title: A Bíróság (nagytanács) 2005. május 10-i ítélete. # Olasz Köztársaság kontra az Európai Közösségek Bizottsága. # Megsemmisítés iránti kereset - Állami támogatások - Tengeri fuvarozási vállalkozásokkal szembeni intézkedések - Közszolgáltatási szerződés - Támogatás hiánya, létező támogatás vagy új támogatás - Az EK 88. cikk (2) bekezdésében meghatározott eljárás megindítása - Felfüggesztési kötelezettség. # C-400/99. sz. ügy

text:
      C‑400/99. sz. ügy
      Olasz Köztársaság
      kontra
      az Európai Közösségek Bizottsága
      „Megsemmisítés iránti kereset – Állami támogatások – Tengeri fuvarozási vállalkozásokkal szembeni intézkedések – Közszolgáltatási szerződések – Támogatás hiánya, létező támogatás vagy új támogatás – Az EK 88. cikk (2) bekezdésében meghatározott eljárás megindítása – Felfüggesztési kötelezettség”
      Az ítélet összefoglalása
      1.        Megsemmisítés iránti kereset — Tárgy — Állami támogatásra vonatkozóan az EK 88. cikk (2) bekezdésében meghatározott hivatalos
            vizsgálati eljárás megindítását elrendelő határozat megsemmisítése iránti kérelem, amely vitatja a vizsgálat alá vont intézkedéseknek
            az említett eljárás befejezéséig történő felfüggesztése kötelezettségét — Az eljárást befejező határozat időközbeni meghozatala
            és jogerőre emelkedése — Okafogyottá nem vált kereset
      2.        Intézmények jogi aktusai — Indokolás — Kötelezettség — Terjedelem — Az EK 88. cikk (2) bekezdésében meghatározott hivatalos
            vizsgálati eljárás megindítását elrendelő határozat
      (EK 88. cikk, (2) bekezdés és EK 253. cikk; 659/1999 tanácsi rendelet)
      3.        Államok által nyújtott támogatások — A Bizottság által végzett vizsgálat — Az EK 88. cikk (2) bekezdésében meghatározott hivatalos
            vizsgálati eljárás megindítását elrendelő határozat — A támogatási intézkedésnek az érintett tagállammal szembeni előzetes
            megemlítésére és a helyzetnek az e tagállam által szolgáltatott információk fényében történő vizsgálatára vonatkozó kötelezettség
            — Az említett tagállam jóhiszemű együttműködési kötelezettsége
      (EK 10. cikk és EK 88. cikk, (2) bekezdés; 659/1999 tanácsi rendelet, 10. és 13. cikk)
      4.        Megsemmisítés iránti kereset — Jogalapok — Hatáskörrel való visszaélés — Fogalom
      (EK 230. cikk)
      5.        Államok által nyújtott támogatások — A Bizottság által végzett vizsgálat — A támogatásnak a közös piaccal való összeegyeztethetőségével
            kapcsolatos értékelési nehézségek, illetve a támogatási jelleggel kapcsolatos kétségek — A Bizottságnak az EK 88. cikk (2) bekezdésében
            meghatározott hivatalos vizsgálati eljárás megindítására vonatkozó kötelezettsége
      (EK 87. cikk és EK 88. cikk, (2) és (3) bekezdés)
      6.        Államok által nyújtott támogatások — A Bizottság által végzett vizsgálat — A szóban forgó intézkedések létező támogatásokként
            vagy új támogatásokként való előzetes minősítése révén meghatározott eljárási keret — A Bizottság diszkrecionális jogkörének
            hiánya — A létező támogatásként való minősítést kérő tagállam jóhiszemű együttműködési kötelezettsége
      (EK 10. cikk és EK 88. cikk)
      7.        Államok által nyújtott támogatások — A Bizottság által jóváhagyott általános támogatási program — A jóváhagyás keretébe tartozóként
            bemutatott egyedi támogatás — A Bizottság által végzett vizsgálat — Elsődlegesen a jóváhagyó határozatra és csak másodlagosan
            a Szerződésre tekintettel végzett értékelés
      (EK 87. cikk és EK 88. cikk)
      8.        Államok által nyújtott támogatások — Létező támogatások és új támogatások — Közszolgáltatási szerződések keretében a szigetek
            közötti rendszeres fuvarozási szolgáltatásokat biztosító hajózási társaságoknak teljesített kifizetések — A 3577/92 rendelet
            4. cikkének (3) bekezdése — Az új támogatások rendszerének kizárólag a szerződések egyensúlyának fenntartásához nem szükséges
            kifizetésekre való alkalmazása
      (EK 88. cikk,(1) és (3) bekezdés; 3577/92 tanácsi rendelet, 4. cikk, (3) bekezdés)
      1.        Állami támogatásra vonatkozóan az EK 88. cikk (2) bekezdésében meghatározott vizsgálati eljárás megindítását elrendelő bizottsági
         határozat elleni azon kereset, amely lényegében annak kimondására irányul, hogy az érintett intézkedések végrehajtását nem
         kell felfüggeszteni ezen eljárás befejezésére várva, nem vált okafogyottá az említett eljárást befejező és a kereset előterjesztését
         követően időközben jogerőre emelkedett határozat meghozatala következtében.

      (vö. 15–18. pont)
      2.        Az EK 253. cikkben előírt, a sérelmet okozó határozatra vonatkozó indokolási kötelezettség célja az, hogy lehetővé tegye a
         Bíróság számára a határozatok jogszerűsége feletti felülvizsgálat gyakorlását, valamint hogy az érdekeltnek elegendő tájékoztatást
         adjon a határozat megalapozottágáról, vagy arról, hogy jogszerűségének vitatására alapul szolgáló hibában szenved‑e.

      A feltételezett állami támogatásokra vonatkozóan az EK 88. cikk (2) bekezdésében meghatározott eljárás megindítását elrendelő
         határozatot illetően az e határozatban a[z EK 88.  cikk alkalmazására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló
         659/1999 rendeletre vagy annak bizonyos rendelkezéseire történő hivatkozás hiánya csak abban az esetben minősülhetne az indokolási
         kötelezettség megsértésének, ha a Bizottság alkalmazta volna ennek a rendeletnek a Szerződésből közvetlenül nem következő
         rendelkezéseit.

      (vö. 22–23. pont)
      3.        Figyelemmel az EK 88. cikk (2) bekezdésében meghatározott eljárást megindító határozat jogi következményeire, amely az általa
         érintett intézkedéseket ideiglenesen új támogatásoknak minősíti, anélkül hogy az érintett tagállamnak lehetősége lenne tiltakozni
         e minősítéssel szemben, a Bizottságnak előzetesen meg kell említenie az érintett tagállamnak az eljárás tárgyát képező intézkedéseket
         annak érdekében, hogy az államnak adott esetben lehetősége legyen jeleznie a Bizottságnak, hogy szerinte az említett intézkedések
         nem minősülnek támogatásnak, vagy azok létező támogatásnak minősülnek. A[z EK 88.  cikk alkalmazására vonatkozó részletes
         szabályok megállapításáról szóló 659/1999 rendelet 10. és 13. cikke összhangban van e követelménnyel, így tehát nem mentesíti
         a Bizottságot az alól, hogy mielőtt megindítja a kérdéses tagállammal szemben az EK 88. cikk (2) bekezdésében meghatározott
         eljárást, megvitassa vele ezt az intézkedést.

      Ha a támogatási jelleg vitatott, a Bizottságnak az említett állam által bejelentett információk alapján megfelelő vizsgálatot
         kell lefolytatnia a kérdésben, még akkor is, ha ez a vizsgálat nem végleges értékelésre vezet. Az EK 10. cikkből következő,
         a tagállamok és az intézmények közötti jóhiszemű együttműködés elvének keretében, és az eljárás elhúzódásának elkerülése érdekében
         a kérdéses intézkedéseket nem támogatásnak tekintő tagállam feladata az, hogy a lehető legkorábban, már az intézkedések meghozatalának
         időpontjától kezdve a Bizottságnak ezen álláspontját alátámasztó adatokat szolgáltasson. Ha ezek az adatok lehetővé teszik
         a kétségek eloszlatását abban az értelemben, hogy a vizsgált intézkedésekből hiányoznak a támogatási elemek, akkor a Bizottság
         nem indíthatja meg az EK 88. cikk (2) bekezdésében meghatározott eljárást. Ellenben ha ezek az adatok nem teszik lehetővé
         a támogatási elemek létezésével kapcsolatos kétségek eloszlatását, és azoknak a közös piaccal való összeegyeztethetősége vonatkozásában
         is kétségek állnak fenn, akkor a Bizottságnak meg kell indítania az említett eljárást.

      (vö. 29–30., 48. pont)
      4.        A hatáskörrel való visszaélés fogalma arra a tényre vonatkozik, amikor valamely igazgatási hatóság a hatásköreit olyan cél
         érdekében gyakorolja, amely eltér attól a céltól, amelyre tekintettel ezen hatáskörökkel felruházták. Valamely határozat csak
         akkor valósít meg hatáskörrel való visszaélést, ha az objektív, releváns és egyező bizonyítékok alapján olyan határozatnak
         tűnik, amelyet ilyen cél elérése érdekében hoztak meg.

      (vö. 38. pont)
      5.        Amikor a Bizottság az EK 87. cikk szempontjából vizsgálja a támogatási intézkedéseket annak meghatározása érdekében, hogy
         azok összeegyeztethetők‑e a közös piaccal, köteles megindítani az EK 88. cikk (2) bekezdésében meghatározott eljárást, amennyiben
         az előzetes vizsgálati szakasz után nem tudja kiküszöbölni valamennyi, ezen intézkedések közös piaccal való összeegyeztethetőségének
         eldöntését megakadályozó nehézséget. Természetesen ugyanezeket az elveket kell alkalmazni abban az esetben is, ha a Bizottságnak
         kétségei vannak a vizsgált intézkedésnek az EK 87. cikk (1) bekezdése értelmében vett támogatáskénti minősítése kapcsán.

      (vö. 47. pont)
      6.        Az EK 88. cikk (2) bekezdésében meghatározott eljárás bizonyos körülmények fennállása esetén történő megindítására vonatkozó
         kötelezettség nem határozza meg előre azt az eljárási keretet, amelyben ezt a határozatot meg kell hozni, azaz a létező támogatási
         programok állandó vizsgálatát, miként az az EK 88. cikk (1) és (2) bekezdései rendelkezéseinek együttes alkalmazásából következik,
         vagy az új támogatások ellenőrzését, miként az ugyanezen cikk (3) és (2) bekezdései rendelkezéseinek együttes alkalmazásából
         következik.

      Figyelemmel az eljárás megválasztásának jogi következményeire abban az esetben, ha már alkalmazott intézkedésekről van szó,
         a Bizottság egyéb hiányában nem választhatja a második eljárási keretet, ha az érintett tagállam arra hivatkozik, hogy az
         elsőt kell alkalmazni. Ilyen esetben a Bizottságnak a tagállam által ebben a szakaszban közölt információk alapján kell elvégeznie
         a kérdés kellő vizsgálatát, még akkor is, ha ez a vizsgálat a megvizsgált intézkedések nem végleges minősítésére is vezet.

      Hasonlóan ahhoz, amit akkor kell tenni, amikor a támogatási elemeknek magára a létezésére vonatkozó kérdés merül fel, az EK 10. cikkéből
         következő, a tagállamok és az intézmények közötti jóhiszemű együttműködés elvének keretében, és az eljárás elhúzódásának elkerülése
         érdekében a kérdéses intézkedéseket létező támogatásnak tekintő tagállam feladata az, hogy a lehető legkorábban, már az intézkedések
         meghozatalának időpontjától kezdve szolgáltassa a Bizottságnak az ezen álláspontját alátámasztó adatokat. Ha ezek az adatok
         ideiglenes értékelés keretében lehetővé teszik annak feltételezését, hogy a kérdéses intézkedések valószínűleg ténylegesen
         létező támogatásoknak minősülnek, akkor a Bizottságnak azokat az EK 88. cikk (1) és (2) bekezdésében meghatározott eljárás
         keretében kell kezelni. Ellenben ha a tagállam által szolgáltatott adatok nem teszik lehetővé ezen ideiglenes következtetés
         levonását, vagy a tagállam e tekintetben nem szolgáltat semmilyen adatot, akkor a Bizottságnak ezen intézkedéseket az ugyanezen
         cikk (3) és (2) bekezdésében meghatározott eljárás keretében kell kezelnie.

