      3.      A közösségi formatervezési mintáról szóló 6/2002 rendelet 6. cikke értelmében nem rendelkezik egyéni jelleggel az a formatervezési
         minta, amely olyan szíjat ábrázol, amelynek vonalai az egyik végen összezáródnak, majd később keresztezik egymást, a másik
         végen pedig hurkot alkotnak, és amelyen a szíj azon részére erősített kör alakú óra található, ahol a szíj két vonala kezd
         eltávolodni egymástól, továbbá amelyen az órát két koncentrikus kör keretezi, amelyek közül a külsőn felül egy rés található,
         amelyben a pontos idő beállítására szolgáló felhúzó helyezkedik el.

      A tájékozott használóban azonos összbenyomást kelt az említett formatervezési minta és a SYMBICORT modell, amelynek szintén
         részét képezi egy olyan szíj, amely alapvetően ugyanolyan méretarányokkal rendelkezik, és amelyhez ugyanazon a helyen egy
         kör alakú, mechanikus óra van rögzítve, amelynek számlapját két koncentrikus kör veszi körül, és a külső gyűrűt ugyanazon
         az oldalon szakítja meg a rés, amelyben a pontos idő beállítását szolgáló felhúzó található.

      Ugyanis az érintett formatervezési minták szíjának hosszát és szélességét illetően nem állapítható meg jelentős eltérés.
      Ezt követően annak a ténynek, hogy a SYMBICORT modell szíját feketével ábrázolták, nincs jelentősége, mivel a vitatott formatervezési
         minta tekintetében nem igényeltek színt. Ugyanígy, mivel ez utóbbi formatervezési minta egy akciós terméket ábrázol, joggal
         feltételezhető, hogy annak használata során valamilyen védjegyet használnak. Következésképpen a SYMBICORT modellen belül a
         SYMBICORT védjegy jelenléte szintén nem képez jelentős különbséget.

      Végül a két formatervezési minta óratokjának és számlapjának kialakításbeli részletei nem elég hangsúlyosak ahhoz, hogy kihatással
         lennének az említett formatervezési minták által keltett összbenyomásra. Ez annál is inkább így van, mivel az óra mutatói
         és az óra számlapján elhelyezkedő négyszögletes elem nem képezi részét azoknak az elemeknek, amelyek a vitatott formatervezési
         minta oltalma alatt állnak.

      (vö. 70., 79., 81–84. pont)
      4.      A megsemmisítési eljárásban a korábbi formatervezési minták értékelésénél nem lehet azok grafikai ábrázolását külön‑külön,
         egymást kizárva vizsgálni, hanem átfogóan kell értékelni azoknak az elemeknek az egészét, amelyek alapján az érintett formatervezési
         minta által keltett összbenyomás kellő pontossággal és bizonyossággal meghatározható. Ugyanis, főként azokat a formatervezési
         mintákat illetően, amelyeket közvetlenül a kereskedelemben használnak, anélkül, hogy azokat lajstromoztatták volna, nem zárható
         ki, hogy azokról nem készült olyan grafikai ábrázolás, amely valamennyi olyan lényeges részletüket mutatja, amely összevethető
         a bejelentési kérelemben szereplő ábrázolással. E körülményekre tekintettel túlzás lenne megkövetelni a megsemmisítés iránti
         kérelmet benyújtó féltől azt, hogy minden esetben nyújtson be ilyen ábrázolást.

      (vö. 73–74. pont)
A TÖRVÉNYSZÉK ÍTÉLETE (negyedik tanács)
      2011. június 14.(*)

      „Közösségi formatervezési minta – Megsemmisítési eljárás – Szíjra erősített órát ábrázoló közösségi formatervezési minta – Korábbi formatervezési minta – A korábbi formatervezési minta nyilvánosságra jutása – Egyéni jelleg – Hatáskörrel való visszaélés – A 6/2002/EK rendelet 4., 6., 7. és 61–63. cikke”
      A T‑68/10. sz. ügyben,
      a Sphere Time (székhelye: Windhof [Luxemburg], képviselik: C. Jäger, N. Gehlsen és M.‑C. Simon ügyvédek)

      felperesnek
      a Belső Piaci Harmonizációs Hivatal (védjegyek és formatervezési minták) (OHIM) (képviseli: D. Botis, meghatalmazotti minőségben)

      alperes ellen,
      a másik fél az OHIM fellebbezési tanácsa előtti eljárásban:
      a Punch SAS (székhelye: Nizza [Franciaország]),

      az OHIM harmadik fellebbezési tanácsának a Punch SAS és a Sphere Time közötti megsemmisítési eljárással kapcsolatban (az R 1130/2008‑3. sz.
         ügyben) 2009. december 2‑án hozott határozatával szemben benyújtott keresete tárgyában,

      A TÖRVÉNYSZÉK (negyedik tanács),
      tagjai: I. Pelikánová elnök (előadó), K. Jürimäe és M. van der Woude bírák,
      hivatalvezető: S. Spyropoulos tanácsos,
      tekintettel a Törvényszék Hivatalához 2010. február 15‑én benyújtott keresetlevélre,
      tekintettel a Törvényszék Hivatalához 2010. június 1‑jén benyújtott válaszbeadványra,
      tekintettel a Törvényszék felpereshez intézett írásbeli kérdésére,
      a 2011. január 18‑i tárgyalást követően,
      meghozta a következő
      Ítéletet
       A jogvita előzményei
      1        A felperes Sphere Time a jogosultja a 325949‑0002. sz. alatt lajstromozott, 2005. augusztus 14‑én bejelentett formatervezési
         mintának (a továbbiakban: vitatott formatervezési minta). A vitatott formatervezési minta – amelyet órák tekintetében kívánnak
         használni – megjelenítése a következő:

      2        A Belső Piaci Harmonizációs Hivatal (védjegyek és formatervezési minták) (OHIM) fellebbezési tanácsa előtti eljárásban részt
         vevő másik fél, a Punch SAS 2007. március 26‑án a vitatott formatervezési minta megsemmisítése iránti kérelmet terjesztett
         elő a közösségi formatervezési mintáról szóló, 2001. december 12‑i 6/2002/EK tanácsi rendelet (HL 2002. L 3., 1. o.; magyar
         nyelvű különkiadás 13. fejezet, 27. kötet, 142. o.) 25. cikke (1) bekezdésének b) pontja alapján. A megsemmisítés iránti kérelemben
         a fellebbezési tanács előtti eljárásban részt vevő másik fél arra hivatkozott, hogy a vitatott formatervezési minta nem volt
         új, és nem rendelkezett a 6/2002 rendelet – 5. és 6. cikkével együttesen értelmezett – 4. cikke értelmében vett egyéni jelleggel.

      3        Megsemmisítés iránti kérelmének alátámasztásaként a fellebbezési tanács előtti eljárásban részt vevő másik fél több, állítólag
         korábbi formatervezési mintára hivatkozott.

      4        A fellebbezési tanács előtti eljárásban részt vevő másik fél egyrészt bemutatott egy olyan katalógust, amely két, a Fuzhou
         Eagle Electronic Co. Ltd által gyártott óra formatervezési mintáját (a továbbiakban: a C és F modell) ábrázolta, valamint
         ez utóbbi társaság által kiállított azon tanúsítványt, amely szerint a C és F modelleket 2001‑ben Európában már forgalmazták.

      5        A fellebbezési tanács előtti eljárásban részt vevő másik fél másrészt bemutatott egy olyan katalógust, amely a Great Sun Technology
         Corp. által gyártott két óra formatervezési mintáját tartalmazta, valamint az e társaság által kiállított azon tanúsítványt,
         amely szerint e modelleket Európában 2004 óta forgalmazták. E bizonyítékok mellé csatoltak egy szállítólevelet és a két modell
         közül az egyik – a SYMBICORT védjeggyel ellátott – modell (a továbbiakban: SYMBICORT modell) tekintetében egy 2004 áprilisában
         egy hollandiai ügyfél részére kiállított, 2000 darab leszállítására vonatkozó származási bizonyítványt. A SYMBICORT-modell
         a következőképpen nézett ki:

      6        2008. március 31‑i határozatával a megsemmisítési osztály megállapította a vitatott formatervezési minta semmisségét. Úgy
         ítélte meg, hogy a vitatott formatervezési minta nem rendelkezett egyéni jelleggel, mivel ugyanolyan összbenyomást keltett,
         mint a C és az F modell. E határozattal szemben a felperes 2008. május 13‑án fellebbezést nyújtott be.

      7        2009. december 2‑i határozatával (a továbbiakban: megtámadott határozat) az OHIM harmadik fellebbezési tanácsa elutasította
         a fellebbezést. Határozatának bevezető részében a fellebbezési tanács megállapította, hogy a SYMBICORT modellre vonatkozó
         szállítólevél és származási bizonyítvány olyan bizonyítékok, amelyek kellőképpen alátámasztják azt, hogy ez utóbbi már a vitatott
         formatervezési minta bejelentését megelőzően nyilvánosságra jutott. A vitatott formatervezési minta és a SYMBICORT modell
         a szíjra erősített órákat ismerő átlagos fogyasztók általi észlelésén alapuló összehasonlítására támaszkodva a fellebbezési
         tanács először is megállapította, hogy azok igen hasonlóak, ezt követően azt, hogy a köztük fennálló különbségek elhanyagolhatóak,
         végül pedig azt, hogy annak ellenére, hogy a minta szerzőjét alkotói szabadság illeti meg a minta – többek között az óra számlapjának –
         kialakításakor, ezt a szabadságot nem használták ki. Következésképpen a fellebbezési tanács azt állapította meg, hogy mivel
         a vitatott formatervezési minta ugyanolyan összbenyomást kelt a tájékozott használóban, mint a SYMBICORT modell, ezért annak
         nincs egyéni jellege.

       A felek kérelmei
      8        A felperes azt kéri, hogy a Törvényszék:

      –        helyezze hatályon kívül a megtámadott határozatot;
      –        a Törvényszék előtti eljárás költségeinek viselésére az OHIM‑ot, az OHIM fellebbezési tanácsa előtti eljárás költségeinek
         viselésére pedig a fellebbezési tanács előtti eljárásban részt vevő másik felet kötelezze.

