title: A Bíróság (hetedik tanács) 2008. március 13-i ítélete. # Ispettorato Provinciale dell’Agricoltura di Enna, Assessorato all’agricoltura e foreste della Regione Sicilia és Regione Sicilia kontra Domenico Valvo. # Előzetes döntéshozatal iránti kérelem: Consiglio di Giustizia amministrativa per la Regione siciliana - Olaszország. # Mezőgazdaság - 2328/91/EGK rendelet és 950/97/EK rendelet - A 17. és a 18. cikk - Állandó jellegű természeti hátrányok után járó kompenzációs támogatás - Öregségi nyugellátásra jogosult mezőgazdasági termelők - Kompenzációs támogatásra való jogosultság - Korlátok. # C-78/07. sz. ügy

text:
      C‑78/07. sz. ügy
      Ispettorato Provinciale dell’Agricoltura di Enna és társai
      kontra
      Domenico Valvo
      (a Consiglio di Giustizia amministrativa per la Regione siciliana [Olaszország] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti
         kérelem)

      „Mezőgazdaság – 2328/91/EGK rendelet és 950/97/EK rendelet – A 17. és a 18. cikk – Állandó jellegű természeti hátrányok után járó kompenzációs támogatás – Öregségi nyugellátásra jogosult mezőgazdasági termelők – Kompenzációs támogatásra való jogosultság – Korlátok”
      Az ítélet összefoglalása
      Mezőgazdaság – Közös agrárpolitika – A struktúrák reformja – A struktúrák hatékonyságának javítása
      (950/97 tanácsi rendelet, 17. és 18. cikk)
      Az agrárstruktúrák hatékonyságának javításáról szóló 950/97 rendelet 17. és 18. cikke lehetőséget biztosít a tagállamok számára,
         hogy kompenzációs támogatást nyújtsanak az olyan mezőgazdasági vállalkozó számára, aki az e két cikkben felsorolt feltételeket
         teljesíti. Mindazonáltal e cikkekkel nem ellentétes, ha valamely tagállam e támogatás folyósítását kizárja olyan vállalkozó
         tekintetében, aki nyugellátásban, és különösen öregségi nyugellátásban részesül.

      (vö. 23. pont és rendelkező rész)
A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (hetedik tanács)
      2008. március 13.(*)

      „Mezőgazdaság – 2328/91/EGK rendelet és 950/97/EK rendelet – A 17. és a 18. cikk – Állandó jellegű természeti hátrányok után járó kompenzációs támogatás – Öregségi nyugellátásra jogosult mezőgazdasági termelők – Kompenzációs támogatásra való jogosultság – Korlátok”
      A C‑78/07. sz. ügyben,
      az EK 234. cikk alapján benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában, amelyet a Consiglio di Giustizia amministrativa
         per la Regione siciliana (Olaszország) a Bírósághoz 2007. február 13‑án érkezett, 2006. május 18‑i határozatával terjesztett
         elő az előtte

      az Ispettorato Provinciale dell’Agricoltura di Enna,

      az Assessorato all’agricoltura e foreste della regione Sicilia,

      a Regione Sicilia
      és
      Domenico Valvo
      között folyamatban lévő eljárásban,
      A BÍRÓSÁG (hetedik tanács),
      tagjai: U. Lõhmus tanácselnök, P. Lindh (előadó) és A. Arabadjiev bírák,
      főtanácsnok: Y. Bot,
      hivatalvezető: R. Grass,
      tekintettel az írásbeli szakaszra,
      figyelembe véve a következők által előterjesztett észrevételeket:
      –        az olasz kormány képviseletében I. M. Braguglia, meghatalmazotti minőségben, segítője: G. Aiello avvocato dello Stato,
      –        az Európai Közösségek Bizottsága képviseletében C. Cattabriga, meghatalmazotti minőségben,
      tekintettel a főtanácsnok meghallgatását követően hozott határozatra, miszerint az ügy elbírálására a főtanácsnok indítványa
         nélkül kerül sor,

      meghozta a következő
      Ítéletet
      1        Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem az agrárstruktúrák hatékonyságának javításáról szóló, 1997. május 20‑i 950/97/EK
         tanácsi rendelet (HL L 142., 1. o.) 17. és 18. cikkének értelmezésére vonatkozik.

      2        Ezt a kérelmet a D. Valvo és az Ispettorato Provinciale dell’Agricoltura di Enna (Enna megye mezőgazdasági felügyelete), az
         Assessorato all’agricoltura e foreste della regione Sicilia (Szicília tartomány mezőgazdasági és erdőgazdasági minisztériuma)
         és a Regione Sicilia (Szicília tartomány) közötti jogvita keretében terjesztették elő, melynek tárgya az, hogy az említett
         felügyeleti szerv elutasította a felperes 1996–1998 évre vonatkozó kompenzációs támogatás iránti kérelmeit.

       Jogi háttér
       A közösségi szabályozás
      3        Az 1996–1998 évre vonatkozóan a kompenzációs támogatás kedvezőtlen adottságú mezőgazdasági területek vonatkozásában történő
         nyújtását először az 1993. december 22‑i 3669/93/EK tanácsi rendelettel (HL L 338., 26. o.) módosított, az agrárstruktúrák
         hatékonyságának javításáról szóló, 1991. július 15‑i 2328/91/EGK tanácsi rendelet (HL L 218., 1. o., a továbbiakban: 2328/91
         rendelet), majd ezt követően a 2328/91 rendeletet hatályon kívül helyező és annak helyébe lépő 950/97 rendelet szabályozta.

      4        A 950/97 rendelet 17–19. cikke, amely „A kedvezőtlen adottságú mezőgazdasági területek támogatása” című IX. cím és a „Kompenzációs
         támogatások” című I. alcím alatt található, lényegében átveszi a 2328/91 rendelet 17. és 18. cikkében foglalt rendelkezéseket.
         Az említett cikkek az alábbiak szerint rendelkeznek:

      „17. cikk
      (1)      A mezőgazdasági tevékenység folytatásának, következésképpen egy minimális népességszám megtartásának vagy e kedvezőtlen adottságú
         területek természetes környezete megőrzésének biztosítása céljából, amely területek listáját a 21. cikk szerinti eljárás alapján
         kell megállapítani, a tagállamok támogatási rendszereket hozhatnak létre, amelyek célja a mezőgazdasági tevékenységek ösztönzése
         és e területek mezőgazdasági termelői jövedelmének javítása.

      Az e rendszer által meghatározott intézkedéseket minden egyes régió adott helyzetére és fejlesztési célkitűzéseire tekintettel
         kell alkalmazni.