      (vö. 53–55. pont)
      7.        Amikor a Bizottság engedélyezett valamely támogatási programot, akkor a bizalomvédelem és a jogbiztonság elveivel lenne ellentétes
         az, ha e program végrehajtási intézkedéseit ismét megvizsgálná mint új támogatásokat. Következésképpen, ha az érintett tagállam
         fenntartja, hogy az intézkedéseket az előzetesen engedélyezett rendszer alkalmazásával teszik meg, akkor ezen intézkedések
         vonatkozásában a Bizottság nem indíthatja meg – új támogatásoknak tekintve így azokat – az EK 88. cikk (2) bekezdésében meghatározott
         eljárást, amely magában foglalja azok felfüggesztését is, ellenben előzetesen meg kell határozni, hogy a kérdéses program
         kiterjed‑e, vagy sem ezekre az intézkedésekre, és igenlő válasz esetén, hogy azok megfelelnek‑e az e programot engedélyező
         határozatban meghatározott feltételeknek. Csak az e vizsgálatból származó nemleges következtetés esetén indíthatja meg a Bizottság
         az EK 88. cikk (2) bekezdésében meghatározott eljárást, új támogatásoknak tekintve a kérdéses intézkedéseket. Ellenben igenlő
         következtetés esetében a Bizottságnak ezeket az intézkedéseket létező támogatásokként kell kezelnie az EK 88. cikk (1) és (2) bekezdésében
         meghatározott eljárás szerint.

      (vö. 57. pont)
      8.        Mivel a szolgáltatásnyújtás szabadsága elvének a tagállamokon belüli tengeri fuvarozásra (tengeri kabotázs) történő alkalmazásáról
         szóló 3577/92 rendelet 4. cikkében meghatározott közszolgáltatási szerződések természetüknél fogva tartalmaznak a bennük meghatározott
         közszolgáltatási kötelezettségek biztosításához szükséges finanszírozási rendelkezéseket, valamint ezen cikk (3) bekezdésének
         szövege az említett szerződések fenntartását célozza – a lejártuk napjáig – anélkül, hogy e rendelkezés hatályát az említett
         szerződések bizonyos részeire korlátozná, az említett 4. cikk (3) bekezdése kiterjed az ezekbe foglalt közszolgáltatási kötelezettségek
         biztosításához szükséges pénzügyi rendelkezésekre.

      Ellenben, a kérdéses szerződések tárgyát képező közszolgáltatási kötelezettségek biztosításához szükséges mértéket meghaladó
         esetleges támogatások nem tartoznak ez utóbbi rendelkezés hatálya alá, pontosan azért, mert nem szükségesek e szerződések
         egyensúlyának megőrzéséhez, azaz azok fenntartásához, így tehát ezeket nem lehet e rendelkezés alapján létező támogatásoknak
         tekinteni.

      (vö. 64–65. pont)
A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (nagytanács)
      2005. május 10.(*)

      „Megsemmisítés iránti kereset – Állami támogatások – Tengeri fuvarozási vállalkozásokkal szembeni intézkedések – Közszolgáltatási szerződés – Támogatás hiánya, létező támogatás vagy új támogatás – Az EK 88. cikk (2) bekezdésében meghatározott eljárás megindítása – Felfüggesztési kötelezettség”
      A C‑400/99. sz. ügyben,
      az EK 230. cikk alapján megsemmisítés iránt 1999. október 18‑án
      az Olasz Köztársaság (képviseli kezdetben: U. Leanza, később: I. M. Braguglia, meghatalmazotti minőségben, segítői: P. G. Ferri és M. Fiorilli
         avvocati dello Stato, kézbesítési cím: Luxembourg)

      felperesnek
      az Európai Közösségek Bizottsága (képviselik: E. De Persio, D. Triantafyllou és V. Di Bucci, meghatalmazotti minőségben, kézbesítési cím: Luxembourg)

      alperes ellen
      benyújtott keresete tárgyában,
      A BÍRÓSÁG (nagytanács),
      tagjai: V. Skouris elnök, P. Jann, C. W. A. Timmermans és A. Rosas tanácselnökök, J.‑P. Puissochet (előadó), R. Schintgen,
         N. Colneric, S. von Bahr és J. N. Cunha Rodrigues bírák,

      főtanácsnok: C. Stix‑Hackl,
      hivatalvezető: R. Grass,
      tekintettel az írásbeli szakaszra,
      a főtanácsnok indítványának a 2004. június 10‑i tárgyaláson történt meghallgatását követően,
      meghozta a következő
      Ítéletet
      1        Az Olasz Köztársaság keresetlevelében az Európai Közösségek Bizottságának az SG(99) D/6463 levélben 1999. augusztus 6‑án közölt,
         a C 64/99 (korábbi NN 68/99) – Olaszország – a Gruppo Tirrenia di Navigazione vállalkozásoknak nyújtott állami támogatásra
         vonatkozóan az EK 88. cikk (2) bekezdésében meghatározott eljárás megindítását elrendelő határozatának (HL C 306., 2. o.,
         a továbbiakban: a megtámadott határozat) mint az eljárás tárgyát képező állami támogatás felfüggesztéséről rendelkező határozatnak
         a megsemmisítését kéri.

       A tényállás és az eljárás
      2        A Bizottság szolgálatai, mivel olyan panaszokat kaptak, amelyek szerint az olasz hatóságok nem engedélyezett állami támogatásokat
         nyújtanak a Gruppo Tirrenia di Navigazione vállalkozásai (a továbbiakban: a Tirrenia‑csoport) által működtetett kompok után
         a belső fuvarozási szolgáltatásokra, 1999. március 12‑i levelükben kérdést intéztek az olasz hatóságokhoz e tárgyban.

      3        Ez az információkérés különösen a Tirrenia‑csoportot terhelő közszolgáltatási kötelezettségekre, valamint az e kötelezettségekből
         származó többletköltségek meghatározásának és ellentételezésének feltételeire vonatkozott.

      4        Az olasz hatóságokkal folytatott különböző információcseréket követően a Bizottság úgy vélte, hogy a Tirrenia‑csoport vállalkozásai
         javára olyan, állami támogatásnak minősíthető intézkedéseket hoztak, amelyek esetében komoly kétségek merülnek fel a közös
         piaccal való összeegyeztethetőségük tekintetében. A megtámadott határozattal a Bizottság megindította e feltételezett támogatások
         vonatkozásában az EK 88. cikk (2) bekezdésében meghatározott eljárást. Ennek keretében a Bizottság az eljárás tárgyát képező
         intézkedéseket az EK 88. cikk (3) bekezdésének értelmében vett új támogatásokként, illetve létező támogatások módosításaiként
         (a továbbiakban együtt: új támogatások) kezelte, nem pedig az EK 88. cikk (1) bekezdése szerinti létező támogatásokként (a
         továbbiakban: létező támogatások). Majd közölte ezt a határozatot az olasz hatóságokkal.

      5        Az említett határozat „Következtetések” című részében a Bizottság jelezte, hogy fenntartja magának a jogot arra, hogy felhívja
         az olasz hatóságokat az általános gazdasági érdekű szolgáltatások nyújtásához kapcsolódó nettó költségkiegészítést meghaladó
         valamennyi támogatás kifizetésének felfüggesztésére. Ezt követően felhívta az olasz hatóságokat, hogy tíz munkanapon belül
         erősítsék meg e kifizetések felfüggesztését, majd kifejtette, hogy amennyiben nem függesztik fel az ezen felül kifizetett
         támogatásokat, és a felfüggesztéssel érintett összeg nem igazolt, akkor ilyen értelmű rendelkezést intézhet az olasz hatóságokhoz.
         A Bizottság kifejtette, hogy a felfüggesztés szükséges a versenytorzító hatások korlátozásához, és a felfüggesztés nem jelenti
         maguknak a szolgáltatásoknak a felfüggesztését, amelyeket a közösségi joggal összhangban lévő módon továbbra is biztosítani
         lehet. Az olasz hatóságok figyelmét külön felhívta az EK 88. cikk (3) bekezdésének felfüggesztő hatályára, valamint a tagállamoknak
         1995. február 22‑én megküldött levélre, amelyben jelezte, hogy valamennyi jogellenesen nyújtott támogatást vissza lehet venni
         a kedvezményezettől.

      6        Az Olasz Köztársaság 1999. október 18‑án nyújtotta be a megtámadott határozat „jogellenesnek nyilvánított támogatások felfüggesztéséről
         rendelkező részében” történő megsemmisítése iránti keresetét.

      7        A Tirrenia di Navigazione SpA, az Adriatica di Navigazione SpA, a Caremar SpA, a Toremar SpA, a Siremar SpA és a Saremar SpA,
         a Tirrenia‑csoport társaságai 1999. október 19‑én a megtámadott határozat egészének megsemmisítése iránti keresetlevelet nyújtottak
         be az Európai Közösségek Elsőfokú Bíróságának Hivatalához, amelyet T‑246/99. sz. alatt vettek nyilvántartásba.

      8        A Bizottság 1999. november 25‑én külön beadványt nyújtott be a Bíróság Hivatalához, amelyben az eljárási szabályzat 91. cikkének
         1. §‑a alapján kérte a Bíróságot, hogy állapítsa meg a kereset okafogyottá válását, vagy az ügy érdemét nem érintve adjon
         helyt az elfogadhatatlansági kifogásnak.

      9        A Bíróság a C‑400/99. sz., Olaszország kontra Bizottság ügyben 2001. október 9‑én hozott ítéletével (EBHT 2001., I‑7303. o.,
         a továbbiakban: a közbenső ítélet) elutasította ezt a kérelmet, és folytatta az ügy érdemi elbírálását. A Bíróság ebben az
         ítéletében lényegében azon indok alapján nyilvánította elfogadhatónak a keresetet, hogy a Bizottság az eljárás tárgyát képező
         intézkedéseket jogellenesen alkalmazott új állami támogatásoknak minősítette, noha az olasz kormány fenntartotta, hogy ezek
         közül egyesek esetében jogszerűen nyújtott létező támogatásokról van szó, míg mások tekintetében azt, hogy azok nem tartalmaznak
         támogatási elemet, amiből az következik, hogy ellentétben azzal, ami a megtámadott határozatból következik, ezeket az intézkedéseket
         nem kell felfüggeszteni. Figyelemmel erre az összefüggésre, a Bíróság úgy vélte, hogy az említett határozat önálló joghatásokkal
         bír, és következésképpen megtámadható jogi aktusnak minősül. Az e bírósági következtetésre vezető elemzés részleteit a közbenső
         ítélet tartalmazza.

      10      Az Elsőfokú Bíróság 2003. március 25‑én a Bíróság alapokmánya 54. cikkének (3) bekezdése alapján felfüggesztette az előtte
         T‑246/99. sz. alatt folyamatban lévő eljárást a Bíróság jelen ügyre vonatkozó ítéletének meghozataláig.

      11      Időközben a Bizottság befejezte a megtámadott határozattal a Tirrenia‑csoport vállalkozásai egyikének, nevezetesen a Tirrenia
         di Navigazione SpA hajózási társaságnak az olasz állammal 1991‑ben kötött, e vállalkozás közszolgáltatási kötelezettségeire
         vonatkozó megállapodásából származó program keretében hozott intézkedésekre vonatkozóan megindított eljárást (Az Olaszország
         által a Tirrenia di Navigazione SpA hajózási társaságnak nyújtott állami támogatásokra vonatkozó 2001. június 21‑i határozat
         [HL L 318., 9. o., a továbbiakban: a 2001. június 21‑i határozat]). Ebben a keretben a közszolgáltatások ellentételezése címén
         1990. január 1. és 2000. december 31. közötti időszakban történt kifizetéseket a Bizottság a közös piaccal összeegyeztethetőnek
         nyilvánította, és feltételesen engedélyezte az ugyanilyen típusú kifizetéseket a 2001. január 1. és 2004. december 31. közötti
         időszakra. Ugyanakkor a Bizottság ugyanezen határozatában fenntartotta az ezen intézkedésekre megállapított és a megtámadott
         határozatban is kimondott új támogatási minősítést, amelyet az Olasz Köztársaság a jelen keresetben továbbra is vitat.

