Az Elsőfokú Bíróság (kibővített negyedik tanács) 2003. január 30-i ítélete. # C kontra az Európai Közösségek Bizottsága. # Tisztviselők - Egyenlő bánásmód. # T-307/00. sz. ügy


A Bíróság (negyedik tanács) január 20.-i ítélete: 1989. # Casio Computer Co. GmbH Deutschland kontra Oberfinanzdirektion München. # Előzetes döntéshozatal iránti kérelem: Bundesfinanzhof - Németország. # Közös vámtarifa. # 234/87. sz. ügy


A Bíróság (első tanács) október 27.-i ítélete: 1998. # Az Európai Közösségek Bizottsága kontra Írország. # Kötelezettségszegés. # C-364/97. sz. ügy


A Bíróság (ötödik tanács) március 6.-i ítélete: 2003. # Francesca Caprini kontra Conservatore Camera di Commercio, Industria, Artigianato e Agricoltura (CCIAA). # Előzetes döntéshozatal iránti kérelem: Tribunale civile e penale di Trento - Olaszország. # 86/653/EGK irányelv. # C-485/01. sz. ügy


A Bíróság 1978. június 28-i ítélete. # Simmenthal SpA kontra Amministrazione delle finanze. # Előzetes döntéshozatal iránti kérelem: Pretura di Alessandria - Olaszország. # 70/77. sz. ügy


title: A Bíróság (negyedik tanács) 2009. október 15-i ítélete.#Az Európai Közösségek Bizottsága kontra Németországi Szövetségi Köztársaság.#Tagállami kötelezettségszegés - 93/36/EGK irányelv - Árubeszerzésre irányuló közbeszerzési szerződések - Gépjárműengedélyek kezeléséhez alkalmazott szoftver beszerzése - Tárgyalásos eljárás közbeszerzési hirdetmény előzetes közzététele nélkül.#C-275/08. sz. ügy.

text:
      A Bíróság (negyedik tanács) 2009. október 15‑i ítélete – Bizottság kontra Németország
      (C‑275/08. sz. ügy)
      „Tagállami kötelezettségszegés – 93/36/EGK irányelv – Árubeszerzésre irányuló közbeszerzési szerződések – Gépjárműengedélyek kezeléséhez alkalmazott szoftver beszerzése – Tárgyalásos eljárás közbeszerzési hirdetmény előzetes közzététele nélkül”
      1.                     Kötelezettségszegés megállapítása iránti kereset – A Bizottság keresetindítási joga – Az eljáráshoz fűződő különös érdektől
            nem függő gyakorlás (EK 226. cikk) (vö. 26., 27. pont)
      2.                     Jogszabályok közelítése – Az árubeszerzésre és az építési beruházásra irányuló közbeszerzési szerződések odaítélésével kapcsolatos
            jogorvoslati eljárások – 89/665 irányelv (EK 226. cikk; 89/665 tanácsi irányelv) (vö. 30–42. pont)
      3.                     Jogszabályok közelítése – Árubeszerzésre irányuló közbeszerzési szerződések odaítélési eljárásai – 93/36 irányelv – A közös
            szabályoktól való eltérések (93/36 tanácsi irányelv, 6. cikk, (2) és (3) bekezdés) (vö. 54–56. pont)
      Tárgy

               Tagállami kötelezettségszegés – Az árubeszerzésre irányuló közbeszerzési szerződések odaítélési eljárásainak összehangolásáról
                  szóló, 1993. június 14‑i 93/36/EGK tanácsi irányelv (HL L 199., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 6. fejezet, 2. kötet, 110. o.)
                  9. cikkével összefüggésben értelmezett 6. cikkének megsértése – Települési önkormányzatok számára adatfeldolgozási szolgáltatásokat
                  nyújtó két közjogi jogi személy között közbeszerzési eljárás nélkül létrejött, gépjárműengedélyek kezeléséhez alkalmazott
                  szoftver beszerzésére irányuló szerződés.

            Rendelkező rész

                  1)

                  	A Németországi Szövetségi Köztársaság – mivel a Datenzentrale Baden‑Württemberg közbeszerzési hirdetmény közzététele nélkül
                     ítélt oda tárgyalásos eljárás keretében egy, gépjárműengedélyek kezeléséhez alkalmazott szoftver beszerzésére irányuló szerződést –
                     nem teljesítette az árubeszerzésre irányuló közbeszerzési szerződések odaítélési eljárásainak összehangolásáról szóló, 1993.
                     június 14‑i 93/36/EGK tanácsi irányelvből eredő kötelezettségeit.

                  2)

                  	A Bíróság a Németországi Szövetségi Köztársaságot kötelezi a költségek viselésére.


A Bíróság (ötödik tanács) február 4.-i ítélete: 1986. # Hauptzollamt Hamburg - Ericus kontra Van Houten International GmbH. # Előzetes döntéshozatal iránti kérelem: Bundesfinanzhof - Németország. # Vámérték. # 65/85. sz. ügy


title: A Bíróság (nagytanács) 2010. június 17-i ítélete.#Nawras Bolbol kontra Bevándorlási és Állampolgársági Hivatal.#Előzetes döntéshozatal iránti kérelem: Fővárosi Bíróság - Magyarország.#2004/83/EK irányelv - A harmadik országok állampolgárai, illetve a hontalan személyek menekültként való elismerésének feltételeire vonatkozó minimumszabályok - Palesztin nemzetiségű hontalan személy, aki nem kérte a United Nations Relief and Works Agency for Palestine Refugees in the Near East (UNRWA) általi védelmet vagy támogatást - Menekültstátusz igénylése - A menekültek helyzetére vonatkozó, 1951. július 28-án Genfben aláírt egyezmény 1. cikkének A. pontjában előírt feltételek nem teljesülése miatti elutasítás - E hontalan menekültkénti elismeréshez való joga a 2004/83 irányelv 12. cikke (1) bekezdése a) pontjának második mondata alapján.#C-31/09. sz. ügy.

text:
      C‑31/09. sz. ügy
      Nawras Bolbol
      kontra
      Bevándorlási és Állampolgársági Hivatal
      (a Fővárosi Bíróság [Magyarország] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)
      „2004/83/EK irányelv – A harmadik országok állampolgárai, illetve a hontalan személyek menekültként való elismerésének feltételeire vonatkozó minimumszabályok
         – Palesztin nemzetiségű hontalan személy, aki nem kérte a United Nations Relief and Works Agency for Palestine Refugees in
         the Near East (UNRWA) általi védelmet vagy támogatást – Menekültstátusz igénylése – A menekültek helyzetére vonatkozó, 1951. július 28-án Genfben aláírt egyezmény 1. cikkének A. pontjában előírt feltételek
         nem teljesülése miatti elutasítás – E hontalan menekültkénti elismeréshez való joga a 2004/83 irányelv 12. cikke (1) bekezdése a) pontjának második mondata alapján”

      Az ítélet összefoglalása
      Vízumok, menekültügy, bevándorlás – Menekültpolitika – Menekült jogállás vagy kiegészítő védelmi jogállás – 2004/83 irányelv
      (2004/83 tanácsi irányelv, 12. cikk, (1) bekezdés, a) pont, első mondat)
      A harmadik országok állampolgárainak, illetve a hontalan személyeknek menekültként vagy a más okból nemzetközi védelemre jogosultként
         való elismerésének feltételeiről és az e státuszok tartalmára vonatkozó minimumszabályokról szóló 2004/83 irányelv 12. cikke
         (1) bekezdése a) pontjának első mondata alkalmazásában akkor élvezi valaki az Egyesült Nemzetek más, az Egyesült Nemzetek
         Menekültügyi Főbiztosától (UNHCR) különböző ügynökségének védelmét vagy támogatását, ha ténylegesen igénybe veszi e védelmet
         vagy támogatást.

      A menekültek helyzetére vonatkozó Genfi Egyezmény 1. cikkének D. pontja, amelyre az irányelv 12. cikke (1) bekezdésének a) pontja
         utal, csak azokat zárja ki ugyanis az említett egyezmény hatálya alól, akik jelenleg az Egyesült Nemzetek valamely más, az
         UNHCR‑től különböző szervétől vagy ügynökségétől kapnak védelmet vagy támogatást. A Genfi Egyezmény e rendelkezésének szövegéből
         egyértelműen kitűnik, hogy csak a United Nations Relief and Works Agency for Palestine Refugees in the Near East segítségét
         ténylegesen igénybe vevő személyek tartoznak az ott szereplő, menekültstátuszra vonatkozó kizárási ok hatálya alá, amely okot
         szigorúan kell értelmezni, tehát ez az ok nem vonatkozhat azokra is, akik az UNRWA védelmére vagy támogatására csak jogosultak,
         vagy jogosultak voltak.

      (vö. 50., 51., 53. pont és a rendelkező rész)
A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (nagytanács)
      2010. június 17.(*)

      „2004/83/EK irányelv – A harmadik országok állampolgárai, illetve a hontalan személyek menekültként való elismerésének feltételeire vonatkozó minimumszabályok
         – Palesztin nemzetiségű hontalan személy, aki nem kérte a United Nations Relief and Works Agency for Palestine Refugees in
         the Near East (UNRWA) általi védelmet vagy támogatást – Menekültstátusz igénylése – A menekültek helyzetére vonatkozó, 1951. július 28‑án Genfben aláírt egyezmény 1. cikkének A. pontjában előírt feltételek
         nem teljesülése miatti elutasítás – E hontalan menekültkénti elismeréshez való joga a 2004/83 irányelv 12. cikke (1) bekezdése a) pontjának második mondata alapján”

      A C‑31/09. sz. ügyben,
      az EK 68. cikk és az EK 234. cikk alapján benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában, amelyet a Fővárosi Bíróság
         (Magyarország) a Bírósághoz 2009. január 26‑án érkezett, 2008. december 15‑i határozatával terjesztett elő az előtte

      Nawras Bolbol
      és
      a Bevándorlási és Állampolgársági Hivatal
      között folyamatban lévő eljárásban,
      A BÍRÓSÁG (nagytanács),
      tagjai: V. Skouris elnök, J. N. Cunha Rodrigues (előadó), K. Lenaerts, J.‑C. Bonichot, R. Silva de Lapuerta tanácselnökök,
         A. Rosas, P. Kūris, J.‑J. Kasel és M. Safjan bírák,

      főtanácsnok: E. Sharpston,
      hivatalvezető: Fülöp B. tanácsos,
      tekintettel az írásbeli szakaszra és a 2009. október 20‑i tárgyalásra,
      figyelembe véve a következők által előterjesztett észrevételeket:
      –        N. Bolbol képviseletében Győző G. ügyvéd,
      –        a magyar kormány képviseletében Somssich R., Fehér M. és Borvölgyi K., meghatalmazotti minőségben,
      –        a belga kormány képviseletében C. Pochet és T. Materne, meghatalmazotti minőségben,
      –        a német kormány képviseletében M. Lumma és N. Graf Vitzthum, meghatalmazotti minőségben,
      –        a francia kormány képviseletében E. Belliard, G. de Bergues és B. Beaupère‑Manokha, meghatalmazotti minőségben,
      –        az Egyesült Királyság Kormánya képviseletében I. Rao, meghatalmazotti minőségben,
      –        az Európai Közösségek Bizottsága képviseletében Simon B. és M. Condou‑Durande, meghatalmazotti minőségben,
      a főtanácsnok indítványának a 2010. március 4‑i tárgyaláson történt meghallgatását követően,
      meghozta a következő
      Ítéletet
      1        Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem a harmadik országok állampolgárainak, illetve a hontalan személyeknek menekültként
         vagy a más okból nemzetközi védelemre jogosultként való elismerésének feltételeiről és az e státuszok tartalmára vonatkozó
         minimumszabályokról szóló, 2004. április 29‑i 2004/83/EK tanácsi irányelv (HL L 304., 12. o.; magyar nyelvű különkiadás 19. fejezet,
         7. kötet, 96. o., a továbbiakban: irányelv) 12. cikke (1) bekezdése a) pontjának értelmezésére irányul.