      (2)      Az (1) bekezdésben említett területeken a tagállamok éves kompenzációs támogatást nyújthatnak a mezőgazdasági tevékenységek
         vonatkozásában, amely támogatás az állandó jellegű természeti hátrányok függvényében kerül megállapításra.

      18. cikk
      (1)      A tagállamok azon mezőgazdasági vállalkozók számára nyújthatnak kompenzációs támogatást, akik legalább 3 hektár mezőgazdasági
         hasznosítású területet (MHT) művelnek, és kötelezik magukat, hogy a 17. cikkben megfogalmazott céloknak megfelelő mezőgazdasági
         tevékenységet fognak folytatni az első kompenzációs támogatás kifizetésétől számított legalább öt évig. A vállalkozó e kötelezettség
         alól abban az esetben mentesíthető, ha mezőgazdasági tevékenységével felhagy, és ha az érintett területek művelésének folyamatossága
         biztosított; mentesül továbbá e kötelezettség alól vis maior esetén és különösen közérdekből történő kisajátítás vagy megszerzés esetén; ugyanez vonatkozik arra az esetre, ha a vállalkozó
         a nyugdíj- vagy a korengedményes nyugdíjrendszer alapján nyugellátásban részesül.

      Ugyanakkor Mezzogiorno olasz régióban, beleértve a szigeteket is, Franciaország tengerentúli megyéinek régióiban, valamint
         a spanyol, görög és portugál régiókban a gazdálkodással érintett minimális mezőgazdasági hasznosítású terület két hektár.

      (2)      A tagállamok előírhatják a kompenzációs támogatás nyújtásának kiegészítő vagy korlátozó feltételeit, köztük a környezetvédelmi
         követelményekkel és a természeti környezet megőrzésével összeegyeztethető gyakorlatot előnyben részesítő feltételeket.

      19. cikk
      […]
      (3)      A kompenzációs támogatással kapcsolatos költségek nem képezhetik tárgyát [az Európai Mezőgazdasági Orientációs és Garancia‑]alap
         útján történő társfinanszírozásnak, ha a gazdálkodó a nyugdíj- vagy a korengedményes nyugdíjrendszer alapján nyugellátásban
         részesül.

      A kiegészítő támogatás jelen címben meghatározott kereteket meghaladó vagy az ott előírt feltételektől eltekintő nyújtása
         tilos.

      […]” [nem hivatalos fordítás]
       A nemzeti szabályozás
      5        A kompenzációs támogatásra vonatkozó közösségi rendelkezéseket a Szicília tartományban alkalmazandó jogba a több alap által
         finanszírozott operatív program (POP 2) (Szicília tartomány Hivatalos Lapja, 1996. január 13., a továbbiakban: az operatív program) ültette át.

      6        A nevezett támogatások kedvezményezettjeiként az operatív program azon mezőgazdasági vállalkozókat jelöli meg, akik legalább
         2 ha mezőgazdasági hasznosítású területet művelnek, és kötelezik magukat, hogy a mezőgazdasági tevékenységet az első kérelem
         benyújtásától és a támogatás kifizetésétől számított legalább öt évig folytatják, és nem részesülnek a nyugdíj- vagy a korengedményes
         nyugdíjrendszer alapján nyugellátásban.

      7        Az operatív program értelmében a fenti bekezdésben hivatkozott ötéves kötelezettségvállalás alól mentesülhetnek azok a vállalkozók,
         akik:

      –        azzal a feltétellel hagynak fel a mezőgazdasági tevékenységgel, hogy a vállalkozás tevékenységének folyamatossága biztosított;
      –        vis maior okán hagynak fel a mezőgazdasági tevékenységgel, különösen közcélból történő kisajátítás vagy megszerzés esetén;

      –        a kötelezettségvállalás tartama alatt nyugellátásban vagy korengedményes nyugdíjban részesülnek.
       Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés
      8        D. Valvo, egykori banki alkalmazott, 44 évesen mondott fel munkahelyén, hogy mezőgazdasági vállalkozói tevékenységnek szentelje
         magát. Felmondásának időpontjától öregségi szociális ellátásban részesült, melyet korábbi munkáltatójának az alkalmazottak
         által befizetett járulékokból álló nyugdíjalapja folyósított.

      9        D. Valvo kompenzációs támogatás iránti kérelmet nyújtott be az 1994 és 1998 közötti időszakra. Ezt odaítélték számára az 1994‑es
         és 1995‑ös év vonatkozásában, ám a támogatást megtagadták tőle a három ezt követő évre. 1999. június 4‑i határozatával az
         Ispettorato Provinciale dell’Agricoltura di Enna ugyanis elutasította kompenzációs támogatás iránti kérelmét az 1996 és 1998
         közötti időszakra, arra történő hivatkozással, hogy D. Valvo korengedményes nyugdíjban részesül.

      10      D. Valvo keresetet nyújtott be e határozat megsemmisítése iránt a Tribunale amministrativo regionale per la Sicilia [Szicília
         tartományi közigazgatási bírósága] előtt, amely helyt adott e keresetnek. E bíróság úgy ítélte meg, hogy a D. Valvónak folyósított
         nyugellátás nem hasonlítható össze az öregségi vagy a korengedményes öregségi nyugellátással, és D. Valvo teljesít valamennyi
         feltételt ahhoz, hogy kompenzációs támogatásban részesülhessen. Az Ispettorato Provinciale dell’Agricoltura di Enna, az Assessorato
         all’agricoltura e foreste della regione Sicilia és a Regione Sicilia ezen elsőfokú ítélet ellen fellebbezést nyújtott be a
         kérdést előterjesztő bíróság előtt.

      11      Mivel kétségei merültek fel a 950/97 rendelet 17. és 18. cikkének értelmezésével kapcsolatban, a Consiglio di Giustizia Amministrativa
         per la Regione siciliana az eljárást felfüggesztette, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdést terjesztette
         a Bíróság elé:

      „Kizárható‑e a kompenzációs támogatás az olyan vállalkozó tekintetében, aki nyugellátásban, és különösen öregségi nyugellátásban
         részesül?”

       Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésről
       Előzetes megjegyzés
      12      Az alapügy tényállására az érintett időszak egy része tekintetében a 950/97 rendelet, másik része tekintetében a 2328/91 rendelet
         irányadó. Ugyanakkor, mivel e két rendelet vonatkozó rendelkezései lényegében azonosak, és mivel a kérdést előterjesztő bíróság,
         az olasz kormány, valamint az Európai Közösségek Bizottsága kizárólag a 950/97 rendeletre hivatkozik, az előterjesztett kérdésre
         elégséges ezen utóbbi rendelet rendelkezései alapján válaszolni.