      12      A jelen ügyben az írásbeli szakasz befejezését követően elfogadott második határozatában a Bizottság befejezte a megtámadott
         határozattal megindított eljárást a Tirrenia‑csoport egyéb vállalkozásai vonatkozásában (Olaszország által az Adriatica, a
         Caremar, a Siremar, a Saremar és a Toremar [Gruppo Tirrenia] hajózási társaságoknak nyújtott állami támogatásokra vonatkozó,
         2004. március 16‑i 2005/163/EK bizottsági határozat [HL 2005. L 53., 29. o.]). A Bizottság a közös piaccal összeegyeztethetőnek
         nyilvánította a közszolgáltatások ellentételezése címén 1992. január 1‑jétől kezdődően e vállalkozásoknak juttatott kifizetések
         nagy részét, és a 2004. évtől bizonyos feltételektől tette függővé kifizetésük folytatását. A Bizottság ugyanakkor a közös
         piaccal összeegyeztethetetlennek nyilvánította az Adriatica vállalkozásnak 1992. január és 1994. július között a hajózási
         kapcsolatért biztosított finanszírozásokat, és elrendelte a gyors tengeri utasszállítási kapcsolat biztosításáért a Caremar
         vállalkozásnak nyújtott finanszírozás megszüntetését 2004. szeptember 1‑jétől. E második, eljárást befejező határozatában
         a Bizottság szintén fenntartotta a fent említett intézkedések egészére megállapított és a megtámadott határozatban is kimondott
         új támogatásokkénti minősítést.

       A felek kérelmei
      13      Az Olasz Köztársaság azt kéri a Bíróságtól, hogy:

      –        semmisítse meg a Bizottság 1999. augusztus 6‑i levelét a „jogellenesnek nyilvánított támogatások felfüggesztéséről rendelkező
         részében”;

      –        kötelezze a Bizottságot a költségek viselésére.
      14      A Bizottság azt kéri, hogy:

      –        a Bíróság állapítsa meg, hogy a kereset okafogyottá vált a megtámadott határozat Tirrenia di Navigazionénak juttatott támogatásokra
         vonatkozó részében;

      –        ezt meghaladóan utasítsa el a kerestet;
      –        kötelezze a felperest a költségek viselésére.
       A kereset okafogyottá válására vonatkozó kérelmekről
      15      A Bizottság viszonválaszában fenntartja, hogy a kereset a Tirrenia di Navigazione SpA‑nak nyújtott támogatások vonatkozásában
         okafogyottá vált. Mivel a jogorvoslatra nyitva álló határidőn belül nem támadták meg a 2001. június 21‑i határozatot, ezért
         jogerősen megállapítást nyert, hogy az e társaság javára hozott intézkedések, bár összeegyeztethetőek a közös piaccal, jogellenes
         állami támogatásoknak, azaz az EK 88. cikk (3) bekezdésében előírt előzetes engedély nélkül nyújtott új támogatásoknak minősülnek.
         E támogatások vonatkozásában a megtámadott határozat elvesztette valamennyi önálló joghatását, így az olasz kormánynak már
         nem fűződhet érdeke annak megsemmisítéséhez.

      16      A Bizottság érvelését el kell utasítani.

      17      A megtámadott határozattal megindított eljárást részben befejező, 2001. június 21‑i határozatában a Bizottság megerősítette
         előzetes értékelését, amely szerint a Tirrenia di Navigazione SpA részére közszolgáltatási kötelezettségeinek ellentételezése
         címén nyújtott támogatások az EK 88. cikk (3) bekezdése szerinti új támogatásoknak minősülnek, és ez a határozat jogerőre
         emelkedett, mivel nem támadták meg a jogorvoslatra nyitva álló határidőn belül. Mindenesetre a megtámadott határozat ellen
         benyújtott kereset lényegében annak kimondására irányul, hogy a Bizottság által ebben a határozatában felfüggeszteni kért
         intézkedések végrehajtását nem kell felfüggeszteni a megtámadott határozat által megindított eljárást befejező határozat vagy
         határozatok meghozatalára várva. Ez a kérdés azonban nem lehet az eljárást megszüntető határozat tárgya, miként az az EK 88. cikk
         (2) bekezdésének első albekezdéséből, valamint az [EK 88. cikk] alkalmazására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról
         szóló, 1999. március 22‑i 659/1999/EK tanácsi rendelet (HL L 83., 1. o., a továbbiakban: az állami támogatási eljárásról szóló
         rendelet) 7. cikkének (2)–(5) bekezdéséből és 14. cikkéből következik.

      18      Az előzőekből következően a kereset egyáltalán nem vált okafogyottá.

       Az ügy érdeméről
      19      Az olasz kormány érdemben négy megsemmisítés iránti jogalapot hoz fel. Elsősorban fenntartja, hogy a megtámadott határozat
         nem tartalmaz indokolást. Másodsorban a Bizottság nem tette lehetővé az olasz hatóságok számára, hogy a megtámadott határozat
         elfogadását megelőzően előterjesszék észrevételeiket. Harmadsorban a Bizottság visszaélt hatáskörével. Végül a megtámadott
         határozat különböző okokból kifolyólag megsértette az EK 87. cikk (1) bekezdését, valamint az EK 88. cikk (1) és (3) bekezdését.

       Az indokolásról
       A felek érvei
      20      Az olasz kormány azt rója fel a Bizottságnak, hogy a megtámadott határozatban nem hivatkozott az állami támogatási eljárásról
         szóló rendeletre, noha ez a rendelet ekkor már hatályban volt.

      21      A Bizottság erre válaszként megemlíti, hogy a megtámadott határozathoz hasonlóan az EK 88. cikk (2) bekezdésében meghatározott
         eljárást megindító határozat jogalapja közvetlenül a Szerződésben található, ezért nem kell hivatkozni az állami támogatási
         eljárásról szóló rendeletre.

       A Bíróság álláspontja
      22      Az EK 253. cikk előírja, hogy a Bizottság által elfogadott határozatoknak indokolást kell tartalmazniuk. A sérelmet okozó
         határozat indokolási kötelezettségének célja az, hogy lehetővé tegye a Bíróság számára a határozatok jogszerűsége feletti
         felülvizsgálat gyakorlását, valamint hogy az érdekeltnek elegendő tájékoztatást adjon a határozat megalapozottágáról, vagy
         arról, hogy jogszerűségének vitatására alapul szolgáló hibában szenved‑e (lásd különösen a 195/80. sz., Michel kontra Parlament
         ügyben 1981. november 26‑án hozott ítélet [EBHT 1981., 2861. o.] 22. pontját).

      23      Jelen esetben, a megtámadott határozatban az állami támogatási eljárásról szóló rendeletre vagy annak bizonyos rendelkezéseire
         történő hivatkozás hiánya csak abban az esetben minősülhetne az indokolási kötelezettség megsértésének, ha a Bizottság alkalmazta
         volna ennek a rendeletnek a Szerződésből közvetlenül nem következő rendelkezéseit. Ebből a szempontból meg kell jegyezni,
         hogy ez a rendelet jelentős mértékben a Szerződés állami támogatásokra vonatkozó eljárásjogi rendelkezéseinek a közösségi
         bíróság által a rendelet elfogadását megelőzően kialakított értelmezését foglalja részletesen jogszabályba.

      24      Jelen esetben a megtámadott határozat nem alkalmaz egyetlen olyan, az állami támogatások ellenőrzésére vonatkozó eljárásjogi
         rendelkezést sem, amely ne következne közvetlenül a Szerződésből. A Bizottság e határozatában az EK 88. cikk (2) bekezdésének
         alkalmazásával felhívta az olasz hatóságokat, hogy tegyék meg az abban említett intézkedésekkel kapcsolatos észrevételeiket,
         és e felhívás megfogalmazásakor ez utóbbi intézkedéseket ideiglenesen új állami támogatásoknak minősítette, amely egyben magában
         foglalta a határozatban előírt mértékben történő felfüggesztésüket is (lásd a C‑312/90. sz., Spanyolország kontra Bizottság
         ügyben 1992. június 30‑án hozott ítélet [EBHT 1992., I‑4117. o.] 17. pontját, a C‑47/91. sz., Olaszország kontra Bizottság
         ügyben 1992. június 30‑án hozott ítélet [EBHT 1992., I‑4145. o.] 25. pontját, valamint a közbenső ítélet 56. pontját). Az
         e határozatból következő egyetlen eljárás vagy joghatás sem alapul az állami támogatási eljárásról szóló rendelet újító jellegű
         rendelkezésén.

      25      Következésképpen az indokolási kötelezettségnek a megtámadott határozatban történt megsértésére vonatkozó jogalapot el kell
         utasítani.

       Az észrevételek előterjesztése lehetőségének hiányáról
       A felek érvei
      26      Az olasz kormány fenntartja, hogy a Bizottságnak meg kellett volna számára teremtenie azt a lehetőséget, hogy a megtámadott,
         bizonyos finanszírozások felfüggesztését előíró határozat elfogadása előtt megtegye észrevételeit. Véleménye szerint az ilyen
         eljárás elmaradása különösen súlyos, mivel a megtámadott határozat két különböző típusú intézkedését is érint, nevezetesen
         a Tirennia‑csoport 1999–2002‑es időszakra vonatkozó ipari tervének kísérő intézkedéseit, valamint az üzemanyag‑ és kenőolaj‑ellátásra
         vonatkozó adóügyi intézkedéseket, amelyekre nem is hivatkoztak az olasz hatóságokkal szemben azelőtt, hogy a megtámadott határozat
         megemlítette volna azokat.

      27      A Bizottság emlékeztet arra, hogy ez a határozat nem tartalmaz az eljárás tárgyát képező intézkedések felfüggesztésére vonatkozó
         felhívást. Következésképpen álláspontja szerint nem kellett alkalmazni az állami támogatási eljárásról szóló rendelet 11. cikke
         (1) bekezdésének az olasz kormány által keresetlevelében hivatkozott rendelkezéseit, amelyek előírják az érintett tagállam
         észrevételeinek beszerzését az ilyen felhívás meghozatala előtt. Ellenben a megtámadott határozat pontosan egy későbbi felfüggesztésre
         vonatkozó esetleges felhívással kapcsolatos észrevételek megtételére történő felhívást tartalmazott.

      28      A Bizottság hozzáfűzi, hogy a be nem jelentett és alkalmazott új támogatások (az állami támogatási eljárásról szóló rendelet
         III. fejezetében meghatározott „jogellenes” támogatások) esetében az EK 88. cikk (2) bekezdésében meghatározott eljárást megindító
         határozatot nem kell megelőznie az érintett állammal való levélváltásnak. Valójában e rendelet 10. cikkének (2) bekezdése
         lehetővé teszi a Bizottság számára, hogy előzetesen információt kérjen az említett államtól, azonban nem kötelezi erre. A
         hivatkozott rendelet 13. cikkének (1) bekezdése lehetővé teszi az említett eljárás megindítását anélkül, hogy bármilyen előzetes
         kötelezettséghez kötné azt.

       A Bíróság álláspontja
      29      Figyelemmel az EK 88. cikk (2) bekezdésében meghatározott eljárást megindító határozat jogi következményeire, amely az általa
         érintett intézkedéseket ideiglenesen új támogatásoknak minősíti, anélkül hogy az érintett tagállamnak lehetősége lenne tiltakoznia
         e minősítéssel szemben (lásd a közbenső ítélet 59. és 60. pontját), a Bizottságnak előzetesen meg kellett volna említenie
         az érintett államnak az eljárás tárgyát képező intézkedéseket annak érdekében, hogy az államnak szükség esetén lehetősége
         legyen jeleznie a Bizottságnak, hogy szerinte az említett intézkedések nem minősülnek támogatásnak, vagy azok létező támogatásnak
         minősülnek.

      30      Az állami támogatási eljárásról szóló rendeletnek a Bizottság által hivatkozott 10. és 13. cikke összhangban van e követelménnyel.
         A 10. cikk – amely azt a helyzetet szabályozza, amikor a Bizottság jogellenesnek tartott támogatásra vonatkozó információkkal
         rendelkezik, függetlenül azok forrásától – (2) bekezdésében alkalmazott „szükség esetén” kifejezés, amely azt a mondatot vezeti
         be, hogy „[A Bizottság szükség esetén] információt kér az érintett tagállamtól”, azokra az esetekre vonatkozik, amikor a Bizottság
         már megfelelő módon megemlítette az érintett tagállamnak a kérdéses intézkedést, például éppen maga a tagállam tájékoztatta
         a Bizottságot ezen intézkedés létezéséről. Ez nem jelenti azt, hogy a Bizottság nem köteles a kérdéses tagállamnak megemlíteni
         az intézkedést, mielőtt megindítja vele szemben az EK 88. cikk (2) bekezdésében meghatározott eljárást. Sőt a 13. cikk, amely
         szerint egy lehetséges jogellenes támogatás vizsgálata az említett eljárást megindító határozattal zárulhat, nem mentesíti
         a Bizottságot az alól, hogy az ilyen határozat meghozatala előtt megemlítse a kérdéses intézkedést az érintett tagállamnak.

