title: Az Elsőfokú Bíróság (harmadik tanács) 2007. március 7-i ítélete. # Paulo Sequeira Wandschneider kontra az Európai Közösségek Bizottsága. # Tisztviselők - Megsemmisítés iránti kereset - Indokolás - Kártérítési kereset. # T-110/04. sz. ügy

text:
      AZ ELSŐFOKÚ BÍRÓSÁG ÍTÉLETE
      (harmadik tanács)
      2007. március 7.
      T‑110/04. sz. ügy
      Paulo Sequeira Wandschneider
      kontra
      az Európai Közösségek Bizottsága
      „Tisztviselők – Szakmai előmeneteli jelentés – A 2001–2002‑es értékelési időszak – Megsemmisítés iránti kereset – Indokolás – Érdemek értékelése – Bizonyítékok – Kártérítési kereset”
      Tárgy: Egyrészt a felperesnek a 2001. július 1‑je és 2002. december 31‑e közötti időszakra vonatkozó szakmai előmeneteli jelentése
         elfogadásáról szóló 2003. április 23‑i határozat megsemmisítése, másrészt kártérítés iránti kereset.

      Határozat: Az Elsőfokú Bíróság a felperesnek a 2001. július 1‑je és 2002. december 31‑e közötti időszakra vonatkozó szakmai előmeneteli
         jelentése elfogadásáról szóló 2003. április 23‑i határozatot megsemmisíti. Az Elsőfokú Bíróság a kártérítés iránti kérelmet
         elutasítja. Az Elsőfokú Bíróság a Bizottságot kötelezi az összes költség viselésére.

      Összefoglaló
      1.      Tisztviselők – Értékelés – Értékelő jelentés – Elkészítés – Késedelem
      (Személyzeti szabályzat, 43. cikk)
      2.      Tisztviselők – Értékelés – Értékelő jelentés – Az értékelési módszer megváltoztatása
      (Személyzeti szabályzat, 43. cikk)
      3.      Tisztviselők – Értékelés – Szakmai előmeneteli jelentés
      (Személyzeti szabályzat, 43. cikk)
      4.      Tisztviselők – Jogok és kötelezettségek – A szükséges gondolkodásbeli önállóság és a közszolgálat hierarchikus felépítése
            közötti összhang megteremtésének kötelezettsége
      5.      Tisztviselők – Elvek – Az adminisztráció gondoskodási kötelezettsége – A gondos ügyintézés elve
      1.      Az értékelő jelentést csak kivételes körülmények között lehet önmagában amiatt megsemmisíteni, hogy késedelmesen készítették
         el. Jóllehet az értékelő jelentés elkészítése során felmerült késedelem adott esetben kártérítéshez való jogot keletkeztethet
         az érintett tisztviselő javára, ez a késedelem nem érintheti az értékelő jelentés érvényességét, következésképpen pedig a
         megsemmisítését sem indokolhatja..

      (lásd a 39. pontot)
      Hivatkozás: az Elsőfokú Bíróság T‑278/01. sz., Eric den Hamer kontra Bizottság ügyben 2003. május 7‑én hozott ítéletének (EBHT‑KSZ 2003.,
         I‑6139. o. és II‑665. o.) 32. pontja és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat.

      2.      Ha az intézménynek az a célja, hogy az egyik értékelési módszernek valamely másik módszerrel való felváltása útján a tisztviselők
         értékelése során a rájuk vonatkozó analitikai értékeléseket jobban megkülönböztesse és tovább árnyalja, az ilyen módszerváltás
         szükségszerűen azzal jár, hogy a régi és az új értékelési módszert nem lehet egy állandó korrelációs mechanizmus révén összehasonlítani.
         Az értékelés kritériumainak megváltoztatása tehát különösen nehézzé teszi a tisztviselőre vonatkozó korábbi és új értékelés
         összehasonlítását.

      (lásd a 104. pontot)
      Hivatkozás: az Elsőfokú Bíróság T‑40/89. sz., Turner kontra Bizottság ügyben 1990. február 22‑én hozott ítéletének (EBHT 1990.,
         II‑55. o., rövid közzététel) 23. pontja; T‑165/04. sz., Vounakis kontra Bizottság ügyben 2006. július 13‑án hozott ítéletének
         (EBHT‑KSZ 2006., I‑A‑2‑155. o. és II‑A‑2‑7355. o.) 141. pontja.

      3.      Az adminisztráció köteles kellően és részletesen indokolni az értékelő jelentéseket. Az analitikus értékelésekhez fűzött általános
         jellegű megjegyzéseknek lehetővé kell tenniük az értékelt számára az ügy teljes ismeretében az értékelések helytállóságának
         megítélését, és adott esetben a közösségi bíróságnak a bírósági felülvizsgálat elvégzését; ennek érdekében fontos, hogy az
         analitikus értékelések és az azok indokolását szolgáló megjegyzések koherensek legyenek.

      Ebben a vonatkozásban a Bizottság által létrehozott értékelési rendszer keretében nem az értékelő, az ellenjegyző, az értékelési
         vegyes bizottság és a fellebbviteli értékelő által az eljárás minden egyes szakaszában egymást követően megfogalmazott egyes
         megjegyzések vagy értékelések, hanem a szakmai előmeneteli jelentésre vonatkozó végleges értékelések okozhatnak a tisztviselők
         számára sérelmet, amely végleges értékeléseket ennélfogva indokolni kell.

      Másrészt, az ugyan nem követelhető meg a hivatali felettesektől, hogy az értekezletekről szóló beszámolókban, a jegyzőkönyvekben,
         a szolgálati feljegyzésekben és egyéb iratokban a tisztviselő minden kifogásolható vagy bírálható magatartásáról beszámoljanak,
         azonban az értékelt tisztviselő magatartására vonatkozó kifogást vagy kritikát alátámasztó bármilyen konkrét bizonyíték hiányában
         sem a tisztviselőnek nincs lehetősége a számára felrótt magatartások valós voltának vagy az abból levont megállapítások helytállóságának
         értékelésére, sem a Törvényszéknek a felülvizsgálata elvégzésére, ezért ezen bizonyíték hiánya az indokolási kötelezettség
         megsértésének minősül.

      (lásd a 108., 110. és 117. pontot)
      Hivatkozás: az Elsőfokú Bíróság T‑23/91. sz., Maurissen kontra Számvevőszék ügyben 1992. október 21‑én hozott ítéletének (EBHT 1992.,
         II‑2377. o.) 41. pontja; T‑187/01. sz., Mellone kontra Bizottság ügyben 2002. június 12‑én hozott ítéletének (EBHT‑KSZ 2002.,
         I‑A‑81. o. és II‑389. o.) 27. pontja és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat; a fent hivatkozott Vounakis kontra Bizottság
         ügyben hozott ítélet 84. pontja.

      4.      A gondolkodásbeli önállóság, amelyet a tisztviselőnek bizonyos feladatok ellátása során tanúsítania kell, nem kerülhet ellentétbe
         azzal a körülménnyel, hogy a tisztviselő hierarchikus felépítésű csapat tagja, és tisztviselői minőségében – a személyzeti
         szabályzatban előírt kivételekkel – köteles követni a felettesei utasításait.

      (lásd a 154. pontot)
      5.      Az adminisztrációnak az alkalmazottaival szemben fennálló gondoskodási kötelezettségéből – amely a személyzeti szabályzat
         által a hatóság és a közszolgálat alkalmazottai közötti viszonyokban létrehozott kölcsönös jogok és kötelezettségek közötti
         egyensúlyt tükrözi – és a gondos ügyintézés elvéből eredő együttes követelmény, hogy a felettes hatóságnak valamely tisztviselő
         helyzetéről való határozathozatal során nem csak a szolgálat érdekét, hanem az érintett tisztviselő érdekét is figyelembe
         kell vennie.

      (lásd a 184. és 185. pontot)
      Hivatkozás: az Elsőfokú Bíróság T‑207/95. sz., Ibarra Gil kontra Bizottság ügyben 1997. február 5‑én hozott ítéletének (EBHT‑KSZ 1997.,
         I‑A‑13. o. és II‑31. o.) 75. pontja; T‑93/96. sz., Presle kontra Cedefop ügyben 1998. július 16‑án hozott ítéletének (EBHT‑KSZ 1998.,
         I‑A‑387. o. és II‑1111. o.) 83. pontja; T‑11/03. sz., Afari kontra EKB ügyben 2004. március 16‑án hozott ítéletének (EBHT‑KSZ 2004.,
         I‑A‑65. o. és II‑267. o.) 42. és 217. pontja.


A Bíróság május 18.-i ítélete: 1994. # Codorníu SA kontra az Európai Unió Tanácsa. # Megsemmisítés iránti kereset. # C-309/89. sz. ügy


A Bíróság 1977. június 9-i ítélete. # M. Blottner kontra Het Bestuur der Nieuwe Algemene Bedrijfsvereniging. # Előzetes döntéshozatal iránti kérelem: Raad van Beroep Amsterdam - Hollandia. # Szociális biztonság. # 109-76. sz. ügy


title: A Bíróság (negyedik tanács) 2011. november 24-i ítélete.#Medeva BV kontra Comptroller General of Patents, Designs and Trade Marks.#Előzetes döntéshozatal iránti kérelem: Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) - Egyesült Királyság.#Emberi felhasználásra szánt gyógyszerek - Kiegészítő oltalmi tanúsítvány - 469/2009/EK rendelet - 3. cikk - A tanúsítvány megszerzésének feltételei - A »hatályos alapszabadalom oltalma alatt álló termék« fogalma - Szempontok - Az egynél több hatóanyagot tartalmazó gyógyszer vagy több betegség ellen kifejlesztett védőoltás [»Multi-disease vaccine« vagy »vaccin multivalent«] megítélése további vagy más szempontjainak fennállása.#C-322/10. sz. ügy.

text:
      C‑322/10. sz. ügy
      Medeva BV
      kontra
      Comptroller General of Patents, Designs and Trade Marks
      (a Court of Appeal [England & Wales] [Civil Division] [Egyesült Királyság] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti
         kérelem)

      „Emberi felhasználásra szánt gyógyszerek – Kiegészítő oltalmi tanúsítvány – 469/2009/EK rendelet – 3. cikk – A tanúsítvány megszerzésének feltételei – A »hatályos alapszabadalom oltalma alatt álló termék« fogalma – Szempontok – Az egynél több hatóanyagot tartalmazó gyógyszer vagy több betegség ellen kifejlesztett védőoltás (»Multi‑disease vaccine«
         vagy »vaccin multivalent«) esetén fennálló további vagy más szempontok”

      Az ítélet összefoglalása
      1.        Jogszabályok közelítése – Egységes jogszabályok – Ipari és kereskedelmi tulajdon – Szabadalmi jog – Gyógyszerekre kiadott
            kiegészítő oltalmi tanúsítvány – A megadás feltétele – Hatályos alapszabadalom oltalma alatt álló termék
      (469/2009 európai parlamenti és tanácsi rendelet, 3 cikk, a) pont)
      2.        Jogszabályok közelítése – Egységes jogszabályok – Ipari és kereskedelmi tulajdon – Szabadalmi jog – Gyógyszerekre kiadott
            kiegészítő oltalmi tanúsítvány – A megadás feltétele – Hatályos alapszabadalom oltalma alatt álló termék
      (469/2009 európai parlamenti és tanácsi rendelet, 3 cikk, b), c) és d) pont, 4. és 5. cikk)
      1.        A gyógyszerek kiegészítő oltalmi tanúsítványáról szóló 469/2009 rendelet 3. cikkének a) pontját úgy kell értelmezni, hogy
         azzal ellentétes az, hogy egy tagállam illetékes iparjogvédelmi hatósága olyan hatóanyagokra vonatkozó kiegészítő oltalmi
         tanúsítványt adjon, amelyek nincsenek megemlítve az ilyen tanúsítvány megadása iránti kérelem alátámasztására hivatkozott
         alapszabadalom igénypontjainak szövegében.