      2        E kérelmet a palesztin nemzetiségű, hontalan N. Bolbol és a Bevándorlási és Állampolgársági Hivatal (a továbbiakban: BÁH)
         között az N. Bolbol menekültstátusz iránti kérelmének a BÁH által történt elutasítása miatt folyamatban lévő peres eljárás
         keretében terjesztették elő.

       Jogi háttér
       A nemzetközi jog
       A menekültek helyzetére vonatkozó egyezmény
      3        A menekültek helyzetére vonatkozó, 1951. július 28‑án Genfben aláírt egyezmény (Egyesült Nemzetek Szerződéseinek Tára [1954.], 189. kötet, 150. o., 2545. sz.) 1954. április 22‑én lépett hatályba. Ezen egyezményt kiegészítette a menekültek
         helyzetére vonatkozó, 1967. január 31‑i jegyzőkönyv, amely 1967. október 4‑én lépett hatályba (a továbbiakban: Genfi Egyezmény).

      4        A Genfi Egyezmény 1. cikke A. pontja (2) bekezdésének első albekezdése értelmében a „menekült” kifejezés minden olyan személyre
         alkalmazandó, aki „faji, vallási okok, nemzeti hovatartozása, illetve meghatározott társadalmi csoporthoz való tartozása,
         avagy politikai meggyőződése miatti üldözéstől való megalapozott félelme miatt az állampolgársága szerinti országon kívül
         tartózkodik, és nem tudja, vagy az üldözéstől való félelmében nem kívánja annak az országnak a védelmét igénybe venni; vagy
         aki állampolgársággal nem rendelkezve és korábbi szokásos tartózkodási helyén kívül tartózkodva ilyen események következtében
         nem tud, vagy az üldözéstől való félelmében nem akar oda visszatérni”.

      5        A Genfi Egyezmény 1. cikkének D. pontja kimondja:

      „Az Egyezmény nem alkalmazható azokra a személyekre, akik jelenleg nem az Egyesült Nemzetek Menekültügyi Főbiztosától, hanem
         az Egyesült Nemzetek valamely más szervétől vagy ügynökségétől kapnak védelmet vagy támogatást.

      Ha ez a védelem vagy támogatás bármely okból anélkül szűnt meg, hogy e személyek helyzetét az Egyesült Nemzetek Közgyűlésének
         megfelelő határozataival összhangban véglegesen rendezték volna, e személyeket Ipso‑facto megilletik az Egyezmény által biztosított előnyök.”

       Az Egyesült Nemzetek Palesztinai Egyeztetőbizottsága
      6        Az Egyesült Nemzetek Palesztinai Egyeztetőbizottságát (UNCCP) az Egyesült Nemzetek Közgyűlésének 1948. december 11‑i 194. (III) sz. határozata
         hozta létre. E határozat 11. pontja értelmében az Egyesült Nemzetek Közgyűlése:

      „Úgy határoz, hogy azon menekültek számára, akik vissza kívánnak térni otthonukba és békében kívánnak élni szomszédaikkal, a lehető leghamarabbi
         időpontban lehetővé kell tenni, hogy így tegyenek, és hogy kártérítést kell fizetni azoknak a vagyonáért, akik úgy döntenek,
         hogy nem térnek vissza otthonukba, valamint a nemzetközi jog elvei értelmében vagy a méltányosság szellemében minden elvesztett
         vagy károsodott vagyontárgyért, amennyiben e vagyonvesztést vagy kárt felelős kormányoknak vagy hatóságoknak kell megtéríteni.

      Utasítja az [UNCCP‑t] arra, hogy könnyítse meg a menekültek hazatérését, újrabeilleszkedését, valamint gazdasági és szociális helyzetük
         javulását, illetve a kártérítések kifizetését, továbbá arra, hogy tartson szoros kapcsolatot a United Nations Relief for Palestinian
         Refugees (ENSZ‑segély a palesztin menekültek számára) igazgatójával, valamint ez utóbbi közreműködésével az Egyesült Nemzetek
         Szervezete megfelelő szerveivel és ügynökségeivel.”

       United Nations Relief and Works Agency for Palestine Refugees in the Near East (az Egyesült Nemzetek közel‑keleti palesztin
         menekülteket segélyező és munkaközvetítő hivatala)

      7        Az Egyesült Nemzetek Közgyűlésének 1949. december 8‑i 302. (IV) sz. határozata létrehozta a United Nations Relief and Works
         Agency for Palestine Refugees in the Near East (UNRWA) nevű szervet. Az UNRWA mandátumát rendszeresen megújították, a jelenlegi
         2011. június 30‑án jár le. Működési területe Libanont, a Szíriai Arab Köztársaságot, Jordániát, Ciszjordániát (ideértve Kelet‑Jeruzsálemet)
         és a Gázai övezetet fedi le.

      8        A 302. (IV) sz. határozat 20. pontja értelmében az Egyesült Nemzetek Közgyűlése:

      „Utasítja az [UNRWA‑t], hogy működjön együtt az [UNCCP‑vel] mindkét szervezet saját feladatainak legjobb végrehajtása érdekében, különös
         tekintettel a Közgyűlés 1948. december 11‑i 194. (III) sz. határozatának a 11. cikkére.”

      9        Az Egyesült Nemzetek Közgyűlése 1967. július 4‑i 2252. (ES‑V) sz. határozatának 6. pontja értelmében a Közgyűlés:

      „Támogatja […] az [UNRWA] főbiztosa az iránt kifejtett erőfeszítését, hogy a lehetséges mértékben folytassa a humanitárius segítségnyújtást
         sürgősségi alapon és ideiglenes intézkedésként azon térségbeli személyek vonatkozásában, akik nemrégiben elkövetett háborús
         cselekmények következményeként jelenleg nem élhetnek lakóhelyükön, és komolyan rászorulnak az azonnali támogatásra”.

      10      Az Egyesült Nemzetek Közgyűlése 2008. december 5‑i 63/91. sz. határozatának 1–3. pontja értelmében a Közgyűlés:

      „1.      Sajnálattal veszi tudomásul, hogy sem a menekülteknek a 194. (III) sz. határozat 11. pontjában előírt hazatérésére, sem káruk megtérítésére nem került
         még sor, valamint hogy emiatt a palesztin menekültek helyzete még mindig komoly aggodalomra ad okot, és e menekültek továbbra
         is segítségre szorulnak az alapvető egészségügyi és oktatási szükségleteik, valamint megélhetési forrásaik biztosítása érdekében;

      2.      Sajnálattal veszi azt is tudomásul, hogy [az UNCCP] nem találta meg a 194. (III) sz. határozat 11. pontja végrehajtásának előmozdításához szükséges eszközt,
         valamint újra felkéri [az UNCCP‑t], hogy folytassa ez irányú erőfeszítéseit, és megfelelő időben, de legkésőbb 2009. szeptember
         1‑jéig tegyen jelentést a Közgyűlésnek;

      3.      Megerősíti az [UNRWA] munkája folytatásának szükségességét, valamint az akadály nélkül végzendő műveleteinek, valamint a palesztin menekültek
         jólétéért, ill. emberi fejlődéséért és a térség stabilitásáért nyújtott szolgálatainak jelentőségét, a palesztin menekültek
         kérdése méltányos rendezéséig”.

       Az Egyesült Nemzetek Menekültügyi Főbiztosa
      11      Az Egyesült Nemzetek Közgyűlésének az Egyesült Nemzetek Menekültügyi Főbiztosa Hivatalának Alapokmányáról szóló, 1950. december
         14‑i 428 (V) sz. határozata melléklete 7. pontjának c) alpontja értelmében az Egyesült Nemzetek Menekültügyi Főbiztosának
         (UNHCR) hatásköre, az említett Alapokmány meghatározásának megfelelően, „nem terjed ki […] [a]zokra a személyekre, akik az
         Egyesült Nemzetek valamely más szervétől vagy ügynökségétől már védelmet vagy támogatást kapnak”.

       Az Unió szabályozása
      12      Az irányelv (2) és (3) preambulumbekezdése szerint:

      „(2)      Az Európai Tanács 1999. október 15–16‑i tamperei ülésén megállapodás született arról, hogy […] a Genfi Egyezmény […] teljes
         és mindenre kiterjedő alkalmazásán alapuló Közös Európai Menekültügyi Rendszer kialakítása szükséges, ily módon fenntartva
         a visszaküldés tilalmának elvét és biztosítva azt, hogy üldöztetés esetén senkit ne küldjenek vissza oda, ahol üldöztetésnek
         lenne kitéve.

      (3)      A Genfi Egyezmény […] a menekültek védelmét szolgáló nemzetközi jogi rendszer sarokkövét képezi.”
      13      Az irányelv (6) preambulumbekezdése értelmében:

      „Ezen irányelv legfőbb célja egyrészről annak biztosítása, hogy valamennyi tagállamban azonos feltételeket alkalmazzanak a
         nemzetközi védelemre valóban rászorulók beazonosítására, másrészről annak elősegítése, hogy e személyek valamennyi tagállamban
         hozzáférhessenek az ellátások egy minimális szintjéhez.”