      31      Jelen esetben a Bizottság a megtámadott határozat elfogadása előtt nem említette meg az olasz hatóságoknak azt az adószabályozást,
         amelynek kedvezményezettje a Tirrenia‑csoport volt hajóinak üzemanyag‑ és kenőolaj‑ellátása vonatkozásában, amely határozat
         feltételezte e szabályozás legalább részben történő felfüggesztését. Ha a Bizottság ezt megtette volna, akkor az olasz hatóságok
         egyszerre előterjeszthették volna azokat az adatokat, amelyek arra irányultak, hogy a szabályozást nem kell jogellenes támogatásként
         felfüggeszteni. Ebből a szempontból meg kell jegyezni, hogy a Tirrenia di Navigazionéra vonatkozó eljárást részben befejező
         2001. június 21‑i határozatban a Bizottság jelezte az olasz hatóságoknak, hogy azok az 1996. március 2‑i határozatot követően,
         azaz a megtámadott határozatot megelőzően kiterjesztették a szabályozást a karbantartási munkák miatt kikötőben álló valamennyi
         hajóra.

      32      Azonban a Tirrenia‑csoport 1999–2002‑es időszakra vonatkozó ipari tervét illetően az ügy irataiból megállapítható, hogy a
         Bizottság 1999. március 12‑i levelébe foglalt információkérésében megemlítette azon többéves gazdasági tervek mechanizmusát,
         amelyeket a Tirennia‑csoportnak az olasz hatóságok elé kellett terjesztenie. Ezért ha új terv vagy valamely korábbi tervet
         kiegészítő intézkedések álltak volna előkészítés alatt, majd azt/azokat a csoport bemutatta volna az említett levéllel érintett
         intézkedések előzetes vizsgálati szakasza alatt, akkor az olasz hatóságok számíthattak volna arra, hogy egy esetleges, az
         EK 88. cikk (2) bekezdésében meghatározott eljárást megindító határozat hatálya kiterjedjen erre az új tervre vagy ezekre
         a kiegészítésekre. Ők maguk tájékoztathatták volna azokról a Bizottságot, szükség esetén olyan adatokat hozva fel, amelyek
         lehetővé tették volna annak elkerülését, hogy azokra mint feltételezett új támogatásokra kiterjedjen az ilyen határozat.

      33      A Tirrenia‑csoport részére annak közszolgáltatási kötelezettségei címén nyújtott támogatásokat illetően az ügy irataiból megállapítható,
         hogy ezeket az intézkedéseket már mind a Bizottság szolgálatai, mind az olasz hatóságok megemlítették a Bizottság 1999. március
         12‑i információkérésében, az olasz hatóságok által arra adott válaszban, valamint a kétoldalú megbeszélések során, valamennyi
         esetben a megtámadott határozat elfogadását megelőzően. Ezek vonatkozásában tehát az olasz kormány már nem hivatkozhat arra,
         hogy nem volt lehetősége a megtámadott határozat elfogadása előtt a releváns adatok előterjesztésére.

      34      Következésképpen meg kell semmisíteni a megtámadott határozatot a Tirrenia‑csoport hajóinak üzemanyag‑ és kenőolaj‑ellátásával
         kapcsolatos adószabályozás felfüggesztésére vonatkozó részében.

      35      A jelen ítélet e szakaszában az alább következő elemzés már csak a Tirrenia‑csoport vállalkozásainak a közszolgáltatási kötelezettségeik
         címén nyújtott támogatásokra vonatkozik, amelyek kapcsán az olasz kormány fenntartja, hogy ha e szubvenciók támogatási elemeket
         is tartalmaznak, ezek mindenesetre létező támogatásoknak minősülnek, valamint a Tirennia‑csoport 1999–2002‑es időszakra vonatkozó
         ipari terveire.

       A hatáskörrel való visszaélésről
       A felek érvei
      36      Az olasz kormány úgy véli, hogy a megtámadott határozat a kérdéses intézkedéseket jogellenes támogatásoknak minősítve nem
         tartalmaz indokot, amely igazolja e minősítést. A felfüggesztésre vonatkozó egyetlen indokolás az említett intézkedések alkalmazásának
         folytatásával azon vállalkozásoknak okozott kárra vonatkozott, amelyek a Tirrenia versenytársai, azonban nem foglalkozott
         annak bizonyításával, hogy az EK 87. cikk (1) bekezdése szerinti, valamint új támogatásokról van szó. A Bizottság így kizárólag
         elővigyázatosságból hozott felfüggesztő határozatot arra az esetre, ha az érintett intézkedések ténylegesen jogellenes új
         támogatások lennének, azonban ez a határozat egyáltalán nem alapul az e következtetés levonását lehetővé tevő megfelelő vizsgálaton.

      37      A Bizottság ebből a szempontból hangsúlyozza, hogy a megtámadott határozat nem tartalmaz felfüggesztésre vonatkozó felhívást,
         amely szükségessé tenné a jogellenes támogatások létezésének bizonyítását. Ő csak kétségeit fejezte ki a támogatások létezésével,
         azok jogellenes jellegével és a közös piaccal való összeegyeztethetőségükkel kapcsolatban. Csak a kérdéses intézkedések által
         a Tirrenia‑csoport versenytársainak okozható esetleges károkra vonatkozó megfontolások kapcsolódnak egy későbbi felfüggesztésre
         vonatkozó felhívás lehetőségéhez, amelynek tekintetében felhívta az olasz hatóságokat nyilatkozataik megtételére.

       A Bíróság álláspontja
      38      A hatáskörrel való visszaélés fogalma arra a tényre vonatkozik, amikor valamely igazgatási hatóság a hatásköreit olyan cél
         érdekében gyakorolja, amely eltér attól a céltól, amelyre tekintettel ezen hatáskörökkel felruházták (lásd különösen a 817/79. sz.,
         Buyl és társai kontra Bizottság ügyben 1982. február 4‑én hozott ítélet [EBHT 1982., 245. o.] 28. pontját). Valamely határozat
         csak akkor valósít meg hatáskörrel való visszaélést, ha az objektív, releváns és egyező bizonyítékok alapján olyan határozatnak
         tűnik, amelyet ilyen cél elérése érdekében hoztak meg (lásd különösen a 18/65. és 35/65. sz., Gutmann egyesített ügyekben
         1966. május 5‑én hozott ítélet [EBHT 1966., 149. o.] 170. pontját).

      39      Jelen esetben ez nem áll fenn. Miként a Bíróság azt a közbenső ítéletben is kimondta, azon végrehajtás alatt álló intézkedések
         felfüggesztése, amelyeket az EK 88. cikk (2) bekezdésében meghatározott eljárást megindító határozatban a Bizottság új támogatásoknak
         minősített, közvetlenül e minősítésből következik, összhangban az EK 88. cikk (3) bekezdése utolsó mondatának rendelkezéseivel.
         Ezért a hatáskörrel való visszaélést csak akkor lehetne megállapítani, ha bizonyítanák, hogy a Bizottság szándékosan minősítette
         új támogatásoknak azokat az intézkedéseket, amelyek kapcsán nem volt kétséges számára, hogy azok az EK 88. cikk (1) bekezdésében
         meghatározott ellenőrzési rendszer alá tartozó létező támogatások, vagy azok sem az EK 87., sem az EK 88. cikk alá nem tartoznak,
         azaz amennyiben bizonyítanák, hogy a Bizottság szándékosan akarta rövid időn belül elérni azoknak az intézkedéseknek a felfüggesztését,
         amelyek vonatkozásában nem kételkedhetett abban, hogy azokat jogszerűen végre lehet hajtani, legalábbis az eljárás befejezéséig.

      40      Következésképpen a megtámadott intézkedés elfogadásának időpontjában, és figyelemmel azokra az információkra, amelyekkel a
         Bizottság rendelkezett, nem tűnt ki kétségtelenül az, hogy az említett határozatban foglalt felfüggesztés tárgyát képező,
         a Tirrenia‑csoportnak nyújtott, az általános gazdasági érdekű szolgáltatásokhoz kapcsolódó nettó költségkiegészítést meghaladó
         szubvenciók akár a fenti értelemben vett létező támogatásnak, akár támogatási elemeket nem tartalmazó intézkedésnek minősülnek‑e.

      41      Ebből következően a hatáskörrel való visszaélésre vonatkozó jogalap nem megalapozott.

       Az EK 87. cikk (1) bekezdésének és az EK 88. cikk (1) és (3) bekezdésének megsértéséről
       A felek érvei
      42      Az olasz kormány hangsúlyozza, hogy a megtámadott határozatban a Bizottság jelezte, hogy ebben a szakaszban nem lehetséges
         dönteni a támogatási elemek fennállásáról. A bizonytalanság ilyen foka nem tenné lehetővé a kérdéses intézkedések felfüggesztését
         eredményező eljárás megindítását. Ebből a szempontból az olasz kormány a Bíróság C‑47/91. sz., Olaszország kontra Bizottság
         ügyben 1994. október 5‑én hozott ítéletére (EBHT 1994., I‑4635. o.) hivatkozik, amelyben az egyedi támogatásoknak a támogatási
         programot jóváhagyó határozattal való összeegyeztethetőségének kérdéséről szólva a Bíróság kimondta, hogy:

      „33.      […] mivel [az EK 88. cikk (3) bekezdése] kizárólag annak elrendelésére jogosítja fel a Bizottságot, hogy az új támogatások
         nyújtását függesszék fel, az egyedi támogatásoknak a támogatási programot jóváhagyó határozattal való összeegyeztethetőségére
         vonatkozóan fennálló egyszerű kétség nem elegendő.

      34.      Ha a Bizottságnak kétségei vannak az egyedi támogatásoknak a támogatási programot jóváhagyó határozattal való összeegyeztethetőségére
         vonatkozóan, akkor az ő feladata, hogy felhívja az érintett tagállamot, hogy az általa megszabott határidőn belül adja át
         a jogvita tárgyát képező támogatásnak a támogatási programot jóváhagyó határozatával való összeegyeztethetőségére vonatkozó
         döntéshez szükséges valamennyi iratot, információt és adatot.”

      43      Mindezeken felül az olasz kormány szerint a Bizottságnak a megtámadott határozatban el kellett volna fogadnia, hogy a szolgáltatásnyújtás
         szabadsága elvének a tagállamokon belüli tengeri fuvarozásra (tengeri kabotázs) történő alkalmazásáról szóló, 1992. december
         7‑i 3577/92/EGK tanácsi rendelet (HL L 364., 7. o.) hatálybalépése előtt fennálló közszolgáltatási szerződések alapján nyújtott,
         a közszolgáltatás többletköltségeinek fedezéséhez szükséges támogatásokat e rendelet 4. cikkének (3) bekezdése engedélyezte,
         amely szerint „a már megkötött közszolgáltatási szerződések hatályban maradhatnak a lejáratuk napjáig”.

      44      Ebből a szempontból az olasz kormány jelzi, hogy az 1991. július 30‑án a közlekedési miniszter és az említett vállalkozások
         között megkötött közszolgáltatási szerződések határozzák meg mindazt, amit a Tirrenia‑csoport vállalkozásainak a közszolgáltatási
         feladatok ellentételezéseként nyújtottak, e szerződéseket 1991‑ben bejelentették a Bizottságnak, és e tárgyra vonatkozó egyes
         adatokat 1991 és 1997 között is megküldtek részére. Válaszában hangsúlyozza, hogy a 3577/92 rendelet által bevezetett liberalizáció
         előtt az esetleges támogatásokat így hajtották végre, mivel a közszolgáltatási kötelezettségek és az azokra vonatkozó ellentételezések
         lényeges elemei még a Római Szerződés előtti időszakból származtak, és hogy a Bizottságnak, mivel megkapta az azokra vonatkozó
         bejelentéseket, mindenesetre kifejezetten vagy hallgatólagosan engedélyeznie kellett volna az említett támogatásokat. Következésképpen,
         ha a Tirrenia‑csoport vállalkozásainak javára nyújtott kifizetéseket az EK 87. cikk (1) bekezdése szerinti állami támogatásoknak
         kellene minősíteni, akkor azok létező támogatásoknak minősülnének.