      (vö. 28. pont és a rendelkező rész 1. pontja)
      2.        A gyógyszerek kiegészítő oltalmi tanúsítványáról szóló 469/2009 rendelet 3. cikkének b) pontját úgy kell értelmezni – feltéve,
         hogy az e cikkben előírt többi feltétel is teljesül –, hogy az említett cikkel nem ellentétes az, ha valamely tagállam illetékes
         hatósága két hatóanyag kombinációjára vonatkozó kiegészítő oltalmi tanúsítványt ad a hivatkozott alapszabadalom igénypontjai
         szövegében szereplő kombinációnak megfelelően, amikor az a gyógyszer, amelynek a forgalombahozatali engedélyét a kiegészítő
         oltalmi tanúsítvány iránti kérelem alátámasztására bemutatták, nem kizárólag e két hatóanyag kombinációját tartalmazza, hanem
         más hatóanyagokat is.

      Ugyanis, ha a kiegészítő oltalmi tanúsítvány megadását meg kellene tagadni az ilyen – újító hatóanyagra vagy újító hatóanyag‑kombinációra
         vonatkozó – alapszabadalom jogosultjától amiatt, hogy a gyógyszernek az e hatóanyagot vagy kombinációt első alkalommal forgalomba
         hozó kereskedelmi változatában az említett hatóanyag vagy az említett kombináció a gyógyszerben más hatóanyagokkal vagy kombinációkkal
         együtt van jelen, amelyek más terápiás célokat szolgálnak, és más hatályos alapszabadalom oltalma alatt állnak, vagy nem állnak
         hatályos alapszabadalom oltalma alatt, az említett rendelet fő célkitűzése, azaz a megfelelő védelem biztosítása a gyógyszerészeti
         kutatás ösztönzése érdekében és a közegészség folyamatos javításában döntő szerep vállalása, veszélyeztetve lenne.

      A 469/2009 rendelet 5. cikke szerint a gyógyszerként forgalombahozatali engedély hatálya alá tartozó termékkel kapcsolatban
         ily módon megadott kiegészítő oltalmi tanúsítvány a szabadalom lejártakor az alapszabadalommal azonos jogokat biztosít e termék
         tekintetében, az alapszabadalom által biztosított oltalomnak a 4. cikkben előírt keretein belül. Következésképpen, ha a szabadalom
         jogosultja a szabadalom érvényességének időtartama alatt szabadalma alapján felléphet termékének – ilyen termékből álló vagy
         azt tartalmazó – gyógyszer formájában történő minden alkalmazásával vagy bizonyos alkalmazásaival szemben, az említett termék
         tekintetében megadott kiegészítő oltalmi tanúsítvány ugyanezen jogokat biztosítja a termék azon, gyógyszerként történő alkalmazásaira
         vonatkozóan, amelyeket a tanúsítvány lejárta előtt engedélyeztek.

      Mindazonáltal egy olyan helyzetben, ahol egyrészt egy hatóanyag, illetve hatóanyagok kombinációja hatályos alapszabadalom
         oltalma áll, és ahol másrészt az egy hatóanyagot vagy hatóanyagok kombinációját egy vagy több eltérő hatóanyaggal együttesen
         tartalmazó gyógyszer az emberi felhasználásra szánt gyógyszerek közösségi kódexéről szóló 2001/83 irányelv vagy az állatgyógyászati
         készítmények közösségi kódexéről szóló 2001/82 irányelv alapján kiadott érvényes forgalomba hozatali engedéllyel rendelkezik,
         amely az első olyan forgalombahozatali engedély, amely engedélyezte az egy hatóanyag, illetve hatóanyagok kombinációjának
         forgalombahozatalát, e „termék” gyógyszerként történő forgalomba hozatalára vonatkozó első engedélynek az említett rendelet
         3. cikkének d) pontja értelmében kizárólag az uniós piacon forgalomba hozott azon első gyógyszerre vonatkozó engedélyt lehet
         tekinteni, amely hatóanyagai között a szabadalom igénypontjainak szövegében említett két hatóanyag kombinációját tartalmazza.

      Egyebekben, amikor egy termék szabadalmi oltalom alatt áll, a 469/2009 rendelet 3. cikkének c) pontja értelmében ezen alapszabadalomra
         csak egy tanúsítvány adható ki.

      (vö. 34., 39–42. pont és a rendelkező rész 2. pontja)
A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (negyedik tanács)
      2011. november 24.(*)

      „Emberi felhasználásra szánt gyógyszerek – Kiegészítő oltalmi tanúsítvány – 469/2009/EK rendelet – 3. cikk – A tanúsítvány megszerzésének feltételei – A »hatályos alapszabadalom oltalma alatt álló termék« fogalma – Szempontok – Az egynél több hatóanyagot tartalmazó gyógyszer vagy több betegség ellen kifejlesztett védőoltás (»Multi‑disease vaccine«
         vagy »vaccin multivalent«) esetén fennálló további vagy más szempontok”

      A C‑322/10. sz. ügyben,
      az EUMSZ 267. cikk alapján benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában, amelyet a Court of Appeal (England & Wales)
         (Civil Division) (Egyesült Királyság) a Bírósághoz 2010. július 5‑én érkezett, 2010. június 24‑i határozatával terjesztett
         elő az előtte

      a Medeva BV
      és
      a Comptroller General of Patents, Designs and Trade Marks
      között folyamatban lévő eljárásban,
      A BÍRÓSÁG (negyedik tanács),
      tagjai: J.‑C. Bonichot tanácselnök, A. Prechal, L. Bay Larsen, C. Toader (előadó), és E. Jarašiūnas bírák,
      főtanácsnok: V. Trstenjak,
      hivatalvezető: K. Sztranc‑Sławiczek tanácsos,
      tekintettel az írásbeli szakaszra és a 2011. május 12‑i tárgyalásra,
      figyelembe véve a következők által előterjesztett észrevételeket:
      –        a Medeva BV képviseletében A. Waugh barrister, D. Sternfeld solicitor megbízásából,
      –        az Egyesült Királyság Kormánya képviseletében S. Hathaway, meghatalmazotti minőségben, segítője: T. Micheson barrister,
      –        a lett kormány képviseletében M. Borkoveca és K. Krasovska, meghatalmazotti minőségben,
      –        a litván kormány képviseletében V. Balčiūnaitė és R. Mackevičienė, meghatalmazotti minőségben,
      –        a portugál kormány képviseletében L. Inez Fernandes és P. Antunes, meghatalmazotti minőségben,
      –        az Európai Bizottság képviseletében F. Bulst és J. Samnadda, meghatalmazotti minőségben,
      a főtanácsnok indítványának a 2011. július 13‑i tárgyaláson történt meghallgatását követően,
      meghozta a következő
      Ítéletet
      1        Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem a gyógyszerek kiegészítő oltalmi tanúsítványáról szóló, 2009. május 6‑i 469/2009/EK
         európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL L 152., 1. o.) 3. cikkének értelmezésére irányul.

      2        E kérelmet a Medeva BV (a továbbiakban: Medeva) és a Comptroller General of Patents, Designs and Trade Marks (a továbbiakban:
         Patent Office) között folyó azon peres eljárásban terjesztették elő, amelynek tárgya a Medeva kiegészítő oltalmi tanúsítvány
         (a továbbiakban: KOT) iránti kérelmeinek a Patent Office általi elutasítása volt.

       Jogi háttér
       Az uniós jog
      3        A 469/2009 rendelet (1) valamint (4)–(10) preambulumbekezdése a következőképpen rendelkezik:

      „(1)      A gyógyszerek kiegészítő oltalmi tanúsítványának bevezetéséről szóló, 1992. június 18‑i 1768/92/EGK tanácsi rendeletet [HL L 182.,
         1. o.] több alkalommal jelentősen módosították […]. Az áttekinthetőség és érthetőség érdekében ezt a rendeletet kodifikálni
         kell.

      […]
      (4)      Jelenleg az új gyógyszerre vonatkozó szabadalmi bejelentés benyújtása és a gyógyszer forgalomba hozatalának engedélyezése
         közötti időszak hosszúsága miatt a tényleges szabadalmi oltalom időtartama nem elegendő a kutatásra fordított befektetés megtérüléséhez.

      (5)      Ez a helyzet az oltalom elégtelenségéhez vezet, ami hátrányosan érinti a gyógyszerészeti kutatást.
      (6)      Fennáll a veszélye annak, hogy a tagállamokban működő kutatóközpontok az erősebb védelmet nyújtó országokba települnek át.
      (7)      Közösségi szinten egységes megoldásról kell gondoskodni, amely megelőzi a nemzeti jogok további olyan különbségekhez vezető
         eltérő fejlődését, amelyek feltehetőleg akadályoznák a gyógyszerek Közösségen belüli szabad mozgását, és ezáltal közvetlenül
         befolyásolnák a belső piac működését.