      14      Az irányelv (10) preambulumbekezdése szerint:

      „Ezen irányelv tiszteletben tartja az alapvető jogokat, valamint az Európai Unió Alapjogi Chartája által elismert alapelveket.
         Így biztosítani kívánja különösen az emberi méltóság, valamint a menedékkérők és az őket kísérő családtagjaik menedékhez való
         jogának teljes körű tiszteletben tartását.”

      15      Az irányelv (16) és (17) preambulumbekezdése a következőképpen szól:

      „(16) Meg kell állapítani a menekült jogállás meghatározásának és tartalmának minimumszabályait annak érdekében, hogy a tagállamok
         illetékes nemzeti hatóságai a Genfi Egyezmény alkalmazása során iránymutatást kapjanak.

      (17)      Közös feltételeket kell elfogadni a menedékkérőknek a Genfi Egyezmény 1. cikke értelmében menekültként történő elismerésére
         vonatkozóan.”

      16      Az irányelv 2. cikkének c)–e) pontja szerint az irányelv alkalmazásában:

      „c)      »menekült«: harmadik ország olyan állampolgára, aki faji, illetőleg vallási okok, nemzeti hovatartozása, politikai meggyőződése
         avagy meghatározott társadalmi csoporthoz való tartozása miatti üldöztetéstől való megalapozott félelme miatt az állampolgársága
         szerinti országon kívül tartózkodik, és nem tudja, vagy az üldöztetéstől való félelmében nem kívánja annak az országnak a
         védelmét igénybe venni; vagy olyan hontalan személy, aki korábbi szokásos tartózkodási helyén kívül tartózkodva a fenti okoknál
         fogva nem tud, vagy az üldöztetéstől való félelmében nem akar oda visszatérni, és rá a 12. cikk nem vonatkozik;

      d)      »menekült jogállás«: harmadik ország állampolgárának, illetve hontalan személynek valamely tagállam által menekültként történő
         elismertsége;

      e)      »kiegészítő védelemre jogosult személy«: harmadik ország olyan állampolgára, illetve olyan hontalan személy, aki nem minősül
         menekültnek, de akivel kapcsolatban megalapozott okokból azt kell feltételezni, hogy származási országába, illetőleg hontalan
         személy esetében a korábbi szokásos tartózkodási helye szerinti országba való visszatérése esetén a 15. cikk szerinti súlyos
         sérelem elszenvedése tényleges veszélyének lenne kitéve; valamint rá a 17. cikk (1) és (2) bekezdése nem vonatkozik, és nem
         tudja vagy az ilyen veszélytől való félelmében nem kívánja ezen ország védelmét igénybe venni”.

      17      Az irányelv 13. és 18. cikke kimondja, hogy a tagállamok harmadik ország olyan állampolgárait ismerik el menekültként, illetve
         részesítik kiegészítő védelemben, akik megfelelnek az ugyanezen irányelv II. és III., vagy a II. és V. fejezetében előírt
         feltételeknek.

      18      Az irányelvnek a menekültkénti elismerés feltételeiről szóló III. fejezetében szereplő, „Kizáró okok” címet viselő 12. cikke
         (1) bekezdésének a) pontja a következőképpen rendelkezik:

      „A harmadik ország állampolgárának, illetve a hontalan személynek menekültként való elismerése kizárt, amennyiben az érintett
         személy(t):

      a)      a Genfi Egyezmény 1. cikkének D. pontja szerint nem az Egyesült Nemzetek Menekültügyi Főbiztosságának, hanem az Egyesült Nemzetek
         valamely más szervének vagy ügynökségének védelmében vagy támogatásában részesül. Amennyiben e védelem vagy támogatás bármely
         okból anélkül szűnt meg, hogy e személyek helyzetét az Egyesült Nemzetek Közgyűlésének megfelelő határozataival összhangban
         véglegesen rendezték volna, e személyeket ipso facto megilletik az ezen irányelv által biztosított előnyök”.

      19      Az irányelv 13. cikke értelmében:

      „A tagállamok harmadik ország olyan állampolgárát, illetve olyan hontalan személyt ismernek el menekültként, aki megfelel
         a II. és III. fejezetben előírt feltételeknek.”

      20      Az irányelvnek „A nemzetközi védelem tartalma” címet viselő VII. fejezetében szereplő 21. cikkének (1) bekezdése kimondja:

      „A tagállamok nemzetközi jogi kötelezettségeiknek megfelelően tiszteletben tartják a visszaküldés tilalmának elvét.”
      21      Az irányelv a 38. és 39. cikkének megfelelően 2004. október 20‑án lépett hatályba, és azt legkésőbb 2006. október 10‑ig át
         kellett ültetni.

       A nemzeti szabályozás
      22      A menedékjogról szóló 1997. évi CXXXIX. törvény (Magyar Közlöny 1997/112. (XII.15.); a továbbiakban: menedékjogról szóló törvény) 3. §‑ának (1) bekezdése kimondja:

      „Kérelmére – a 4. §‑ban foglalt kivétellel – a menekültügyi hatóság menekültként ismeri el azt a külföldit, aki igazolja vagy
         valószínűsíti, hogy reá nézve a Genfi Egyezmény 1. Cikk A) pontja, valamint B) pontja (1) bekezdésének b) alpontja, továbbá
         a jegyzőkönyv 1. Cikkének 2. és 3. pontjában foglalt okok miatt a Genfi Egyezmény rendelkezéseit alkalmazni kell.”

      23      A menedékjogról szóló törvény 38. §‑ának (2) bekezdése szerint az illetékes hatóság a menedékjog iránti kérelem elutasításáról
         rendelkező határozatában megállapítja, hogy fennáll‑e a visszairányítási és kiutasítási tilalom.

      24      A harmadik országbeli állampolgárok beutazásáról és tartózkodásáról szóló 2007. évi II. törvény (Magyar Közlöny 2007/1. (I.5.)) 51. §‑ának (1) bekezdése előírja:

      „A visszairányítás, illetve a kiutasítás nem rendelhető el és nem hajtható végre olyan ország területére, amely az érintett
         tekintetében nem minősül biztonságos származási vagy biztonságos harmadik országnak, így különösen, ahol a harmadik országbeli
         állampolgár faji, vallási, nemzeti hovatartozása, egy meghatározott társadalmi csoporthoz tartozása vagy politikai véleménye
         miatt üldöztetés veszélyének lenne kitéve, továbbá olyan állam területére vagy olyan terület határára sem, ahol nyomós oknál
         fogva tartani lehet attól, hogy a visszairányított, illetve a kiutasított harmadik országbeli állampolgár halálbüntetésnek,
         kínzásnak, kegyetlen, embertelen, megalázó bánásmódnak vagy büntetésnek lenne kitéve (non‑refoulement).”

       Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
      25      Az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból kitűnik, hogy N. Bolbol, miután házastársával együtt elhagyta a Gázai övezetet,
         2007. január 10‑én vízum birtokában érkezett Magyarországra. Itt később tartózkodási engedélyt kapott az idegenrendészeti
         hatóságtól.

      26      2007. június 21‑én N. Bolbol a Gázai‑övezetnek a Fatah és a Hamasz közötti mindennapos összecsapások miatt nem biztonságos
         helyzetére hivatkozva arra az esetre nyújtott be menedékjog iránti kérelmet a BÁH‑hoz, ha nem hosszabbítanák meg tartózkodási
         engedélyét. N. Bolbol e kérelmet a Genfi Egyezmény 1. cikke D. pontjának második mondatára alapozta, arra hivatkozva, hogy
         ő az UNRWA működési területén kívül tartózkodó palesztin személy. Családtagjai közül egyedül édesapja maradt a Gázai övezetben.

      27      Az előzetes döntéshozatalra utaló határozat szerint N. Bolbol nem vette igénybe az UNRWA védelmét és támogatását. N. Bolbol
         azonban arra hivatkozik, hogy ezt igénybe vehette volna, és ezen állítás alátámasztására bemutatta az UNRWA által az édesapja
         unokatestvérének családja részére kiállított regisztrációs kártyát. Az alapeljárás alperese okirati bizonyíték hiányában vitatja
         azon rokoni kapcsolat fennállását, amelyet N. Bolbol állít. Egyébiránt az UNRWA‑nak N. Bolbol megkeresése ellenére nem állt
         módjában igazolni N. Bolbol rokoni kapcsolatai alapján fennálló regisztrációra való jogosultságát.

      28      Az alapeljárás alperese 2007. szeptember 14‑i határozatában elutasította N. Bolbol menedékjog iránti kérelmét, azonban megállapította,
         hogy vele szemben nem alkalmazható kiutasítási intézkedés.

      29      N. Bolbol menedékjog iránti kérelmének elutasítása a menedékjogról szóló törvény 3. §‑ának (1) bekezdésén alapul. Az elutasításról
         szóló határozat indokolása szerint a Genfi Egyezmény 1. cikke D. pontjának második mondata nem feltétel nélküli menekültkénti
         elismerést ír elő, hanem egy személyi kört határoz meg, amelyre irányadóak ezen egyezmény rendelkezései. Következésképpen
         a palesztinokat is be kell engedni a menekültügyi eljárásba, és meg kell vizsgálni, hogy megfelelnek‑e a Genfi Egyezmény 1. cikkének
         A. pontja szerinti „menekült” fogalmának. Ugyanezen határozat szerint N. Bolbolt azért nem lehet menekültként elismerni, mert
         az 1. cikk A. pontja rá nem vonatkozik, mivel nem faji, vallási okok, nemzetiségi hovatartozása vagy politikai üldöztetés
         miatt hagyta el származási országát.

      30      Az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból kitűnik, hogy N. Bolbol a menedékjogról szóló törvény 38. §‑a és a beutazásról
         és tartózkodásról szóló 2007. évi II. törvény 51. §‑ának (1) bekezdése alapján kiutasítási tilalom alatt áll azon indokkal,
         hogy a palesztinok visszafogadása az izraeli hatóságok mérlegelési jogkörébe tartozik, és hogy N. Bolbol a Gázai övezetben
         – az ottani kritikus helyzet miatt – kínzásnak vagy megalázó és embertelen bánásmódnak lenne kitéve.