      45      Ennek megfelelően az olasz kormány szerint a Bizottság nem vette figyelembe a részére 1991 és 1997 között bejelentett adatokat
         annak meghatározása során, hogy létező támogatásokról vagy új támogatásokról van‑e szó. A Bizottság minden indok nélkül a
         második feltételezést fogadta el.

      46      A Bizottság kifejti, hogy a támogatások elemeinek a vizsgált intézkedésekben való fennállásával kapcsolatos bizonytalanságok
         kifejezése megszokott az EK 88. cikk (2) bekezdésében meghatározott eljárást megindító határozat keretében. Jelzi, hogy a
         megtámadott határozatban ellenben a kérdéses intézkedések új jellegére vonatkozóan semmilyen kétséget nem fejezett ki, mivel
         e határozat elfogadását megelőző levelezésükben az olasz hatóságok egyáltalán nem állították, hogy létező támogatásokról van
         szó. Következésképpen a helyzet nem hasonlítható össze a fent hivatkozott Olaszország kontra Bizottság ítélet alapjául szolgáló
         helyzettel.

       A Bíróság álláspontja
      47      Miként a Bíróság következetesen megállapította, amikor a Bizottság az EK 87. cikk szempontjából vizsgálja a támogatási intézkedéseket
         annak meghatározása érdekében, hogy azok összeegyeztethetők‑e a közös piaccal, köteles megindítani az EK 88. cikk (2) bekezdésében
         meghatározott eljárást, amennyiben az előzetes vizsgálati szakasz után nem tudja kiküszöbölni ezen intézkedések közös piaccal
         való összeegyeztethetőségének eldöntését megakadályozó valamennyi nehézséget (a 84/82. sz., Németország kontra Bizottság ügyben
         1984. március 20‑án hozott ítélet [EBHT 1984., 1451. o.] 13. pontja). Természetesen ugyanezeket az elveket kell alkalmazni
         abban az esetben is, ha a Bizottságnak kétségei vannak a vizsgált intézkedésnek az EK 87. cikk (1) bekezdése értelmében vett
         támogatáskénti minősítése kapcsán. Következésképpen nem lehet a Bizottságnak felróni azt, hogy annak ellenére is megindította
         az eljárást, hogy az e célból hozott határozatban is kifejezi kétségeit azzal kapcsolatban, hogy az annak tárgyát képező intézkedések
         az EK 87. cikk (1) bekezdése értelmében vett támogatásoknak minősülnek.

      48      Ugyanakkor figyelemmel az EK 88. cikk (2) bekezdésében meghatározott eljárás megindításának jogi következményeire, ami az
         új támogatásokként kezelt intézkedéseket illeti, amikor az érintett tagállam arra hivatkozik, hogy ezek az intézkedések nem
         minősülnek az EK 87. cikk (1) bekezdése értelmében vett támogatásoknak, akkor a Bizottságnak az említett állam által bejelentett
         információk alapján megfelelő vizsgálatot kell lefolytatnia a kérdésben, még akkor is, ha ez a vizsgálat nem végleges értékelésre
         vezet. Az EK 10. cikkéből következő, a tagállamok és az intézmények közötti jóhiszemű együttműködés elvének keretében és az
         eljárás elhúzódásának elkerülése érdekében a kérdéses intézkedéseket nem támogatásnak tekintő tagállam feladata az, hogy a
         lehető legkorábban, már az intézkedések meghozatalának időpontjától kezdve a Bizottságnak ezen álláspontját alátámasztó adatokat
         szolgáltasson. Ha ezek az adatok lehetővé teszik a kétségek eloszlatását abban az értelemben, hogy a vizsgált intézkedésekből
         hiányoznak a támogatási elemek, akkor a Bizottság nem indíthatja meg az EK 88. cikk (2) bekezdésében meghatározott eljárást.
         Ellenben ha ezek az adatok nem teszik lehetővé a támogatási elemek létezésével kapcsolatos kétségek eloszlatását, és azoknak
         a közös piaccal való összeegyeztethetősége vonatkozásában is kétségek állnak fenn, akkor a Bizottságnak meg kell indítania
         az említett eljárást.

      49      Jelen esetben az ügy irataiból megállapítható, hogy a Bizottság első információkérésére válaszul az olasz hatóságok azt állították,
         hogy a Tirrenia‑csoport vállalkozásaival 1991‑ben kötött közszolgáltatási szerződésekből származó szubvenciók nem minősülnek
         állami támogatásoknak. Mindenesetre ebben a szakaszban a közszolgáltatási kötelezettségekből következő többletköltségek és
         a szubvenciók közötti megfelelőségre vonatkozó vizsgálat lehetőségének hiányában a Bizottság jogosan kételkedett abban, hogy
         e szubvenciók támogatási elemeket tartalmaznak. Mindent egybevetve a Bizottság csak annyiban említette e szubvenciók felfüggesztését,
         amennyiben azok meghaladják az általános gazdasági érdekű szolgáltatások nyújtásával kapcsolatos nettó költségkiegészítéseket.
         A jelen kereset keretében az olasz kormány egyébként jelezte, hogy nem tartja szükségesnek állást foglalni az EK 87. cikknek
         a Tirrenia-csoporttal mint a közszolgáltatási szerződések címzettjével fennálló kapcsolataira való alkalmazásáról. A Tirrenia‑csoport
         1999–2002. évi időszakra vonatkozó ipari tervét illetően az olasz hatóságok a megtámadott határozat elfogadása előtt nem szolgáltattak
         a Bizottságnak olyan adatokat, amelyek szükség esetén megcáfolták volna állami támogatások létezését a határozat által érintett
         intézkedések között. E feltételek között ez a kormány nem róhatja fel a Bizottságnak, hogy a támogatási elemeknek a vizsgált
         intézkedésekben való létezésére vonatkozó kétségek ellenére is megindította az EK 88. cikk (2) bekezdésében meghatározott
         eljárást.

      50      Az a panasz, amely szerint a Bizottság jogsértően minősítette a kérdéses intézkedéseket új támogatásoknak, noha tudomása volt
         azokról az adatokról, amelyek lehetővé tették volna számára azok létező támogatásokkénti figyelembe vételét, csak a Tirrenia‑csoport
         vállalkozásaival 1991‑ben kötött közszolgáltatási szerződésekből származó finanszírozásokra vonatkozik. A jelen ítélet e szakaszában
         következésképpen az elemzés már nem vonatkozik az 1999–2002. évi időszakra vonatkozó ipari tervre. Ezt pontosítva, részben
         el kell utasítani a Bizottság által védekezésként felhozott azon érvet, amely szerint az olasz hatóságok az eljárás megindítása
         előtt nem juttatták érvényre a fentebb említett adatokat.

      51      Valójában az ügy irataiból megállapítható, hogy az olasz hatóságok már a Bizottság első információkérésére adott válaszukban
         kifejtették, hogy a Tirrenia‑csoport vállalkozásaival kötött közszolgáltatási szerződésekre a 3577/92 rendelet 4. cikkének
         (3) bekezdése vonatkozik, ami lényegében annyit jelent, hogy fenntartották azt, hogy az e szerződésekből származó finanszírozások
         jogszerűek, és következésképpen nem új, hanem létező támogatásoknak minősülnek. Ellenben az egyszerű hivatkozás e válaszban
         a Bizottsággal az 1991–1997 között történt különböző információcserére, anélkül hogy az ezen információcserék alkalmával átadott
         adatok és a kérdéses intézkedések létező támogatásokként történő esetleges minősítése között bármilyen kapcsolatot is bizonyítottak
         volna, nem elegendő arra, hogy az olasz kormány a Bizottságnak felrója azt, hogy az EK 88. cikk (2) bekezdésében meghatározott
         eljárás megindítása előtt nem vette figyelembe ezen adatokat a kérdéses intézkedések új vagy létező jellegének értékelésekor.

      52      Az olasz kormány által felhozott jogalapot az alábbiakban csak annyiban vizsgáljuk meg, amennyiben az arra a tényre vonatkozik,
         hogy a Bizottság a kérdéses intézkedések új támogatásként vagy létező támogatásként történő kezelése közötti választás keretében
         elmulasztotta figyelembe venni a 3577/92 rendelet 4. cikke (3) bekezdésének rendelkezéseit.

      53      Az EK 88. cikk (2) bekezdésében meghatározott eljárás bizonyos körülmények fennállása esetén történő megindítására vonatkozó
         kötelezettség, amelyre a jelen ítélet 46. cikke is emlékeztet, nem határozza meg előre azt az eljárási keretet, amelyben ezt
         a határozatot meg kell hozni, azaz a létező támogatási programjainak állandó vizsgálatát, miként az az EK 88. cikk (1) és
         (2) bekezdése rendelkezéseinek együttes alkalmazásából következik, vagy az új támogatások ellenőrzését, miként az ugyanezen
         cikk (3) és (2) bekezdése rendelkezéseinek együttes alkalmazásából következik.

      54      Figyelemmel az eljárás megválasztásának jogi következményeire abban az esetben, ha már alkalmazott intézkedésekről van szó
         (lásd a közbenső ítélet 56–63. pontját) a Bizottság nem választhatja a második eljárási keretet, ha az érintett tagállam arra
         hivatkozik, hogy az elsőt kell alkalmazni. Ilyen esetben a Bizottságnak a tagállam által ebben a szakaszban közölt információk
         alapján kell elvégeznie a kérdés kellő vizsgálatát, még akkor is, ha ez a vizsgálat a megvizsgált intézkedések nem végleges
         minősítésére vezet.

      55      Hasonlóan ahhoz, amit akkor kell tenni, amikor magának a támogatási elemek létezésének a kérdése merül fel, az EK 10. cikkéből
         következő, a tagállamok és az intézmények közötti jóhiszemű együttműködés elvének keretében és az eljárás elhúzódásának elkerülése
         érdekében a kérdéses intézkedéseket létező támogatásnak tekintő tagállam feladata az, hogy a lehető legkorábban, már az intézkedések
         meghozatalának időpontjától kezdve szolgáltassa a Bizottságnak az ezen álláspontját alátámasztó adatokat. Ha ezek az adatok
         ideiglenes értékelés keretében lehetővé teszik annak feltételezését, hogy a kérdéses intézkedések valószínűleg ténylegesen
         létező támogatásoknak minősülnek, akkor a Bizottságnak azokat az EK 88. cikk (1) és (2) bekezdésében meghatározott eljárás
         keretében kell kezelni. Ellenben ha a tagállam által szolgáltatott adatok nem teszik lehetővé ezen ideiglenes következtetés
         levonását, vagy a tagállam e tekintetben nem szolgáltat semmilyen adatot, akkor a Bizottságnak ezen intézkedéseket az ugyanezen
         cikk (3) és (2) bekezdésében meghatározott eljárás keretében kell kezelnie.

      56      Ezen elvekre tekintettel kell megvizsgálni a jelen ügyet.

      57      A helyzet nem hasonlítható össze teljes egészében a fent említett, az olasz kormány által hivatkozott Olaszország kontra Bizottság
         ítélet alapjául szolgáló helyzettel. Abban az ítéletében a Bíróság megállapította, hogy amikor a Bizottság engedélyezett valamely
         támogatási programot, akkor a bizalomvédelem és a jogbiztonság elveivel lenne ellentétes az, ha e program végrehajtási intézkedéseit
         ismét megvizsgálná mint új támogatásokat. Ezért a Bíróság kimondta, hogy amennyiben az érintett tagállam fenntartja, hogy
         az intézkedéseket az előzetesen engedélyezett program alkalmazásával teszik meg, akkor ezen intézkedések vonatkozásában a
         Bizottság nem indíthatja meg, új támogatásoknak tekintve így azokat, az EK 88. cikk (2) bekezdésében meghatározott eljárást,
         amely magában foglalja azok felfüggesztését is, ellenben előzetesen meg kell határoznia, hogy a kérdéses program kiterjed‑e,
         vagy sem ezekre az intézkedésekre, és igenlő válasz esetén, hogy azok megfelelnek‑e az e programot engedélyező határozatban
         meghatározott feltételeknek. Csak az e vizsgálatból származó nemleges következtetés esetén indíthatja meg a Bizottság az EK 88. cikk
         (2) bekezdésében meghatározott eljárást, új támogatásoknak tekintve a kérdéses intézkedéseket. Ellenben igenlő következtetés
         esetében a Bizottságnak ezeket az intézkedéseket létező támogatásokként kell kezelnie az EK 88. cikk (1) és (2) bekezdésében
         meghatározott eljárás szerint.