      (8)      Ezért [KOT] előírására van szükség, amelyet a tagállamok mindegyike ugyanolyan feltételekkel ad meg olyan gyógyszerre vonatkozó
         nemzeti vagy európai szabadalom jogosultjának kérelmére, amelynek forgalomba hozatalát engedélyezték. Ehhez a rendelet a legmegfelelőbb
         jogi eszköz.

      (9)      A tanúsítvány által biztosított oltalom időtartamát úgy kell megállapítani, hogy az megfelelő és hatékony védelmet nyújtson.
         Erre figyelemmel annak, aki egyaránt jogosultja a szabadalomnak és a tanúsítványnak, összesen legfeljebb tizenöt év kizárólagosságot
         kell biztosítani attól az időponttól számítva, amikor először engedélyezték az adott gyógyszer forgalomba hozatalát a Közösségben.

      (10)      Egy olyan összetett és érzékeny ágazatban, mint a gyógyszeripar, mindazonáltal figyelembe kell venni valamennyi szóban forgó
         érdeket, beleértve a közegészségügyi érdekeket is. Erre tekintettel a tanúsítvány nem adható öt évet meghaladó időtartamra.
         Továbbá a megadott oltalomnak szigorúan arra a termékre kell korlátozódnia, amelynek gyógyszerként történő forgalomba hozatalát
         engedélyezték.”

      4        Az említett rendelet „Meghatározások” című 1. cikke kimondja:

      „E rendelet alkalmazásában:
      a)      »gyógyszer«: minden olyan anyag vagy anyagok olyan kombinációja, amelyet emberek […] betegségeinek kezelésére vagy megelőzésére
         szolgáló anyagként vagy kombinációként jelölnek meg […];

      b)      »termék«: egy gyógyszer hatóanyaga vagy hatóanyagainak kombinációja;
      c)      »alapszabadalom«: olyan szabadalom, amely magát a terméket, a termék előállítására szolgáló eljárást vagy a termék alkalmazását
         oltalmazza, és amelyet jogosultja a tanúsítvány megszerzésére irányuló eljárás céljaira megjelöl;

      d)      »tanúsítvány«: a kiegészítő oltalmi tanúsítvány;
      […]”
      5        Ugyanezen rendelet „Hatály” című 2. cikke előírja:

      „Az e rendeletben meghatározott esetekben és feltételekkel tanúsítvány adható minden olyan termékre, amely szabadalmi oltalom
         alatt áll valamely tagállam területén, és amelynek gyógyszerként történő forgalomba hozatalát az emberi felhasználásra szánt
         gyógyszerek közösségi kódexéről szóló, 2001. november 6‑i 2001/83/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL L 311., 67. o.;
         magyar nyelvű különkiadás 13. fejezet, 27. kötet, 69. o.) vagy az állatgyógyászati készítmények közösségi kódexéről szóló,
         2001. november 6‑i 2001/82/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL L 311., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 13. fejezet,
         27. kötet, 3. o.) szerint lefolytatott hatósági engedélyezési eljárás előzte meg.”

      6        A 469/2009 rendeletnek „A tanúsítvány megszerzésének feltételei” című 3. cikke a következőképpen rendelkezik:

      „A termékre tanúsítványt kell adni, ha abban a tagállamban, amelyben a 7. cikk szerinti bejelentést benyújtották, a bejelentés
         napján

      a)      a termék hatályos alapszabadalom oltalma alatt áll;
      b)      a termék gyógyszerként történő forgalomba hozatalát – az esettől függően – a 2001/83/EK irányelv vagy a 2001/82/EK irányelv
         szerint engedélyezték;

      c)      a termékre még nem adtak tanúsítványt;
      d)      a b) pontban említett engedély a termék gyógyszerként történő forgalomba hozatalára vonatkozó első engedély.”
      7        Az említett rendeletnek „Az oltalom tárgya” című 4. cikke kimondja:

      „Az alapszabadalom által biztosított oltalom keretein belül a tanúsítvány által biztosított oltalom csak az adott gyógyszerre
         vonatkozó forgalombahozatali engedély hatálya alá tartozó termékre, illetve a termék gyógyszerként történő olyan alkalmazásaira
         terjed ki, amelyeket a tanúsítvány lejárta előtt engedélyeztek.”

      8        A 469/2011 rendeletnek „[a] tanúsítvány joghatásai”‑ra vonatkozó 5. cikke előírja, hogy „[a] tanúsítvány – a 4. cikk rendelkezéseit
         figyelembe véve – az alapszabadalommal azonos jogokat biztosít, azonos korlátokkal és kötelezettségekkel.”

       Az Európai Szabadalmi Egyezmény
      9        Az európai szabadalmak megadásáról szóló, 1973. október 5‑én aláírt egyezménynek (a továbbiakban: Európai Szabadalmi Egyezmény)
         „A szabadalmi oltalom terjedelme” című 69. cikkének az alapeljárás tényállásának időpontjában alkalmazandó módosított szövege
         a következőképpen rendelkezik:

      „(1)      Az európai szabadalom, illetve az európai szabadalmi bejelentés alapján fennálló oltalom terjedelmét az igénypontok határozzák
         meg. Az igénypontokat mindazonáltal a leírás és a rajzok alapján kell értelmezni.

      (2)      Az európai szabadalom megadásáig terjedő időszakban az európai szabadalmi bejelentés alapján fennálló oltalom terjedelmét
         a közzétett bejelentés igénypontjai határozzák meg. Az európai szabadalmi bejelentéssel létrejövő oltalom terjedelmét mindazonáltal
         a megadott európai szabadalom szövege, illetve annak a felszólalási, korlátozási vagy megsemmisítési eljárásban módosított
         szövege visszaható hatállyal határozza meg, feltéve hogy ezáltal nem bővül az oltalom terjedelme.”

      10      Az Európai Szabadalmi Egyezmény 69. cikkének értelmezéséről szóló jegyzőkönyv, amely 164. cikkének (1) bekezdése értelmében
         az egyezmény szerves részét képezi, 1. cikkében kimondja:

      „A 69. cikk nem értelmezhető oly módon, hogy az európai szabadalom alapján fennálló oltalom terjedelmét az igénypontokban
         használt szavak pontos, szó szerinti jelentése alapján kell érteni, és hogy a leírás és a rajzok kizárólag az igénypontokban
         található ellentmondások feloldására szolgálnak. Nem értelmezhető oly módon sem, hogy az igénypontok csupán iránymutatást
         adnának, és hogy a tényleges oltalmi kör kiterjedhet arra, ami a szakember számára a leírás és a rajzok vizsgálata után a
         szabadalmas igényeként megjelenik. Ezzel ellentétben az értelmezésnek e két magyarázat között oly módon kell állást foglalnia,
         hogy egyaránt biztosítsa a szabadalom jogosultjának megfelelő védelmét, valamint a jogbiztonságot harmadik személyek számára.”

       A nemzeti jog
      11      Az Egyesült Királyság szabadalmakról szóló 1977. évi törvényének (UK Patents Act 1977) „[a] szabadalombitorlás tartalma” című
         60. cikke a következőképpen rendelkezik:

      „(1)      A jelen cikk rendelkezései alapján kizárólag akkor valósul meg a találmány tekintetében a szabadalombitorlás, ha a szabadalom
         hatályának fennállása alatt a bitorló a szabadalom jogosultjának engedélye nélkül a találmány vonatkozásában a következő magatartások
         valamelyikét tanúsítja az Egyesült Királyságban:

      a)      amennyiben a találmány termék, a terméket előállítja, azzal rendelkezik, az azzal való rendelkezést felkínálja, azt használja,
         importálja, vagy rendelkezés céljából vagy más célból tartja;

      […]”
      12      A UK Patents Act 1977‑nek „[a] találmány terjedelme” című 125. cikke előírja:

      „(1)      A törvény alkalmazásában a szabadalommal védett találmányt […] – ha a körülmények mást nem tesznek szükségessé – akként kell
         érteni, ahogy az a szabadalom […] igénypontjában meghatározásra került, a leírás és a rajzok szerint értelmezve, és a szabadalom
         […] által nyújtott oltalom terjedelmét ennek megfelelően kell megállapítani.

      […]
      (3)      Az Európai Szabadalmi Egyezmény 69. cikkének (amely a fenti (1) bekezdésnek megfelelő rendelkezést tartalmaz) értelmezésére
         vonatkozó Jegyzőkönyvet hatályának fennállása alatt alkalmazni kell a fenti (1) bekezdésben foglaltakra, mivel az a nevezett
         cikkre alkalmazandó.”

       Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
      13      1990. április 26‑án a Medeva európai szabadalmi bejelentést tett az Európai Szabadalmi Hivatalnál (ESZH) EP 1666057. számon
         a „Pa”‑nak is nevezett Bordatella pertussis (a szamárköhögés kórokozója) elleni acelluláris védőoltás előállítására szolgáló
         módszer vonatkozásában, amely hatóanyagként két antigén – úgymint a pertaktin és a hemagglutinin filamentum („filamentous
         haemagglutinin antigen”) – bizonyos arányú kombinációjából áll, amely védőoltásként szinergikus hatást tesz lehetővé. E szabadalmat
         az ESZH 2009. február 18‑án adta meg, és az 2010. április 25‑én járt le.

      14      A Medeva a Patent Office‑hoz öt KOT iránti kérelmet nyújtott be, amelyek fő célkitűzése kiegészítő oltalom szerzése volt DTPa‑IPV/HIB
         védőoltások vonatkozásában, amelyek öt betegség, a diftéria (D), a tetanusz (T), a szamárköhögés (Pa), a gyermekbénulás (IPV)
         és/vagy az agyhártyagyulladás (Hemophilus influenzae, amelyet „HIB”‑nek is neveznek) ellen fejlesztettek ki. Kérelmei alátámasztására
         a Medeva a német és a francia hatóságok, valamint az Egyesült Királyság hatóságai által az Infanrix DTCaP, az Infanrix IPV,
         az Infanrix IPV+HIB, az Infanrix Quinta, a Pediacel és a Repevax nevű gyógyszerek forgalomba hozatalára vonatkozó engedélyeket
         mutatott be, amely gyógyszerek mindegyike tartalmazott a pertaktin és a hemagglutinin filamentum kombináción kívül – 8‑tól
         11‑ig terjedő számú – más hatóanyagot is.