      31      N. Bolbol a BÁH elutasító határozatának megváltoztatását és menekültkénti elismerését kéri a kérdést előterjesztő bíróságtól
         a Genfi Egyezmény 1. cikke D. pontjának második mondata alapján, amely álláspontja szerint a menekültkénti elismerés önálló
         jogcíme. Ugyanis amennyiben az e rendelkezésben meghatározott feltételek teljesülnek, jogosult lenne a menekültkénti elismerésre
         függetlenül attól, hogy ugyanezen cikk A. pontja alapján is menekültnek minősül‑e. N. Bolbol szerint az említett 1. cikk D. pontjának
         célja előírni, hogy amennyiben az UNRWA által regisztrált vagy regisztrációra jogosult személy bármilyen okból e szerv működési
         területén kívül tartózkodik, és nyomós okból nem várható el tőle, hogy visszatérjen a működési területre, a Genfi Egyezményben
         részes államoknak automatikusan menekültkénti elismerésben kell részesíteniük. Tekintettel arra, hogy N. Bolbol apai ágon
         UNRWA regisztrációra jogosult, de Magyarországon, vagyis e szerv működési területén kívül tartózkodik, minden további vizsgálat
         nélkül el kell ismerni menekültként.

      32      Az alapeljárás alperese a kereset elutasítását kéri azzal érvelve, hogy alaptalan N. Bolbol menekültkénti elismerés iránti
         kérelme, mert az érintett nem a Genfi Egyezmény 1. cikke A. pontjában meghatározott valamely okból hagyta el hazáját, az ugyanezen
         cikk D. pontja pedig nem automatikus menekültkénti elismerési jogcím, hanem csak az Egyezmény személyi hatályára vonatkozó
         rendelkezés. Így a palesztinok is csak akkor jogosultak menekültkénti elismerésre, ha megfelelnek az említett Egyezmény 1. cikkének
         A. pontja szerinti „menekült” fogalmának, amit egyedi elbírálás alapján kell megvizsgálni.

      33      A kérdést előterjesztő bíróság megállapítja, hogy az alapeljárásbeli jogkérdést az irányelv 12. cikke (1) bekezdésének a) pontja
         alapján kell elbírálni. Mivel az alapügyben a kérelmet 2007. június 21‑én nyújtották be, amely időpontban az említett cikket
         még nem ültették át a magyar jogba, az uniós jog rendelkezéseit közvetlenül kell az ügyben alkalmazni.

      34      A kérdést előterjesztő bíróság szerint a Genfi Egyezmény 1. cikkének D. pontja többféleképpen értelmezhető. Az ENSZ Menekültügyi
         Főbiztosa 2002 októberében „A Genfi Egyezmény 1. cikk D. pontjának palesztin menekültekre való alkalmazhatóságáról” címmel
         útmutatót bocsátott ki. Ezen útmutató azonban nem ad világos és egyértelmű útmutatást e rendelkezés palesztinokra való egységes
         alkalmazásának biztosítása érdekében. Mivel az irányelv az említett 1. cikk D. pontjára való hivatkozást tartalmaz, a Bíróság
         hatáskörrel rendelkezik e rendelkezés értelmezésére.

      35      Ilyen körülmények között a Fővárosi Bíróság felfüggesztette az eljárást, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket
         terjesztette a Bíróság elé:

      „A [2004/83/EK tanácsi irányelv] 12. cikk[e] (1) bekezdés[e] a) pontjának alkalmazásában
      1)      az Egyesült Nemzetek ügynökségének védelmét és támogatását élvezőnek kell‑e tekinteni valakit pusztán azon tény erejénél fogva,
         hogy jogosult a támogatásra vagy védelemre, vagy az is szükséges, hogy ténylegesen igénybe vegye a védelmet vagy támogatást?

      2)      az ügynökség védelmének vagy támogatásának megszűnése az ügynökség működési területén kívül tartózkodást, az ügynökség megszűnését,
         az ügynökség védelmi és támogatási lehetőségeinek megszűnését jelenti, vagy esetleg olyan objektív akadályt, ami miatt az
         arra jogosult személy nem tudja igénybe venni a védelmet vagy támogatást?

      3)      az irányelv által biztosított előnyök menekültkénti elismerést jelentenek, vagy az irányelv hatálya alá tartozó két védelmi
         forma (menekültkénti elismerés és kiegészítő védelemben részesítés) közül bármelyiket, a tagállam döntése szerint, vagy esetleg
         [nem jelenti egyiknek sem az automatikus elismerését], hanem csak [annak megállapításához vezet, hogy az érintett] az irányelv
         személyi hatálya alá tartoz[ik]?”

       Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekről
       Előzetes észrevételek
      36      Az irányelvet többek között az EK 63. cikk első bekezdése 1. pontjának c) alpontja alapján fogadták el, amely az Európai Unió
         Tanácsát felhatalmazta arra, hogy intézkedéseket hozzon a menekültügyre vonatkozóan a Genfi Egyezménnyel, valamint az egyéb
         irányadó egyezményekkel összhangban a harmadik országok állampolgárainak menekültkénti elismerésére vonatkozó minimumszabályok
         területén.

      37      Az irányelv (3), (16) és (17) preambulumbekezdéséből kitűnik, hogy a Genfi Egyezmény a menekültek védelmét szolgáló nemzetközi
         jogi rendszer sarokkövét képezi, és azért fogadták el az irányelvnek a menekült jogállás nyújtásának feltételeire, valamint
         e jogállás tartalmára vonatkozó rendelkezéseit, hogy közös fogalmakra és feltételekre támaszkodva segítsék a tagállamok illetékes
         hatóságait ezen egyezmény alkalmazása során (lásd a C‑175/08., C‑176/08., C‑178/08. és C‑179/08. sz., Salahadin Abdulla és
         társai egyesített ügyekben 2010. március 2‑án hozott ítélet [az EBHT‑ban még nem tették közzé] 52. pontját).

      38      Az irányelv rendelkezéseit tehát annak általános rendszere és célkitűzése fényében kell értelmezni, tiszteletben tartva az
         EK 63. cikk első bekezdésének 1. pontjában említett Genfi Egyezményt és az egyéb irányadó egyezményeket. Ezen értelmezés során
         az irányelv (10) preambulumbekezdéséből eredően tiszteletben kell tartani az alapvető jogokat és különösen az Európai Unió
         Alapjogi Chartája által elismert alapelveket (a fent hivatkozott Salahadin Abdulla és társai egyesített ügyekben hozott ítélet
         53. és 54. pontját).

       Az első kérdésről
      39      Első kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság arra keresi a választ, hogy az irányelv 12. cikke (1) bekezdése a) pontja első
         mondatának alkalmazásában az Egyesült Nemzetek más, az UNHCR‑től különböző ügynökségének védelmét vagy támogatását élvezőnek
         kell‑e tekinteni valakit pusztán azon tény erejénél fogva, hogy jogosult e támogatásra vagy védelemre, vagy az is szükséges,
         hogy ténylegesen igénybe vegye e védelmet vagy támogatást.

      40      Először is emlékeztetni kell arra, hogy az előzetes döntéshozatali eljárásban a kérdést előterjesztő bíróság feladata a tényállás
         megállapítása.

      41      Ahogy az a jelen ítélet 27. pontjában szerepel, N. Bolbol nem vette igénybe az UNRWA védelmét vagy támogatását.

      42      Az irányelv III. fejezetében szereplő, a menekültkénti elismerés feltételeire vonatkozó 12. cikk (1) bekezdése a) pontjának
         első mondata értelmében a harmadik ország állampolgárának, illetve a hontalan személynek menekültként való elismerése kizárt,
         amennyiben az érintett személy a Genfi Egyezmény 1. cikkének D. pontja szerint „nem az UNHCR, hanem az Egyesült Nemzetek valamely
         más szervének vagy ügynökségének védelmében vagy támogatásában részesül”.

      43      A Genfi Egyezmény 1. cikkének D. pontja úgy rendelkezik, hogy az egyezmény nem alkalmazható „azokra a személyekre, akik jelenleg
         az Egyesült Nemzetek [ilyen] szervétől vagy ügynökségétől kapnak védelmet vagy támogatást”.

      44      Kétségtelen, hogy az UNRWA az irányelv 12. cikke (1) bekezdésének a) pontjában és a Genfi Egyezmény 1. cikkének D. pontjában
         érintett, az Egyesült Nemzetek UNHCR‑től különböző szerveinek és ügynökségeinek egyike, mivel az egyezmény említett cikkét
         pont az UNRWA támogatásában vagy védelmében részesülő palesztin menekültek különleges helyzetére tekintettel alkották meg,
         ahogy az többek között a Bizottság által a Tanácsnak 2001. szeptember 12‑én benyújtott irányelvjavaslatból (COM (2001) 510 végleges)
         kitűnik.

      45      Miként azt a főtanácsnok indítványa 12. és 13. pontjában kifejti, az UNRWA által kiadott a „Jogosultságra és a regisztrációra
         vonatkozó, egységes szerkezetbe foglalt előírásokból” (Consolidated Eligibility and Registration Instructions, a továbbiakban:
         CERI) – amelynek hatályos változatát 2009‑ben fogadták el – kitűnik, hogy bár az UNRWA vonatkozásában a „palesztin menekült”
         kifejezés az olyan személyek mindegyikére értendő, akik „az 1946. június 1. és 1948. május 15. közötti időszakban Palesztinában
         rendelkeztek szokásos lakóhellyel, és akik az 1948‑as konfliktus következményeként mind az otthonukat, mind a megélhetési
         forrásaikat elveszítették” (a CERI III.A.1. pontja), más személyek is jogosultak lehetnek arra, hogy az UNRWA támogatásában
         vagy védelmében részesüljenek. E körbe tartoznak „azok a nem regisztrált személyek, akik az 1967. évi és az ezt követő háborús
         cselekmények következtében kényszerültek lakóhelyük elhagyására” (a CERI III.B. pontja; lásd továbbá többek között az Egyesült
         Nemzetek Közgyűlése 1967. július 4‑i 2252. (ES‑V) sz. határozatának 6. pontját).

      46      Ilyen körülmények között nem zárható ki eleve, hogy egy olyan személy, mint N. Bolbol, akit az UNRWA nem regisztrált, mégis
         azok közé tartozzon, akikre a Genfi Egyezmény 1. cikkének D. pontja, és következésképpen az irányelv 12. cikke (1) bekezdése
         a) pontjának első mondata vonatkozik.

      47      Az 1967. évi háborús cselekmények következtében lakóhelyük elhagyására kényszerülteknek a Genfi Egyezmény 1. cikke D. pontjának
         hatálya alá vonásával szemben nem hozható fel – ellentétben az Egyesült Királyság Kormánya által kifejtett nézettel –, hogy
         ezen egyezmény 1. cikkének D. pontja, és így az irányelv 12. cikke (1) bekezdésének a) pontja csak az 1948. évi konfliktus
         miatt menekültté vált palesztinokra vonatkozik, akik a Genfi Egyezmény 1951. évi eredeti változatának megkötésekor részesültek
         az UNRWA támogatásában vagy védelmében.