      9        Az OHIM azt kéri, hogy a Törvényszék:

      –        utasítsa el a keresetet;
      –        a felperest kötelezze a költségek viselésére.
       Indokolás
      10      A felperes három jogalapra hivatkozik. Az első jogalap, a keresetlevél szövege szerint, a 6/2002 rendelet 4. és 5. cikkének
         megsértésén alapul, a vitatott formatervezési minta újdonságát illetően. A második jogalap a 6/2002 rendelet 4. és 6. cikkének
         megsértésén alapul, a vitatott formatervezési minta egyéni jellegét illetően. A harmadik jogalap a hatáskörrel való visszaélésen
         alapul. A felperes ezenfelül úgy véli, hogy figyelemmel a megtámadott határozat tartalmára, a C és az F modellek értékelése
         nem képezi részét a Törvényszék előtti peres eljárás tárgyának. E tekintetben szerinte a fellebbezési tanács helytelenül tért
         el a megtámadott határozatban a megsemmisítési osztály határozatától, hiszen a vitatott formatervezési mintát csak a SYMBICORT
         modellel vetette össze, és nem indokolta e döntését.

      11      Az OHIM vitatja e három jogalap megalapozottságát. Ezenfelül arra hivatkozik, hogy a Törvényszék előtti peres eljárás tárgya
         kiterjed a vitatott formatervezési minta, és mind a C és az F modell, mind a SYMBICORT modell közötti hasonlóság kérdésére,
         mivel a fellebbezési tanács mindössze egy újabb indokkal egészítette ki a megsemmisítési osztály határozatát.

      12      Bevezetésként megjegyzendő, hogy a fellebbezési tanács helyesen alapította határozatát a vitatott formatervezési minta és
         a SYMBICORT modell összehasonlítására.

      13      Ugyanis a 6/2002 rendelet 60. cikkének (1) bekezdéséből az következik, hogy a fellebbezési tanácsnak a hozzá benyújtott fellebbezés
         vonatkozásában el kell végeznie a megsemmisítés iránti kérelem új és teljes körű érdemi vizsgálatát, mind a jogi, mind a ténybeli
         elemek vonatkozásában (lásd analógia útján a Bíróság C‑29/05. P. sz., OHIM kontra Kaul ügyben 2007. március 13‑án hozott ítélet
         [EBHT 2007., I‑2213. o.] 57. pontját). E megállapítás azt jelenti, hogy a fellebbezési tanács a megsemmisítés iránti kérelmet
         benyújtó fél által hivatkozott korábbi formatervezési minták közül bármelyikre támaszkodhat, anélkül, hogy kötné őt a megsemmisítési
         osztály határozata, vagy hogy ezt illetően külön indokolást kellene adnia.

      14      Márpedig a jelen esetben nem vitatott, hogy a SYMBICORT modellre a fellebbezési tanács előtti eljárásban részt vevő másik
         fél hivatkozott a megsemmisítési osztály előtti eljárás során.

      15      E körülményekre tekintettel ebben a szakaszban nem szükséges arról dönteni, hogy a C és az F modell értékelése a Törvényszék
         előtti eljárás tárgyát képezi‑e. Elsőként viszont meg kell vizsgálni, hogy a kereset a SYMBICORT modellnek a megtámadott határozatban
         foglalt értékelésére vonatkozó részében megalapozott‑e. A C és az F modell értékelése a Törvényszék elé került jogvita elbírálása
         szempontjából csak akkor válhat – adott esetben – relevánssá, ha ezen értékelés valamilyen szabálytalanságon alapult.

       A 6/2002 rendelet 4. és 5. cikkének megsértésére alapított, első jogalapról
       A felek érvei
      16      A felperes arra hivatkozik, hogy a SYMBICORT modell nyilvánosságra jutásának időpontját illetően a 6/2002 rendelet 7. cikke
         (2) bekezdésének b) pontját kell figyelembe venni. Ennek következtében jelen esetben a figyelembe veendő időpont nem a vitatott
         formatervezési minta bejelentési napja, azaz 2005. április 15‑e, hanem 2004. április 14‑e lenne.

      17      Márpedig a szállítólevél szerinte a SYMBICORT modellnek megfelelő termékek feladására vonatkozik, amire valamikor 2004. áprilisában
         kerülhetett sor. Ezt az okiratot 2004. április 3‑án Hong Kongban (Kína) állították ki, ezért figyelemmel a Hong Kong és Hollandia
         közötti távolságra, elég valószínű, hogy a SYMBICORT modellek csak 2004. április 14‑e után kerülhettek az európai piacra,
         és így ez a modell csak ezt követően juthatott nyilvánosságra.

      18      A felperes hozzáteszi, hogy a kiállított számlát a fellebbezési tanács előtti eljárásban részt vevő másik fél részére a SYMBICORT
         modellnek megfelelő órák gyártója állította ki, akinek az volt az érdeke, hogy az említett minta időbeli elsőbbségét bizonyítsa.
         Ráadásul az sem biztos, hogy az OHIM‑hoz az említett szállítólevél eredeti példányát nyújtották be. Ennélfogva a felperes
         szerint ez az okirat nem vehető figyelembe.

      19      E körülményekre tekintettel a felperes úgy véli, hogy a SYMBICORT modell korábbi nyilvánosságra jutását nem sikerült bizonyítani.
         Ebből pedig azt a következtetést vonja le, hogy a vitatott formatervezési mintát újnak kell tekinteni.

      20      Az OHIM vitatja a felperes érveinek megalapozottságát.

       A Törvényszék álláspontja
      21      A keresetlevél szövege szerint az első jogalapot a 6/2002 rendelet azon 4. és 5. cikkének megsértésére alapították, amelyek
         a közösségi formatervezési minta újdonságára vonatkoznak. Márpedig, miként arra az OHIM rámutat, a megtámadott határozat nem
         a vitatott formatervezési minta újdonságának hiányán alapul.

      22      Valójában az első jogalap a SYMBICORT modell korábbi nyilvánosságra jutásának kérdésére vonatkozik. Így, valójában az a 6/2002
         rendelet – 7. cikkével együttesen értelmezett – 6. cikke (1) bekezdésének állítólagos megsértésére vonatkozik.

      23      E rendelkezések a következőket írják elő:

      „6. cikk
      Egyéni jelleg
      (1)      A formatervezési mintának egyéni jellege van, ha bármely nyilvánosságra jutott mintához képest a tájékozott használóra eltérő
         összbenyomást tesz

      […]
      b)      a lajstromozás alapján oltalomban részesülő közösségi formatervezési minta esetén a bejelentés bejelentési napját – elsőbbség
         igénylése esetén az elsőbbség napját – megelőzően.

      […]
      7. cikk
      Nyilvánosságra jutás
      (1)      Az 5. és az 6. cikk alkalmazásában a mintát nyilvánosságra jutottnak kell tekinteni, ha a […] 6. cikk (1) bekezdésének b) pontjában
         említett időpontot megelőzően a lajstromozást követő közzététellel, egyéb közlés útján, kiállítással, kereskedelmi forgalomba
         hozatallal vagy bármilyen más módon bárki számára hozzáférhetővé vált, kivéve ha ezek az események a rendes üzletvitel során
         ésszerűen nem juthattak az érintett ágazaton belül a Közösségben működő szakmai körök tudomására. […]

      (2)      Az 5. és a 6. cikk alkalmazásában a nyilvánosságra jutás nem vehető figyelembe, ha a mintát, amelynek oltalmát lajstromozás
         alapján oltalomban részesülő mintaként kérték,

      a)      a szerző, a jogutódja, vagy – valamelyiküktől származó tájékoztatás vagy valamelyikük cselekménye eredményeképpen – harmadik
         személy;

      b)      a bejelentési napot – elsőbbség igénylése esetén az elsőbbség napját – tizenkét hónappal megelőzően nyilvánosságra hozta.
      […]”
      24      Először is, a 6/2002 rendelet 7. cikke (2) bekezdésének jelen esetre való alkalmazhatóságát illetően meg kell jegyezni, hogy
         e rendelkezés célja az, hogy a szerzőnek, illetve jogutódjának adja meg a formatervezési minta piacon történő nyilvánosságra
         hozatalának lehetőségét, a bejelentés benyújtását megelőző tizenkét hónapos időtartam során.

      25      Így ezen időszak során a szerző vagy jogutódja meggyőződhet az érintett formatervezési minta üzleti sikerességéről, még azelőtt,
         hogy a lajstromozással kapcsolatban költségekbe verné magát, és nem kell attól tartania, hogy az ez alkalomból történő nyilvánosságra
         jutásra az érintett formatervezési minta esetleges lajstromozását követően valamely megsemmisítési eljárás során sikerrel
         lehet hivatkozni.

      26      Az előbb kifejtettekből az következik, hogy ahhoz, hogy a 6/2002 rendelet 7. cikkének (2) bekezdése valamely megsemmisítési
         eljárás keretén belül alkalmazható legyen, a megsemmisítés iránti kérelemmel érintett formatervezési minta jogosultjának kell
         bizonyítania azt, hogy ő az említett kérelem alátámasztásaként hivatkozott formatervezési minta szerzője vagy e szerző jogutódja.

      27      Így jelen esetben a felperesre hárul annak bizonyítása, hogy ő a SYMBICORT modell szerzője vagy annak jogutódja.

      28      Márpedig a felperes nem is állítja, hogy ez így lenne.

      29      Következésképpen a 6/2002 rendelet 7. cikkének (2) bekezdése nem alkalmazható az említett minta nyilvánosságra jutására.

      30      Másodszor, e körülmények alapján, figyelemmel arra, hogy a felperes nem igényelte a vitatott formatervezési minta tekintetében
         az elsőbbséget, azt kell megvizsgálni, hogy az OHIM elé terjesztett bizonyítékokból az következik‑e, hogy a SYMBICORT modell
         2005. április 14‑ét, azaz a vitatott formatervezési minta bejelentési napját megelőzően jutott nyilvánosságra.

      31      E tekintetben a fellebbezési tanács előtti eljárásban részt vevő másik fél bemutatott egy holland ügyfél részére kiállított,
         2000 darab – a SYMBICORT modellnek megfelelő – óra leszállítására vonatkozó szállítólevelet. E szállítólevél szerint a szóban
         forgó termékeket Hong Kongban adták fel 2004. április 3‑án.