      15      A Patent Office 2009. november 16‑i határozatával elutasította a kért KOT‑ok kiadását, megállapítva többek között négy ilyen
         kérelem (SCP/GB09/015., 09/016., 09/017. és 09/019.) esetében, hogy több alkotóelem, illetve hatóanyag van megjelölve az ezen
         alkotóelemekre vonatkozó említett KOT iránti kérelmekben, mint amennyit az alapszabadalom igénypontjainak szövege tartalmaz,
         következésképpen ezek nem állnak az alapszabadalom oltalma alatt a 469/2009 rendelet 3. cikkének a) pontja értelmében. Az
         ötödik kérelem (SCP/GB09/018) vonatkozásában a Patent Office többek között megállapította, hogy – jóllehet azonosság áll fenn
         a szabadalom szerinti és a KOT iránti kérelemben említett alkotóelemek, illetve hatóanyagok között, azaz a pertaktin és a
         hemagglutinin filamentum összetételét illetően – az említett kérelem alátámasztására bemutatott forgalombahozatali engedélyek
         nem feleltek meg az említett rendelet 3. cikkének b) pontjában előírt feltételeknek, amennyiben többek között kilenc hatóanyagot
         tartalmazó gyógyszerekre vonatkoztak, azaz olyan védőoltásokra, amelyek nem csak a KOT iránti kérelemben és az említett szabadalom
         igénypontjaiban említett alkotóelemeket, illetve hatóanyagokat tartalmazták.

      16      E határozattal szemben a Medeva keresetet terjesztett a High Court of Justice (England & Wales), Chancery Division (Patents
         Court) elé, amelyet e bíróság a 2010. január 27‑i ítéletében elutasított.

      17      A Medeva ezután fellebbezéssel élt ezen ítélettel szemben a Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) előtt, amely
         úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság
         elé:

      „1)      A 469/2009 rendelet […] a preambulumbekezdésekben szereplő egyéb célok között elismeri, hogy szükség van olyan kiegészítő
         oltalmi tanúsítványra, amelyet a Közösség tagállamainak mindegyike ugyanolyan feltételekkel ad meg a nemzeti vagy európai
         szabadalom jogosultjának, ahogy az [e rendelet] (7) és (8) preambulumbekezdése[i]ben is szerepel. A szabadalmi jog közösségi
         harmonizációjának hiányában mit kell érteni a rendelet 3. cikkének a) pontjában azon, hogy »a termék hatályos alapszabadalom
         oltalma alatt áll«, és milyen kritériumok alapján dönthető el ez?

      2)      A jelen ügyhöz hasonló esetekben, ahol olyan gyógyszerről van szó, amely egynél több hatóanyagból tevődik össze, vannak‑e
         további vagy más kritériumok annak eldöntésére, hogy a [469/2009] rendelet 3. cikke a) pontjának megfelelően »a termék hatályos
         alapszabadalom oltalma alatt áll‑e«, és amennyiben igen, melyek ezek a további vagy más kritériumok?

      3)      A jelen ügyhöz hasonló esetekben, ahol több betegség ellen kifejlesztett védőoltás szerepel, vannak‑e további vagy más kritériumok
         annak eldöntésére, hogy a [469/2009] rendelet 3. cikke a) pontjának megfelelően »a termék alapszabadalom oltalma alatt áll‑e«,
         és amennyiben igen, melyek ezek a további vagy más kritériumok?

      4)      A [469/2009 rendelet] 3. cikk[e] a) pontjának alkalmazásában azon, több betegség ellen kifejlesztett védőoltás, amely több
         antigénből tevődik össze, »alapszabadalom oltalma alatt áll‑e«, ha a védőoltás egyik antigénje »hatályos alapszabadalom oltalma
         alatt áll«?

      5)      A [469/2009 rendelet] 3. cikk[e] a) pontjának alkalmazásában azon, több betegség ellen kifejlesztett védőoltás, amely több
         antigénből tevődik össze, »alapszabadalom oltalma alatt áll‑e«, ha a védőoltás valamennyi, egy betegséget célzó antigénje
         »hatályos alapszabadalom oltalma alatt áll«?

      […]
      6)      A [469/2009] rendelet és különösen a 3. cikk[ének] b) pontja lehetővé teszi‑e [KOT] megadását egy hatóanyag, illetve hatóanyagok
         kombinációja tekintetében, ha:

      a)      a hatályos alapszabadalom a [469/2009] rendelet 3. cikkének a) pontja értelmében oltalmat biztosít a hatóanyag, illetve a
         hatóanyagok kombinációja tekintetében; és

      b)      az egy hatóanyagot vagy hatóanyagok kombinációját egy vagy több eltérő hatóanyaggal együttesen tartalmazó gyógyszer forgalomba
         hozatalát a 2001/83/EK irányelv vagy a 2001/82/EK irányelv szerint hatályosan engedélyezték, és ez az engedély a hatóanyag
         vagy a hatóanyagok kombinációja forgalomba hozatalára vonatkozó első engedély?”

      18      A Bíróság elnöke 2011. január 12‑i végzésével a C‑322/10. sz. és a C‑422/10. sz. ügyeket a szóbeli szakasz lefolytatása és
         az ítélethozatal céljából a Bíróság eljárási szabályzatának 43. cikke alapján egyesítette. A alapeljárás tárgyát képező jogvitákban
         szóban forgó helyzeteket jellemző tényállásbeli különbségek figyelembevételével azonban a Bíróság negyedik tanácsa elnökének
         2011. október 11‑i végzésével az említett ügyeket ugyanezen 43. cikk alkalmazásával ítélethozatal céljából elkülönítették.

       Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekről
       Az első öt kérdésről
      19      Az együttesen vizsgálandó első öt kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében azt kérdezi, hogy a 469/2009 rendelet
         3. cikkének a) pontját úgy kell‑e értelmezni, hogy azzal ellentétes az, hogy valamely tagállam illetékes iparjogvédelmi hatósága
         KOT‑ot adjon akkor, ha a kérelemben említett hatóanyagok között olyan hatóanyagok találhatók, amelyek nem szerepelnek az ilyen
         kérelem alátámasztására hivatkozott alapszabadalom igénypontjainak szövegében.

      20      E tekintetben – míg a lett, a litván és a portugál kormány arra hivatkozik, hogy kizárólag az igénypontok szövege releváns
         annak meghatározása szempontjából, hogy egy termék hatályos alapszabadalom oltalma alatt áll‑e a 469/2009 rendelet 3. cikkének
         a) pontja értelmében – a Medeva és az Egyesült Királyság Kormánya azt állítják, hogy a „hatályos alapszabadalom oltalma alatt
         álló termék” e rendelkezés értelmében vett fogalma egy gyógyszer minden olyan összetételére vonatkozik, amely közvetlenül
         szabadalombitorló.

      21      A C‑392/97. sz. Farmitalia‑ügyben 1999. szeptember 16‑án hozott ítélet (EBHT 1999., I‑5553. o.) alapjául szolgáló jogvitában
         az a kérdés merült fel, hogy milyen szempontok alapján kell meghatározni azt, hogy egy termék hatályos alapszabadalom oltalma
         alatt áll‑e az 1768/92 rendelet 3. cikkének a) pontja értelmében, amely rendeletet, amint arra a 469/2009 rendelet (1) preambulumbekezdése
         emlékeztet, ez utóbbi rendelet kodifikálta.

      22      A fent hivatkozott Farmitalia ügyben hozott ítélet 26. pontjában a Bíróság megállapította, hogy a közösségi jog jelenlegi
         állása szerint, amely helyzet az uniós jog összefüggésében lényegesen nem változott, a szabadalmakra vonatkozó rendelkezések
         uniós szintű harmonizációjára vagy a jogszabályok közelítésére még nem került sor.

      23      A Bíróság így az említett ítélet 27. pontjában arra következtetett, hogy a szabadalmi jog uniós szintű harmonizációja hiányában
         a szabadalmi oltalom terjedelme csak a szabadalmakra vonatkozó, uniós jogon kívüli szabályok alapján határozható meg.

      24      E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy a 469/2009 rendelet uniós szinten egységes megoldást alakít ki olyan KOT bevezetésével,
         amelyet a tagállamok mindegyike ugyanolyan feltételekkel adhat meg a nemzeti vagy európai szabadalom jogosultjának. A rendelet
         célja ezen kívül a nemzeti jogok további olyan különbségekhez vezető eltérő fejlődésének megelőzése, amelyek feltehetőleg
         akadályoznák a gyógyszerek Unión belüli szabad mozgását, és ezáltal közvetlenül befolyásolnák a belső piac létrehozását és
         működését (lásd a C‑350/92. sz., Spanyolország kontra Tanács ügyben 1995. július 13‑án hozott ítélet [EBHT 1995., I‑1985. o.]
         34. és 35. pontját, a C‑127/00. sz. Hässle‑ügyben 2003. december 11‑én hozott ítélet [EBHT 2003., I‑14781. o.] 37. pontját,
         valamint a C‑482/07. sz. AHP Manufacturing ügyben 2009. szeptember 3‑án hozott ítélet [EBHT 2009., I‑7295. o.] 35. pontját).

      25      Egyebekben meg kell jegyezni, hogy a 469/2009 rendelet 5. cikke értelmében minden KOT az alapszabadalommal azonos jogokat
         biztosít, azonos korlátokkal és kötelezettségekkel. Ebből az következik, hogy ugyanezen rendelet 3. cikkének a) pontjával
         ellentétes az olyan hatóanyagokra vonatkozó KOT megadása, amelyek nem szerepelnek az említett alapszabadalom igénypontjainak
         szövegében.

      26      Hasonlóan, ha egy szabadalom két hatóanyagból álló kombinációra vonatkozik, de egyetlen olyan igénypontot sem tartalmaz, amely
         egyedileg e hatóanyagok egyikére vonatkozna, KOT nem adható ilyen szabadalom alapján külön az említett hatóanyagok egyikére.

      27      Ezt a megközelítést egyébként megerősíti a gyógyszerek kiegészítő oltalmi tanúsítványának bevezetéséről szóló, 1990. április
         11‑i tanácsi rendeletjavaslat (EGK) indokolása (COM (90) 101 végleges, a továbbiakban: indokolás) 20. pontjának (2) bekezdése,
         amely – azzal kapcsolatban, hogy mi „áll az alapszabadalom oltalma alatt” – kifejezetten és kizárólagosan az alapszabadalom
         igénypontjainak szövegére utal. Ez az értelmezés máskülönben megfelel a növényvédő szerek kiegészítő oltalmi tanúsítványának
         bevezetéséről szóló, 1996. július 23‑i 1610/96/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL L 198., 30. o.; magyar nyelvű
         különkiadás 3. fejezet, 19. kötet, 335. o.) (14) preambulumbekezdésében említett értelmezésnek, amely utal annak szükségességére,
         hogy a „termékek” „külön szabadalom, illetve szabadalmak oltalma alatt áll[ja]nak”.