      48      A Genfi Egyezmény 1951. évi eredeti változatát ugyanis a menekültek helyzetére vonatkozó, 1967. január 31‑i jegyzőkönyv pont
         azért módosította, hogy lehetővé tegye az említett egyezmény haladó értelmezését, és a menekültek újabb kategóriáinak figyelembe
         vételét azokon kívül, akik „az 1951. január 1‑je előtt történt események” következtében váltak menekültté.

      49      Így annak meghatározása érdekében, hogy egy olyan személy, mint N. Bolbol az irányelv 12. cikke (1) bekezdése a) pontja első
         mondatának hatálya alá tartozik‑e, meg kell vizsgálni, a kérdést előterjesztő bíróság kérelmének megfelelően, hogy elegendő‑e
         megállapítani, hogy az ilyen személy jogosult az UNRWA által nyújtott segítségre, vagy bizonyítani kell, hogy ténylegesen
         igénybe vette az említett segítséget.

      50      A Genfi Egyezmény 1. cikkének D. pontja, amelyre az irányelv 12. cikke (1) bekezdésének a) pontja utal, csak azokat zárja
         ki az említett egyezmény hatálya alól, akik „jelenleg” az Egyesült Nemzetek valamely más, az UNHCR‑től különböző szervétől
         vagy ügynökségétől „kapnak” védelmet vagy támogatást.

      51      A Genfi Egyezmény 1. cikke D. pontjának szövegéből egyértelműen kitűnik, hogy csak az UNRWA segítségét ténylegesen igénybe
         vevő személyek tartoznak az ott szereplő, menekültstátuszra vonatkozó kizárási ok hatálya alá, amely okot szigorúan kell értelmezni,
         tehát ez az ok nem vonatkozhat azokra is, akik az UNRWA védelmére vagy támogatására csak jogosultak, vagy jogosultak voltak.

      52      Bár az UNRWA‑nál való regisztráció az UNRWA segítsége tényleges igénybevételének elegendő bizonyítéka, a jelen ítélet 45. pontja
         kifejti, hogy e segítség akár ilyen regisztráció nélkül is nyújtható, amely esetben lehetővé kell tenni, hogy a támogatott
         erről bármilyen más bizonyítási eszközt bemutasson.

      53      Ilyen körülmények között az előterjesztett első kérdésre azt a választ kell adni, hogy a 2004/83 irányelv 12. cikke (1) bekezdése
         a) pontjának első mondata alkalmazásában akkor élvezi valaki az Egyesült Nemzetek más, az UNHCR‑től különböző ügynökségének
         védelmét vagy támogatását, ha ténylegesen igénybe veszi e védelmet vagy támogatást.

      54      Hozzá kell tenni, hogy aki a menekültként való elismerés iránti kérelmét megelőzően ténylegesen nem vette igénybe az UNRWA
         védelmét vagy támogatását, az irányelv 2. cikkének c) pontja alapján mindenesetre kérheti e kérelem elbírálását.

       A második és a harmadik kérdésről
      55      Ahogy azt a jelen ítélet 41. pontja megállapította, N. Bolbol nem vette igénybe az UNRWA védelmét vagy támogatását.

      56      Ilyen körülmények között, és az első kérdésre adott válaszra tekintettel az előterjesztett egyéb kérdésekre nem kell válaszolni.

       A költségekről
      57      Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás
         egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült
         költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.

      A fenti indokok alapján a Bíróság (nagytanács) a következőképpen határozott:
      A harmadik országok állampolgárainak, illetve a hontalan személyeknek menekültként vagy a más okból nemzetközi védelemre jogosultként
            való elismerésének feltételeiről és az e státuszok tartalmára vonatkozó minimumszabályokról szóló, 2004. április 29‑i 2004/83/EK
            tanácsi irányelv 12. cikke (1) bekezdése a) pontjának első mondata alkalmazásában akkor élvezi valaki az Egyesült Nemzetek
            más, az Egyesült Nemzetek Menekültügyi Főbiztosától különböző ügynökségének védelmét vagy támogatását, ha ténylegesen igénybe
            veszi e védelmet vagy támogatást.
      Aláírások
      * Az eljárás nyelve: magyar.


A Bíróság (negyedik tanács) május 16.-i ítélete: 2002. # Az Európai Közösségek Bizottsága kontra Olasz Köztársaság. # Tagállami kötelezettségszegés -92/51/EGK irányelv. # C-142/01. sz. ügy


A Bíróság szeptember 22.-i ítélete: 1988. # Land de Sarre és társai kontra Ministre de l'Industrie, des P et T et du Tourisme és társai. # Előzetes döntéshozatal iránti kérelem: Tribunal administratif de Strasbourg - Franciaország. # # 187/87. sz. ügy


A Bíróság (első tanács) december 9.-i ítélete: 1982. # H.P. Klughardt oHG kontra Hauptzollamt Hamburg-St. Annen. # Előzetes döntéshozatal iránti kérelem: Bundesfinanzhof - Németország. # # 309/81. sz. ügy


A Bíróság (ötödik tanács) október 2.-i ítélete: 2003. # Empresa Nacional Siderúrgica SA (Ensidesa) kontra az Európai Közösségek Bizottsága. # Fellebbezés. # C-198/99. P. sz. ügy


A Bíróság augusztus 2.-i ítélete: 1993. # Maria Grana-Novoa kontra Landesversicherungsanstalt Hessen. # Előzetes döntéshozatal iránti kérelem: Bundessozialgericht - Németország. # Migráns munkavállalók szociális biztonsága. # C-23/92. sz. ügy


A Bíróság (első tanács) április 30.-i ítélete: 1998. # Barbara Bellone kontra Yokohama SpA. # Előzetes döntéshozatal iránti kérelem: Tribunale di Bologna - Olaszország. # 86/653/EGK irányelv. # C-215/97. sz. ügy


Az Elsőfokú Bíróság (negyedik tanács) június 22.-i ítélete: 1994. # Lello Di Marzio és Giorgio Lebedef kontra az Európai Közösségek Bizottsága. # Tisztviselők. # T-98/92. és T-99/92. sz. egyesített ügyek


A Bíróság 1975. július 9-i ítélete. # I. Schroeder KG kontra Oberstadtdirektor der Stadt Köln. # Előzetes döntéshozatal iránti kérelem: Verwaltungsgericht Köln - Németország. # 21-75. sz. ügy


title: Az Elsőfokú Bíróság (első tanács) 2008. szeptember 17-i ítélete. # Neurim Pharmaceuticals (1991) Ltd kontra Belső Piaci Harmonizációs Hivatal (védjegyek és formatervezési minták) (OHIM). # Közösségi védjegy - Felszólalási eljárás - A Neurim PHARMACEUTICALS közösségi ábrás védjegy bejelentése - Az EURIM-PHARM korábbi közösségi és nemzeti szóvédjegyek - A fellebbezési eljárás nyelve - Határidők - A fellebbezés elfogadhatósága a fellebbezési tanács előtt - Az arányosság elve - Az eljárás folytatása - Igazolás - A 40/94/EK rendelet 59. cikke, 78. cikke és 78a. cikke - A 2868/95/EK rendelet 48. szabálya (1) bekezdésének c) pontja és (2) bekezdése, 49. szabályának (1) bekezdése és 96. szabályának (1) bekezdése. # T-218/06. sz. ügy

text:
      T‑218/06. sz. ügy
      Neurim Pharmaceuticals (1991) Ltd
      kontra
      Belső Piaci Harmonizációs Hivatal (védjegyek és formatervezési minták) (OHIM)
      „Közösségi védjegy – Felszólalási eljárás – A Neurim PHARMACEUTICALS közösségi ábrás védjegy bejelentése – Az EURIM-PHARM korábbi közösségi és nemzeti szóvédjegyek – A fellebbezési eljárás nyelve – Határidők – A fellebbezés elfogadhatósága a fellebbezési tanács előtt – Az arányosság elve – Az eljárás folytatása – In integrum restitutio – A 40/94/EK rendelet 59. cikke, 78. cikke és 78a. cikke – A 2868/95/EK rendelet 48. szabálya (1) bekezdésének c) pontja és (2) bekezdése, 49. szabályának (1) bekezdése és 96. szabályának
         (1) bekezdése”

      Az ítélet összefoglalása
      1.      Közösségi védjegy – Fellebbezési eljárás – A fellebbezés határideje és formája
      (40/94 tanácsi rendelet, 59. cikk; 2868/95 bizottsági rendelet, 1. cikk, 48. szabály, (1) bekezdés, c) pont és (2) bekezdés,
            49.  szabály, (1) bekezdés és 96. szabály, (1) bekezdés)
      2.      Intézmények jogi aktusai – A jogszerűség vélelme
      (EK 249. cikk)
      3.      Közösségi védjegy – Az OHIM hivatalos nyelvei
      (2868/95 tanácsi rendelet, 1. cikk, 96. szabály, (1) bekezdés)
      4.      Közösségi védjegy – Eljárási rendelkezések – In integrum restitutio
      (40/94 tanácsi rendelet, 78. cikk, (2) bekezdés)
      1.      A közösségi védjegyről szóló 40/94 tanácsi rendelet végrehajtásáról szóló 2868/95 rendelet 48. szabálya (1) bekezdésének c) pontjából
         és (2) bekezdéséből következik, hogy a fellebbezésre irányuló kérelemnek nyilatkozatot kell tartalmaznia arról, hogy a megtámadott
         határozatot mennyiben kérik módosítani vagy hatályon kívül helyezni, valamint hogy e kérelmet annak az eljárásnak a nyelvén
         kell benyújtani, amelyben a fellebbezés tárgyát képező határozatot hozták.

      A 2868/95 rendelet 49. szabályának (1) bekezdése értelmében, ha a fellebbezés nem felel meg többek között ugyanezen rendelet
         48. szabálya (1) bekezdése c) pontjának és (2) bekezdésének, a fellebbezési tanács azt mint elfogadhatatlan fellebbezést elutasítja,
         ha a 40/94 rendelet 59. cikkében megjelölt határidő lejártát megelőzően, vagyis a vitatott határozat értesítésének napjától
         számított két hónapon belül a hiányokat nem pótolják.