      32      Így, figyelemmel a szokásos szállítási határidőkre, a szállítólevél inkább azt bizonyítja, hogy a szóban forgó órákat Hollandiába
         szállították, és ennélfogva a SYMBICORT modell az érintett ágazat Közösségben működő szakmai köreinek 2005. április 15‑ét,
         azaz a vitatott formatervezési minta bejelentési napját megelőzően jutott tudomására. Egyébként a felperes nem terjesztett
         elő olyan jellegű bizonyítékot, amely azt bizonyítaná, hogy e nyilvánosságra jutás nem történt meg, vagy hogy az az említett
         bejelentési napot követően történt.

      33      Harmadszor, ami a szállítólevél bizonyító erejét illeti, el kell ismerni, hogy a SYMBICORT modellnek megfelelő órákat gyártó,
         és a kérdéses okiratot a fellebbezési tanács előtti eljárásban részt vevő másik fél részére kiállító Great Sun Technologynak
         érdeke fűződik ahhoz, hogy a vitatott formatervezési minta semmisségét megállapítsák. Ugyanis ez a végeredmény tenné lehetővé
         számára azt, hogy termékeinek az Európai Unión belül forgalmazását folytathassa.

      34      Márpedig, bár e körülmény kétségeket vethet fel a Great Sun Technology igazgatója azon nyilatkozatának hitelességét illetően,
         amelyet szintén benyújtottak az OHIM‑hoz, ugyanez a következtetés nem alkalmazható a kiállított szállítólevélre.

      35      Ugyanis ez utóbbi okiratot nem kifejezetten azért állították ki, hogy az a megsemmisítési eljárásban bizonyítékként szolgáljon,
         hanem a már folyamatban lévő kereskedelmi tranzakciók keretében, annak igazolására, hogy a szolgáltatást teljesítették, és
         felszólításként arra, hogy a kialkudott vételárat az adós fizesse meg.

      36      Ráadásul a szállítólevelet nem a fellebbezési tanács előtti eljárásban részt vevő másik félnek, hanem egy harmadik társaságnak
         címezték, és 2004 áprilisában állították ki, azaz majdnem három évvel a megsemmisítés iránti kérelem benyújtását, vagyis 2007.
         március 26‑át megelőzően.

      37      E körülmények alapján nem tekinthető úgy, hogy a szállítólevél bizonyító erejére kihatással van az a tény, hogy azt a SYMBICORT
         modellnek megfelelő órák gyártója a fellebbezési tanács előtti eljárásban részt vevő másik fél részére állította ki.

      38      Ami azt a tényt illeti, hogy a szállítólevélnek a másolatát nyújtották be annak eredeti példánya helyett, e körülmény önmagában
         nem képezi akadályát annak, hogy az érintett okiratot figyelembe vegyék.

      39      Ezen okirat eredeti példányának bemutatása adott esetben releváns lehet, ha a másolat olvashatatlan, vagy annak a gyanúja
         merül fel, hogy azt tartalmának megváltoztatása végett manipulálták. Márpedig a felperes nem hivatkozott ilyen érvekre, és
         a szállítólevél vizsgálata, az OHIM‑hoz benyújtott formában, nem vetett fel kérdéseket ezt illetően.

      40      Következésképpen az a tény, hogy a szállítólevélnek a másolatát nyújtották be annak eredeti példánya helyett, nincs kihatással
         a benyújtott okirat bizonyító erejére sem.

      41      Tekintettel az előzőekben kifejtettek egészére, azt a következtetést kell levonni, hogy a fellebbezési tanács nem vétett hibát
         annak megállapításakor, hogy a SYMBICORT modell a vitatott formatervezési minta bejelentési napját megelőzően jutott nyilvánosságra.
         Ennélfogva az első jogalapot el kell utasítani.

       A 6/2002 rendelet 4. és 6. cikkének megsértésére alapított, második jogalapról
       A felek érvei
      42      A felperes arra hivatkozik, hogy a fellebbezési tanács annak megállapításával, hogy a vitatott formatervezési minta ugyanolyan
         összbenyomást kelt, mint a SYMBICORT modell, értékelési hibát vétett.

      43      Elsőként a felperes azt állítja, hogy mivel a SYMBICORT modellt reklámcélokra szánták, a tájékozott használó az a szakmabeli,
         aki akciós termékeket óhajt vásárolni. Továbbá pontosítja, hogy mivel a piacon elég széles a szíjra erősített órák kínálata,
         a tájékozott használó odafigyel az adott szíjra erősített óra sajátosságaira.

      44      A felperes ezt követően először azt rója fel a fellebbezési tanácsnak, hogy az nem vette figyelembe a szóban forgó két formatervezési
         minta valamennyi releváns tényezőjét, nevezetesen a szíjat, az óra tokját, magát az órát és a rögzítőelemet. A fellebbezési
         tanács ugyanis mindössze az óra számlapjának, annak elhelyezkedésére és a két formatervezési minta színének összehasonlítására
         szorítkozott. Ezzel többek között figyelmen kívül hagyta azt a körülményt, hogy a mechanikus órák szerzőinek alkotói szabadsága
         korlátozott. Ezzel szemben a szerzők a szíj és a rögzítőelem tekintetében elég nagy szabadsággal rendelkeznek.

      45      Másodszor, az OHIM‑hoz benyújtott ábrázolás szerint a SYMBICORT modell nem látható teljes egészében, mivel az csak a két különböző
         irányba tartó szíjat mutatja, de az azokat összekötő hurkot nem. Márpedig, mivel a formatervezési minták összehasonlítását
         azok ábrázolása alapján kell elvégezni, a fellebbezési tanács nem vélelmezhette azt, hogy a SYMBICORT modell olyan szíjjal
         rendelkezik, amely lehetővé teszi az óra nyakba akasztva történő viselését.

      46      Harmadszor, a felperes vitatja a fellebbezési tanács azon megállapítását, miszerint a vitatott formatervezési minta rögzítőelemét
         szaggatott vonallal ábrázolták. Az érintett elemet folyamatos vonallal ábrázolták, és így azt figyelembe kell venni, annál
         is inkább, mivel az fontos elemét képezi a vitatott formatervezési mintának. Ugyanis ez az elem kelti fel a tájékozott használó
         figyelmét, mivel egyrészről a szerző alkotói szabadsága ennek tekintetében nem korlátozott, másrészt pedig annak formája meghatározza,
         hogy milyen tárgyakat lehet a szíjra függeszteni.

      47      Márpedig, egyrészt jelen esetben a SYMBICORT modell rögzítőeleme az OHIM‑hoz benyújtott ábrán nem látható, így annak megléte
         és esetleges sajátosságai nem állapíthatók meg. Másrészt, a vitatott formatervezési minta rögzítőeleme egyértelműen eltér
         a SYMBICORT modell végződésétől.

      48      Az OHIM vitatja a felperes érveinek megalapozottságát.

       A Törvényszék álláspontja
      49      A 6/2002 rendelet 4. és 6. cikke szerint:

      „4. cikk
      Az oltalmazhatóság feltételei
      (1)      A formatervezési minta akkor részesülhet közösségi formatervezésiminta-oltalomban, ha új és egyéni jellegű.
      […]
      6.cikk
      Egyéni jelleg
      (1)      A formatervezési mintának egyéni jellege van, ha bármely nyilvánosságra jutott mintához képest a tájékozott használóra eltérő
         összbenyomást tesz

      […]
      b)      a lajstromozás alapján oltalomban részesülő közösségi formatervezési minta esetén a bejelentés bejelentési napját – elsőbbség
         igénylése esetén az elsőbbség napját – megelőzően.

      (2)      Az egyéni jelleg megítélésekor figyelembe kell venni, hogy a szerző milyen alkotói szabadságfokkal alakíthatta ki a mintát.”
      50      Ennélfogva azt kell megvizsgálni, hogy – a tájékozott használó szempontjából, figyelemmel a szíjra erősített órák szerzői
         alkotói szabadságának fokára – a vitatott formatervezési minta által keltett összbenyomás eltér‑e a SYMBICORT modell által
         keltettől.

      –       A tájékozott használóról
      51      A tájékozott használó fogalmának értelmezését illetően meg kell állapítani, hogy a „használói” minőség feltételezi, hogy az
         érintett személy annak a célnak megfelelően használja azt az árut, amelyben a formatervezési minta megtestesül, amelyre az
         említett árut szánták. A „tájékozott” jelző ezenfelül azt sugallja, hogy a használó – anélkül, hogy tervezői vagy szakértői
         képességekkel rendelkezne – ismeri az érintett ágazatban fellelhető különféle formatervezési mintákat, bizonyos fokú ismeretekkel
         rendelkezik azon alkotóelemeket illetően, amelyek e formatervezési mintáknak általában a részét képezik, és az érintett termékek
         iránti érdeklődésből kifolyólag viszonylag nagyfokú figyelmet tanúsít azok használatakor (a Törvényszék T‑153/08. sz., Shenzhen
         Taiden kontra OHIM – Bosch Security Systems [távközlési berendezés] ügyben 2010. június 22‑én hozott ítéletének [az EBHT‑ban
         még nem tették közzé] 46. és 47. pontja).

      52      Jelen esetben a megtámadott határozat 21. pontjában a fellebbezési tanács úgy ítélte meg, hogy a tájékozott használó egy átlagos
         fogyasztó, aki ismeri a szíjra erősített, nyakba akasztható órákat.

      53      Nem vitás, hogy a SYMBICORT modell, akárcsak a vitatott formatervezési minta, akciós termék. Márpedig az ilyen árucikkeket
         illetően a fenti 51. pontban meghatározott tájékozott használó fogalma magában foglalja egyrészről azokat a szakmabelieket,
         akik e termékeket a végső fogyasztók részére értékesítés céljából vásárolják meg, másrészről magukat az említett fogyasztókat
         is.

      54      Következésképpen jelen esetben azt kell megállapítani, hogy a tájékozott használó fogalma éppúgy magában foglalja a megtámadott
         határozatban említett átlagos fogyasztókat, mint a felperes által említett szakmabeli vásárlókat.

      55      A felperes nem terjesztett elő olyan érveket, amelyek azt sugallnák, hogy a használók e két csoportja az érintett formatervezési
         mintákat eltérő módon észlelné.