      28      Következésképpen az első öt feltett kérdésre azt a választ kell adni, hogy a 469/2009 rendelet 3. cikkének a) pontját úgy
         kell értelmezni, hogy azzal ellentétes az, hogy egy tagállam illetékes iparjogvédelmi hatósága olyan hatóanyagokra vonatkozó
         KOT‑ot adjon, amelyek nincsenek megemlítve az ilyen kérelem alátámasztására hivatkozott alapszabadalom igénypontjainak szövegében.

       A hatodik kérdésről
      29      Hatodik kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében azt kérdezi, hogy a 469/2009 rendelet 3. cikkének b) pontját
         lehet‑e úgy értelmezni, hogy azzal nem ellentétes az, hogy egy tagállam illetékes iparjogvédelmi hatósága két hatóanyag kombinációjára
         vonatkozó KOT‑ot adjon a hivatkozott alapszabadalom igénypontjai szövegében szereplő kombinációnak megfelelően, amikor az
         a gyógyszer, amelynek a forgalombahozatali engedélyét a KOT iránti kérelem alátámasztására bemutatták, nem kizárólag e két
         hatóanyag kombinációját tartalmazza, hanem más hatóanyagokat is.

      30      Elöljáróban emlékeztetni kell arra, hogy a 469/2009 rendelet fő célkitűzése megfelelő védelem biztosítása a közegészség folyamatos
         javításában döntő szerepet játszó gyógyszerészeti kutatás ösztönzése érdekében (lásd a fent hivatkozott Farmitalia ügyben
         hozott ítélet 19. pontját, valamint a fent hivatkozott AHP Manufacturing ügyben hozott ítélet 30. pontját).

      31      E tekintetben az említett rendelet elfogadását az indokolta, hogy a tényleges szabadalmi oltalom időtartama nem volt elegendő
         a gyógyszerészeti kutatásra fordított befektetés megtérüléséhez, és a rendelet ezt a gyógyszerekre adott KOT bevezetésével
         kívánta orvosolni (lásd a C‑181/95. sz. Biogen‑ügyben 1997. január 23‑án hozott ítélet [EBHT 1997., I‑357. o.] 26. pontját,
         valamint a fent hivatkozott AHP Manufacturing ügyben hozott ítélet 30. pontját).

      32      Ezenkívül, amint többek között az indokolás 28. pontjának (4) és (5) bekezdéséből kitűnik, egy KOT által biztosított oltalom
         tág értelemben új „termékek” felfedezéséhez vezető kutatások fedezésére irányul, amely fogalmat közös nevezőként használnak
         három különböző típusú szabadalommal kapcsolatban, amelyek KOT‑ra jogosíthatnak. Ha ugyanis a 469/2009 rendeletben előírt
         feltételek egyébként teljesülnek, a rendelet értelmében vett „termék” előállítására szolgáló eljárást oltalmazó szabadalomra
         is adható a rendelet 2. cikkének megfelelően olyan KOT, amely KOT ebben az esetben az említett rendelet 5. cikkével összhangban,
         és amint arra az indokolás 44. pontja rámutat, az alapszabadalommal azonos jogokat biztosít a termék előállítására szolgáló
         ezen eljárás tekintetében, beleértve – amennyiben az e szabadalomra alkalmazandó jog azt előírja – a termék előállítására
         szolgáló eljárás oltalmának az ezzel az eljárással előállított termékre történő kiterjesztését.

      33      Amint a kérdést előterjesztő bíróság megállapítja, és amint a Bíróság elé terjesztett észrevételekből kiderül, jelenleg a
         – különösen az összetett betegségekre – forgalomba hozott gyógyszerek gyakran többfajta terápiás célú hatóanyag‑kombinációkból
         állnak, amelyeket a betegeknek egyetlen készítményben be lehet adni. Hasonlóan a védőoltásokat, többek között a tagállamok
         egészségügyi hatóságainak ajánlásait figyelembe véve, gyakran multivalens védőoltások formájában fejlesztik ki.

      34      Márpedig a KOT megadását meg kell tagadni az ilyen – újító hatóanyagra vagy újító hatóanyag‑kombinációra vontakozó – alapszabadalom
         jogosultjától amiatt, hogy a gyógyszernek az e hatóanyagot vagy kombinációt első alkalommal forgalomba hozó kereskedelmi változatában
         az említett hatóanyag vagy az említett kombináció a gyógyszerben más hatóanyagokkal vagy kombinációkkal együtt van jelen,
         amelyek más terápiás célokat szolgálnak, és más hatályos alapszabadalom oltalma alatt állnak, vagy nem állnak hatályos alapszabadalom
         oltalma alatt, mivel az említett rendelet fő célkitűzése, azaz a megfelelő védelem biztosítása a gyógyszerészeti kutatás ösztönzése
         érdekében és a közegészség folyamatos javításában döntő szerep vállalása, veszélyeztetve lenne.

      35      Egyrészt az ilyen szabadalom jogosultja csak a szabadalmi oltalom tényleges időtartamát élvezheti, amely az uniós jogalkotó
         szerint nem elegendő a gyógyszerészeti kutatásra fordított befektetés megtérüléséhez, amely indok miatt az említett jogalkotó
         létrehozott egy gyógyszerekre vonatkozó KOT‑ot, amely ezen elégtelenségek kiküszöbölésére hivatott. Másrészt az ilyen megközelítés
         – adott esetben a betegek és a közegészségügyi hatóságok érdekei ellenében – előnyben részesítené a monovalens gyógyszerek,
         többek között a monovalens védőoltások fejlesztését. Ilyen helyzetben ugyanis az ilyen szabadalmak jogosultjai rá lennének
         kényszerítve olyan gyógyszerek kereskedelmi fejlesztésére és piacon tartására, amelyek kizárólag olyan hatóanyagokat tartalmaznak,
         amelyek mint olyanok az alapszabadalomban szerepelnek, annak érdekében, hogy forgalombahozatali engedéllyel rendelkezzenek
         egy pontosan ezeket a hatóanyagokat tartalmazó gyógyszerre vonatkozóan, amely mint ilyen, biztosan alkalmas arra, hogy KOT‑ra
         jogosítson.

      36      Meg kell állapítani, hogy egy ilyen eredmény nem lenne összeegyeztethető a 469/2009 rendeletnek a gyógyszerek KOT‑jának bevezetésére
         vonatkozó alapvető célkitűzéseivel.

      37      A 469/2009 rendelet által előírt azon követelmény, miszerint a „termék”‑nek gyógyszerként forgalombahozatali engedély hatálya
         alá kell tartoznia, erősíti ezt a megközelítést, amennyiben az említett követelmény maga nem zárja ki, hogy e forgalombahozatali
         engedély hatálya alá más olyan hatóanyagok is tartozzanak, amelyeket egy ilyen gyógyszer tartalmaz. Továbbá ugyanezen rendelet
         4. cikkének megfelelően a KOT a forgalombahozatali engedély hatálya alá tartozó „termék”‑et kívánja oltalomban részesíteni,
         és nem magát a gyógyszert.

      38      Ezenkívül az ilyen helyzet megfelel az indokolás 34. és 39. pontjában bemutatott helyzetnek, amely pontokban az Európai Közösségek
         Bizottsága rámutatott egyrészt arra, hogy az a feltétel, hogy a terméknek forgalombahozatali engedély hatálya alá kell tartoznia,
         teljesül, „ha az azt tartalmazó törzskönyvezett gyógyszerkészítmény megkapta a forgalombahozatali engedélyt”, és másrészt
         arra, hogy abban a helyzetben „[h]a az engedélyezett termék X vegyületnek egy másik hatóanyaggal való kombinációjából áll,
         a tanúsítvány csak az X vegyületet részesíti oltalomban”.

      39      A 469/2009 rendelet 5. cikke szerint egy ilyen termékkel kapcsolatban megadott KOT a szabadalom lejártakor az alapszabadalommal
         azonos jogokat biztosít e termék tekintetében, az alapszabadalom által biztosított oltalomnak a 4. cikkben előírt keretein
         belül. Következésképpen, ha a szabadalom jogosultja a szabadalom érvényességének időtartama alatt szabadalma alapján felléphet
         termékének – ilyen termékből álló vagy azt tartalmazó – gyógyszer formájában történő minden alkalmazásával vagy bizonyos alkalmazásaival
         szemben, az említett termék tekintetében megadott KOT a termék gyógyszerként történő alkalmazásaira vonatkozóan ugyanazokat
         a jogokat biztosítja, amelyeket a tanúsítvány lejárta előtt engedélyeztek.

      40      Hozzá kell tenni azonban, hogy olyan helyzetben, mint amelyről az alapeljárásban szó van, egyrészt e „termék” gyógyszerként
         történő forgalomba hozatalára vonatkozó első engedélynek az említett rendelet 3. cikkének d) pontja értelmében kizárólag a
         piacon forgalomba hozott azon első gyógyszerre vonatkozó engedélyt lehet tekinteni, amely hatóanyagai között a szabadalom
         igénypontjainak szövegében említett két hatóanyag, úgymint a pertaktin és a hemagglutinin filamentum kombinációját tartalmazza.

      41      Másrészt, amikor egy termék szabadalmi oltalom alatt áll, a 469/2009 rendelet 3. cikkének c) pontja értelmében ezen alapszabadalomra
         csak egy tanúsítvány adható ki (lásd a fent hivatkozott Biogen‑ügyben hozott ítélet 28. pontját).

      42      A fentiekre tekintettel a hatodik feltett kérdésre azt a választ kell adni, hogy a 469/2009 rendelet 3. cikkének b) pontját
         úgy kell értelmezni – feltéve, hogy az e cikkben előírt többi feltétel is teljesül –, hogy az említett cikkel nem ellentétes
         az, ha valamely tagállam illetékes hatósága két hatóanyag kombinációjára vonatkozó KOT‑ot ad a hivatkozott alapszabadalom
         igénypontjai szövegében szereplő kombinációnak megfelelően, amikor az a gyógyszer, amelynek a forgalombahozatali engedélyét
         a KOT iránti kérelem alátámasztására bemutatták, nem kizárólag e két hatóanyag kombinációját tartalmazza, hanem más hatóanyagokat
         is.

       A költségekről
      43      Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás
         egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült
         költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.