      58      Ugyanakkor jelen esetben a kérdéses intézkedések esetleges létező támogatásként történő minősítése nem olyan határozatból
         következik, amelyet a felek egymással egyetértve valamely támogatási programot engedélyezőként ismernek el. Valójában az olasz
         kormány fenntartja, hogy a 3577/92 rendelet 4. cikkének (3) bekezdése az ott említett közszolgáltatási szerződésekben meghatározott
         támogatási programok engedélyezését jelenti, a Bizottság azonban az ellenkezőjét állítja. Ezért nem lehet azt állítani, hogy
         a Bizottságnak haladéktalanul meg kellett volna vizsgálnia az említett intézkedések e rendelettel való összeegyeztethetőségét,
         amely rendeletet a Bizottság nem ismer el a támogatási programokat engedélyező határozatként.

      59      Jelen esetben a kérdéses intézkedések létező támogatásokként vagy új támogatásokként történő kezelésére vonatkozó eljárás
         megválasztásával kapcsolatban az első megválaszolandó kérdés pontosan az, hogy a 3577/92 rendelet 4. cikkének (3) bekezdése
         az ott említett közszolgáltatási szerződésekben meghatározott támogatási programok engedélyezését eredményezi‑e.

      60      A Bizottság elvégezte e kérdés vizsgálatát. A megtámadott határozat így tartalmazza azt a fordulatot, amely szerint: „a 4. cikk
         (3) bekezdése lehetővé teszi a létező közszolgáltatási szerződések azok lejártának időpontjáig való hatályban tartását. E
         »korzáradékokat« megszorító módon kell értelmezni, mivel azok kivételt képeznek a főszabály alól, amely szerint a [közszolgáltatási]
         szerződéseket az Európai Unió valamennyi érintett piaci szereplője számára meg kell nyitni. Következésképpen csak a közszolgáltatási
         kínálat biztosításához szükséges támogatásokra terjedhetnek ki ezek a záradékok. A Bizottságnak az állami támogatásokra vonatkozó
         rendelkezések alapján az általános eljárások szerint kell megvizsgálnia az olyan támogatást, amely meghaladja, vagy fennáll
         a veszélye, hogy meghaladja e korlátokat.” Ezen idézetből következik, hogy a Bizottság csak a közszolgáltatási kötelezettségekből
         származó költségeket meghaladó finanszírozásokat minősítette új támogatásoknak. Ez az elemzés egyébként teljesen összhangban
         van azon, a megtámadott határozatban tett felhívással, hogy csak a közérdekű szolgáltatások nyújtásával összefüggő nettó költségkiegészítéseket
         meghaladó finanszírozásokat függesszék fel, nem a Tirrenia‑csoport vállalkozásaival megkötött közszolgáltatási szerződések
         finanszírozásának egészét.

      61      Következésképpen az olasz kormány nem róhatja fel a Bizottságnak, hogy az az EK 88. cikk (3) bekezdése értelmében vett új
         támogatásokként vette figyelembe a megtámadott határozat által felfüggesztett intézkedéseket, anélkül hogy előzetesen megvizsgálta
         volna az olasz kormány által álláspontjának alátámasztására felhozott tényeket, amelyek szerint a kérdéses intézkedéseket
         létező támogatásként kell kezelni.

      62      Következésképpen a Bizottság álláspontjától eltérően érdemben meg kell vizsgálni azt a kérdést, hogy a 3577/92 rendelet 4. cikke
         (3) bekezdésének arra kellett volna‑e vezetnie a Bizottságot, hogy az eljárási szakaszban, amely során választania kellett
         a létező vagy új támogatásokként történő kezelés között, létező támogatásoknak minősítse a kérdéses intézkedéseket.

      63      A Bizottság vitatja azt, hogy a 3577/92 rendelet 4. cikkének (3) bekezdése engedélyezhet állami támogatásokat, és azokat létező
         támogatásokká minősíthet kizárólag azon indok alapján, hogy azokat olyan közszolgáltatási szerződés tartalmazza, amely maga
         is létezett e rendelet hatálybalépésének időpontjában. Az EK‑Szerződés 84. cikke (jelenleg, módosítást követően, EK 80. cikk)
         alapján elfogadott rendelet a szolgáltatásnyújtás szabadságára vonatkozik a tengeri fuvarozások területén, és kizárólag az
         EK‑Szerződés 94. cikkén (jelenleg EK 89. cikk), mint jogalapon, alapuló jogi aktus engedélyezhet állami támogatásokat. Az
         említett rendelet 4. cikkének tárgya így csak az, hogy engedélyezze a szolgáltatásnyújtás szabadságának bizonyos, egyes közérdekű
         fuvarozási szolgáltatások megőrzésének szükségessége által igazolt korlátainak ideiglenes fenntartását. A Bizottság hangsúlyozza,
         hogy mindenesetre a Tirrenia‑csoport egyes társaságai által biztosított nemzetközi kapcsolatok nem tartoznak a kizárólag a
         tengeri kabotázsra vonatkozó 3577/92 rendelet hatálya alá.

      64      A Bizottság érvelése csak részben helytálló. A 3577/92 rendeletnek az itt tárgyalt kérdésről szólva a szigetekről vagy a szigetekre
         irányuló, valamint a szigetek közötti kabotázsban közlekedő hajózási társaságokkal kötött közszolgáltatási szerződésekre vonatkozó
         4. cikke (3) bekezdése úgy rendelkezik, hogy az 1993. január 1‑jén létező közszolgáltatási szerződések hatályban maradhatnak
         a lejáratuk napjáig. Az ilyen típusú szerződések természetüknél fogva tartalmaznak a bennük meghatározott közszolgáltatási
         kötelezettségek biztosításához szükséges finanszírozási rendelkezéseket. Amennyiben a 3577/92 rendelet 4. cikke (3) bekezdésének
         szövege a kérdéses szerződések fenntartását célozza, anélkül hogy e rendelkezés hatályát az említett szerződések bizonyos
         részeire korlátozná, annyiban kiterjed az ezekben foglalt közszolgáltatási kötelezettségek biztosításához szükséges pénzügyi
         rendelkezésekre. Következésképpen a Bizottság helytelenül állítja azt, hogy ez a rendelkezés csak az ilyen szerződésekből
         eredő esetleges kizárólagos vagy speciális jogosultságok fenntartásának engedélyezésére szorítkozik. Mindent egybevetve a
         Bizottság nem tarthatott volna fenn ilyen megszorító jellegű álláspontot a megtámadott határozatban, mivel abban a közszolgáltatási
         kötelezettségek többletköltségeinek finanszírozására korlátozva elismerte azt, hogy a kérdéses szerződések finanszírozási
         mechanizmusaira kiterjed a 3577/92 rendelet 4. cikke (3) bekezdése.

      65      Ugyanakkor az olasz kormány által lényegében állítottakkal ellentétben a kérdéses szerződések tárgyát képező közszolgáltatási
         kötelezettségek biztosításához szükséges mértéket meghaladó esetleges támogatások nem tartoznak a 3577/92 rendelet 4. cikke
         (3) bekezdésének hatálya alá, pontosan azért, mert nem szükségesek e szerződések egyensúlyának megőrzéséhez, azaz azok fenntartásához.
         Ezeket tehát nem lehet e rendelkezés alapján létező támogatásoknak tekinteni.

      66      Jelen esetben az olasz kormány keresete csak azon intézkedésekre vonatkozik, amelyeket a Bizottság a megtámadott határozatban
         felfüggesztett, azaz „az általános gazdasági érdek függvényében az olasz hatóságok által [a közszolgáltatási kötelezettségeknek]
         megfelelően meghatározott általános gazdasági érdekű szolgáltatások nyújtásával összefüggő nettó költségkiegészítéseket meghaladó
         támogatásokra”. Az említett szolgáltatások biztosításához nem szükséges lehetséges támogatásokról van szó, amelyeket következésképpen
         a 3577/92 rendelet 4. cikke (3) bekezdésének alapján nem lehet létező támogatásoknak tekinteni. A Bizottság tehát helyesen
         kezelte új támogatásokként e lehetséges támogatásokat, ellentétben az olasz kormány által állítottakkal.

      67      Következésképpen az EK 87. cikk (1) bekezdésének és az EK 88. cikk (1) és (3) bekezdésének megsértésére vonatkozó jogi érv
         megalapozatlan.

      68      A fentiekből következően a megtámadott határozatot meg kell semmisíteni annyiban, amennyiben az az érintett vállalkozásokra
         vonatkozó eljárást befejező határozatnak az olasz hatóságokkal való közléséig a Tirrenia‑csoport hajóinak üzemanyag‑ és kenőolaj‑ellátásával
         kapcsolatos adószabályozás felfüggesztéséről rendelkezett, és a keresetet ezt meghaladóan el kell utasítani.

       A költségekről
      Az eljárási szabályzat 69. cikke 3. §‑ának értelmében részleges pernyertesség, illetve kivételes körülmények fennállása esetén
         a Bíróság elrendelheti a költségeknek a felek közötti megosztását, vagy határozhat úgy, hogy mindegyik fél maga viselje saját
         költségeit. Jelen esetben indokolt, hogy a felek maguk viseljék saját költségeiket.

      A fenti indokok alapján
      A BÍRÓSÁG (nagytanács)
      a következőképpen határozott:
      1)      A Bíróság megsemmisíti a Bizottságának az SG(99) D/6463 levélben 1999. augusztus 6‑án az olasz hatóságokkal közölt, a C 64/99
            (korábbi NN 68/99) állami támogatásra vonatkozóan az EK 88. cikk (2) bekezdésében meghatározott eljárás megindítását elrendelő
            határozatát annyiban, amennyiben az az érintett vállalkozásra vonatkozó eljárást befejező határozatnak [a 2001. június 21‑i
            C(2001) 1684 bizottsági határozat, vagy a 2004. március 16‑i C(2004) 470 végleges bizottsági határozat] az olasz hatóságokkal
            való közléséig a Gruppo Tirrenia di Navigazione hajóinak üzemanyag‑ és kenőolaj‑ellátásával kapcsolatos adószabályozás felfüggesztéséről
            rendelkezett.
      2)      A Bíróság a keresetet ezt meghaladó részében elutasítja.
      3)      A felek maguk viselik saját költségeiket.
      Aláírások
      * Az eljárás nyelve: olasz


A Bíróság (hatodik tanács) július 4.-i ítélete: 1996. # Görög Köztársaság kontra az Európai Közösségek Bizottsága. # EMOGA elszámolás. # C-50/94. sz. ügy


title: A Bíróság (első tanács) 2005. november 24-i ítélete. # Georg Schwarz kontra Bürgermeister der Landeshauptstadt Salzburg. # Előzetes döntéshozatal iránti kérelem: Unabhängiger Verwaltungssenat Salzburg - Ausztria. # Áruk szabad mozgása - Mennyiségi korlátozások - Azonos hatású intézkedések - Csomagolás nélküli édességek árusító automatából történő eladását megtiltó nemzeti rendelkezés - Élelmiszer-higiénia. # C-366/04. sz. ügy

text:
      C‑366/04. sz. ügy
      Georg Schwarz
      kontra
      Bürgermeister der Landeshauptstadt Salzburg
      (az Unabhängiger Verwaltungssenat Salzburg [Ausztria] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)
      „Áruk szabad mozgása – Mennyiségi korlátozások – Azonos hatású intézkedések – Csomagolás nélküli édességek árusító automatából történő eladását megtiltó nemzeti rendelkezés – Élelmiszer-higiénia”
      L. A. Geelhoed főtanácsnok indítványa, az ismertetés napja: 2005. június 28.
      A Bíróság ítélete (első tanács), 2005. november 24.
      Az ítélet összefoglalása
      Áruk szabad mozgása – Mennyiségi korlátozások – Azonos hatású intézkedések – Élelmiszer-higiénia – 93/43 irányelv – Csomagolás
            nélküli édességek automatából történő eladását megtiltó nemzeti szabályozás – Igazolás – A közegészség védelme
      (EK 28. és EK 30. cikk; 93/43 tanácsi rendelet, 7. cikk)
      Az EK 28. és EK 30. cikkel, valamint az élelmiszer-higiéniáról szóló 93/43 irányelv 7. cikkével nem ellentétes az ezen irányelv
         hatálybalépése előtt kibocsátott nemzeti jogszabály, amely szerint automatákból csomagolás nélkül tilos cukorból vagy cukorpótlóból
         készült édességet árusítani.