      56      Mindenesetre az a tény, hogy a tájékozott használók fent említett két csoportjának valamelyike az érintett formatervezési
         mintákat úgy észleli, mint azonos összbenyomást keltőket, elegendő annak megállapításához, hogy a vitatott formatervezési
         minta nem rendelkezik egyéni jelleggel.

      57      E körülményekre tekintettel az a tény, hogy a megtámadott határozat nem említi a szakmabelieket a szíjra erősített órák tájékozott
         használói között, nincs kihatással az említett határozat jogszerűségére.

      –       A szerzőt megillető alkotói szabadságról
      58      A szerző azon alkotói szabadságának vizsgálata előtt, amely a felperes szerint az órát illetően korlátozott, a szíjat és a
         rögzítőelemet illetően pedig nagyfokú, azt kell meghatározni, hogy melyek azok az elemek, amelyekre a vitatott formatervezési
         minta oltalma valójában kiterjed, és amelyek ennélfogva ez utóbbinak a SYMBICORT modellel való összehasonlításánál relevánsak.

      59      E tekintetben az OHIM elnökének a közösségi formatervezési mintákra vonatkozó, 2003. december 9‑i EX‑03‑9. sz. határozatában
         meghatározott vizsgálati irányelveknek „A formatervezési minta ábrázolására vonatkozó formai követelmények” című 11.4. pontja
         a következőképpen rendelkezik:

      „[…]
      A formatervezési minta ábrázolásának csak azokra a sajátosságokra kell kiterjednie, amelyek tekintetében az oltalmat kérik.
         Az ábrázolás ugyanakkor magában foglalhatja azokat az egyéb elemeket is, amelyek elősegítik a bejelentett formatervezési minta
         sajátosságainak leírását. A formatervezési minta bejelentési kérelmében az alábbi jelölések engedélyezettek:

      1.      Az adott nézeten belül szaggatott vonallal jelölhetők az olyan elemek, amelyek tekintetében nem igényeltek oltalmat, vagy
         a formatervezési minta azon részei, amelyek az adott nézetben nem láthatók. A szaggatott vonal tehát az ábrázolt elemek adott
         nézetéből kizárt elemeket jelöli.

      […]”
      60      A felperes nem vitatja e szabályt. Ugyanakkor a vitatott formatervezési mintának a megtámadott határozatbeli, Közösségi Formatervezésiminta-értesítőben, és a közösségi formatervezési mintáknak az OHIM internetes honlapján található adatbázisában szereplő ábrázolására hivatkozva
         azt állítja, hogy ellentétben a fellebbezési tanács által a megtámadott határozat 20. pontjában megállapítottakkal, a vitatott
         formatervezési minta rögzítőelemét nem szaggatott vonallal jelölték.

      61      E tekintetben először is megjegyzendő, hogy a vitatott formatervezési minta megtámadott határozatban szereplő ábrázolása az
         említett formatervezési minta oltalmának terjedelmét illetően irreleváns.

      62      Másodszor, a vitatott formatervezési mintának a Közösségi Formatervezésiminta-értesítőben, valamint a közösségi formatervezési minták adatbázisában szereplő összefoglaló ábrázolása alapján az állapítható meg, hogy
         az említett formatervezési minta egyes elemei, többek között annak rögzítőeleme, halványabb vonalakkal vannak ábrázolva, mint
         a többi elemet – például a szíjat és az óra tokját – jelölők. Ugyanakkor az összefoglaló ábrázolás kicsinyített mérete miatt
         nem állapítható meg egyértelműen, hogy az érintett elemek szaggatott vonallal vannak‑e jelölve.

      63      Harmadszor, az e kérdéssel kapcsolatos esetleges bizonytalanságot eloszlatja a vitatott formatervezési minta teljes nézete,
         amely megtekinthető a Közösségi Formatervezésiminta-értesítő elektronikus változatában, valamint a közösségi formatervezési minták adatbázisában szereplő összefoglaló ábrázolásnál, és
         egyébként megegyezik a vitatott formatervezési mintának a felperes által az OHIM‑hoz benyújtott bejelentésében szereplő ábrázolással.
         E nézet alapján ugyanis egyértelműen kivehető, hogy a vitatott formatervezési minta rögzítőeleme szaggatott vonallal van jelölve,
         akárcsak az óra mutatói és az óra számlapjára illesztett négyszögletes elem.

      64      E körülményekre tekintettel azt kell megállapítani, hogy a vitatott formatervezési minta rögzítőeleme, az óra mutatói és az
         óra számlapjára illesztett négyszögletes elem nem képezi részét a vitatott formatervezési minta oltalom alatt álló elemeinek.
         E megállapítás azt jelenti, hogy a szerző alkotói szabadságának foka ezen elemek tekintetében a jelen ügy szempontjából irreleváns.

      65      Ami a felperes által hivatkozott többi elemet illeti, egyrészt megjegyzendő, hogy a felperes túloz a szíj tekintetében a szerzőt
         megillető alkotói szabadság fokát illetően.

      66      Ugyanis, még ha bizonyos fokú változatosság létezik is ezen elem hosszát és szélességét illetően, e sajátosságok ugyanakkor
         nem lehetnek kihatással arra, hogy a szíjat kényelmesen lehessen a nyakba akasztva viselni. Ugyanez a következeztetés alkalmazható
         az órának a szíjon való elhelyezkedését illetően.

      67      Következésképpen a fellebbezési tanácsnak a megtámadott határozat 21. pontjában e tekintetben tett megállapításai nem tévesek.

      68      Másrészről, ami a szerzőt az óra tekintetében megillető alkotói szabadság fokát illeti, el kell ismerni, hogy a mechanikus
         óráknak annak érdekében, hogy betölthessék funkciójukat, természetszerűen tartalmazniuk kell bizonyos elemeket, például számlapot,
         a nagyjából ennek közepén elhelyezkedő mutatókat, vagy a pontos idő beállítására szolgáló felhúzót.

      69      Mindenesetre e megkötések csupán az órák részét képező egyes elemek meglétére vonatkoznak, de nem befolyásolják jelentős mértékben
         annak formáját és általános kinézetét. Így többek között az óra számlapja és tokja különböző formákat ölthet, és különféleképpen
         alakítható ki, miként azt lényegében a fellebbezési tanács a megtámadott határozat 21. pontjában megállapította.

      –       A szóban forgó két formatervezési minta által keltett összbenyomás összehasonlításáról
      70      A vitatott formatervezési minta oltalom alatt álló elemeit és a szíjra erősített órák szerzőit megillető alkotói szabadságot
         illetően a fentiekben kifejtettekre tekintettel azt kell megállapítani, hogy a vitatott formatervezési minta által keltett
         összbenyomást a következő elemek határozzák meg:

      –        a szíj, amelynek vonalai az egyik végen összezáródnak, majd később keresztezik egymást, a másik végen pedig hurkot alkotnak;
      –        a szíj azon részére erősített kör alakú óra, ahol a szíj két vonala kezd eltávolodni egymástól;
      –        az órát keretező két koncentrikus kör, amelyek közül a külsőn felül egy rés található, amelyben a pontos idő beállítására
         szolgáló felhúzó helyezkedik el.

      71      Ami a SYMBICORT modell által keltett összbenyomást illeti, először a felperes azon érvét kell megvizsgálni, miszerint a fellebbezési
         tanácsnak nem lett volna szabad vélelmeznie, hogy a SYMBICORT modell olyan szíjjal rendelkezik, amely alkalmas az óra nyakba
         akasztva történő viselésére.

      72      E tekintetben igaz, hogy a SYMBICORT modell OHIM‑hoz benyújtott ábrázolása csupán két különböző irányba tartó szálat mutat,
         de nyakba akasztható hurkot nem.

      73      Ugyanakkor a korábbi formatervezési minták értékelésénél nem lehet azok grafikai ábrázolását külön-külön, egymást kizárva
         vizsgálni, hanem átfogóan kell értékelni azoknak az elemeknek az egészét, amelyek alapján az érintett formatervezési minta
         által keltett összbenyomás kellő pontossággal és bizonyossággal meghatározható.

      74      Ugyanis, főként azokat a formatervezési mintákat illetően, amelyeket közvetlenül a kereskedelemben használnak, anélkül, hogy
         azokat lajstromoztatták volna, nem zárható ki, hogy azokról nem készült olyan grafikai ábrázolás, amely valamennyi olyan lényeges
         részletüket mutatja, amely összevethető a bejelentési kérelemben szereplő ábrázolással. E körülményekre tekintettel túlzás
         lenne megkövetelni a megsemmisítés iránti kérelmet benyújtó féltől azt, hogy minden esetben nyújtson be ilyen ábrázolást.

      75      Jelen esetben egyrészt a fellebbezési tanács előtti eljárásban részt vevő másik fél által benyújtott SMYBICORT modell ábrázolásán
         a szíj két vonala hirtelen megszakad, és a „symbicort” szó – közülük az egyiken – csak részben látható. E körülmény arra utal,
         hogy a hurok hiánya az ábrázolás hiányos jellegének tudható be, és nem az érintett modell valódi kinézetének.

      76      Másrészt, mind a szállítólevélből, mind a származási bizonyítványból az derül ki, hogy a Great Sun Technology által 2004.
         április 3‑án Hollandiába feladott szállítmány 2000 darab „szíjra erősített SYMBICORT órát” tartalmazott.

      77      Márpedig nem vitatható, hogy az ehhez hasonló szíj funkciója az, hogy lehetővé tegye valamely tárgy nyakba akasztva történő
         viselését.

      78      E körülmények alapján, figyelemmel arra, hogy a vitatott formatervezési minta által a tájékozott használóra tett összbenyomást
         szükségszerűen a szóban forgó áru használatának módjára tekintettel is meg kell határozni (a fent hivatkozott „távközlési
         berendezés”‑ügyben hozott ítélet 66. pontja), a fellebbezési tanács helyesen állapította meg a megtámadott határozat 20. pontjában,
         hogy a SYMBICORT modell valóban olyan szíjjal rendelkezik, amely lehetővé teszi az óra nyakba akasztását, az OHIM‑hoz benyújtott
         hiányos grafikai ábrázolás ellenére.