       A Bíróság elé terjesztett észrevételek
      13      Az olasz kormány és a Bizottság egyaránt úgy véli, hogy a 950/97 rendelet biztosítja a tagállamok számára annak lehetőségét,
         hogy kompenzációs támogatást folyósítsanak az olyan gazdálkodó számára, aki egyébként nyugellátásban vagy egyéb szociális
         ellátásban részesül.

      14      Mindazonáltal, az olasz kormány álláspontja szerint amennyiben az érintett tagállam úgy döntött, hogy nem nyújt kompenzációs
         támogatást, ha az érintett mezőgazdasági vállalkozó nyugellátásban vagy korengedményes nyugdíjban részesül, ezen támogatás
         kifizetése kizárt, ha a mezőgazdasági vállalkozó nyugellátásban, különösen öregségi nyugellátásban részesül. A Bizottság a
         maga részéről úgy véli, hogy az említett rendelettel nem ellentétes, hogy valamely tagállam kompenzációs támogatást nyújtson
         az olyan mezőgazdasági vállalkozó számára, aki, termelői tevékenységével párhuzamosan, nyugellátásban is részesül, beleértve
         az öregségi nyugdíjat.

       A Bíróság válasza
      15      A 950/97 rendelet 17. cikkének értelmében a tagállamok kompenzációs támogatás formájában támogatási rendszereket hozhatnak
         létre, amelyek célja a mezőgazdasági tevékenységek ösztönzése és e területek mezőgazdasági termelői jövedelmének javítása.

      16      E rendelet 18. cikkének (1) bekezdése akként rendelkezik, hogy a tagállamok azon vállalkozók számára nyújthatják e kompenzációs
         támogatást, akik teljesítenek két feltételt, nevezetesen legalább egy meghatározott nagyságú mezőgazdasági hasznosítású területet
         művelnek, amely az olasz Mezzogiorno régióban, beleértve a szigeteket is, két hektár, továbbá kötelezik magukat, hogy ugyanezen
         rendelet 17. cikkében foglalt célkitűzéseknek megfelelő tevékenységet folytatnak legalább öt éven keresztül.

      17      Magának a 17. és 18. cikknek a szövegéből és még inkább a „‑hat” képző ismételt használatából következik, hogy a tagállamoknak
         lehetőségük van kompenzációs támogatás nyújtására azon mezőgazdasági vállalkozók számára, akik a fenti cikkekben foglalt feltételeket
         teljesítik. Egyébként a 950/97 rendelet 18. cikkének (2) bekezdése kifejezetten felhatalmazza a tagállamokat arra, hogy előírják
         e támogatás nyújtásának kiegészítő vagy korlátozó feltételeit. A közösségi jogalkotó tehát e téren mérlegelési lehetőséget
         biztosít a tagállamok számára (lásd a C‑9/97. és C‑118/97. sz., Jokela és Pitkäranta egyesített ügyekben 1998. október 22‑én
         hozott ítélet [EBHT 1998., I‑6267. o.] 36. és 37. pontját).

      18      Ezentúl a 950/97 rendelet 18. cikke (1) bekezdésének első albekezdése és 19. cikke (3) bekezdésének első albekezdése különös
         rendelkezéseket tartalmaz arra az esetre, ha a mezőgazdasági vállalkozó nyugdíjban vagy korengedményes nyugdíjban részesül.
         A vállalkozó, amennyiben ilyen ellátásban részesül, mentesül azon kötelezettsége alól, hogy mezőgazdasági tevékenységét öt
         évig folytassa. Továbbá ilyen esetben a kompenzációs támogatás közösségi társfinanszírozása nem lehetséges.

      19      A fenti rendelkezések nem a tagállamok azon lehetőségéről szólnak, hogy kiegészítő támogatást nyújthatnak, amennyiben a mezőgazdasági
         vállalkozó nyugellátásban vagy korengedményes nyugdíjban részesül, hanem kizárólag arról, hogy az, ha a vállalkozó nyugellátásban
         részesül, milyen következményekkel jár úgy e gazdálkodó, mint az Európai Közösség számára.

      20      Következésképpen a tagállamoknak lehetőségük van eldönteni, hogy nyújtanak‑e vagy sem kompenzációs támogatást olyan esetben,
         ha a mezőgazdasági vállalkozó a nyugdíj- vagy a korengedményes nyugdíjrendszer alapján ellátásban részesül. Ez a megállapítás
         vonatkozik arra az esetre is, ha e gazdálkodó egyéb olyan szociális ellátásban, például öregségi nyugdíjban részesül, amely
         a 950/97 rendelet értelmében nem a rendeletben foglalt különös szabályok tárgyát képezi, és mint ilyenre, az ezen rendelet
         17. és 18. cikkében foglalt szabályok irányadóak. Következésképpen ha a mezőgazdasági vállalkozó más típusú ellátásban, például
         öregségi nyugdíjban részesül, a tagállamoknak továbbra is lehetőségük van meghatározni, hogy számára kompenzációs támogatást
         nyújtsanak‑e vagy sem.

      21      A Bíróság előtt bemutatott nemzeti szabályozásból az következik, hogy kompenzációs támogatás nem nyújtható, ha a mezőgazdasági
         vállalkozó nyugellátásban vagy korengedményes nyugdíjban részesül. Úgy tűnik azonban, ez a kizárás nem vonatkozik arra, az
         alapügy tárgyát képező esethez hasonló esetre, ha e vállalkozó öregségi nyugdíjban részesül.

      22      Mindazonáltal nem a Bíróság feladata, hogy állást foglaljon a nemzeti rendelkezések tartalma tekintetében, mivel ez a kérdést
         előterjesztő bíróságra tartozik. Ez utóbbi feladata tehát annak vizsgálata, hogy a nemzeti jogalkotó, élve azon lehetőségével,
         hogy kompenzációs támogatást nyújtson az olyan gazdálkodók számára, akik a jelen ítélet 16. pontjában felidézett feltételeket
         teljesítik, valamint hogy előírja e támogatás folyósításának további feltételeit, e támogatás nyújtása alól kizárta‑e a nyugellátásban
         vagy korengedményes nyugdíjban részesülő gazdálkodók mellett az öregségi nyugellátásban részesülő vállalkozókat is.

      23      Az előzőekben kifejtett észrevételekre tekintettel az előterjesztett kérdésre azt kell válaszolni, hogy a 950/97 rendelet
         17. és 18. cikke lehetőséget biztosít a tagállamok számára, hogy kompenzációs támogatást nyújtsanak az olyan mezőgazdasági
         vállalkozó számára, aki az e két cikkben felsorolt feltételeket teljesíti. Mindazonáltal e cikkekkel nem ellentétes, ha valamely
         tagállam e támogatás folyósítását kizárja olyan vállalkozó tekintetében, aki nyugellátásban, és különösen öregségi nyugellátásban
         részesül.