      A fenti indokok alapján a Bíróság (negyedik tanács) a következőképpen határozott:
      1)      A gyógyszerek kiegészítő oltalmi tanúsítványáról szóló, 2009. május 6‑i 469/2009/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet
            3. cikkének a) pontját úgy kell értelmezni, hogy azzal ellentétes az, hogy egy tagállam illetékes iparjogvédelmi hatósága
            olyan hatóanyagokra vonatkozó kiegészítő oltalmi tanúsítványt adjon, amelyek nincsenek megemlítve az ilyen kérelem alátámasztására
            hivatkozott alapszabadalom igénypontjainak szövegében.
      2)      A 469/2009 rendelet 3. cikkének b) pontját úgy kell értelmezni – feltéve, hogy az e cikkben előírt többi feltétel is teljesül –,
            hogy az említett cikkel nem ellentétes az, ha valamely tagállam illetékes hatósága két hatóanyag kombinációjára vonatkozó
            kiegészítő oltalmi tanúsítványt ad a hivatkozott alapszabadalom igénypontjai szövegében szereplő kombinációnak megfelelően,
            amikor az a gyógyszer, amelynek a forgalombahozatali engedélyét a kiegészítő oltalmi tanúsítvány iránti kérelem alátámasztására
            bemutatták, nem kizárólag e két hatóanyag kombinációját tartalmazza, hanem más hatóanyagokat is.
      Aláírások
      * Az eljárás nyelve: angol.


A Törvényszék ítélete (hatodik tanács), 2016. május 12.#GRE Grand River Enterprises Deutschland GmbH kontra az Európai Unió Szellemi Tulajdoni Hivatala.#Európai uniós védjegy – A Mark1 európai uniós szóvédjegy bejelentése – Feltétlen kizáró ok – Megkülönböztető képesség hiánya – A 207/2009/EK rendelet 7. cikke (1) bekezdésének b) pontja.#T-844/14. sz. ügy.


A Bíróság (első tanács) január 23.-i ítélete: 1986. # Pietro Soma és társai kontra az Európai Közösségek Bizottsága. # # 171/84. sz. ügy


A Bíróság 1980. június 17-i ítélete. # Calpak SpA és Società Emiliana Lavorazione Frutta SpA kontra az Európai Közösségek Bizottsága. # 789/79. és 790/79. sz. egyesített ügyek


title: Az Elsőfokú Bíróság (kibővített harmadik tanács) 2005. április 14-i ítélete. # Sniace, SA kontra az Európai Közösségek Bizottsága. # Állami támogatás - Tagi kölcsön - Keresetindításhoz fűződő érdek - Elfogadhatatlanság. # T-141/03. sz. ügy

text:
      T-141/03. sz. ügy
      Sniace, SA
      kontra
      az Európai Közösségek Bizottsága
      „Állami támogatás – Tagi kölcsön – Az eljáráshoz fűződő érdek – Elfogadhatatlanság”
      Az Elsőfokú Bíróság ítélete (kibővített harmadik tanács), 2005. április 14.
      Az ítélet összefoglalása
      1.     Eljárás – Elfogadhatóság – Az alperes arra irányuló kötelezettsége, hogy azt külön beadványban vitassa – Hiány – Arra irányuló
            lehetőség, hogy azt csak az ellenkérelemben vitassa
      (Az Elsőfokú Bíróság eljárási szabályzata, 113. és 114. cikk, 1. §)
      2.     Megsemmisítés iránti kereset – Az eljáráshoz fűződő érdek – Létrejött és fennálló érdek szükségessége – A kereset benyújtásának
            pillanatában való értékelés – Jövőbeli és bizonytalan helyzetekre vonatkozó érdek – Kizártság
      (EK 87. cikk, (1) bekezdés, EK 88. cikk, (3) bekezdés és EK 234. cikk)
      1.     Az Elsőfokú Bíróság eljárási szabályzata 114. cikkének 1. §-a nem kötelezi azt a felet, aki valamely kereset elfogadhatatlanságát
         vitatni kívánja, hogy azt külön beadványban tegye. Az alperes anélkül, hogy alakszerű elfogadhatatlansági kifogást emelne,
         ellenkérelmében arra szorítkozhat, hogy az ügy érdemének megvizsgálása előtt komoly kétségét fejezze ki a kereset elfogadhatósága
         kapcsán és az Elsőfokú Bíróság mérlegelésére hagyja azt a lehetőséget, hogy azt elfogadhatatlannak nyilvánítsa. Mindenesetre
         az Elsőfokú Bíróság – eljárási szabályzatának 113. cikke értelmében – hivatalból bármikor vizsgálhatja, hogy a kereset eljárásgátló
         okok fennállása – mint az eljáráshoz fűződő érdek hiánya – miatt nem elfogadhatatlan-e.

      (vö. 20–22. pont)
      2.     Természetes vagy jogi személy által benyújtott megsemmisítés iránti kereset csak annyiban elfogadható, amennyiben a felperesnek
         érdeke fűződik a megtámadott aktus megsemmisítéséhez. Ezen érdeknek létre kell jönnie, és jelenleg is fenn kell állnia, és
         azt a kereset benyújtásának időpontjában kell elbírálni. Ha a felperes által felhívott érdek valamely jövőbeli jogi helyzetre
         vonatkozik, a felperesnek bizonyítania kell, hogy e helyzet sérelme már most bizonyos. Következésképpen a felperes annak bizonyítása
         során, hogy a megtámadott aktus megsemmisítése iránti kérelemhez érdeke fűződik, nem hivatkozhat jövőbeli és bizonytalan helyzetekre.

      3.     Így a felperes, annak bizonyítása során, hogy az eljáráshoz fűződő érdeke létrejött, és az jelenleg is fennáll egy olyan bizottsági
         határozattal szemben, amely részére egy állami vállalat, azaz egy hitelintézet által nyújtott tagi kölcsönt a közös piaccal
         összeegyeztethető állami támogatásnak minősít, nem szorítkozhat pusztán a feltételezések szintjén az EK 88. cikke (3) bekezdésének
         utolsó mondata alapján a nemzeti bíróságok előtt indítható bírósági eljárások kockázatának állítására anélkül, hogy hivatkozna
         arra, hogy ilyen eljárások folyamatban lennének. A felperes nem hivatkozhat a szóban forgó intézkedés állami támogatásként
         való minősítésének az említett hitelintézet és a közötte fennálló kapcsolatokra gyakorolt állítólagos hatására sem, mivel
         az a tény, hogy jelen esetben a Bizottság e hitelintézetet állami vállalatnak minősítette, nem vonhatja maga után azt a kötelezettséget,
         hogy a jövőben a hitelintézet által a felperes érdekében hozott valamennyi intézkedésről a Bizottságot értesíteni kell.

      Végül, még ha a nemzeti bíróságok előtt kellene is keresetet indítani, ez a körülmény nem fosztaná meg az ilyen felperest
         a közösségi jogrendből származó jogokra vonatkozó hatékony bírói jogvédelemtől. Egyfelől ugyanis a támogatás visszafizetésének
         vitatása érdekében a nemzeti jog alapján védekezésül bármilyen lehetséges jogalapot felhozhatna. Másfelől a közösségi bíróság
         előtti közvetlen keresete elfogadhatatlanságának kimondása esetén semmi sem akadályozná meg a felperest abban, hogy valamely
         nemzeti bíróság előtti eljárás keretében kérje, hogy ez utóbbi az EK 234. cikke alapján a határozat jogszerűségének megkérdőjelezése
         céljából az ügyet előzetes döntéshozatalra utalja, amennyiben a nemzeti bíróság a szóban forgó intézkedést támogatásnak minősíti.

      (vö. 23., 25–33., 39–41. pont)
AZ ELSŐFOKÚ BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (kibővített harmadik tanács)
      2005. április 14.(*)

      „Állami támogatás – Tagi kölcsön – Az eljáráshoz fűződő érdek – Elfogadhatatlanság”
      A T‑141/03. sz. ügyben,
      a Sniace SA (székhelye: Madrid [Spanyolország], képviseli: J. Baró Fuentes ügyvéd)

      felperesnek,
      támogatja:
      a Spanyol Királyság (képviseli: N. Díaz Abad, meghatalmazotti minőségben, kézbesítési cím: Luxembourg)

      beavatkozó,
      az Európai Közösségek Bizottsága (képviselik: F. Santaolalla Gadea és J. Buendía Sierra, kézbesítési cím: Luxembourg)

      alperes ellen
      Spanyolország által a Sniace SA részére nyújtott állami támogatásról szóló, 2002. december 11-i 2003/284/EK bizottsági határozat
         (HL 2003. L 108., 35. o.) részleges megsemmisítése iránti keresete tárgyában,

      AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK ELSŐFOKÚ BÍRÓSÁGA
      (kibővített harmadik tanács),
      tagjai: J. Azizi elnök, M. Jaeger, F. Dehousse, E. Cremona és Czúcz O. bírák,
      hivatalvezető: J. Palacio González főtanácsos,
      tekintettel az írásbeli szakaszra és a 2004. szeptember 15-i tárgyalást követően,
      meghozta a következő
      Ítéletet
       Tényállás, eljárás és a felek kérelmei
      1       A Sniace SA madridi (Spanyolország) székhelyű társaság, amelynek ipari létesítményei, valamint irodái a kantábriai (Spanyolország)
         Torrelavegában találhatók. A társaság erdőgazdálkodással, papír, műszál és vegyianyag-származékok előállításával foglalkozik.
         1992-től 1996-ig a Sniace fizetéseit felfüggesztette. Az érdekelt felek által 1996-ban jóváhagyott a fizetőképesség helyreállítását
         célzó terv keretében a társaság átütemezte a hitelezőkkel szembeni adósságát.

      2       A fentiekkel összefüggésben 1998 januárjában a jogi formáját tekintve magánalapítványként működő non-profit Caja de Ahorros
         de Santander y Cantabria (a továbbiakban: Caja Cantabria) nevű hitelintézet arról döntött, hogy a Sniace részére 8 éves futamidőre
         12 020 242 euró értékű kölcsönt nyújt.

      3       A szóban forgó kölcsön az osztalékból történő részesedéhez kapcsolódó, kizárólag az esedékességkor visszafizetendő tagi kölcsön
         volt, amely a társaság felszámolása esetén a kielégítési sorrendben az egyéb követelések után, de a részvényesek követelése
         előtt kapott helyet. A kamatláb két, a tőkeösszeg 2%-ában rögzített, negyedévenként fizetendő, a vállalkozás nyereségétől
         függően változó és az egyes üzleti évek végén kiszámolandó részből tevődik össze. Amennyiben a felek akként határoznak, a
         kölcsön részvényekre vagy egyéb tagi jogosultságokra változtatható át.