      79      Tekintettel az imént kifejtettekre, azt kell megállapítani, hogy a SYMBICORT modell által keltett összbenyomást a fenti 70. pontban
         felsorolt elemek határozzák meg. Ugyanis, miként azt a fellebbezési tanács a megtámadott határozat 19. pontjában helyesen
         megállapította, a SYMBICORT modellnek is részét képezi a szíj, amely alapvetően ugyanolyan méretarányokkal rendelkezik, és
         amelyhez ugyanazon a helyen egy kör alakú, mechanikus óra van rögzítve. Ugyanígy az óra számlapját szintén két koncentrikus
         kör veszi körül, és a külső gyűrűt ugyanazon az oldalon szakítja meg a rés, amelyben a pontos idő beállítását szolgáló felhúzó
         található.

      80      Ezenfelül a fellebbezési tanács helyesen állapította meg a megtámadott határozat 20. pontjában, hogy az érintett formatervezési
         minták közötti, felperes által hivatkozott eltérések elhanyagolhatók.

      81      Így először is, semmiféle jelentős különbség nem állapítható meg az érintett formatervezési minták szíjainak hosszát és szélességét
         illetően.

      82      Ezt követően annak a ténynek, hogy a SYMBICORT modell szíját feketével ábrázolták, nincs jelentősége, mivel a vitatott formatervezési
         minta tekintetében nem igényeltek színt. Ugyanígy, mivel ez utóbbi formatervezési minta egy akciós terméket ábrázol, joggal
         feltételezhető, hogy annak használata során valamilyen védjegyet használnak. Következésképpen a SYMBICORT modellen belül a
         SYMBICORT védjegy jelenléte szintén nem képez jelentős különbséget.

      83      Végül a két formatervezési minta óratokjának és számlapjának kialakításbeli részletei nem elég hangsúlyosak ahhoz, hogy kihatással
         lennének az említett formatervezési minták által keltett összbenyomásra. Ez annál is inkább így van, mivel a fenti 58–64. pontból
         az következik, hogy az óra mutatói és az óra számlapja nem képezi részét azoknak az elemeknek, amelyek a vitatott formatervezési
         minta oltalma alatt állnak.

      84      Az előzőekben kifejtettek egészére tekintettel azt kell megállapítani, hogy a vitatott formatervezési minta és a SYMBICORT
         modell azonos összbenyomást kelt a tájékozott használóban. Ennélfogva a fellebbezési tanács helyesen jutott ugyanerre a következtetésre
         a megtámadott határozat 22. pontjában, és ebből jogosan következtetett arra, hogy a vitatott formatervezési minta nem rendelkezett
         a 6/2002 rendelet 6. cikke értelmében vett egyéni jelleggel, és emiatt azt semmisnek kell nyilvánítani.

      85      E körülményekre tekintettel a második jogalapot el kell utasítani.

       A 6/2002 rendelet 61. cikkének (2) bekezdése értelmében vett hatáskörrel való visszaélésre alapított, harmadik jogalapról
       A felek érvei
      86      A felperes arra hivatkozik, hogy a fellebbezési tanács visszaélt a hatáskörével, először is, mivel nem értékelte jogilag kellőképpen
         az általa előterjesztett érveket és bizonyítékokat, többek között a szállítólevelet, másodszor, mivel nem vette figyelembe
         a szerzőt a szíj és a rögzítőelem tekintetében megillető alkotói szabadságot, harmadszor pedig, mivel a megtámadott határozatot
         a vitatott formatervezési minta rögzítőelemének téves értékelésére alapozta. A felperes ebben az összefüggésben úgy véli,
         hogy a fellebbezési tanács nem végzett igazi vizsgálatot, mindössze érveléssel nem alátámasztott, illetve a bizonyítékokra
         csupán visszautaló megállapításokra szorítkozott, megsértve ezzel az ő védelemhez való jogát. Másfelől, szerinte az is lehetséges,
         hogy amikor a fellebbezési tanács arra a tényre hivatkozott, hogy a rögzítőelemet szaggatott vonallal jelölték, egy másik,
         nem ismert formatervezési mintára utalt.

      87      Az OHIM vitatja a felperes érveinek megalapozottságát.

       A Törvényszék álláspontja
      88      Emlékeztetni kell arra, hogy a hatáskörrel való visszaélésnek az uniós jogban pontos tartalma van, és azokra a helyzetekre
         vonatkozik, amikor valamely közigazgatási hatóság a hatáskörét a ráruházottól eltérő célra használja. Ebben a tekintetben
         az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a határozat csak akkor minősül hatáskörrel való visszaélésnek, ha objektív, releváns
         és egybehangzó bizonyítékok alapján úgy tűnik, hogy azt a megjelölttől eltérő cél elérése érdekében hozták meg (a Törvényszék
         T‑551/93. sz. és T‑231/94–T‑234/94. sz., Industrias Pesqueras Campos és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben 1996.
         április 24‑én hozott ítéletének [EBHT 1996., II‑247. o.] 168. pontja és T‑19/99. sz., DKV kontra OHIM [COMPANYLINE] ügyben
         2000. január 12‑én hozott ítéletének [EBHT 2000., II‑1. o.] 33. pontja).

      89      Márpedig jelen esetben a felperes nem bizonyította, még csak nem is állította, hogy lennének erre utaló jelek. Az általa hivatkozott
         állítólagos hatáskörrel való visszaélések legfeljebb a 6/2002 rendelet 4., 6. és 7. cikke rendelkezéseinek megsértésében megnyilvánuló
         esetleges értékelési hibáknak minősülhetnek. Márpedig az első és a második jogalap vizsgálatából az derül ki, hogy a felperes
         erre vonatkozó állításai mindenképpen megalapozatlanok.

      90      Ami a felperes védelemhez való jogának állítólagos megsértését illeti, a 6/2002 rendelet 62. cikkéből az következik, hogy
         az OHIM határozatai csak olyan érveken és bizonyítékokon alapulhatnak, amelyekkel kapcsolatban a feleknek módjukban állt nyilatkozatot
         tenni. Jelen esetben az OHIM fórumai előtt a felperes kifejtette véleményét a szállítólevél bizonyító erejéről, a szerzői
         szabadságról, a SYMBICORT modell ábrázolásának hiányos jellegéről, és a rögzítőelemnek a szíjra erősített óra által keltett
         összbenyomás szempontjából vett fontosságáról. Az a körülmény, miszerint a rögzítőelem nem képezi részét azoknak az elemeknek,
         amelyek a vitatott formatervezési minta oltalma alatt állnak, a megsemmisítési osztály határozatának 21. pontjában kifejezetten
         említésre került, így a felperesnek lehetősége lett volna előterjeszteni észrevételeit e kérdést illetően a fellebbezési eljárás
         keretén belül. Ennélfogva a felperes védelemhez való jogának megsértésére alapított kifogást szintén el kell utasítani.

      91      Amennyiben a harmadik jogalap keretében előadott érvek úgy is értelmezhetők, mint a 6/2002 rendelet 62. cikkében meghatározott
         indokolási kötelezettség vagy a felek által hivatkozott érvek és előterjesztett kérelmek megvizsgálásával kapcsolatos, az
         említett rendelet 63. cikkének (1) bekezdésében foglalt kötelezettség megsértésére vonatkozó érvek, azt kell megállapítani,
         hogy a megtámadott határozat koherens és kellően részletes módon fejti ki azokat az indokokat, amelyek miatt a fellebbezési
         tanács egyrészt úgy ítélte meg, hogy a SYMBICORT modellre vonatkozó bizonyítékok, különösen a szállítólevél, hitelesek és
         bizonyító erejűek (a megtámadott határozat 7., és 15–17. pontja), másrészt pedig, hogy a vitatott formatervezési minta a tájékozott
         használóban ugyanolyan összbenyomást kelt, mint a SYMBICORT modell, figyelemmel a szerzői szabadságra (a megtámadott határozat
         18–22. pontja). Így a megtámadott határozat e tekintetben nem jogszerűtlen.

      92      Az előzőekben kifejtettek egészére tekintettel a harmadik jogalapot el kell utasítani.

      93      Mivel a felperes által előterjesztett jogalapok egyike sem megalapozott azon részében, amely a SYMBICORT modell nyilvánosságra
         jutásának bizonyítékára és ez utóbbinak a vitatott formatervezési mintával való összehasonlítására vonatkozik, ezért a fenti
         12–15. pontban kifejtetteknek megfelelően azokat a C és az F modell tekintetében nem kell megvizsgálni. E körülményekre tekintettel
         ugyanis a vitatott formatervezési minta és a SYMBICORT modell fellebbezési tanács által elvégzett összehasonlítása kellő alapot
         nyújt a megtámadott határozathoz.

      94      Ennélfogva a keresetet teljes egészében el kell utasítani.

       A költségekről
      95      Az eljárási szabályzat 87. cikkének 2. §‑a alapján a Törvényszék a pervesztes felet kötelezi a költségek viselésére, ha a
         pernyertes fél ezt kérte. Mivel a felperes pervesztes lett, az OHIM kérelmének megfelelően kötelezni kell a költségek viselésére.

      A fenti indokok alapján
      A TÖRVÉNYSZÉK (negyedik tanács)
      a következőképpen határozott:
      1)      A keresetet elutasítja.
      2)      A Sphere Time‑ot kötelezi a költségek viselésére.