       A költségekről
      24      Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás
         egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült
         költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.

      A fenti indokok alapján a Bíróság (hetedik tanács) a következőképpen határozott:
      Az agrárstruktúrák hatékonyságának javításáról szóló, 1997. május 20‑i 950/97/EK tanácsi rendelet 17. és 18. cikke lehetőséget
            biztosít a tagállamok számára, hogy kompenzációs támogatást nyújtsanak az olyan mezőgazdasági vállalkozó számára, aki az e
            két cikkben felsorolt feltételeket teljesíti. Mindazonáltal e cikkekkel nem ellentétes, ha valamely tagállam e támogatás folyósítását
            kizárja olyan vállalkozó tekintetében, aki nyugellátásban, és különösen öregségi nyugellátásban részesül.
      Aláírások
      * Az eljárás nyelve: olasz.


title: A Bíróság (első tanács) 2011. december 15-i ítélete.#Rastelli Davide e C. Snc kontra Jean-Charles Hidoux.#Előzetes döntéshozatal iránti kérelem: Cour de cassation - Franciaország.#1346/2000/EK rendelet - Fizetésképtelenségi eljárások - Nemzetközi joghatóság - A valamely tagállamban letelepedett társasággal szemben megindított fizetésképtelenségi eljárásnak a vagyonok keveredése miatt egy másik tagállamban székhellyel rendelkező társaságra történő kiterjesztése.#C-191/10. sz. ügy.

text:
      C‑191/10. sz. ügy
      Rastelli Davide e C. Snc
      kontra
      Jean-Charles Hidoux
      (a Cour de cassation [Franciaország] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)
      „1346/2000/EK rendelet – Fizetésképtelenségi eljárások – Nemzetközi joghatóság – A valamely tagállamban letelepedett társasággal szemben megindított fizetésképtelenségi eljárásnak a vagyonok keveredése
         miatt egy másik tagállamban székhellyel rendelkező társaságra történő kiterjesztése”

      Az ítélet összefoglalása
      1.        Polgári ügyekben folytatott igazságügyi együttműködés – Fizetésképtelenségi eljárás – 1346/2000 rendelet – A fizetésképtelenségi
            eljárás megindítására kiterjedő nemzetközi joghatóság – Az adós fő érdekeltségei központjának elhelyezkedése szerinti tagállam
            bíróságai
      (1346/2000 tanácsi rendelet)
      2.        Polgári ügyekben folytatott igazságügyi együttműködés – Fizetésképtelenségi eljárás – 1346/2000 rendelet – A fizetésképtelenségi
            eljárás megindítására kiterjedő nemzetközi joghatóság – Az adós fő érdekeltségei központjának elhelyezkedése szerinti tagállam
            bíróságai – A meghatározás szempontjai
      (1346/2000 tanácsi rendelet)
      1.        A fizetésképtelenségi eljárásról szóló 1346/2000 rendeletet úgy kell értelmezni, hogy az a tagállami bíróság, amely valamely
         társasággal szemben megindítja a fizetésképtelenségi főeljárást abból kiindulva, hogy e társaság fő érdekeltségeinek központja
         e tagállamban található, a nemzeti jogszabályai alkalmazásával csak akkor terjesztheti ki ezt az eljárást egy másik tagállamban
         székhellyel rendelkező második társaságra, ha bizonyítást nyer, hogy ez utóbbi társaság fő érdekeltségeinek központja az első
         tagállamban található.

      Ugyanis a rendelet által bevezetett, a tagállamok joghatóságának meghatározására vonatkozó, az adós fő érdekeltségeinek központján
         alapuló rendszerben minden elkülönült jogalanynak minősülő adós tekintetében külön‑külön állapítandó meg a bírósági joghatóság.

      A valamely adós tekintetében a 1346/2000 rendeletet 3. cikke (1) bekezdésének megfelelően joghatósággal rendelkezőként kijelölt
         bíróság számára a nemzeti jogában biztosított azon lehetőség, hogy pusztán a vagyonok keveredése miatt fizetésképtelenségi
         eljárás alá vonjon egy másik jogalanyt anélkül, hogy vizsgálná, hogy hol található e jogalany fő érdekeltségeinek központja,
         a rendelettel létrehozott rendszer megkerülését jelentené. Az ilyen lehetőség különösen különböző tagállamok bíróságai közötti
         pozitív joghatósági összeütközések kockázatát hordozná magában, amely összeütközéseket a rendelet éppen meg szándékozott előzni
         a fizetésképtelenségi eljárások Unión belüli egységes kezelésének biztosítása érdekében.

      (vö. 25., 28–29. és a rendelkező rész 1. pontja)
      2.        A fizetésképtelenségi eljárásról szóló 1346/2000 rendeletet úgy kell értelmezni, hogy amennyiben a valamely tagállamban székhellyel
         rendelkező társaság vonatkozásában keresetben kérik a valamely másik tagállamban egy, ez utóbbi tagállamban letelepedett másik
         társasággal szemben megindított fizetésképtelenségi eljárás joghatásainak kiterjesztését, önmagában e társaságok vagyona keveredésének
         megállapítása nem elegendő annak bizonyításához, hogy az említett keresettel érintett társaság fő érdekeltségeinek központja
         szintén az utóbbi tagállamban található. Azon vélelem megdöntéséhez, miszerint e központ a létesítő okirat szerinti székhelyen
         található, az szükséges, hogy valamennyi releváns tényező átfogó vizsgálata során bizonyítást nyerjen, hogy a kiterjesztés
         iránti keresettel érintett társaság tényleges ügyvezetési és ellenőrzési központja harmadik személyek részéről megállapítható
         módon az eredeti fizetésképtelenségi eljárás megindításának helye szerinti tagállamban található.