      4       A Sniace egyik versenytársának panaszát követően a Bizottság 1998. március 13-i levelében felhívta a spanyol hatóságokat,
         hogy szolgáltassanak információkat a kölcsönről. Mivel ezeket elégtelennek tartotta, a Bizottság úgy döntött, hogy megindítja
         az EK 88. cikkének (2) bekezdésében foglalt eljárást, és felhívta az érdekelteket a szóban forgó állami támogatásra (HL 2000. C 162.,
         15. o.) vonatkozó észrevételeik megtételére. Ezen eljárás befejeztével a Bizottság meghozta a Spanyolország által a Sniace
         SA részére nyújtott állami támogatásról szóló, 2002. december 11-i 2003/284/EK határozatot (HL 2003. L 108., 35. o., a továbbiakban:
         megtámadott határozat).

      5       A határozat, amelynek címzettje a Spanyol Királyság és amelyet a Sniace-al 2003. február 14-én közöltek, 1. cikkében a következőképpen
         rendelkezik:

      „A Spanyolország által a Sniace részére összesen 7 388 258 euró összegben nyújtott állami támogatás a Szerződés 87. cikke
         (3) bekezdésének c) [pontja] értelmében a közös piaccal összeegyeztethető.”

      6       2003. április 14-én a Sniace benyújtotta a jelen keresetet, amelyben azt kéri, hogy az Elsőfokú Bíróság:
      –       nyilvánítsa a keresetet elfogadhatónak;
      –       semmisítse meg a megtámadott határozat 1. cikkét, amennyiben az kimondja, hogy Spanyolország összesen 7 388 258 euró összegben
         állami támogatást nyújtott a társaság részére;

      –       másodlagosan tartsa hatályban a megtámadott határozat 1. cikkét, amennyiben az kimondja, hogy az állami támogatás a közös
         piaccal összeegyeztethető;

      –       a Bizottságot kötelezze a megtámadott határozatot alátámasztó ügyviteli háttérdokumentumoknak, valamint a spanyol takarékpénztárakkal
         szembeni bizottsági politikára vonatkozó egyéb ügyviteli dokumentumoknak az ügy irataihoz való csatolására;

      –       a Bizottságot kötelezze a költségek viselésére.
      7       A Bizottság azt kéri, hogy az Elsőfokú Bíróság:
      –       nyilvánítsa a keresetet elfogadhatatlannak;
      –       másodlagosan utasítsa el a keresetet megalapozatlanság címén;
      –       a felperest kötelezze a költségek viselésére.
      8       Az Elsőfokú Bíróság Hivatalához 2003. augusztus 7-én benyújtott beadványában a Spanyol Királyság kérte, hogy a felperes kérelmét
         támogatva beavatkozóként beléphessen az eljárásba. 2003. szeptemberi 15-i végzésével az Elsőfokú Bíróság harmadik tanácsának
         elnöke helyt adott ezen kérelemnek.

      9       2003. október 28-án benyújtott beavatkozási beadványában a Spanyol Királyság kérte, hogy az Elsőfokú Bíróság:
      –       adjon helyt a keresetnek;
      –       a Bizottságot kötelezze a költségek viselésére.
       Indokolás
       A felek érvei
      10     Ellenkérelmében a Bizottság anélkül, hogy alaki okból elfogadhatatlansági kifogást emelne, erős kétségét fejezi ki aziránt,
         hogy a felperesnek közvetlen érdeke fűződik a jelen kereset benyújtáshoz.

      11     A Bizottság előadja, hogy az EK 230. cikkében foglalt kereset csak a sérelmes jogi aktusokkal szemben alkalmazható. Azonban
         valamely támogatás feltétel nélküli engedélyezésére vonatkozó határozat nem tekinthető ilyennek. Mindenesetre a felperes egyáltalán
         nem bizonyította, hogy a határozat ténylegesen és konkrétan érintette jogi helyzetét.

      12     A felperes úgy véli, hogy a Bizottság ‑ jóllehet az alakiság mellőzésével ‑ csatlakozó kérelmében az Elsőfokú Bíróság eljárási
         szabályzata 114. cikkének 1. §-a értelmében a keresettel szemben elfogadhatatlansági kifogás iránti kérelmet nyújtott be.
         Indítványozza, hogy az Elsőfokú Bíróság a kérelmet formai hiba miatt nyilvánítsa elfogadhatatlannak.

      13     A felperes állítása szerint a Bizottság tévedett, amikor a kölcsönt állami támogatásnak minősítette. E minősítés alkalmas
         arra, hogy jogi helyzetét ténylegesen és konkrétan érintse.

      14     Ugyanis valamely intézkedés állami támogatás alá sorolása, az intézkedés jogtalan végrehajtásának állítása és a verseny torzítására
         való alkalmasságának elismerése a felperes számára annak kockázatát jelenti, hogy a támogatással érintett harmadik személyek
         a megtámadott határozatot a közösségi bíróság jogszerűségi vizsgálatának vetik alá, amely végül összeférhetetlenséget kimondó
         határozathoz és akár a jogtalanul felvett támogatások visszafizetéséhez vezethet.

      15     A felperes szerint a támogatással érintett valamely harmadik személy keresetet indíthat a spanyol igazságszolgáltató szervek
         előtt a kölcsönt odaítélő aktus semmisségének megállapítása iránt, mivel annak odaítélésére az EK 88. cikke (3) bekezdésének
         megsértésével került sor.

      16     Másfelől az a tény, hogy a Caja Cantabriát a Bizottság állami vállalatnak minősítette, megváltoztatja a felperesnek e társasággal
         szembeni helyzetét, és a jövőre nézve befolyásolja e hitelintézettel szembeni kereskedelmi kapcsolatainak jellegét.

      17     A felperes továbbá azt állítja, hogy – később megállapítandó összegben –ténylegesen meghatározható vagyoni kárt szenvedett,
         mivel a több éven keresztül tartó intézkedés, illetve a közigazgatási eljárás miatt rákényszerült mind belső, mind külső emberi,
         pénzügyi és technikai erőforrásainak igénybevételére, amely elvben nem tartozik egy vállalkozás rendes tevékenységi közé.

      18     A fentieken túl a vállalkozást a tagok, a részvényesek, a szállítók és a vevők bizalmának elvesztése és a közigazgatási eljárás
         lefolytatása miatt nem vagyoni kár is érte.

      19     A Spanyol Királyság a kereset elfogadhatóságának kérdésében nem foglalt állást.
       Az Elsőfokú Bíróság álláspontja
      20     Előzetesen ki kell emelni, hogy az eljárási szabályzat 114. cikke alapján a Bizottság nem emelt elfogadhatatlansági kifogást.
         E § (1) bekezdése kimondja, hogy: „[h]a az egyik fél azt kéri, hogy az Elsőfokú Bíróság elfogadhatatlanság[ról határozzon]
         az ügy érdem[ének érintése nélkül], ezt külön beadványban kell megtennie”. E rendelkezés tehát nem kötelezi az érintett felet
         arra, hogy az elfogadhatóságot külön iratban vitassa.

      21     A Bizottság tehát ellenkérelmében arra szorítkozhat, hogy az ügy érdemének megvizsgálása előtt komoly kétségét fejezze ki
         a kereset elfogadhatósága kapcsán, és az Elsőfokú Bíróság mérlegelésére hagyja azt a lehetőséget, hogy azt elfogadhatatlannak
         nyilvánítja. Követkésképpen az eljárási szabályzat 114. cikke alapján nem szükséges az ezen cikkben meghatározott eljárás
         szerint sem az elfogadhatóságról, sem a csatlakozó kérelem megalapozottságáról rendelkezni.

      22     Mindenesetre az Elsőfokú Bíróság eljárási szabályzatának 113. cikke értelmében bármikor hivatalból vizsgálhatja, hogy a kereset
         eljárásgátló okok fennállása ‑ mint az eljáráshoz fűződő érdek hiánya ‑ miatt nem elfogadhatatlan-e.

      23     Megjegyzendő, hogy a felperes a jelen keresetével ‑ anélkül, hogy akár a megtámadott határozat rendelkező részében foglalt
         összeegyeztethetőségre vonatkozó, akár a formális vizsgálati eljárás megindítására vonatkozó megállapítást kifogásolná ‑ úgy
         véli, hogy a határozat, amennyiben az megállapítja, hogy a szóban forgó intézkedés az EK 87. cikkének (1) bekezdése értelmében
         állami támogatásnak minősül, sérelmes számára.

      24     E tekintetben az Elsőfokú Bíróság már az összefonódások területén kimondta, hogy önmagában az a tény, hogy valamely határozat
         egy összefonódást a közös piaccal összeegyeztethetőnek nyilvánít, és amely így elvben nem sérelmes az összefonódásban részt
         vevő felekre, nem mentesíti az Elsőfokú Bíróságot annak megvizsgálása alól, hogy az indokolásban szereplő kifogásolt megállapítások
         előidéznek-e olyan kötelező jogkövetkezményeket, amelyek e felek érdekeire hatással lehetnek (az Elsőfokú Bíróság T‑125/97.
         és T‑127/97. sz., Coca-Cola kontra Bizottság egyesített ügyekben 2000. március 22-én hozott ítéletének [EBHT 2000., II‑1733. o.]
         79. pontja).

      25     A jelen kereset elfogadhatóságának megvizsgálása körében emlékeztetni kell arra, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat szerint
         a természetes vagy jogi személy által benyújtott megsemmisítés iránti kereset csak annyiban elfogadható, amennyiben a felperesnek
         érdeke fűződik a megtámadott aktus megsemmisítéséhez (az Elsőfokú Bíróság T‑480/93. és T‑483/93. sz., Antillean Rice Mills
         és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben 1995. szeptember 14-én hozott ítéletének [EBHT 1995., II‑2305. o.] 59. pontja;
         a T‑102/96. sz., Gencor kontra Bizottság ügyben 1999. március 25-én hozott ítéletének [EBHT 1999., II‑753. o.] 40.pontja és
         a T‑212/00. sz., Nuove Industrie Molisane kontra Bizottság ügyben 2002. január 30-án hozott ítéletének [EBHT 2002., II‑347. o.]
         33. pontja. Az érdeknek létre kellett jönnie és jelenleg is fenn kell állnia (az Elsőfokú Bíróság T‑138/89. sz., NBV és NVB
         kontra Bizottság ügyben 1992. szeptember 17-én hozott ítéletének [EBHT 1989., II‑2181. o.] 33. pontja), és azt a kereset benyújtásának
         időpontára vonatkozóan kell elbírálni (a Bíróság 14/63. sz., Forges de Clabecq kontra Főhatóság ügyben 1963. december 16-án
         hozott ítélete [EBHT 1963., 719. és 748. o.] és az Elsőfokú Bíróság T‑159/98. sz., Torre és társai kontra Bizottság ügyben
         2001. április 24-én hozott ítéletének [EBHT‑KSZ 2001., I‑A‑83. és II‑395. o.] 28. pontja).