               Pelikánová

               Jürimäe

               Van der Woude

         Kihirdetve Luxembourgban, a 2011. június 14‑i nyilvános ülésen.
      Aláírások
      *Az eljárás nyelve: angol.


title: A Bíróság ítélete (második tanács), 2015. június 25.#Saatgut-Treuhandverwaltungs GmbH kontra Gerhard und Jürgen Vogel GbR és társai.#A Landgericht Mannheim (Németország) által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem.#Előzetes döntéshozatal iránti kérelem – Közösségi növényfajta‑oltalom – 2100/94/EK rendelet – A 14. cikkben foglalt eltérés – A betakarított terménynek a mezőgazdasági termelő által, a jogosult felhatalmazása nélkül, szaporítási célra történő felhasználása – A mezőgazdasági termelők arra irányuló kötelezettsége, hogy ezért a felhasználásért méltányos díjazást fizessenek – E díjazás megfizetésének az eltérés igénybevételéhez szükséges határideje – A jogosult azon lehetősége, hogy a 94. cikkhez folyamodjon – Bitorlás.#C-242/14. sz. ügy.

text:
         A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (második tanács)
      2015. június 25. (
            *1
         )
      „Előzetes döntéshozatal iránti kérelem — Közösségi növényfajta‑oltalom — 2100/94/EK rendelet — A 14. cikkben foglalt eltérés — A betakarított terménynek a mezőgazdasági termelő által, a jogosult felhatalmazása nélkül, szaporítási célra történő felhasználása — A mezőgazdasági termelők arra irányuló kötelezettsége, hogy ezért a felhasználásért méltányos díjazást fizessenek — E díjazás megfizetésének az eltérés igénybevételéhez szükséges határideje — A jogosult azon lehetősége, hogy a 94. cikkhez folyamodjon — Bitorlás”
      A C‑242/14. sz. ügyben,
      az EUMSZ 267. cikk alapján benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában, amelyet a Landgericht Mannheim (Németország) a Bírósághoz 2014. május 19‑én érkezett, 2014. május 9‑i határozatával terjesztett elő az előtte
      a Saatgut‑Treuhandverwaltungs GmbH

      és
      a Gerhard und Jürgen Vogel GbR,

         Jürgen Vogel,

         Gerhard Vogel között folyamatban lévő eljárásban,
      A BÍRÓSÁG (második tanács),
      tagjai: R. Silva de Lapuerta tanácselnök, J.‑C. Bonichot, A. Arabadjiev, J. L. da Cruz Vilaça és C. Lycourgos (előadó) bírák,
      főtanácsnok: N. Jääskinen,
      hivatalvezető: A. Calot Escobar,
      tekintettel az írásbeli szakaszra,
      figyelembe véve a következők által előterjesztett észrevételeket:

               —

               a Saatgut‑Treuhandverwaltungs GmbH képviseletében K. von Gierke és E. Trauernicht Rechtsanwälte,

               —

               a Gerhard und Jürgen Vogel GbR, valamint G. és J. Vogel képviseletében J. Beismann és M. Miersch Rechtsanwälte,

               —

               a spanyol kormány képviseletében A. Gavela Llopis, meghatalmazotti minőségben,

               —

               a holland kormány képviseletében M. Bulterman, C. Schillemans és J. Langer, meghatalmazotti minőségben,

               —

               az Európai Bizottság képviseletében G. von Rintelen és I. Galindo Martín, meghatalmazotti minőségben,

         a főtanácsnok indítványának a 2015. március 5‑i tárgyaláson történt meghallgatását követően,
      meghozta a következő

         Ítéletet

               1

               Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem a közösségi növényfajta‑oltalmi jogokról szóló, 1994. július 27‑i 2100/94/EK tanácsi rendelet (HL L 227., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 3. fejezet, 16. kötet, 390. o.) és a 2100/94/EK tanácsi rendelet 14. cikkének (3) bekezdésében biztosított mezőgazdasági mentesség érvényesítésének végrehajtási szabályairól szóló [helyesen: a 2100/94/EK tanácsi rendelet 14. cikkének (3) bekezdésében biztosított eltérés érvényesítésének végrehajtási szabályairól szóló], 1995. július 24‑i 1768/95/EK bizottsági rendelet (HL L 173., 14. o.; magyar nyelvű különkiadás 3. fejezet, 18. kötet, 63. o.) egyes rendelkezéseinek értelmezésére irányul.

               2

               Ezt a kérelmet a Finita ősziárpafajta közösségi növényfajta‑oltalmi jogosultjának érdekeit képviselő Saatgut‑Treuhandverwaltungs GmbH (a továbbiakban: STV) és a Gerhard und Jürgen Vogel GbR mezőgazdasági társaság, valamint a társaság személyes felelősséggel tartozó tagjai, Gerhard és Jürgen Vogel (a továbbiakban együttesen: Vogel és társa) között az említett növényfajta utóbbiak általi vetésével kapcsolatban folyamatban lévő jogvitában terjesztették elő.

         Jogi háttér

         A 2100/94 rendelet

               3

               A 2100/94 rendelet „Közösségi növényfajta‑oltalmi jogok jogosultját megillető jogok és a tiltott cselekmények” című 13. cikke a következőképpen rendelkezik:
               „(1)   A közösségi növényfajta‑oltalom feljogosítja a közösségi növényfajta‑oltalom jogosultját vagy jogosultjait (a továbbiakban: a jogosultat) a (2) bekezdésben foglalt tevékenységek folytatására.
               (2)   A 15. és 16. cikk rendelkezéseinek sérelme nélkül, az oltalom alatt álló fajta fajtaösszetevői vagy betakarított terménye (a továbbiakban mindkettő: az anyag) vonatkozásában az alábbi tevékenységek kizárólag a jogosult felhatalmazásával folytathatók:

                        a)

                        előállítás vagy újbóli előállítás (többszörözés);

                  [...]
               A jogosult a felhatalmazását feltételekhez és korlátozásokhoz kötheti.
               [...]”

               4

               E rendelet „A közösségi növényfajta‑oltalmi jogoktól való eltérések” című 14. cikke a következőképpen rendelkezik:
               „(1)   A 13. cikk (2) bekezdése ellenére és a mezőgazdasági termelés védelme érdekében a mezőgazdasági termelők jogosultak azon betakarított termény saját birtokukon történő felhasználására szaporítás céljából, amelyet valamely, közösségi növényfajta‑oltalom alatt álló fajta (kivéve a hibrid vagy szintetikus fajtákat) szaporítóanyagának saját birtokukon történő elültetése révén nyertek.
               (2)   Az (1) bekezdés rendelkezései kizárólag az alábbi mezőgazdasági növényfajokra alkalmazandók:
               [...]

                        b)

                        Gabonafélék:

                  [...]
               Hordeum vulgare L. – Árpa
               [...]
               (3)   Az (1) bekezdésben foglalt korlátozás [helyesen: eltérés] hatálybalépéséhez, továbbá a nemesítő és a mezőgazdasági termelő jogos érdekeinek védelméhez szükséges feltételeket e rendelet hatálybalépését megelőzően a 114. cikk szerinti végrehajtási szabályokban kell megállapítani az alábbi szempontok alapulvételével:
               [...]

                        —

                        a mezőgazdasági kistermelők nem kötelezhetők arra, hogy a jogosult részére bármiféle díjat fizessenek; [...]
                        [...]

                        —

                        minden más mezőgazdasági termelő köteles méltányos díjat fizetni a jogosultnak, amelynek érzékelhetően alacsonyabbnak kell lennie, mint az adott területen ugyanazon fajta esetében a szaporítóanyag engedélyezett előállításért felszámított összeg; e méltányos díj mértéke az idő során változhat, figyelembe véve, hogy az adott fajta vonatkozásában milyen mértékben alkalmazzák az (1) bekezdésben foglalt korlátozást [helyesen: eltérést],

                        —

                        kizárólag a jogosultak felelőssége figyelemmel kísérni az e cikkben foglalt, illetőleg e cikk alapján elfogadott rendelkezések betartását; e figyelemmel kísérés megszervezéséhez nem kérhetik hivatalos szervek együttműködését,

                        —

                        a vonatkozó adatokról a mezőgazdasági termelők és a feldolgozást végző szolgáltatók kötelesek a jogosultakat – azok kérelmére – tájékoztatni [helyesen: a mezőgazdasági termelők és a feldolgozást végző szolgáltatók kötelesek a jogosultakat – azok kérelmére – minden lényeges adatról tájékoztatni]; a vonatkozó adatokról a mezőgazdasági termelés figyelemmel kísérésében részt vevő hivatalos szervek is nyújthatnak tájékoztatást, amennyiben azokhoz feladataik szokásos teljesítése során, külön fáradság és költség nélkül jutottak. [...]”

               5

               Az említett rendelet 94. cikke, amely a növényfajta bitorlást megvalósító felhasználása esetén indítható polgári jogi eljárásokra vonatkozik, a következőket írja elő:
               „(1)   A jogosult jogosan indíthat pert az alábbiak ellen a jogbitorlás megakadályozása, arányos kártérítés fizetése vagy mindkettő érdekében:

                        a)

                        aki a 13. cikk (2) bekezdésében megjelölt tevékenységeket közösségi növényfajta‑oltalmi jogot elnyert fajta esetében jogosulatlanul folytatja;
                        [...]

                  (2)   Aki szándékosan vagy gondatlanul elköveti a fentieket, a jogosultnak a nevezett tevékenység eredményeképpen bekövetkező minden egyéb kára vonatkozásában kártérítésre kötelezhető. Kevésbé súlyos gondatlanság esetén a fenti követelés a gondatlanság mértéke arányában csökkenthető, de a csökkentés nem lehet olyan mértékű, hogy a kártérítési követelés összege a jogbitorlást elkövetett [helyesen: elkövető] személy oldalán keletkezett előnyök értékét ne érje el.”

         Az 1768/95 rendelet

               6

               Az 1768/95 rendelet 1. cikkének (1) bekezdése úgy rendelkezik, hogy a rendelet a 2100/94 rendelet 14. cikkének (1) bekezdésében szabályozott eltérés feltételeinek érvényesítésére irányuló végrehajtási szabályokat állapítja meg.

               7

               E rendelet 2. cikke a következőket tartalmazza:
               „(1)   A nemesítőt képviselő jogosult és a mezőgazdasági termelő egymás jogos érdekeit védelmezve tesz eleget az 1. cikkben foglalt feltételeknek.
               (2)   A jogos érdekek védelme nem tekinthető biztosítottnak, ha egy vagy több ilyen érdek jelentősen sérül anélkül, hogy a közöttük fennálló ésszerű egyensúly fenntartásának szükségességére, vagy az adott feltétel célja és megvalósításának tényleges hatása közti arányosságra figyelmet fordítanának.”

               8

               Az említett rendelet „Egyéni fizetési kötelezettség” címet viselő 6. cikke az (1) bekezdésében így rendelkezik:
               „A (2) bekezdés rendelkezéseinek sérelme nélkül, a mezőgazdasági termelőnek a méltányos térítésre [helyesen: méltányos díjazásra] vonatkozó egyéni fizetési kötelezettsége akkor keletkezik, amikor a szántóföldön ténylegesen szaporítási célra fordítja a betakarítás eredményét [helyesen. a betakarított terményt].
               A fizetési határidőt és a fizetési módot a jogosult határozhatja meg. A kötelezettség keletkezésének időpontjánál korábbi fizetési határidőt azonban nem jelölhetnek meg.”