      (vö. 39. pont és a rendelkező rész 2. pontja)
A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (első tanács)
      2011. december 15.(*)

      „1346/2000/EK rendelet – Fizetésképtelenségi eljárások – Nemzetközi joghatóság – A valamely tagállamban letelepedett társasággal szemben megindított fizetésképtelenségi eljárásnak a vagyonok keveredése
         miatt egy másik tagállamban székhellyel rendelkező társaságra történő kiterjesztése”

      A C‑191/10. sz. ügyben,
      az EUMSZ 267. cikk alapján benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában, amelyet a Cour de cassation (Franciaország)
         a Bírósághoz 2010. április 19‑én érkezett, 2010. április 13‑i határozatával terjesztett elő az előtte

      a Rastelli Davide e C. Snc
      és
      Jean‑Charles Hidoux, a Médiasucre international társaság felszámolóbiztosa

      között folyamatban lévő eljárásban,
      A BÍRÓSÁG (első tanács),
      tagjai: A. Tizzano tanácselnök, M. Safjan, A. Borg Barthet, M. Ilešič és M. Berger (előadó) bírák,
      főtanácsnok: P. Mengozzi,
      hivatalvezető: A. Calot Escobar,
      tekintettel az írásbeli szakaszra,
      figyelembe véve a következők által előterjesztett észrevételeket:
      –        Jean‑Charles Hidoux, a Médiasucre International társaság felszámolóbiztosa képviseletében B. Kuchukian ügyvéd,
      –        a francia kormány képviseletében G. de Bergues és B. Cabouat, meghatalmazotti minőségben,
      –        a holland kormány képviseletében C. M. Wissels és B. Koopman, meghatalmazotti minőségben,
      –        az osztrák kormány képviseletében E. Riedl, meghatalmazotti minőségben,
      –        az Európai Bizottság képviseletében A.‑M. Rouchaud‑Joët és M. Wilderspin, meghatalmazotti minőségben,
      tekintettel a főtanácsnok meghallgatását követően hozott határozatra, miszerint az ügy elbírálására a főtanácsnok indítványa
         nélkül kerül sor,

      meghozta a következő
      Ítéletet
      1        Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem a fizetésképtelenségi eljárásról szóló, 2000. május 29‑i 1346/2000/EK tanácsi rendelet
         (HL L 160., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 19. fejezet, 1. kötet, 191. o.; helyesbítés: HL L 234., 43. o.; a továbbiakban:
         rendelet) értelmezésére irányul.

      2        E kérelmet a Rastelli Davide e C. Snc (a továbbiakban: Rastelli), valamint J. C. Hidoux, a Médiasucre international társaság
         (a továbbaikban: Médiasucre) felszámolóbiztosa között a második társaság vonatkozásában megindított fizetésképtelenségi eljárásnak
         az első társaságra történő kiterjesztése tárgyában folyamatban lévő jogvitában terjesztették elő.

       Jogi háttér
       Az uniós jog
      3        A rendelet a (6) preambulumbekezdése szerint „a fizetésképtelenségi eljárás megindítása tekintetében irányadó joghatósági
         rendelkezésekre [korlátozódik], valamint olyan határozatokra, amelyeket közvetlenül a fizetésképtelenségi eljárás alapján
         hoznak, és amelyek szorosan kapcsolódnak az ilyen eljáráshoz”.

      4        A rendelet nemzetközi joghatósággal foglalkozó 3. cikke kimondja:

      „(1)      A fizetésképtelenségi eljárás megindítására azon tagállam bíróságai rendelkeznek joghatósággal, amelynek területén az adós
         fő érdekeltségei találhatók. Társaság vagy jogi személy esetén az ellenkező bizonyításáig a létesítő okirat szerinti székhelyet
         kell a fő érdekeltségek központjának tekinteni.

      (2)      Ha az adós fő érdekeltségeinek központja egy tagállam területén helyezkedik el, egy másik tagállam bírósága csak akkor rendelkezik
         hatáskörrel az adós elleni fizetésképtelenségi eljárás megindítására, ha az adós telephellyel rendelkezik a másik tagállam
         területén belül is. Ennek az eljárásnak a hatásai az adós utóbbi tagállam területén található vagyontárgyaira korlátozódnak.

      [...]”
      5        A (13) preambulumbekezdés értelmében „a »fő érdekeltségek központja« az a hely, ahol az adós érdekeltségeinek kezelését rendszeresen
         végzi, és ez harmadik személyek részéről megállapítható”.

      6        A rendeletnek az alkalmazandó jogra vonatkozó 4. cikke előírja:

      „(1)      Amennyiben e rendelet eltérően nem rendelkezik, a fizetésképtelenségi eljárásra és joghatásaira annak a tagállamnak a jogát
         kell alkalmazni, amelynek területén az ilyen eljárást megindítják […].

      [...]”
       A nemzeti jog
      7        A felszámolási eljárást a francia kereskedelmi törvénykönyv (code de commerce) L. 640‑1 és azt követő cikkei szabályozzák.
         Az ilyen eljárás megindítására hatáskörrel rendelkező bíróság vonatkozásában e törvénykönyv L. 641‑1. cikke visszautal ugyanezen
         törvénykönyv L. 621‑2. cikkére, amely a vállalkozások megmentéséről szóló, 2005. július 26‑i 2005‑845. sz. törvényből eredő
         változata szerint kimondja:

      „Amennyiben az adós kereskedő vagy az iparosok jegyzékében szereplő személy, a hatáskörrel rendelkező bíróság a tribunal de
         commerce (kereskedelmi bíróság). Egyéb esetekben a tribunal de grande instance (általános hatáskörű elsőfokú bíróság) rendelkezik
         hatáskörrel.

      A megindított eljárás kiterjeszthető egy vagy több további jogalanyra, amennyiben a vagyonuk keveredik az adós vagyonával,
         illetve ha fiktív jogi személyről van szó. Ezzel összefüggésben az eredeti eljárást megindító bíróság az eljárás kiterjesztésére
         is hatáskörrel rendelkezik.”

       Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
      8        2007. május 7‑i ítéletében a tribunal de commerce de Marseille (Franciaország) felszámolási eljárás megindítását rendelte
         el a marseille‑i székhelyű Médiasucre‑rel szemben, és J.‑C. Hidoux‑t jelölte ki felszámolóbiztosnak.

      9        Ezen ítélet folytán J.‑C. Hidoux ugyanezen bíróság előtt eljárást indított a robbioi (Olaszország) székhelyű Rastellival szemben.
         A két társaság vagyonának keveredésére hivatkozva a Médiasucre‑rel szemben indított felszámolási eljárás Rastellire történő
         kiterjesztését kérelmezte.

      10      2008. május 19‑i ítéletében a tribunal de commerce de Marseille a rendelet 3. cikke értelmében megállapította joghatóságának
         hiányát azon indokból, hogy a Rastelli székhelye Olaszországban található, és Franciaországban nem volt telephelye.

      11      A J.‑C. Hidoux által előterjesztett kifogás nyomán eljárva a cour d’appel d’Aix‑en‑Provence (aix‑en‑provence‑i másodfokú bíróság)
         2009. február 12‑i ítéletében megváltoztatta ezen ítéletet és megállapította a tribunal de commerce de Marseille joghatóságát.
         E tekintetben a cour d’appel azzal érvelt, hogy a felszámolóbiztos kérelme nem fizetésképtelenségi eljárás megindítására irányult
         a Rastellivel szemben, hanem a Médiasucre‑rel szemben már megindított eljárás e társaságra történő kiterjesztésére, és a code
         de commerce L. 621‑2. cikke értelmében az ilyen kiterjesztés iránti kérelem elbírálására az eredeti eljárás megindítását elrendelő
         bíróság rendelkezik hatáskörrel.