      Ugyanis az ilyen rendelkezés – még ha főszabály szerint az EK 28. cikk alapján azonos hatású intézkedésnek minősül is – az
         EK 30. cikke alapján a közegészség védelme indokaival igazolható, amennyiben a kitűzött cél elérésére megfelelő és arányos
         intézkedésnek tekintendő.

      (vö. 29., 33., 36., 38. pont és a rendelkező rész)
A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (első tanács)
      2005. november 24.(*)

      „Áruk szabad mozgása – Mennyiségi korlátozások – Azonos hatású intézkedések – Csomagolás nélküli édességek árusító automatából történő eladását megtiltó nemzeti rendelkezés – Élelmiszer-higiénia”
      A C‑366/04. sz. ügyben,
      az EK 234. cikk alapján benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában,
      amelyet az Unabhängiger Verwaltungssenat Salzburg (Ausztria) a Bírósághoz 2004. augusztus 23‑án érkezett 2004. augusztus 16‑i
         határozatával terjesztett elő az előtte

      Georg Schwarz
      és
      a Bürgermeister der Landeshauptstadt Salzburg
      között folyamatban lévő eljárásban,
      A BÍRÓSÁG (első tanács),
      tagjai: P. Jann tanácselnök, J. N. Cunha Rodrigues, Juhász E. (előadó), M. Ilešič és E. Levits bírák,
      főtanácsnok: L. A. Geelhoed,
      hivatalvezető: R. Grass,
      tekintettel az írásbeli szakaszra,
      figyelembe véve a következők által előterjesztett észrevételeket:
      –       G. Schwarz képviseletében J. Dengg, M. Vavrousek és T. Hölber Rechtsanwälte,
      –       az Európai Közösségek Bizottsága képviseletében J.‑P. Keppenne és B. Schima, meghatalmazotti minőségben,
      a főtanácsnok indítványának a 2005. június 28‑i tárgyaláson történt meghallgatását követően,
      meghozta a következő
      Ítéletet
      1       Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem az EK 28–30. cikk és az élelmiszer-higiéniáról szóló, 1993. június 14‑i 93/43/EGK
         tanácsi irányelv (HL L 175., 1. o., magyar nyelvű különkiadás 13. fejezet, 12. kötet, 125. o., a továbbiakban: irányelv) 7. cikkének
         értelmezésére irányul.

      2       A kérelmet a G. Schwarz és a Bürgermeister der Landeshauptstadt Salzburg között folyó eljárás keretében nyújtották be; ez
         utóbbi szabálysértési eljárást indított a nevezett magánszemély ellen, aki árusító automatákból csomagolás nélküli édességet
         forgalmazott.

       Jogi háttér
       A közösségi szabályozás
      3       Az EK 28. cikk értelmében a tagállamok között tilos a behozatalra vonatkozó minden mennyiségi korlátozás és azzal azonos hatású
         intézkedés.

      4       Az EK 30. cikk értelmében a 28. cikk rendelkezése nem zárja ki az olyan behozatali tilalmakat vagy korlátozásokat, amelyeket
         többek között az emberek vagy az állatok egészségének és életének védelme indokol, feltéve, hogy ezek a tilalmak vagy korlátozások
         nem önkényes megkülönböztetés vagy a tagállamok közötti kereskedelem rejtett korlátozásának eszközei.

      5       Az irányelv első preambulumbekezdése szerint az élelmiszerek szabad mozgása a belső piac megvalósításának elengedhetetlen
         előfeltétele.

      6       Az irányelv második preambulumbekezdése szerint az emberi egészség védelme kiemelkedően fontos.
      7       Az irányelv negyedik preambulumbekezdése szerint az emberi egészség védelme érdekében össze kell hangolni az élelmiszer-higiénia
         általános szabályait.

      8       Az irányelv 1. cikke szerint:
      „(1)      Ezen irányelv megállapítja az élelmiszer-higiénia általános szabályait és azokat az eljárásokat, amelyekkel e szabályok betartását
         ellenőrizni lehet.

      (2)      Ezen irányelvet az egyéb egyedi közösségi élelmiszer-higiéniai szabályok keretében megállapított rendelkezések sérelme nélkül
         kell alkalmazni. […]”

      9       Az irányelv 3. cikkének (1) bekezdése szerint:
      „(1)      Az élelmiszerek előkészítését, feldolgozását, gyártását, csomagolását, tárolását, szállítását, forgalmazását, kezelését, árusítását,
         valamint a fogyasztók élelmiszerrel való ellátását higiénikus módon kell végezni.”

      10     Az irányelv 3. cikkének (2) bekezdése szerint az élelmiszeripari vállalkozásoknak tevékenységük során azonosítaniuk kell azon
         lépéseket, amelyek az élelmiszer biztonsága szempontjából kritikusak, és gondoskodniuk kell megfelelő biztonsági eljárások
         kiválasztásáról, végrehajtásáról, fenntartásáról, illetve felülvizsgálatáról, az ugyanebben a bekezdésben felsorolt, a HACCP-rendszer
         (veszélyelemzés, kritikus ellenőrzési pontok) kifejlesztéséhez használt elvek alapján.

      11     Az irányelv 3. cikkének (3) bekezdése szerint:
      „Az élelmiszeripari vállalkozásoknak be kell tartaniuk a mellékletben felsorolt higiéniai szabályokat. […]”
      12     Az irányelv 7. cikkének (1) bekezdése szerint:
      „A Szerződés értelmében a tagállamok fenntarthatnak, módosíthatnak és bevezethetnek az irányelvben megállapítottakhoz képest
         egyedibb [helyesen: részletesebb] nemzeti higiéniai rendelkezéseket, feltéve, hogy e rendelkezések

      –       legalább olyan szigorúak, mint a mellékletben szereplők,
      –        nem korlátozzák, hátráltatják vagy akadályozzák az irányelvvel összhangban előállított élelmiszerek kereskedelmét.”
      13      Az irányelv mellékletének III. fejezete többek között a következő követelményeket támasztja a mozgó és/vagy ideiglenes forgalmazó
         helyekkel és árusító automatákkal szemben:

      „1.      A fenti létesítményeket és automatákat úgy kell elhelyezni, tervezni, összeállítani, tisztán és jól karbantartani [helyesen:
         tisztítani és karbantartani], hogy ésszerűen megvalósítható mértékig [helyesen: hogy amennyire csak lehet] elkerüljék az élelmiszerek
         szennyeződésének kockázatát és a kártevők megtelepedését.

      2.      Különösen, és szükség szerint:
               […]
      b)      az élelmiszerrel érintkezésbe kerülő felületeket jó állapotban kell tartani, könnyen tisztíthatónak és szükség szerint fertőtleníthetőnek
         kell lenniük. Ez megköveteli a sima, mosható, nem mérgező anyagok alkalmazását, kivéve ha az illetékes hatóság elfogadja az
         élelmiszeripari vállalkozás véleményét, hogy más anyag is megfelelő;

               […]
      d)      megfelelő berendezést kell biztosítani az élelmiszerek tisztításához;
               […]
      h)      az élelmiszert úgy kell elhelyezni, hogy szennyeződésének kockázatát az ésszerűen megvalósítható mértékig [helyesen: amennyire
         csak lehet] el lehessen kerülni.”

      14      A melléklet „Élelmiszerekre vonatkozó rendelkezések” címet viselő IX. fejezetének 3. pontja szerint:
      „A kezelt, a tárolt, a csomagolt, az árusításra kihelyezett és a szállított élelmiszert minden olyan szennyeződéstől óvni
         kell, amely azt emberi fogyasztásra alkalmatlanná, egészségre ártalmassá tenné, vagy pedig olyan módon szennyezné, hogy az
         előállt állapotban ésszerűtlen volna fogyasztását elvárni. Különösen fontos, hogy az élelmiszert úgy helyezzék el és/vagy
         olyan módon óvják, hogy a szennyezés kockázata minimális legyen. A kártevők elleni védekezést megfelelő eljárásokkal kell
         biztosítani.”

       A nemzeti szabályozás
      15     Az irányelv rendelkezéseit az élelmiszer-higiéniáról szóló, 1998. február 3‑i rendelet (Lebensmittelhygieneverordnung) (BGBl. II,
         31/1998, a BGBl. II, 33/1999 szerinti változatában) ültette át az osztrák jogba. Ez a rendelet gyakorlatilag változatlan szöveggel
         vette át az irányelv szövegét.

      16     Az automatákból árusított édességek higiéniájáról szóló, 1988. február 10‑i rendelet (Verordnung über die Hygiene bei Zuckerwaren
         aus Automaten) (BGBl. 127/1988, a továbbiakban: édességhigiéniai rendelet) 1. §‑ának (1) és (2) bekezdése szerint:

      „(1)      E rendelet értelmében az édességautomata olyan árusító automata, amely pénzbedobás ellenében, zárt tartályban tárolt, cukorból
         vagy cukorpótlóból készült édességet ad ki az adagolójáraton és gyűjtőtéren (kiadónyíláson) keresztül.

      (2)      Az édességautomatákat olyan helyen kell felállítani, illetve elhelyezni, ahol nincsenek közvetlen napsugárzásnak kitéve. A
         szennyeződés elkerülése érdekében a gyűjtőtérnek (kiadónyílásnak) az időjárási viszontagságoktól védettnek kell lennie.

      17     Az édességhigiéniai rendelet 2. §‑a értelmében:
      „Automatából csomagolás nélkül tilos cukorból vagy cukorpótlóból készült édességet árusítani.”
       Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés
      18     Salzburg város polgármesterének határozatai szerint G. Schwarz szabálysértést követett el, amikor – az édességhigiéniai rendelet
         2. §-ában foglalt követelményekkel ellentétben – árusító automatákból különböző, csomagolás nélküli rágógumikat forgalmazott.

      19     G. Schwarz megtámadta a szabálysértési határozatokat az Unabhängiger Verwaltungssenat Salzburg előtt; fennek során arra hivatkozott,
         hogy az édességhigiéniai rendelet és különösen annak 2. §-a összeegyeztethetetlen a közösségi joggal és különösen az irányelv
         rendelkezéseivel.

      20     Mivel az Unabhängiger Verwaltungssenat Salzburg úgy ítélte meg, hogy az előtte folyó jogvitában a közösségi jog értelmezése
         szükséges, felfüggesztette az eljárást, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdést terjesztette a Bíróság elé:

      „A […] 93/43 […] irányelv 7. cikkével összefüggésben értelmezett EK 28–30. cikk tiltja-e az ezen irányelv hatálybalépése előtt
         kibocsátott nemzeti jogszabályi rendelkezést, amely szerint automatákból csomagolás nélkül tilos cukorból vagy cukorpótlóból
         készült édességet árusítani?”

       Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésről
       A Bírósághoz benyújtott észrevételek
      21      G. Schwarz arra hivatkozik, hogy az édességhigiéniai rendelet 2. §-ában foglalt, a rágógumi egyedi csomagolására vonatkozó
         követelmény akadályozza az élelmiszerek szabad mozgását, és összeegyeztethetetlen az irányelv 7. cikkével. Ez a nemzeti rendelkezés
         ahhoz vezetne, hogy a szóban forgó, az osztrák piacra szánt árukat külön be kellene csomagolni, ennélfogva a jelenleg Ausztriában
         működő árusító automatákban nem is lehetne forgalmazni. Ez gyakorlatilag a nem osztrák áruk forgalmazásának tilalmát eredményezné,
         mivel a külföldi gyártók aligha hajlanának arra, hogy kizárólag az osztrák piacra csomagolt terméket gyártsanak.

      22     G. Schwarz szerint a behozatal akadályozását nem igazolják az EK 30. cikkben felsorolt okok, így az emberi egészség védelme
         sem. Úgy véli, hogy ha ez utóbbi igazolná az édességhigiéniai rendelet 2. §‑a szerinti vagy ahhoz hasonló intézkedések meghozatalát,
         akkor Németországban és Olaszországban, ahol a külső – főként éghajlati – viszonyok hasonlóak az ausztriaihoz, sem lehetne
         automatákból csomagolás nélkül rágógumit árusítani. Az alapügy felperese ezenkívül arra is hivatkozik, hogy még ha az áru
         be lenne is csomagolva, a fogyasztónak akkor is rendszerint puszta kezével kellene kibontania a csomagolásból, így továbbra
         is fennállna annak veszélye, hogy a kiadónyíláson át az áru esetleg beszennyeződik.