               9

               Ugyanezen rendelet „Mezőgazdasági kistermelők” című 7. cikke (2) bekezdésében a következőket írja elő:
               „A mezőgazdasági termelő gazdaságának azok a területei, amelyeken növénytermesztés folyt, de – időlegesen vagy állandóan jelleggel – a művelésből kivonták a július 1‑jén kezdődő és a következő naptári év június 30‑ig tartó gazdasági évben (»gazdasági év«), amikor a térítés megfizetése esedékes lenne, még növénytermesztésre szolgáló területnek minősülnek, ha a Közösség vagy valamelyik érintett tagállam e művelésből való kivonásért támogatást vagy kompenzációs kifizetést nyújt.”

               10

               Az 1768/95 rendelet „Jogsértés” című 17. cikke a következőképpen rendelkezik:
               „A jogosult hivatkozhat a közösségi növényfajta‑oltalommal ráruházott jogokra bármely olyan személlyel szemben, aki az alaprendelet 14. cikkében foglalt mentesség [helyesen: eltérés] bármely feltételét vagy korlátozását megsérti.”

         Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések

               11

               A több, oltalom alatt álló növényfajta jogosultját tömörítő STV többek között a 2100/94 rendelet alapján oltalom alatt álló Finita ősziárpa‑fajta jogosultjának jogait is kezeli. Az STV internetes oldalán közzétesz egy olyan listát, amely azokat az oltalom alatt álló növényfajtákat tartalmazza, amelyek tekintetében a jogok különböző gazdasági évek során történő kezelését rábízták, valamint az ezen fajták vetése után járó összegeket. Ezenkívül az STV minden évben – konkrét növényfajta megjelölése nélkül – felhívja a mezőgazdasági termelőket arra, hogy adjanak tájékoztatást a jogkezelőként hozzá tartozó, oltalom alatt álló növényfajták esetleges vetéseiről, és e célból megküldi részükre a vetési nyilatkozat formanyomtatványait és egy jegyzékes útmutatót, amely felsorolja az összes olyan növényfajtát, amely tekintetében az STV az adott gazdasági évben jogokat kezel, valamint megnevezi a növényfajta‑oltalmi jogosultakat és a hasznosítási jogot élvező személyeket. Az STV‑vel szerződéses kapcsolatban nem álló Vogel és társa nem válaszolt ezekre az információkérésekre.

               12

               2011. december 16‑án az STV egy feldolgozó révén tudomást szerzett arról, hogy a Vogel és társa a 2010/2011‑es gazdasági évben többek között a Finita ősziárpafajtához tartozó 35 mázsa vetőmagot is előkészíttetett szaporítás céljára.

               13

               2012. május 31‑i levelével az STV felszólította a Vogel és társát, hogy ellenőrizze a Finita ősziárpafajta vetésére vonatkozóan az említett feldolgozótól általa kapott információkat, tájékoztassa őt erről a vetésről, és legkésőbb 2012. június 20‑ig küldje meg a válaszát. A Vogel és társa nem válaszolt erre a levélre.

               14

               2012. július 27‑i levelével az STV a Finita ősziárpafajta vetőmagjainak engedélyezett felhasználásáért fizetendő, az úgynevezett C engedély díjának megfelelő mértékben összesen 262,50 euró megfizetését követelte a Vogel és társától az oltalom alatt álló fajta bejelentés nélküli vetése miatt keletkezett kár megtérítése címén. A fizetés elmaradása miatt az STV 2013. március 18‑i beadványával a 2100/94 rendelet 94. cikkének (1) és (2) bekezdése alapján keresetet terjesztett elő az említett kártérítés összegének megfizetése iránt.

               15

               Kérelme alátámasztásául az STV előadja, hogy a Vogel és társa a 2100/94 rendelet 94. cikkének (1) bekezdése alapján köteles a részére méltányos díjazást fizetni a C engedély teljes díjának megfelelő összegben, mivel az e rendelkezés értelmében vett „jogosulatlan” vetés jogsértését valósította meg, és nem élhet a rendelet 14. cikkének (3) bekezdésében biztosított eltéréssel, mivel nem teljesítette az említett rendelet 14. cikke (3) bekezdésének negyedik francia bekezdése szerinti díjfizetési kötelezettséget. Az STV ezenkívül azt állítja, hogy ezt a fizetési kötelezettséget függetlenül attól teljesíteni kell, hogy az érintett fajtaoltalom jogosultja kért‑e információkat, és hogy a mezőgazdasági termelő köteles főszabály szerint vetés előtt, de mindenképpen azon gazdasági év vége előtt, amelynek során a vetésre sor került, teljesíteni e fizetési kötelezettséget. Egyébiránt úgy véli, hogy az internetes oldalán közzétett információk és a jogkezelőként hozzá tartozó, oltalom alatt álló összes növényfajta felsorolását tartalmazó, a mezőgazdasági termelőknek évente megküldött útmutató alapján az érintettek maguk is kiszámíthatják, és így ki is fizethetik az ezen fajták vetése után járó összeget.

               16

               A Vogel és társa vitatja, hogy kártérítés címén a C engedély teljes díjának megfelelő összegű tartozása állna fenn. Álláspontja szerint legfeljebb csak a 2100/94 rendelet 14. cikkének (1) bekezdésében értelmében „jogosultnak” minősülő vetés alapján csökkentett összeg megfizetésére köteles. Egyebekben előadja, hogy nem volt köteles válaszolni a 2012. március 31‑i információkérésre, mivel az nem a folyamatban levő gazdasági évre vonatkozott. A Vogel és társa szerint ahhoz, hogy a kártérítéshez való jog feltételeit teljesültnek lehessen tekinteni, fenn kell állnia az adatszolgáltatási kötelezettség elmulasztásának.

               17

               A kérdést előterjesztő bíróság rámutat arra, hogy az STV arra vonatkozó állítása, miszerint a mezőgazdasági termelő köteles a 2100/94 rendelet 14. cikke (3) bekezdésének negyedik francia bekezdése szerinti díjat saját kezdeményezésére még a vetések előtt megfizetni, kételyeket vet fel, különösen az 1768/95 rendelet 6. cikkének (1) bekezdésére tekintettel. Megjegyzi, hogy ez utóbbi rendelkezés ellentétesnek tűnik azzal az állásponttal, hogy a mezőgazdasági termelőnek ezt a díjat előre, még a vetés előtt ki kellene fizetnie. E bíróság ezenkívül arra is rámutat, hogy ha az említett díjat teljesíteni lehet az oltalom alatt álló fajta vetése után, felmerül a kérdés, hogy a mezőgazdasági termelő mely időpontig köteles a díjat megfizetni ahhoz, hogy élhessen a 2100/94 rendelet 14. cikkében foglalt eltéréssel, és ezáltal kikerüljön a rendelet bitorlásra vonatkozó 94. cikkében foglalt rendelkezések hatálya alól. Az említett bíróság szerint a 2100/94 rendeletben és az 1768/95 rendeletben foglalt rendelkezések erre a kérdésre – amelyet eddig a Bíróságnak sem volt alkalma megválaszolni – nem adnak egyértelmű és pontos választ.

               18

               E körülmények között a Landgericht Mannheim felfüggesztette az eljárást, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjesztette a Bíróság elé:

                        „1.

                        Már akkor is köteles‑e az a mezőgazdasági termelő, aki anélkül, hogy szerződéses megállapodást kötött volna erről a jogosulttal, egy oltalom alatt álló fajta vetés révén nyert szaporítóanyagát használta fel, a 2100/94 rendelet 94. cikkének (1) bekezdése alapján méltányos díjazást fizetni és – szándékosság vagy gondatlanság esetén – az említett rendelet 94. cikkének (2) bekezdése alapján a növényfajta‑oltalmi jogok bitorlása eredményeképpen bekövetkező minden egyéb kár vonatkozásában kártérítést fizetni, ha az őt az említett rendelet 14. cikke (3) bekezdésének az 1768/95 rendelet 5. és azt követő cikkével összefüggésben értelmezett negyedik francia bekezdése alapján terhelő méltányos díjazásra (a betakarított termény ültetése vonatkozásában fizetendő díjra) vonatkozó fizetési kötelezettséget még nem teljesítette akkor, amikor a szántóföldön ténylegesen szaporítási célra fordította a betakarított terményt?

                        2.

                        Amennyiben az első kérdésre olyan értelmű választ kell adni, hogy a mezőgazdasági termelő a betakarított termény ültetése vonatkozásában fizetendő méltányos díjat érintő fizetési kötelezettségét még azt követően is teljesítheti, hogy a szántóföldön ténylegesen szaporítási célra fordította a betakarított terményt: úgy kell‑e értelmezni az említett rendelkezéseket, hogy azok olyan határidőt határoznak meg, amelyen belül annak a mezőgazdasági termelőnek, aki egy oltalom alatt álló fajta vetés révén nyert szaporítóanyagát használta fel, teljesítenie kell a betakarított termény ültetése vonatkozásában fizetendő méltányos díjat érintő fizetési kötelezettségét ahhoz, hogy a vetés a 2100/94 rendelet 94. cikkének a 14. cikkével összefüggésben értelmezett (1) bekezdése értelmében ne legyen »jogosulatlannak« tekinthető?”

         Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekről

               19

               A kérdést előterjesztő bíróság kérdései, amelyeket együttesen kell megvizsgálni, lényegében arra irányulnak, hogy az a mezőgazdasági termelő, aki anélkül, hogy erről az érintett növényfajta‑oltalom jogosultjával szerződéses megállapodást kötött volna, egy oltalom alatt álló növényfajta vetés révén nyert szaporítóanyagát (vetőmag) használta fel, milyen határidőn belül köteles teljesíteni a 2100/94 rendelet 14. cikke (3) bekezdésének negyedik francia bekezdése alapján járó méltányos díjazás (a továbbiakban: eltérő méltányos díjazás) megfizetésére vonatkozó kötelezettséget ahhoz, hogy élhessen a 14. cikkben foglalt, a jogosult felhatalmazásának megszerzésére irányuló kötelezettségtől való eltéréssel.