      12      Az ezen ítélettel szemben előterjesztett fellebbezés tárgyában eljáró Cour de cassation felfüggesztette az eljárást, és előzetes
         döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjesztette a Bíróság elé:

      „1)      Amennyiben valamely tagállam bírósága az adóssal szemben megindítja a fizetésképtelenségi főeljárást, abból kiindulva, hogy
         az adós fő érdekeltségeinek központja e tagállamban található, a […] rendelettel ellentétes‑e, ha e bíróság a nemzeti jogszabályainak
         azon rendelkezését alkalmazza, amely joghatóságot biztosít számára az eljárás más tagállamban székhellyel rendelkező társaságra
         történő kiterjesztésére, mindezt csupán annak alapján, hogy megállapítható az adós és e társaság vagyonának keveredése?

      2)      Amennyiben az eljárás kiterjesztése iránti kérelmet újabb fizetésképtelenségi eljárás megindításának kell tekinteni, amelynek
         kapcsán ahhoz, hogy az eredetileg eljáró bíróság ezen újabb eljárást lefolytathassa, bizonyítani kell, hogy az eljárás kiterjesztésével
         érintett társaság fő érdekeltségeinek központja e tagállamban van, e bizonyítás levezethető‑e önmagában a vagyonok keveredésének
         megállapításából?”

       Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekről
       Az első kérdésről
      13      Első kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra vár választ, hogy a rendeletet úgy kell‑e értelmezni, hogy
         az a tagállami bíróság, amely valamely társasággal szemben megindítja a fizetésképtelenségi főeljárást abból kiindulva, hogy
         e társaság fő érdekeltségeinek központja e tagállamban található, a nemzeti jogszabályai alkalmazásával kiterjesztheti‑e ezt
         az eljárást egy másik tagállamban székhellyel rendelkező második társaságra pusztán a két társaság vagyonának keveredése alapján.

      14      Mindenekelőtt meg kell állapítani, hogy a rendelet nem tartalmaz sem igazságszolgáltatásra, sem jogalkotásra vonatkozó olyan
         joghatósági szabályt, amely kifejezetten rendelkezne a valamely tagállamban megindított fizetésképtelenségi eljárásnak a vagyonok
         keveredése miatt egy másik tagállamban székhellyel rendelkező társaságra történő kiterjesztéséről.

      15      A bírósági joghatóság tekintetében ugyanis a rendelet 3. cikke csak két szempontot határoz meg, amelyek két különböző típusú
         fizetésképtelenségi eljárásnak felelnek meg. E cikk (1) bekezdésének megfelelően az adós fő érdekeltségeinek központja – amely
         társaság esetében vélelmezhetően a székhely – szerinti tagállam bíróságai rendelkeznek hatáskörrel az ún. „főeljárás” megindítására,
         amely egyetemes joghatásokkal jár annyiban, hogy az adós azon tagállamokban található összes vagyontárgyára kiterjed, amelyekben
         a rendelet alkalmazandó. A hivatkozott cikk (2) bekezdése szerint később azon tagállam hatáskörrel rendelkező bírósága, ahol
         az adós telephellyel rendelkezik, „másodlagos” vagy „területi” eljárást indíthat, amelynek hatásai az adós utóbbi tagállam
         területén található vagyontárgyaira korlátozódnak (lásd ebben az értelemben a C‑341/04. sz. Eurofood IFSC ügyben 2006. május
         2‑án hozott ítélet [EBHT 2006., I‑3813. o.] 28. pontját és a C‑112/10. sz. Zaza Retail ügyben 2011. november 17‑én hozott
         ítélet [az EBHT‑ban még nem tették közzé] 17. pontját).

      16      A rendelet 4. cikkének (1) bekezdése értelmében a joghatósággal rendelkező bíróság meghatározása magában hordozza az alkalmazandó
         jog meghatározását is. Ugyanis mind a fizetésképtelenségi főeljárás, mind pedig a másodlagos vagy területi fizetésképtelenségi
         eljárás vonatkozásában annak a tagállamnak a jogát kell alkalmazni a fizetésképtelenségi eljárásra és joghatásaira, amelynek
         területén az eljárást megindítják (lásd ebben az értelemben a fent hivatkozott Eurofood IFSC ügyben hozott ítélet 33. pontját
         és a C‑444/07. sz. MG Probud Gdynia ügyben 2010. január 21‑én hozott ítélet [EBHT 2010., I‑417. o.] 25. pontját).

      17      Tekintettel e szempont fontosságára, meg kell határozni, hogy az alapügyben mely bíróság rendelkezik joghatósággal.

      18      E tekintetben úgy tűnik, hogy nem hivatkoztak arra, hogy a Rastelli a Bíróság ítélkezési gyakorlatának értelmében vett telephellyel
         rendelkezne Franciaországban, azaz olyan struktúrával, amely gazdasági tevékenység végzése céljából minimális szintű szervezeti
         felépítés és bizonyos mértékű állandóság meglétét feltételezi (lásd a C‑396/09. sz. Interedil‑ügyben 2011. október 20‑án hozott
         ítélet [az EBHT‑ban még nem tették közzé] 64. pontját). E körülmények között a rendelet 3. cikkének (2) bekezdése nem alkalmazandó.

      19      Ennélfogva annak vizsgálatára kell korlátozódni, hogy alapítható‑e a fizetésképtelenségi eljárás kiterjesztése céljából indított
         kereset elbírálására vonatkozó joghatóság a rendelet 3. cikkének (1) bekezdésére.

      20      Ebben az összefüggésben emlékeztetni kell arra, hogy a Bíróság megállapította, hogy a rendelet 3. cikkének (1) bekezdését
         úgy kell értelmezni, hogy az a rendelet (6) prembulumbekezdésének megfelelően azon tagállam bíróságainak, amelynek területén
         a fizetésképtelenségi eljárást megindították, joghatóságot biztosít a közvetlenül ezen eredeti fizetésképtelenségi eljárásból
         eredő és ahhoz szorosan kapcsolódó keresetek elbírálására is (lásd a C‑339/07. sz. Seagon‑ügyben 2009. február 12‑én hozott
         ítélet [EBHT 2009., I‑767. o.] 19–21. pontját). Meg kell tehát vizsgálni, hogy az olyan, a vagyonok keveredése miatt a fizetésképtelenségi
         eljárás kiterjesztése iránti kérelem, mint amely az alapügy tárgyát képezi, ilyen keresetnek minősül‑e.