      A 2868/95 rendelet 49. szabályának (1) bekezdéséből következik, hogy az ugyanezen rendelet 48. szabálya (1) bekezdése c) pontjának
         és (2) bekezdésének be nem tartása közvetlenül és előzetes értesítés nélkül a fellebbezés mint elfogadhatatlan fellebbezés
         elutasítását eredményezi, mégpedig adott esetben az ugyanezen rendelet 96. szabálya (1) bekezdésében megjelölt határidő lejártát
         követően, amely bekezdés értelmében e rendelet eltérő rendelkezésének hiányában a felek a Belső Piaci Harmonizációs Hivatal
         (védjegyek és formatervezési minták) (OHIM) bármelyik, az eljárás nyelvétől eltérő nyelvét használhatják, amennyiben az adott
         fél az eredeti irat benyújtásától számított egy hónapos határidőn belül benyújtja az iratnak az eljárás nyelvén készült fordítását.
         Sem az alkalmazandó rendeletekből, sem az ítélkezési gyakorlatból nem következik, hogy az OHIM‑nak kötelessége lenne, hogy
         tájékoztassa a fellebbezési tanácsok előtti esetleges kérelmezőket az e rendeletek által előírt formai követelmények be nem
         tartásának következményeiről.

      Az OHIM esetleges gyakorlata, amelynek értelmében a fellebbezőket tájékoztatja az általuk benyújtott iratok hiányosságairól,
         nem módosíthatja a határidőnek a 2868/95 rendelet 96. szabályának (1) bekezdésében előírt kezdetét. Egyébiránt az állandó
         ítélkezési gyakorlat értelmében az eljárási határidőkre vonatkozó szabályok a jogbiztonság garantálása és mindenfajta hátrányos
         megkülönböztetés vagy önkényes bánásmód elkerülése céljából kerültek bevezetésre. Ez az általános megállapítás vonatkozik
         a közösségi védjegyre vonatkozó rendeletek által előírt határidőkre is. Következésképpen az említett rendelet 96. szabályának
         (1) bekezdése által előírt határidő alkalmazása nem sérti az egyenlő bánásmód elvét.

      (vö. 37–39., 43–44. pont)
      2.      Sértené a jogszerűség vélelmének elvét – amelynek értelmében a közösségi szabályozás teljes egészében hatályban marad, amíg
         a hatáskörrel rendelkező bíróság meg nem állapítja annak jogszerűtlenségét –, ha a fellebbezési tanács megtagadná a közösségi
         védjegyről szóló 40/94 tanácsi rendelet végrehajtásáról szóló 2868/95 rendelet fellebbezés elfogadhatósága tekintetében irányadó
         96. szabálya (1) bekezdésének, 49. szabálya (1) bekezdésének, valamint 48. szabálya (1) bekezdése c) pontjának és (2) bekezdésének
         alkalmazását.

      (vö. 52. pont)
      3.      A közösségi védjegyről szóló 40/94 tanácsi rendelet végrehajtásáról szóló 2868/95 rendelet 96. szabályának (1) bekezdése,
         49. szabályának (1) bekezdése, valamint 48. szabálya (1) bekezdésének c) pontja és (2) bekezdése a 40/94 rendelet által felállított
         nyelvi rendet szabályozó rendelkezések részét képezik. Mivel az állandó ítélkezési gyakorlat értelmében ez a nyelvi rend összeegyeztethető
         az arányosság elvével, e szabályok nem tekinthetők ellentétesnek ezen elvvel.

      (vö. 54. pont)
      4.      A közösségi védjegyről szóló 40/94 rendelet 78. cikkének (2) bekezdése által a igazolási kérelem benyújtására megjelölt két
         hónapos határidő azon akadály elhárulásakor nyílik meg, amelynek folytán a bejelentő a Belső Piaci Harmonizációs Hivatallal
         (védjegyek és formatervezési minták) (OHIM) szemben valamely határidőt elmulasztott, és nem abban az időpontban, amikor az
         OHIM esetlegesen értesítést küld az eljárás során elkövetett szabálytalanságokról.

      (vö. 77. pont)
AZ ELSŐFOKÚ BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (első tanács)
      2008. szeptember 17.(*)

      „Közösségi védjegy – Felszólalási eljárás – A Neurim PHARMACEUTICALS közösségi ábrás védjegy bejelentése – Az EURIM-PHARM korábbi közösségi és nemzeti szóvédjegyek – A fellebbezési eljárás nyelve – Határidők – A fellebbezés elfogadhatósága a fellebbezési tanács előtt – Az arányosság elve – Az eljárás folytatása – In integrum restitutio – A 40/94/EK rendelet 59. cikke, 78. cikke és 78a. cikke – A 2868/95/EK rendelet 48. szabálya (1) bekezdésének c) pontja és (2) bekezdése, 49. szabályának (1) bekezdése és 96. szabályának
         (1) bekezdése”

      A T‑218/06. sz. ügyben,
      a Neurim Pharmaceuticals (1991) Ltd (székhelye: Tel-Aviv [Izrael], képviseli: M. Kinkeldey ügyvéd)

      felperesnek
      a Belső Piaci Harmonizációs Hivatal (védjegyek és formatervezési minták) (OHIM) (képviseli: G. Schneider, meghatalmazotti minőségben)

      alperes ellen,
      a másik fél az OHIM fellebbezési tanácsa előtti eljárásban, beavatkozó az Elsőfokú Bíróság előtt:
      az Eurim-Pharm Arzneimittel GmbH (székhelye: Piding [Németország], képviseli: T. Raab ügyvéd),

      az OHIM első fellebbezési tanácsa által 2006. június 2‑án az Eurim-Pharm Arzneimittel GmbH és a Neurim Pharmaceuticals (1991)
         Ltd közötti felszólalási eljárás ügyében (R 74/2006‑1. sz. ügy) hozott határozat ellen benyújtott keresete tárgyában,

      AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK
      ELSŐFOKÚ BÍRÓSÁGA (első tanács),
      tagjai: V. Tiili elnök, F. Dehousse és I. Wiszniewska‑Białecka (előadó) bírák,
      hivatalvezető: K. Andová tanácsos,
      tekintettel az Elsőfokú Bíróság Hivatalához 2006. augusztus 16‑án benyújtott keresetlevélre,
      tekintettel az OHIM‑nak az Elsőfokú Bíróság Hivatalához 2006. december 20‑án benyújtott válaszbeadványára,
      tekintettel a beavatkozónak az Elsőfokú Bíróság Hivatalához 2006. december 18‑án benyújtott válaszbeadványára,
      a 2008. február 12‑i tárgyalást követően,
      meghozta a következő
      Ítéletet
       Jogi háttér
      1        A közösségi védjegyről szóló, 1993. december 20‑i 40/94/EK módosított tanácsi rendelet (HL 1994. L 11., 1. o.; magyar nyelvű
         különkiadás 17. fejezet, 1. kötet, 146. o.) 59. cikke az alábbiak szerint rendelkezik:

      „A fellebbezést a határozat kézbesítésének napjától számított két hónapon belül, írásban kell benyújtani a Hivatalhoz [OHIM‑hoz].
         A fellebbezés nem tekinthető benyújtottnak mindaddig, amíg a fellebbezés díját meg nem fizetik. A fellebbezés alapjául szolgáló
         okokat megjelölő írásbeli nyilatkozatot a határozat kézbesítésének napjától számított négy hónapon belül kell benyújtani.”

      2        A 40/94 rendelet 78. cikke így szól:

      „Igazolás
      (1)      Ha a közösségi védjegy bejelentője, jogosultja vagy az eljárásban részt vevő bármely fél annak ellenére, hogy az adott körülmények
         között kellő gondossággal járt el, a Hivatallal [OHIM‑mal] szemben valamely határidőt elmulaszt, és ennek következtében – e
         rendelet értelmében – a mulasztás jogvesztésre, illetve jogorvoslati jogosultság elvesztésére vezet, kérelmére őt jogaiba
         vissza kell helyezni.

      (2)      A kérelmet a határidő elmulasztásának okát képező akadály elhárulásától számított két hónapon belül, írásban kell benyújtani.
         Az elmulasztott cselekményt e határidőn belül pótolni kell. […]

      (3)      A kérelemben meg jelölni az annak alapjául szolgáló okokat és az azt alátámasztó tényeket. A kérelem nem tekinthető benyújtottnak
         mindaddig, amíg az igazolás díját meg nem fizetik.

      […]”
      3        A 40/94 rendelet 78a. cikke ekként rendelkezik:

      „Az eljárás folytatása
      (1)      A közösségi védjegy bejelentője vagy jogosultja, továbbá a Hivatal [OHIM] előtt folyó eljárás egyéb résztvevője, aki a Hivatallal
         [OHIM‑mal] szemben valamely határidőt elmulasztott, kérheti az eljárás folytatását, feltéve hogy az erre irányuló kérelem
         benyújtásáig az elmulasztott cselekményt teljesíti. Az eljárás folytatása iránti kérelem [helyesen: kizárólag] az elmulasztott
         határidő lejártától számított két hónapon belül nyújtható be. A kérelem nem tekinthető benyújtottnak mindaddig, amíg az eljárás
         folytatása után fizetendő díjat meg nem fizetik.

      […]”.
      4        A közösségi védjegyről szóló 40/94/EK tanácsi rendelet végrehajtásáról szóló, 1995. december 13‑i 2868/95/EK módosított bizottsági
         rendelet (HL L 303., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 17. fejezet, 1. kötet, 146. o.) 48. szabálya ekként rendelkezik:

      „(1)      A fellebbezésre irányuló kérelemnek tartalmaznia kell:
      […]
      c)      [egy] nyilatkozatot, amely megjelöli a megtámadott határozatot és a határozat igényelt módosításának vagy megsemmisítésének
         [helyesen: hatályon kívül helyezésének] mértékét.

      (2)      A fellebbezésre irányuló kérelmet annak az eljárásnak a nyelvén kell benyújtani, amelyben [helyesen: amelyen] a fellebbezés
         tárgyát képező határozatot hozták.”

      5        A 2868/95 rendelet 49. szabályának (1) bekezdése ekként rendelkezik:

      „(1)      Ha a fellebbezés nem felel meg a [40/94] rendelet 57., 58. és 59. cikkének, valamint a 48. szabály (1) bekezdése c) pontjának
         és (2) bekezdésének, a fellebbezési tanács azt mint nem elfogadható fellebbezést elutasítja, ha a [40/94] rendelet 59. cikkében
         megjelölt határidő lejártát megelőzően a hiányokat nem pótolják.”

      6        A 2868/95 rendelet határidők számításáról szóló 70. cikke előírja:

      „[…]
      (2)      A határidő számításának kezdete az azt a napot követő nap, amelyen a határidő megkezdésére okot adó esemény bekövetkezik,
         amely esemény lehet eljárási cselekmény, vagy egy másik határidő lejárta. Ha az eljárási cselekmény kézbesítés, az irányadó
         esemény – eltérő rendelkezés hiányában – a kézbesített irat átvétele.