               20

               Elöljáróban emlékeztetni kell arra, hogy a 2100/94 rendelet 13. cikkének (2) bekezdése alapján a növényfajta‑oltalom jogosultjának felhatalmazása szükséges az oltalom alatt álló fajta fajtaösszetevői vagy betakarított terménye vonatkozásában többek között az előállításhoz vagy újbóli előállításhoz (többszörözéshez) is. Ezzel összefüggésben e rendelet 14. cikkének (1) bekezdése eltérést enged ettől az elvtől annyiban, hogy a betakarított termény mezőgazdasági termelők általi saját birtokukon, szaporítás céljából történő felhasználása nincs a jogosult felhatalmazásához kötve, ha a mezőgazdasági termelők megfelelnek az említett rendelet 14. cikkének (3) bekezdésében kifejezetten említett egyes feltételeknek (lásd: Geistbeck‑ítélet, C‑509/10, EU:C:2012:416, 21 és 22. pont).

               21

               A 2100/94 rendelet 14. cikke (3) bekezdésének negyedik francia bekezdésében foglalt egyik feltétel az említett felhasználás után járó eltérő méltányos díjazásnak az érintett növényfajta‑oltalom jogosultja részére történő megfizetése.

               22

               Az a mezőgazdasági termelő, aki nem fizet méltányos díjazást a jogosultnak, miközben egy oltalom alatt álló fajta szaporítóanyagának vetése révén nyert terményt hasznosít, nem hivatkozhat a 2100/94 rendelet 14. cikkének (1) bekezdésére, és következésképpen úgy kell tekinteni, mint aki az arra vonatkozó felhatalmazás nélkül folytatja az e rendelet 13. cikkének (2) bekezdésében szereplő valamely tevékenységet. Ennélfogva a jogosult ugyanezen rendelet 94. cikkéből következően jogosan indíthat pert a mezőgazdasági termelő ellen a jogbitorlás megakadályozása, méltányos díjazás fizetése vagy mindkettő érdekében. Szándékosság vagy gondatlanság esetén a mezőgazdasági termelő köteles ezenfelül a jogosult által elszenvedett károk megtérítésére is (Schulin‑ítélet, C‑305/00, EU:C:2003:218, 71. pont).

               23

               A kérdést előterjesztő bíróság először is azt kérdezi, hogy az érintett mezőgazdasági termelőnek azelőtt kell‑e kifizetnie az eltérő méltányos díjazást, hogy a szántóföldön ténylegesen szaporítási célra fordítja a betakarított terményt.

               24

               E tekintetben az 1768/95 rendelet 6. cikke, amely megállapítja az eltérő méltányos díjazás fizetésére vonatkozó kötelezettség végrehajtási szabályait, (1) bekezdésének második albekezdésében úgy rendelkezik, hogy bár a fizetési határidőt és a fizetési módot az érintett növényfajta‑oltalom jogosultja határozhatja meg, a fizetést nem követelheti a méltányos díjazásra vonatkozó fizetési kötelezettség keletkezésének időpontjánál korábban. E rendelet 6. cikke (1) bekezdésének első albekezdése értelmében e kötelezettség akkor keletkezik, amikor a mezőgazdasági termelő a szántóföldön ténylegesen szaporítási célra fordítja az oltalom alatt álló fajta betakarított terményét. Ebből következően ez a mezőgazdasági termelő még azt követően is eleget tehet az említett kötelezettségnek, hogy elvetette az oltalom alatt álló fajta betakarított terményét, mivel ennek a szántóföldön szaporítási célra történő tényleges felhasználása nem az eltérő méltányos díjazás megfizetése esedékességi időpontjának, hanem annak az időpontnak minősül, amelytől számítva ez a díjazás követelhetővé válik.

               25

               Az említett rendelkezés alapján azt lehet állítani, hogy a mezőgazdasági termelő még azután is teljesítheti az eltérő méltányos díjazás megfizetésére vonatkozó kötelezettségét, hogy ténylegesen elvetette az oltalom alatt álló fajta betakarított terményét, ugyanakkor ez a rendelkezés nem állapít meg határidőt arra, hogy meddig kell ennek a mezőgazdasági termelőnek megfizetnie ezt a díjazást abban az esetben, ha a jogosult az 1768/95 rendelet 6. cikke (1) bekezdésének második albekezdése alapján nem szabott meg számára határidőt.

               26

               E tekintetben a Vogel és társa, valamint a spanyol kormány lényegében azt állítja, hogy az említett határidő meghatározatlan ideig tarthat. Utóbbiak pontosan az 1768/95 rendelet 6. cikkének (1) bekezdésére alapítják álláspontjukat, és e tekintetben rámutatnak arra, hogy míg e rendelkezés a fizetési kötelezettség keletkezését szabályozza, addig az esedékességéről nem rendelkezik.

               27

               Egy ilyen értelmezés azonban nem fogadható el.

               28

               Először is ugyanis – miként erre a főtanácsnok indítványának 39. pontjában rámutatott – annak megengedése, hogy egy oltalom alatt álló növényfajta vetés révén nyert szaporítóanyagát (vetőmag) felhasználó mezőgazdasági termelő időbeli korlátozás nélkül tehessen eleget az eltérő méltányos díjazás megfizetésére vonatkozó kötelezettségnek, és ezáltal korlátlan ideig hivatkozhasson a 2100/94 rendelet 14. cikkében foglalt eltérésre, megfosztaná a rendelet 94. cikkében előírt bírósági eljárásokat hatékony érvényesülésüktől. Ezenfelül e 94. cikkel, amely bírósági eljárást helyez kilátásba azon jogbitorlókkal szemben, akik nem tettek eleget e fizetési kötelezettségnek, ellentétben áll az, hogy az utóbbi még azt követően is rendezhesse helyzetét, hogy az oltalom jogosultja felfedezte az oltalom alatt álló növényfajta eltitkolt felhasználását. Következésképpen kizárólag a fizetési határidő előírása biztosíthatja az említett bírósági eljárások hatékony gyakorlását.

               29

               Másodszor emlékeztetni kell arra, hogy kizárólag a növényfajta‑oltalom jogosultjainak felelőssége figyelemmel kísérni és felügyelni az oltalom alatt álló növényfajoknak az engedélyezett vetés során való felhasználását, és ennélfogva e jogosultak az érintett mezőgazdasági termelők jóhiszeműségére és együttműködésére vannak utalva (Geistbeck‑ítélet, C‑509/10, EU:C:2012:416, 42. pont). Így amennyiben nincsen előírva, hogy a mezőgazdasági termelőknek pontosan milyen határidőn belül kell eleget kell tenniük az eltérő méltányos díjazás megfizetésére vonatkozó kötelezettségnek, ez arra bátoríthatja a termelőket, hogy a végtelenségig halogassák a fizetést abban a reményben, hogy végül teljesen elkerüljék. Márpedig annak megengedése, hogy a mezőgazdasági termelők elmulaszthassák a jogosultakkal szemben fennálló kötelezettségeiket, ellentétben áll az 1768/95 rendelet (2) bekezdésében meghatározott, a mezőgazdasági termelők és az érintett jogosultak kölcsönös jogos érdekei között fennálló ésszerű egyensúly fenntartására irányuló célkitűzésnek.

               30

               Annak megvizsgálásakor, hogy a vonatkozó rendelkezések ténylegesen előírnak‑e fizetési határidőt, rá kell mutatni arra, hogy az 1768/95 rendelet 7. cikkének (2) bekezdése szerint az a gazdasági év, amely folyamán a díjazás megfizetése esedékes, július 1‑jén kezdődik és a következő naptári év június 30‑ig tart. Jóllehet ez a rendelkezés a mezőgazdasági kistermelők növénytermesztésre szolgáló területeinek meghatározására irányul, azt is kifejezésre juttatja, hogy azt a gazdasági évet, amelynek során egy oltalom alatt álló növényfajta vetés révén nyert szaporítóanyagát (vetőmag) felhasználták, a rendeletet kibocsátó intézmény a 2100/94 rendelet 14. cikke (3) bekezdésének végrehajtási szabályainak meghatározásakor az eltérő méltányos díjazás megfizetése határidejének tekintette.

               31

               Ezért azt a mezőgazdasági termelőt, aki nem fizette meg az eltérő méltányos díjazást annak a gazdasági évnek a lejártakor, amelynek során anélkül, hogy erről az oltalom jogosultjával szerződéses megállapodást kötött volna, felhasználta egy oltalom alatt álló növényfajta vetés révén nyert szaporítóanyagát, úgy kell tekinteni, mint aki a 2100/94 rendelet 13. cikkének (2) bekezdésében megjelölt tevékenységeket jogosulatlanul folytatja, ami alapján a jogosult megindíthatja az e rendelet 94. cikkében előírt bírósági eljárásokat.

               32

               A fenti megfontolásokra tekintettel a feltett kérdésekre azt a választ kell adni, hogy ahhoz, hogy annak a mezőgazdasági termelőnek, aki anélkül, hogy erről az érintett növényfajta‑oltalom jogosultjával szerződéses megállapodást kötött volna, felhasználta egy oltalom alatt álló növényfajta vetés révén nyert szaporítóanyagát (vetőmag), az esedékes méltányos díjazást azon gazdasági év lejártáig kell megfizetnie, amelynek során a felhasználás megtörtént, azaz legkésőbb az újravetés időpontját követő június 30‑ig, hogy élhessen a 2100/94 rendelet 14. cikkében foglalt, a jogosult felhatalmazásának megszerzésére irányuló kötelezettségtől való eltéréssel.

         A költségekről

               33

               Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.

               A fenti indokok alapján a Bíróság (második tanács) a következőképpen határozott:

                     Annak a mezőgazdasági termelőnek, aki anélkül, hogy erről az érintett növényfajta‑oltalom jogosultjával szerződéses megállapodást kötött volna, felhasználta egy oltalom alatt álló növényfajta vetés révén nyert szaporítóanyagát (vetőmag), az esedékes méltányos díjazást azon gazdasági év lejártáig kell megfizetnie, amelynek során a felhasználás megtörtént, azaz legkésőbb az újravetés időpontját követő június 30‑ig, hogy élhessen a közösségi növényfajta‑oltalmi jogokról szóló, 1994. július 27‑i 2100/94/EK tanácsi rendelet 14. cikkében foglalt, a jogosult felhatalmazásának megszerzésére irányuló kötelezettségtől való eltéréssel.

                     Aláírások

            (
            *1
         )	Az eljárás nyelve: német.