      26     Ehhez hozzá kell fűzni, hogy ha a felperes által felhívott érdek valamely jövőbeli jogi helyzetre vonatkozik, a felperesnek
         bizonyítania kell, hogy e helyzet sérelme már most bizonyos. Ennélfogva a felperes annak bizonyítása során, hogy a megtámadott
         aktus megsemmisítése iránti kérelemhez érdeke fűződik, nem hivatkozhat jövőbeli és bizonytalan helyzetekre (az NBV és NVB
         kontra Bizottság ítélet [hivatkozás a 25. pontban] 25. és 33. pontja).

      27     Meg kell állapítani ugyanis, hogy a felperes nem igazolta, hogy a keresete benyújtásának időpontjában a megtámadott aktus
         megsemmisítéséhez fűződő érdeke létrejött, és jelenleg is fennáll, mivel az aktus feltétel és időbeli korlátozás nélkül a
         saját javára hagyja jóvá a szóban forgó intézkedést.

      28     Először is a felperes egyáltalán nem bizonyította, hogy a bírósági eljárás kockázata a jelen esetben az ítélkezési gyakorlat
         értelmében létrejött, és jelenleg is fennáll.

      29     Kétségtelen, hogy a Bizottság vizsgálati eljárására a felperes egy versenytársának panasza nyomán, a spanyol kormány részéről
         történő bejelentés nélkül került sor. Harmadik személyeknek, így a Bizottság előtt a Sniace-t bepanaszoló versenytársnak is,
         tehát a nemzeti igazságszolgáltató szervek előtt az EK 88. cikke (3) bekezdésének utolsó mondatában foglalt közvetlen hatályra
         kellett volna hivatkozniuk annak érdekében, hogy a Bizottság az érintett tagállamot a jogtalanul folyósított támogatás visszaszerzésére
         kötelezze (lásd a C‑354/90. sz., Fédération nationale du commerce extérieur des produits alimentaires és társai ügyben 1991.
         november 21-én hozott ítélet [EBHT 1990., I‑5505. o.] 14-17. pontját).

      30     A felperes azonban nem állította, hogy a spanyol igazságszolgáltató szervek előtt az EK 88. cikke (3) bekezdésének utolsó
         mondatára alapított eljárások lennének folyamatban. Beadványaiban pusztán a feltételezések szintjén mindössze annyit említett,
         hogy ilyen eljárásokra sor kerülhet.

      31     Emlékeztetni kell arra, hogy az ítélkezési gyakorlat szerint a felperesre hárul annak bizonyítása, hogy az eljáráshoz érdeke
         fűződik, ami minden bírósági eljárás lényeges és alapvető feltétele (a Bíróság második tanácsának elnöke által a C‑206/89. R. sz.,
         S. kontra Bizottság ügyben 1989. július 31-én hozott végzés [EBHT 1989., 2841. o.] 8. pontja).

      32     Másodszor az állami támogatásként való minősítésnek a szóban forgó hitelintézet és a felperes közötti kapcsolatra gyakorolt
         állítólagos hatásait jövőbelinek, feltételesnek és bizonytalannak kell tekinteni.

      33     A felperes állításával ellenétben ugyanis abból a tényből, hogy a Bizottság a Caja Cantabriát a jelen ügyben állami vállalatnak
         minősítette, nem következik az, hogy a jövőben a hitelintézet által a felperes érdekében hozott valamennyi intézkedésről értesíteni
         kell a Bizottságot.

      34     Egyfelől az állami vállalatok által nyújtott nem minden előny valósít meg szükségszerűen az EK 87. cikkének (1) bekezdése
         szerinti állami támogatást.

      35     Másfelől pedig a Caja Cantabria által esetleg a jövőben hozott intézkedések jogszerűségének megítélése során a Bizottság nem
         hagyatkozhat kizárólag a megtámadott határozat indokaira. A Bizottságnak ezen utóbbi vizsgálat időpontjában irányadó körülmények
         függvényében kell majd új értékelést végeznie.

      36     Ugyanakkor a tagállamokat terhelő értesítési kötelezettség az állami támogatásokra vonatkozik. Ebből következően minden esetben
         a tagállamokra hárul annak megítélése, hogy valamely intézkedés állami támogatásnak minősül-e, vagy sem, és hogy ennek megfelelően
         járnak-e el. Időközben megváltozhatnak azon feltételek, amelyek az ilyen állami vállalat által meghozott ilyen intézkedés
         bejelentését kötelezővé tehették volna. Ennélfogva az érintett állami vállalat jogállásában ezt követően megvalósított valamennyi
         módosítás, amely e jogállás elvesztését eredményezi, módosíthatja a meghozott intézkedések minősítését, és így ezekre vonatkozóan
         megszüntetheti a Bizottsággal szembeni értesítési kötelezettséget.

      37     A felperes ezért téved, amikor azt állítja, hogy a Caja Cantabria állami vállalatként történő minősítése megváltoztatja ezen
         társasággal szembeni helyzetét, és a jövőre nézve befolyásolja e hitelintézettel szembeni kereskedelmi kapcsolatainak jellegét.

      38     Utolsósorban pedig sem vagyoni kár, sem a felperes szerint a közigazgatási eljárás lefolytatásából eredő nem vagyoni kár nem
         hozható összefüggésbe a megtámadott határozatban kimondott állami támogatásként történő minősítéssel.

      39     Végezetül meg kell jegyezni, hogy a felperes megalapozottan hivatkozik a tényleges bírói védelemhez fűződő jogára. Emlékeztetni
         kell arra, hogy az Európai Közösségek jogon alapuló közösség, amelyben az intézmények aktusai ellenőrzés alá esnek a tekintetben,
         hogy azok a Szerződéssel és az alapvető jogokat magában foglaló általános jogelvekkel összeegyeztethetők-e. Ezért a magánszemélyek
         hatékony bírói védelemre jogosultak azon jogaikat illetően, amelyeket a Közösség jogrendjéből származtatnak, mivel e védelemhez
         fűződő jog a tagállamok közös hagyományaiból eredő általános jogelvek részét képezi. Ezt az jogot az emberi jogok és az alapvető
         szabadások védelméről szóló, 1950. november 4-i európai egyezmény 6. és 13. cikke is megerősítette (a Bíróság 222/84. sz.
         Johnston-ügyben 1986. május 15-én hozott ítéletének [EBHT 1986., 1651. o.] 18. pontja, a C‑424/99. sz., Bizottság kontra Ausztria
         ügyben 2001. november 27-én hozott ítéletének [EBHT 2001., I‑9285. o.] 45. pontja és a C‑50/00. P. sz., Unión de Pequeños
         Agricultores kontra Tanács ügyben 2002. július 25-én hozott ítéletének [EBHT 2002., I‑6677. o.] 38. és 39. pontja).

      40     Hangsúlyozni kell azonban, hogy   a megtámadott határozat óta eltelt idő és a határozatban az összeegyeztethetőségre vonatkozóan
         szereplő megállapítás ellenére   még ha a nemzeti bíróságok előtt kellene is keresetet indítani, ez a körülmény nem fosztaná
         meg az ilyen felperest a közösségi jogrendből származó jogokra vonatkozó hatékony bírói jogvédelemtől Egyfelől ugyanis a támogatás
         visszafizetésének vitatása érdekében a nemzeti jog alapján védekezésül bármilyen lehetséges jogalapot felhozhatna. Másfelől
         pedig a jelen kereset elfogadhatatlanságának kimondása esetén semmi sem akadályozná meg a felperest abban, hogy valamely nemzeti
         bíróság előtti eljárás keretében kérje, hogy ez utóbbi az EK 234. cikke alapján a határozat jogszerűségének megkérdőjelezése
         céljából az ügyet előzetes döntéshozatalra utalja, amennyiben a nemzeti bíróság a szóban forgó intézkedést támogatásnak minősíti
         (a Bíróság C‑188/92. sz., TWD Textilwerke Deggendorf ügyben 1994. március 9-én hozott ítéletének [EBHT 1994., I‑833. o.] 17.
         és 18. pontja, a normatív aktusok tekintetében lásd az Unión de Pequeños Agricultores kontra Tanács ítélet [hivatkozás a 39. pontban]
         40. pontját és a Bíróság C‑263/02. P. sz., Bizottság kontra Jégo-Quéré ügyben 2004. április 1-jén hozott ítéletének [EBHT 2004.,
         I‑0000. o.] 30-35. pontját.

      41     A fenti megfontolások összességéből az következik, hogy a felperes nem bizonyította, hogy az eljáráshoz fűződő érdeke létrejött,
         és az jelenleg is fennáll. Ezért a keresetet elfogadhatatlannak kell nyilvánítani.

       A költségekről
      42     Az eljárási szabályzat 87. cikkének 2. §-a alapján az Elsőfokú Bíróség a pervesztes felet kötelezi a költségek viselésére,
         ha azt a pernyertes fél ezt kérte. A felperest, mivel pervesztes lett, Bizottság kérelmének megfelelően kötelezni kell a költségek
         viselésére.

      43     Az eljárási szabályzat 87. cikkének 4. §-a alapján az eljárásba beavatkozó tagállamok és intézmények maguk viselik saját költségeiket.
      A fenti indokok alapján
      AZ ELSŐFOKÚ BÍRÓSÁG (harmadik kibővített tanács)
      a következőképpen határozott:
      1)      A keresetet mint elfogadhatatlant elutasítja.
      2)      A felperest kötelezi a költségek viselésére.
      3)      A Spanyol Királyság maga viseli saját költségeit.

               Azizi

                Jaeger

                Dehousse

               Cremona

                Czúcz

         Kihirdetve Luxembourgban, a 2005. április 14-i nyilvános ülésen.

               H. Jung

                     J. Azizi

               hivatalvezető

                     elnök

         * Az eljárás nyelve: spanyol.