      23     Az Európai Közösségek Bizottsága véleménye szerint az édességhigiéniai rendelet 2. §-ához hasonló rendelkezés az EK 28. cikk
         szerinti, behozatalra vonatkozó mennyiségi korlátozással azonos hatású intézkedésnek minősül. A 2. § költségesebbé tenné a
         más tagállamokban jogszerűen forgalomba hozott áruk Ausztriába történő behozatalát.

      24     Mivel nem ismeretesek előtte azok a konkrét indokok, amelyek alapján az osztrák jogalkotó megtiltotta a csomagolás nélküli
         édességek automatából történő árusítását, a Bizottságnak saját meglátása szerint nem áll módjában végérvényesen nyilatkozni
         arról, hogy fennáll‑e az emberi egészség veszélyeztetése, és hogy ezáltal az érintett nemzeti rendelkezés igazolható‑e az
         EK 30. cikk alapján. A Bizottság azonban előadja, hogy a veszélyeztetés tényét nem lehet pusztán hipotetikus szempontok alapján
         megítélni, és a közegészségre gyakorolt tényleges veszélyt, amelyre hivatkoztak, a korlátozó intézkedés meghozatalakor rendelkezésre
         álló legújabb tudományos adatok alapján megfelelően bizonyítani kell.

       A Bíróság válasza
      25     Meg kell jegyezni, hogy az EK 29. cikk, amelyre a kérdést előterjesztő bíróság hivatkozik, nem releváns az előzetes döntéshozatal
         iránti kérelemre adandó válasz szempontjából. A Bíróság ezért az EK 28. cikk és az EK 30. cikk, valamint az irányelv értelmezésére
         szorítkozik.

      26     Az irányelv nem rendelkezik az árusító automatákból kapható élelmiszerek kötelező csomagolásáról. Az erre vonatkozó nemzeti
         intézkedések ezért nem tartoznak közösségi szintű harmonizáció körébe.

      27     Az ilyen intézkedéseket következésképpen az EK‑Szerződésnek az áruk szabad mozgására vonatkozó rendelkezései alapján kell
         megítélni.

      28     A mennyiségi korlátozásokkal azonos hatású intézkedésre vonatkozó, az EK 28. cikkben foglalt tilalom valamennyi olyan intézkedésre
         kiterjed, amely közvetlenül vagy közvetve, ténylegesen vagy potenciálisan akadályozhatja a Közösségen belüli kereskedelmet
         (lásd különösen a 8/74. sz., Dassonville-ügyben 1974. július 11‑én hozott ítélet [EBHT 1974., 837. o] 5. pontját; a 178/84. sz.,
         Bizottság kontra Németország ügyben [ún. „sörtisztasági törvény”-ügy] 1987. március 12‑én hozott ítélet [EBHT 1987., 1227. o.]
         27. pontját; a C‑192/01. sz., Bizottság kontra Dánia ügyben 2003. szeptember 23‑án hozott ítélet [EBHT 2003., I‑9693. o.]
         39. pontját és a C‑270/02. sz., Bizottság kontra Olaszország ügyben 2004. február 5‑én hozott ítélet [EBHT 2004., I‑1559. o.]
         18. pontját).

      29     Megállapítható, hogy az édességhigiéniai rendelet 2. §‑a alapján az Ausztriában automatákból árusított rágógumit be kell csomagolni,
         míg a kérdést előterjesztő bíróság által a bíróságnak megküldött iratok tanúsága szerint ugyanezt az árut külföldön – például
         Németországban – csomagolás nélkül is forgalomba lehet hozni. Az iratokból kitűnik, hogy azok az importőrök, akik ilyen árut
         kívánnak árusítani Ausztriában, kötelesek azt becsomagolni, ami költségesebbé teszi számukra az ebbe a tagállamba történő
         behozatalt. Az iratokból az is kiderül, hogy a csomagolás nélküli árukra kialakított automaták a becsomagolt árukra nem használhatók.
         Ebből következően az említett nemzeti rendelkezés elvileg az EK 28. cikk szerinti, mennyiségi korlátozásokkal azonos hatású
         intézkedésnek minősül.

      30     Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint azonban az áruk szabad mozgását akadályozó nemzeti szabályozás nem szükségeképpen
         ellentétes a közösségi joggal, ha – amennyiben a nemzeti szabályozás megkülönböztetés nélkül alkalmazandó – az EK 30. cikkben
         felsorolt közérdeken alapuló indok vagy a Bíróság ítélkezési gyakorlatában meghatározott feltétlenül érvényesítendő követelmények
         valamelyike igazolja (lásd e tekintetben a 120/78. sz., Rewe-Zentral ügyben [ún. „Cassis de Dijon”-ügy] 1979. február 20‑án
         hozott ítélet [EBHT 1978., 649. o.] 8. pontját és a fent hivatkozott, Bizottság kontra Olaszország ítélet 21. pontját).

      31     Mivel a kérdést előterjesztő bíróság szerint az édességhigiéniai rendelet 2. §‑a alapvetően a közegészség védelmének az EK 30. cikkben
         kifejezetten kimondott követelményével igazolható, a közösségi jog ezen rendelkezése alapján kell megvizsgálni, hogy a 2. §
         szerinti nemzeti szabályozás nem ellentétes‑e a közösségi joggal.

      32     Az élelmiszerek forgalomba hozatalával kapcsolatban a Bíróság úgy ítélte meg, hogy harmonizáció híján – az áruk Közösségen
         belüli szabad mozgására vonatkozó követelményeket figyelembe véve – a tagállamok döntik el, hogy milyen szinten biztosítják
         az emberek egészségének és életének védelmét (lásd e tekintetben a 174/82. sz., Sandoz-ügyben 1983. július 14‑én hozott ítélet
         [EBHT 1983., 2445. o.] 16. pontját; a C‑1/90. és C‑176/90. sz., Aragonesa de Publicidad Exterior és Publivía egyesített ügyekben
         1991. július 25-én hozott ítélet [EBHT 1991., I‑4151. o.] 16. pontját; a C-271/92. sz., LPO-ügyben 1993. május 25-én hozott
         ítélet [EBHT 1993., I-2899. o.] 10. pontját; a fent hivatkozott, Bizottság kontra Dánia ügyben hozott ítélet 42. pontját és
         a C‑41/02. sz., Bizottság kontra Hollandia ügyben 2004. december 2‑án hozott ítélet [EBHT 2004., I‑11375. o.] 42. pontját).

      33     A meghozott intézkedéseknek azonban alkalmasnak kell lenniük az EK 30. cikkben foglalt cél illetve célok – a jelen ügyben
         a közegészség védelmének – megvalósítására, és arányosaknak kell lenniük, azaz nem haladhatják meg az elérni kívánt célokhoz
         szükséges mértéket (lásd többek között a fent hivatkozott LPO-ítélet 12. pontját és a C‑373/92. sz., Bizottság kontra Belgium
         ügyben 1993. június 8‑án hozott ítélet [EBHT 1993., I‑3107. o.] 8. pontját).

      34     Az előzetes döntéshozatalra utaló végzésből kitűnik, hogy az Österreichische Agentur für Gesundheit und Ernährungssicherheit
         GmbH (osztrák egészségi és élelmiszerbiztonsági ügynökség) szerint az édességhigiéniai rendelet 2. §‑ában foglalt tilalmat
         a közegészség védelme igazolja, mivel régebben megtörtént, hogy csomagolás nélküli termékek nedvesség hatására vagy rovarok
         – elsősorban hangyák – miatt megromlottak az árusító automaták tartályában.

      35     A kérdést előterjesztő bíróság továbbá megjegyzi, hogy az említett tilalom jelentősen növeli a szóban forgó élelmiszerekkel
         kapcsolatos biztonságot. E tekintetben megállapítja, hogy az automatából csomagolás nélküli árut vásárló fogyasztónak mindenképpen
         meg kell érintenie az árut és a kiadónyílást, méghozzá puszta kézzel, előzetes kézmosás nélkül. E bíróság szerint semmi esetre
         sem csupán elméleti jellegű annak veszélye, hogy a kiadónyílásban patogén organizmusok telepedjenek meg, és átkerüljenek a
         vásárló által kivett árura.

      36     Így tehát meg kell továbbá azt is állapítani, hogy az Österreichische Agentur für Gesundheit und Ernährungssicherheit GmbH
         és a kérdést előterjesztő bíróság által helytállóan kifejtett indokok alapján az édességhigiéniai rendelet 2. §‑ában foglalt
         tilalom a közegészség védelmét illetően megfelelő és arányos intézkedésnek minősül.

      37     Ezenkívül meg kell jegyezni, hogy az iratokban semmilyen adat nem támasztja alá az édességhigiéniai rendelet 2. §‑ának igazolásául
         kifejtett, a közegészségre vonatkozó indokok céljával való visszaélést, valamint azt, hogy azok más tagállamokból származó
         termékekkel szemben hátrányos megkülönböztetéshez vezetnek, vagy egyes termékek nemzeti előállításának közvetett védelmét
         szolgálják (lásd e tekintetben a 34/79. sz., Henn és Darby ügyben 1979. december 14‑én hozott ítélet [EBHT 1979., 3795. o.]
         21. pontját valamint a fent hivatkozott, Aragonesa de Publicidad Exterior és Publivía ügyben hozott ítélet 20. pontját).

      38     Az előzőkben kifejtett szempontokra tekintettel az előterjesztett kérdésre azt a választ kell adni, hogy az EK 28. és az EK 30. cikkel,
         valamint az irányelv 7. cikkével nem ellentétes az ezen irányelv hatálybalépése előtt kibocsátott nemzeti jogszabály, amely
         szerint automatákból csomagolás nélkül tilos cukorból vagy cukorpótlóból készült édességet árusítani.

       A költségekről
      39     Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás
         egy szakaszát képezi, ez utóbbi bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban
         felmerült költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.

      A fenti indokok alapján a Bíróság (első tanács) a következőképpen határozott:
      Az EK 28. és 30. cikkel, valamint az élelmiszer-higiéniáról szóló, 1993. június 14‑i 93/43/EGK tanácsi irányelv 7. cikkével
            nem ellentétes az ezen irányelv hatálybalépése előtt kibocsátott nemzeti jogszabály, amely szerint automatákból csomagolás
            nélkül tilos cukorból vagy cukorpótlóból készült édességet árusítani.
      Aláírások
      * Az eljárás nyelve: német.


A Bíróság május 11.-i ítélete: 1989. # Az Európai Közösségek Bizottsága kontra Németországi Szövetségi Köztársaság. # Tagállami kötelezettségszegés - Áruk szabad mozgása. # 76/86. sz. ügy


Az Elsőfokú Bíróság (harmadik tanács) november 6.-i ítélete: 1991. # Charlotte von Bonkewitz-Lindner kontra Európai Parlament. # Tisztviselők - Értékelő jelentés. # T-33/90. sz. ügy


A Bíróság 1973. november 27-i ítélete. # NV Nederlandse Spoorwegen kontra Minister van Verkeer en Waterstaat. # Előzetes döntéshozatal iránti kérelem: Raad van State - Hollandia. # 36-73. sz. ügy


A Törvényszék ítélete (nyolcadik tanács), 2017. március 22.#Karl Hoffmann kontra az Európai Unió Szellemi Tulajdoni Hivatala.#Európai uniós védjegy – A Genius európai uniós szóvédjegy bejelentése – Feltétlen kizáró ok – Megkülönböztető képesség hiánya – A 207/2009/EK rendelet 7. cikke (1) bekezdésének b) pontja.#T-425/16. sz. ügy.


A Bíróság ítélete (tizedik tanács), 2017. március 15.#Európai Bizottság kontra Spanyol Királyság.#Tagállami kötelezettségszegés – Környezet – 2008/98/EK irányelv – 13. és 15. cikk – Hulladékgazdálkodás – Az emberi egészség és a környezet védelme – Felelősség – Hulladéklerakók.#C-563/15. sz. ügy.


A Bíróság (hatodik tanács) 1998. június 17-i ítélete. # Az Európai Közösségek Bizottsága kontra Portugál Köztársaság. # Tagállami kötelezettségszegés - 75/440/EGK irányelv. # C-214/97. sz. ügy


A Törvényszék (hatodik tanács) 2015. szeptember 10-i ítélete. # H&M Hennes & Mauritz BV & Co. KG kontra Belső Piaci Harmonizációs Hivatal (védjegyek és formatervezési minták) (OHIM). # T-526/13. sz. ügy