      21      J‑C. Hidoux és a francia kormány álláspontja szerint a vagyonok keveredése miatt a fizetésképtelenségi eljárás kiterjesztése
         iránt előterjesztett kérelmet közvetlenül az eredeti fizetésképtelenségi eljárásból eredőnek és ahhoz szorosan kapcsolódónak
         kell tekinteni. Álláspontjuk alátámasztása érdekében arra hivatkoznak, hogy a rendelet 4. cikke (1) bekezdésének értelmében
         az eredeti eljárásra alkalmazandó francia jog szerint az ilyen kiterjesztés nem vonja magával az eredetileg megindított eljárástól
         független új eljárás megindítását, annak pusztán az a következménye, hogy az eredeti eljárás joghatásait egy másik gazdasági
         szereplőre is kiterjeszti. Ebből azt a következtetést vonják le, hogy a Franciaországban letelepedett társasággal szemben
         fizetésképtelenségi főeljárást indító francia bíróság joghatósággal rendelkezik ezen eljárásnak egy másik tagállamban székhellyel
         rendelkező társaságra történő kiterjesztésére is.

      22      Ez az elmélet tehát lényegében azon az érven alapul, miszerint a francia jogban a fizetésképtelenségi főeljárás kiterjesztése
         nem minősül új eljárás megindításának, hanem a már megindított eljárást kiterjeszti egy újabb adósra, amelynek a vagyona elválaszthatatlan
         az első adósétól.

      23      Ezen eljárási egység azonban nem fedheti el a holland és az osztrák kormány, valamint az Európai Bizottság által hivatkozott
         azon tényt, hogy az eredeti eljárásnak egy az ezen eredeti eljárás hatálya alatt álló adóstól jogilag elkülönült új adósra
         történő kiterjesztése ez utóbbi tekintetében ugyanazon joghatással bír, mint a fizetésképtelenségi eljárást megindító határozat.

      24      Ezt az elemzést támasztja alá végül a kérdést előterjesztő bíróság által hivatkozott azon körülmény, hogy noha az eljárási
         egységet indokolja azon megállapítás, hogy a vagyonuk keveredése miatt a két adós valójában egységet képez, e megállapítás
         irreleváns a két adós jogi személyisége tekintetében.

      25      Márpedig a Bíróság korábban már megállapította, hogy a rendelet által bevezetett, a tagállamok joghatóságának meghatározására
         vonatkozó, az adós fő érdekeltségeinek központján alapuló rendszerben minden elkülönült jogalanynak minősülő adós tekintetében
         külön‑külön állapítandó meg a bírósági joghatóság (a fent hivatkozott Eurofood IFSC ügyben hozott ítélet 30. pontja).

      26      Ebből azt a következtetést kell levonni, hogy a valamely jogalany vonatkozásában a fizetésképtelenségi főeljárást megindító
         határozattal azonos joghatással bíró határozatot csak azon tagállami bíróságok hozhatnak, amelyek joghatósággal rendelkeznek
         az ilyen eljárás megindítására.

      27      E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy a rendelet 3. cikkének (1) bekezdése az ilyen eljárás megindítása tekintetében
         kizárólagos joghatóságot biztosít azon tagállam bíróságainak, amelynek a területén az adós fő érdekeltségeinek központja található.

      28      Ennélfogva a valamely adós tekintetében e rendelkezésnek megfelelően joghatósággal rendelkezőként kijelölt bíróság számára
         a nemzeti jogában biztosított azon lehetőség, hogy pusztán a vagyonok keveredése miatt fizetésképtelenségi eljárás alá vonjon
         egy másik jogalanyt anélkül, hogy vizsgálná, hogy hol található e jogalany fő érdekeltségeinek központja, a rendelettel létrehozott
         rendszer megkerülését jelentené. Az ilyen lehetőség különösen különböző tagállamok bíróságai közötti pozitív joghatósági összeütközések
         kockázatát hordozná magában, amely összeütközéseket a rendelet éppen meg szándékozott előzni a fizetésképtelenségi eljárások
         Unión belüli egységes kezelésének biztosítása érdekében.

      29      Az első kérdésre ezért azt a választ kell adni, hogy a rendeletet úgy kell értelmezni, hogy az a tagállami bíróság, amely
         valamely társasággal szemben megindítja a fizetésképtelenségi főeljárást abból kiindulva, hogy e társaság fő érdekeltségeinek
         központja e tagállamban található, a nemzeti jogszabályai alkalmazásával csak akkor terjesztheti ki ezt az eljárást egy másik
         tagállamban székhellyel rendelkező második társaságra, ha bizonyítást nyer, hogy ez utóbbi társaság fő érdekeltségeinek központja
         az első tagállamban található.

       A második kérdésről
      30      Második kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra vár választ, hogy úgy kell‑e értelmezni a rendeletet, hogy
         amennyiben a valamely tagállamban székhellyel rendelkező társaság vonatkozásában keresetben kérik a valamely másik tagállamban
         egy, ez utóbbi tagállamban letelepedett másik társasággal szemben megindított fizetésképtelenségi eljárás joghatásainak kiterjesztését,
         önmagában e társaságok vagyona keveredésének megállapítása elegendő‑e annak bizonyításához, hogy az említett keresettel érintett
         társaság fő érdekeltségeinek központja szintén az utóbbi tagállamban található.

      31      Mindenekelőtt emlékeztetni kell arra, hogy az adós „fő érdekeltségei központjának” a rendelet 3. cikkének (1) bekezdése szerinti
         fogalma a rendeletben használt külön fogalom, amely ennek folytán önálló jelentéssel bír, és ezért egységesen, a nemzeti jogi
         szabályozásoktól függetlenül kell értelmezni (a fent hivatkozott Eurofood IFSC ügyben hozott ítélet 31. pontja és a fent hivatkozott
         Interedil‑ügyben hozott ítélet 43. pontja). Bár a rendelet nem határozza meg az adós fő érdekeltségei központjának fogalmát,
         annak tartalmát megvilágítja a rendelet (13) preambulumbekezdése, amely szerint: „[a] »fő érdekeltségek központja« az a hely,
         ahol az adós érdekeltségeinek kezelését rendszeresen végzi, és ez harmadik személyek részéről megállapítható” (a fent hivatkozott
         Eurofood IFSC ügyben hozott ítélet 32. pontja és a fent hivatkozott Interedil‑ügyben hozott ítélet 47. pontja).

      32      A társaságok esetében a fő érdekeltségek vélelmezett központja a rendelet 3. cikke (1) bekezdésének második mondatának megfelelően
         a létesítő okirat szerinti székhely. E vélelem és a rendelet (13) preambulumbekezdésének hivatkozása az érdekeltségek kezelési
         helyére az uniós jogalkotó azon szándékát tükrözi, hogy a joghatóság döntő tényezőjeként a társaság központi ügyintézési helyét
         vegyék alapul (a fent hivatkozott Interedil‑ügyben hozott ítélet 48. pontja).