      […]
      (4)      Az egy vagy meghatározott számú hónapban megjelölt határidő a megfelelő következő hónapnak azon a napján jár le, amely napon
         az említett esemény bekövetkezett […].”

      7        A 2868/95 rendelet nyelvekkel kapcsolatos általános rendelkezésekről szóló részében foglalt 96. szabály (1) bekezdése ekként
         rendelkezik:

      (1)      A [40/94] rendelet 115. cikke (4) és (7) bekezdésének sérelme nélkül és e szabályok eltérő rendelkezésének hiányában a Hivatal
         [OHIM] előtt folyó írásbeli eljárások során a felek a Hivatal [OHIM] bármelyik nyelvét használhatják. Ha a választott nyelv
         nem azonos az eljárás nyelvével, a félnek az eredeti irat benyújtásától számított egy hónapon belül be kell nyújtania az iratnak
         az ezen a nyelven készült fordítását […].”

       A jogvita előzményei
      8        2002. augusztus 1‑jén a felperes, a Neurim Pharmaceuticals (1991) Ltd a 40/94 rendelet alapján közösségi védjegybejelentést
         tett a Belső Piaci Harmonizációs Hivatalnál (védjegyek és formatervezési minták) (OHIM).

      9        A lajstromoztatni kívánt védjegy az alábbi ábrás megjelölés volt:

      10      A bejelentést a védjegyekkel ellátható termékek és szolgáltatások nemzetközi osztályozására vonatkozó, felülvizsgált és módosított,
         1957. június 15‑i Nizzai Megállapodás szerinti 5. és 10. osztályba tartozó áruk vonatkozásában tették, az alábbi leírással:

      –        5. osztály: „Gyógyszerészeti termékek, gyógyszerészeti készítmények, pirulák gyógyszerészeti használatra, vegyi termékek gyógyászati
         használatra, drogok gyógyászati használatra”;

      –        10. osztály: „Gyógyászati eszközök”.
      11      A felperes a közösségi védjegybejelentést angolul nyújtotta be, és a németet jelölte meg második nyelvként.

      12      A közösségi védjegybejelentést a Közösségi Védjegyértesítő 2003. március 31‑i, 28/03. számában hirdették meg.

      13      2003. június 27‑én a beavatkozó, az Eurim-Pharm Arzneimittel GmbH, a 40/94 rendelet 8. cikke (1) bekezdésének b) pontja alapján
         felszólalt a bejelentett védjegy lajstromozásával szemben.

      14      A felszólalás a 667 899. számon az 5. osztályba tartozó „gyógyszerek” tekintetében lajstromozott EURIM-PHARM közösségi szóvédjegyen,
         valamint az 1 068 926 számon ugyancsak az 5. osztályba tartozó „állati és emberi használatra szánt gyógyszerek” tekintetében
         lajstromozott német védjegyen, továbbá a Németországban a gyógyszerek gyártásának és forgalmazásának, köztük gyógyszerek nagykereskedelmének
         megjelölésére használt Eurim-Pharm kereskedelmi néven alapult.

      15      A felszólalást német nyelven nyújtották be. A 40/94 rendelet 115. cikkének (6) bekezdése értelmében ez a nyelv lett az eljárás
         nyelve.

      16      2005. november 14‑i határozatával, melyet ugyanazon a napon kézbesítettek a felek számára távmásoló útján, a felszólalási
         osztály helyt adott a felszólalásnak, és elutasította a lajstromozás iránti kérelmet.

      17      2006. január 6‑án a felperes fellebbezést nyújtott be e határozattal szemben. E célból az OHIM által rendelkezésre bocsátott,
         angol nyelvű fellebbezési formanyomtatványt használta, amelyen angolul az alábbi mondat szerepelt a 31. sz., „A fellebbezés
         terjedelme” c. rovatban:

      „A határozatot teljes egészében hatályon kívül kell helyezni, és a lajstromozás iránti kérelemnek helyt kell adni”.
      18      2006. január 18‑án az OHIM hivatalvezetője távmásoló útján két dokumentumot küldött a felperes képviselőinek: egy, a fellebbezésre
         irányuló kérelem átvételét alátámasztó kétoldalas levelet, valamint egy egyoldalas közleményt, amely az azon nyelvvel kapcsolatos
         szabálytalanságról tájékoztat, amelyen a fellebbezésre irányuló kérelmet a 2868/95 rendelet 48. cikke (2) bekezdésének alapján
         benyújtották. Ez utóbbi közlemény a 2868/95 rendelet 96. szabályának (1) bekezdése értelmében felhívta a feleket a fellebbezésre
         irányuló kérelem eljárás nyelvére történő fordításának az eredeti kérelem benyújtásától számított egy hónapos határidőn belül,
         azaz legkésőbb 2006. február 6‑ig történő benyújtására.

      19      A távmásoló útján történő továbbítást igazoló jelentés OHIM által benyújtott  kivonata „OK” jelzést ad a felperes képviselői
         részére ezen időpontban elküldött két dokumentum továbbítása vonatkozásában.

      20      2006. március 14‑én a felperes benyújtotta a fellebbezés alapjául szolgáló okokat megjelölő beadványt, német nyelven.

      21      2006. március 22‑én az OHIM egy ügyintézője telefonon kapcsolatba lépett a felperes egyik képviselőjével, és tájékoztatta
         őt a fellebbezés nyelvével kapcsolatos szabálytalanságról, valamint az OHIM által 2006. január 18‑án erre vonatkozólag megküldött
         közleményről. A felperes képviselője jelezte, hogy ezt a közleményt nem kapta meg.

      22      2006. április 7‑i levelével, melyet távmásoló útján küldött meg az OHIM‑nak, a felperes képviselője, az OHIM egyik ügyintézőjével
         folytatott korábbi telefonbeszélgetésre hivatkozva kijelentette, hogy mindössze az OHIM 2006. január 18‑i, a fellebbezésre
         irányuló kérelem átvételét alátámasztó levelét kapta meg. E kijelentés igazolásául benyújtott egy, az általa 2006. január
         18‑án fogadott távmásolatok listáját tartalmazó elektronikus kivonatot. Kérte továbbá, hogy az OHIM újból küldje meg számára
         a fellebbezésre irányuló kérelem nyelvével kapcsolatos szabálytalanságra vonatkozó, 2006. január 18‑i levél másolatát.

      23      Egy másik, 2006. április 7‑i levelével a felperes képviselője egy újabb, ezúttal teljes egészében német nyelven szerkesztett,
         fellebbezésre irányuló kérelmet küldött az OHIM‑nak, és a 40/94 rendelet 78a. cikke alapján kérte az eljárás folytatását,
         valamint felhatalmazást adott az OHIM‑nál vezetett folyószámlájának a fizetendő díj összegével való megterhelésére.

      24      2006. május 23‑án a felperes képviselője a 40/94 rendelet 78. cikke alapján a jogaiba való visszahelyezés iránti kérelmet
         nyújtott be, valamint felhatalmazást adott az OHIM‑nál vezetett folyószámlájának a fizetendő díj összegével való megterhelésére.
         Azt állította, hogy korábban utasítást adott titkárnőjének, hogy a fellebbezésre irányuló kérelem német változatát küldje
         meg az OHIM‑nak 2006. január 6‑án, és megmagyarázhatatlan okoknál fogva, valamint anélkül, hogy ez a gondosságra vonatkozó
         kötelezettsége elmulasztását valósította volna meg, a fellebbezésre irányuló kérelem formanyomtatványának második oldala angol
         nyelven került megküldésre. A felperes képviselője pontosította továbbá, hogy ez a titkárnő, aki tapasztalt, és akinek teljesítménye
         felől a korábbiakban egyáltalán nem merült fel kétely, súlyos családi gondokkal küzdött abban az időben, amiről munkáltatóinak
         nem volt tudomása.

      25      2006. június 2‑i határozatával (a továbbiakban: megtámadott határozat) az OHIM első fellebbezési tanácsa a 2868/95 rendelet
         49. szabálya (1) bekezdésének alapján, összefüggésben ugyanezen rendelet 48. szabálya (1) bekezdésének c) pontjával, a fellebbezést
         – mint elfogadhatatlant – elutasította. A fellebbezési tanács megállapította továbbá, hogy a 40/94 rendelet 78a. cikke alapján
         az eljárás folytatása iránt benyújtott kérelem, valamint az ugyanezen rendelet 78. cikke alapján benyújtott jogokba való visszahelyezés
         iránti kérelmek „nem tekinthetők benyújtottnak”, mert a díj fizetése nem történt meg kellő időn belül.

       A felek kérelmei
      26      A felperes azt kéri, hogy az Elsőfokú Bíróság:

      –        helyezze hatályon kívül a megtámadott határozatot;
      –        az OHIM‑ot kötelezze a költségek viselésére.
      27      Az OHIM azt kéri, hogy az Elsőfokú Bíróság:

      –        utasítsa el a keresetet;
      –        a felperest kötelezze a költségek viselésére.
      28      A beavatkozó azt kéri, hogy az Elsőfokú Bíróság:

      –        hagyja helyben a megtámadott határozatot;
      –        a felperest kötelezze a költségek viselésére.
       Indokolás
      29      Keresete alátámasztásául a felperes négy jogalapra hivatkozik, melyek közül az első a 40/94 rendelet 59. cikkének és a 2868/95
         rendelet 48. szabálya (1) bekezdése c) pontjának és (2) bekezdésének, 49. szabálya (1) bekezdésének és 96. szabálya (1) bekezdésének
         megsértéséből, a második a 40/94 rendelet 78a. cikkének megsértéséből, a harmadik ugyanezen rendelet 78. cikkének megsértéséből,
         a negyedik pedig az arányosság elvének megsértéséből ered.

      30      Tekintettel arra, hogy a negyedik jogalap, az első jogalap mintájára, a fellebbezésnek a fellebbezési tanács előtti elfogadhatóságára
         vonatkozik, az első jogalap vizsgálatát követően másodikként ezt kell megvizsgálni. A második és harmadik jogalapot, melyek
         az eljárás folytatása iránti kérelem elfogadhatóságára, illetve a jogokba való visszahelyezés iránti kérelemnek a megjelölt
         határidőn belül történő benyújtására vonatkoznak, harmadikként, illetve negyedikként vizsgáljuk.