      33      Ugyanerre a preambulumbekezdésre hivatkozva a Bíróság megállapította, hogy az adós fő érdekeltségeinek központját objektív
         és harmadik személyek részéről megállapítható körülmények alapján kell beazonosítani annak érdekében, hogy a fizetésképtelenségi
         főeljárás megindítására joghatósággal rendelkező bíróság megállapításához fűződő jogbiztonság és az előreláthatóság biztosítva
         legyen. (a fent hivatkozott Eurofood IFSC ügyben hozott ítélet 33. pontja és a fent hivatkozott Interedil‑ügyben hozott ítélet
         49. pontja).

      34      Társaságok vonatkozásában a Bíróság kifejtette, hogy abban az esetben, ha a társaság irányító és ellenőrző szervei a társaság
         létesítő okirat szerinti székhelyén találhatók, és e társaság tekintetében az ügyvezetési döntéseket harmadik személyek részéről
         megállapítható módon ezen a helyen hozzák, teljes körűen alkalmazást nyer a rendelet 3. cikke (1) bekezdésének második mondatában
         foglalt vélelem (a fent hivatkozott Interedil‑ügyben hozott ítélet 50. pontja).

      35      E vélelem ugyanakkor megdönthető, ha harmadik személyek szempontjából a társaság központi ügyintézésének helye nem a létesítő
         okirat szerinti székhelyen található. Az uniós jogalkotó által felállított, e társaság létesítő okirat szerinti székhelye
         mellett szóló egyszerű vélelem figyelmen kívül hagyható, ha objektív és harmadik személyek által megállapítható tényezők egy
         attól eltérő valós helyzet megállapítását teszik lehetővé, mint amit a létesítő okirat szerinti székhely elhelyezkedése tükröz
         (a fent hivatkozott Eurofood IFSC ügyben hozott ítélet 34. pontja és a fent hivatkozott Interedil‑ügyben hozott ítélet 51. pontja).

      36      E tényezők olyan átfogó vizsgálatot igényelnek, amely figyelembe veszi minden egyes eset sajátos körülményeit (a fent hivatkozott
         Interedil‑ügyben hozott ítélet 52. pontja).

      37      A második kérdés tárgyát képező azon eset, amikor két társaság vagyona összekeveredik, a francia kormány által előadott magyarázatokból
         kitűnik, hogy az ilyen helyzet jellemzéséhez a nemzeti bíróság két vagylagos szempontra támaszkodik, amelyek a számlák összekeveredésén,
         illetve a társaságok közötti rendellenes pénzügyi kapcsolatokon, például az eszközök ellenérték nélküli átruházásának szándékos
         megszervezésén alapulnak.

      38      Amint arra mind a francia, a holland és az osztrák kormány, mind a Bizottság hivatkozik, e körülmények általában nehezen ellenőrizhetők
         harmadik személyek által. Emellett a vagyonok keveredése nem jelent szükségképpen azonos érdekeltségi központot. Nem zárható
         ki ugyanis, hogy az ilyen keveredést két különböző tagállamban található ügyvezetési és ellenőrzési központról szervezzék
         meg.

      39      A kérdésre tehát azt a választ kell adni, hogy a rendeletet úgy kell értelmezni, hogy amennyiben a valamely tagállamban székhellyel
         rendelkező társaság vonatkozásában keresetben kérik a valamely másik tagállamban egy, ez utóbbi tagállamban letelepedett másik
         társasággal szemben megindított fizetésképtelenségi eljárás joghatásainak kiterjesztését, önmagában e társaságok vagyona keveredésének
         megállapítása nem elegendő annak bizonyításához, hogy az említett keresettel érintett társaság fő érdekeltségeinek központja
         szintén az utóbbi tagállamban található. Azon vélelem megdöntéséhez, miszerint e központ a létesítő okirat szerinti székhelyen
         található, az szükséges, hogy valamennyi releváns tényező átfogó vizsgálata során bizonyítást nyerjen, hogy a kiterjesztés
         iránti keresettel érintett társaság tényleges ügyvezetési és ellenőrzési központja harmadik személyek részéről megállapítható
         módon az eredeti fizetésképtelenségi eljárás megindításának helye szerinti tagállamban található.

       A költségekről
      40      Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás
         egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült
         költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.

      A fenti indokok alapján a Bíróság (első tanács) a következőképpen határozott:
      1)      A fizetésképtelenségi eljárásról szóló, 2000. május 29‑i 1346/2000/EK tanácsi rendeletet úgy kell értelmezni, hogy az a tagállami
            bíróság, amely valamely társasággal szemben megindítja a fizetésképtelenségi főeljárást abból kiindulva, hogy e társaság fő
            érdekeltségeinek központja e tagállamban található, a nemzeti jogszabályai alkalmazásával csak akkor terjesztheti ki ezt az
            eljárást egy másik tagállamban székhellyel rendelkező második társaságra, ha bizonyítást nyer, hogy ez utóbbi társaság fő
            érdekeltségeinek központja az első tagállamban található;
      2)      Az 1346/2000 rendeletet úgy kell értelmezni, hogy amennyiben a valamely tagállamban székhellyel rendelkező társaság vonatkozásában
            keresetben kérik a valamely másik tagállamban egy, ez utóbbi tagállamban letelepedett másik társasággal szemben megindított
            fizetésképtelenségi eljárás joghatásainak kiterjesztését, önmagában e társaságok vagyona keveredésének megállapítása nem elegendő
            annak bizonyításához, hogy az említett keresettel érintett társaság fő érdekeltségeinek központja szintén az utóbbi tagállamban
            található. Azon vélelem megdöntéséhez, miszerint e központ a létesítő okirat szerinti székhelyen található, az szükséges,
            hogy valamennyi releváns tényező átfogó vizsgálata során bizonyítást nyerjen, hogy a kiterjesztés iránti keresettel érintett
            társaság tényleges ügyvezetési és ellenőrzési központja harmadik személyek részéről megállapítható módon az eredeti fizetésképtelenségi
            eljárás megindításának helye szerinti tagállamban található.
      Aláírások
      * Az eljárás nyelve: francia.


A Bíróság (ötödik tanács) szeptember 22.-i ítélete: 1992. # Camille Petit kontra Office national des pensions. # Előzetes döntéshozatal iránti kérelem: Tribunal du travail de Bruxelles - Belgium. # Munkavállalók szabad mozgása. # C-153/91. sz. ügy