       A 40/94 rendelet 59. cikkének és a 2868/95 rendelet 48. szabálya (1) bekezdése c) pontjának és (2) bekezdésének, 49. szabálya
            (1) bekezdésének és 96. szabálya (1) bekezdésének megsértéséből eredő jogalapról
       A felek érvei
      31      A felperes azt állítja, hogy a felszólalási osztály határozatával szembeni fellebbezését a 40/94 rendelet 59. cikkének megfelelően,
         a megjelölt határidőn belül nyújtotta be, szabályszerű formában, és kizárólag a fellebbezés terjedelmét adta elő a bejelentés
         nyelvén az eljárás nyelve helyett. A felperes nem kapott az OHIM részéről egyetlen írásbeli közleményt sem, amely tájékoztatta
         volna a fellebbezésre irányuló kérelem benyújtásának nyelvével kapcsolatos szabálytalanságról.

      32      A felperes arra hivatkozik, hogy egyrészt a távmásoló útján történő továbbítást igazoló 2006. január 18‑i, OHIM által benyújtott
         jelentés, amely a fellebbezésre irányuló kérelem benyújtásának nyelvével kapcsolatos szabálytalanságra vonatkozó közlemény
         továbbítása tekintetében „OK” megjelölést tartalmaz, csupán a közlemény átvételének vélelmezését teszi lehetővé. Az ítélkezési
         gyakorlatnak, valamint az OHIM előtte folyó eljárásokra vonatkozó iránymutatásának értelmében ez a vélelem megfordítható,
         ha az OHIM valamely közleményének címzettje bizonyítja, hogy e közleményt nem kapta meg. Jelen ügyben a felperes megfordította
         ezt a vélelmet a 2006. január 18‑i, távmásolat‑fogadási jelentés bemutatásával, amely bizonyítja, hogy az OHIM‑tól mindössze
         egy kétoldalas közlemény érkezett, amely megfelel a fellebbezésre irányuló kérelem átvételi elismervényének. Következésképpen
         a fellebbezésre irányuló kérelem benyújtásának nyelvével kapcsolatos szabálytalanságra vonatkozó közleményt nemlétezőnek kell
         tekinteni.

      33      A felperes arra hivatkozik, hogy másrészt az OHIM állandó gyakorlata az, hogy a 2868/95 rendelet 96. szabályának (1) bekezdését
         alkalmazza a fellebbezésre irányuló kérelem benyújtásának nyelvére vonatkozó hibákra, ami magában foglalhatja azt a lehetőséget,
         hogy az eredeti dokumentum eljárás nyelvére történő fordítása az annak benyújtásától számított egy hónapos határidőn belül
         benyújtható. Az OHIM, ugyancsak állandó gyakorlata értelmében, közlemény útján kifejezetten tájékoztatja a feleket az eljárás
         nyelvével kapcsolatos hibáikról és az ezeknek orvoslására a 2868/95 rendelet 96. szabályának (1) bekezdése szerint nyitva
         álló határidőkről.

      34      Az egyenlő bánásmód elvének értelmében a felperesnek számítania kell ezen állandó igazgatási gyakorlatok alkalmazására, amelyek
         kötik az OHIM‑ot, annál is inkább, mert jelen ügyben már benyújtottak egy fellebbezésre irányuló kérelmet, és nem jelentett
         volna nehézséget, hogy a szóban forgó szabálytalanságról szabályszerű formában a megjelölt határidő lejártát megelőzően újból
         értesítést küldjenek. Ezt a felperes képviselői számos telefonbeszélgetés alkalmával sikertelenül kérték. Egy állandó igazgatási
         gyakorlat ilyen, az egyenlő bánásmód elvét sértő módosítása esetén a fellebbezésre irányuló kérelem 2006. április 7–i újabb,
         ezúttal német nyelven történő benyújtását úgy kellett volna tekinteni, mint amely érvényesen orvosolta a fellebbezésre irányuló
         kérelem nyelvével kapcsolatos szabálytalanságot.

      35      Az OHIM arra hivatkozik, hogy a 2868/95 rendelet 48. szabályának (2) bekezdéséből, 49. szabályából és 96. szabályának (1) bekezdéséből
         az következik, hogy amennyiben, jelen esethez hasonlóan a fellebbezésre irányuló kérelmet az eljárástól eltérő nyelven nyújtották
         be, anélkül hogy fordítását benyújtották volna a megjelölt határidőn belül, azt – mint elfogadhatatlant – el kell utasítani.
         A felperes által benyújtott dokumentum nem támasztja kellő módon alá azt, hogy nem kapta meg az OHIM távmásolatát, amelyben
         az a fellebbezésre irányuló kérelem nyelvével kapcsolatos szabálytalanságokról tájékoztatta.

      36      A beavatkozó úgy véli, hogy, mivel a fellebbezésre irányuló kérelmet, a 2868/95 rendelet 48. szabálya (2) bekezdését megsértve,
         az eljárás nyelvétől eltérő nyelven nyújtották be, a fellebbezés ugyanezen rendelet 49. szabályának (1) bekezdése értelmében
         helyesen került elutasításra. A fellebbezési tanács állandó gyakorlata, miszerint jelzi a felek számára az általuk benyújtott
         iratok hiányosságait, nem tekinthető kötelezettségnek, és ennélfogva egyáltalában nincs hatással a megjelölt határidőkre.
         E határidők meghosszabbítása egyenlőtlen bánásmódhoz vezethet.

       Az Elsőfokú Bíróság álláspontja
      37      A 2868/95 rendelet 48. szabálya (1) bekezdése c) pontjából és (2) bekezdéséből következik, hogy a fellebbezésre irányuló kérelemnek
         nyilatkozatot kell tartalmaznia arról, hogy a megtámadott határozatot mennyiben kérik módosítani vagy hatályon kívül helyezni,
         valamint hogy e kérelmet annak az eljárásnak a nyelvén kell benyújtani, amelyben a fellebbezés tárgyát képező határozatot
         hozták.

      38      A 2868/95 rendelet 49. szabályának (1) bekezdése értelmében, ha a fellebbezés nem felel meg többek között ugyanezen rendelet
         48. szabálya (1) bekezdése c) pontjának és (2) bekezdésének, a fellebbezési tanács azt mint elfogadhatatlan fellebbezést elutasítja,
         ha a rendelet 59. szabályában megjelölt határidő lejártát megelőzően, vagyis a vitatott határozat értesítésének napjától számított
         két hónapon belül a hiányokat nem pótolják.

      39      A 2868/95 rendelet 96. szabályának (1) bekezdése értelmében e rendelet eltérő rendelkezésének hiányában az OHIM előtt folyó
         írásbeli eljárások során a felek az OHIM bármelyik nyelvét használhatják, amennyiben az adott fél az eredeti irat benyújtásától
         számított egy hónapos határidőn belül benyújtja az iratnak az eljárás nyelvén készült fordítását.

      40      Jelen ügyben a felszólalási osztály vitatott határozatáról távmásoló útján 2005. november 14‑én értesítették a felperest.
         Mivel a fellebbezésre irányuló kérelmet 2006. január 6‑án nyújtották be, a fellebbezés a 40/94 rendelet 59. szabályában megjelölt
         két hónapos határidőn belül került benyújtásra. Mindazonáltal a fellebbezésre irányuló kérelem, amely a 2868/95 rendelet 48. szabálya
         (1) bekezdésének c) pontja értelmében pontosan megjelölte a megtámadott határozatot és a határozat igényelt hatályon kívül
         helyezésének mértékét, nem teljesíti a 2868/95 rendelet 48. szabálya (2) bekezdésében előírt feltételt, mert e pontos megjelölés
         angol nyelven történt, nem pedig az eljárás nyelvén, vagyis németül.

      41      A 2868/95 rendelet 96. szabálya (1) bekezdésének alkalmazásában a fellebbezésre irányuló kérelem eljárás nyelvére történő
         fordítását az annak benyújtásától számított egy hónapon belül, vagyis legkésőbb 2006. február 6‑ig lehetett benyújtani. Ilyen
         fordítás ugyanakkor csak az újabb, német nyelven szerkesztett és fellebbezésre irányuló kérelemmel érkezett az OHIM‑hoz, amelyet
         2006. április 7‑én, azaz több mint két hónappal a megjelölt határidő lejártát követően nyújtottak be.

      42      Következésképpen a fellebbezési tanács nem alkalmazta tévesen a jogot, amikor a 2868/95 rendelet 49. szabályának (1) bekezdése
         és ugyanezen rendelet 48. szabálya (1) bekezdésének c) pontja, valamint (2) bekezdése értelmében a fellebbezést – mint nem
         elfogadható fellebbezést – elutasította.

      43      Ezt a megállapítást nem vonják kétségbe a felperes érvei, melyek szerint az OHIM állítólag nem értesítette őt a fellebbezésre
         irányuló kérelem nyelvével kapcsolatos szabálytalanságról, valamint állítólag megsértette az egyenlő bánásmód elvét. Ugyanis
         a 2868/95 rendelet 49. szabályának (1) bekezdéséből következik, hogy az ugyanezen rendelet 48. szabálya (1) bekezdése c) pontjának
         és (2) bekezdésének be nem tartása közvetlenül és előzetes értesítés nélkül a fellebbezés mint elfogadhatatlan fellebbezés
         elutasítását eredményezi, mégpedig adott esetben az ugyanezen rendelet 96. szabálya (1) bekezdésében megjelölt határidő lejártát
         követően. Sem az alkalmazandó rendeletekből, sem az ítélkezési gyakorlatból nem következik, hogy az OHIM‑nak kötelessége lenne,
         hogy tájékoztassák a fellebbezési tanácsok előtti esetleges kérelmezőket az e rendeletek által előírt formai követelmények
         be nem tartásának következményeiről (ebben az értelemben lásd az Elsőfokú Bíróság T‑373/03. sz., Solo Italia kontra OHIM –
         Nuova Sala [PARMITALIA] ügyben 2005. május 31‑én hozott ítéletének [EBHT 2005., II‑1881. o. ] 59. pontját).

      44      Noha az OHIM szokásos gyakorlatát képezi a fellebbezőknek az általuk benyújtott iratok hiányosságairól történő tájékoztatása,
         jelen ügyre ez nincs kihatással. E gyakorlat ugyanis nem módosíthatja a határidőnek a 2868/95 rendelet 96. szabálya (1) bekezdésében
         előírt kezdetét (ebben az értelemben lásd az Elsőfokú Bíróság T‑71/02. sz., Classen Holding kontra OHIM – International Paper
         [BECKETT EXPRESSION] ügyben 2003. szeptember 17‑én hozott ítéletének [EBHT 2003., II‑3181. o.] 41. pontját). Egyébiránt az
         állandó ítélkezési gyakorlat értelmében az eljárási határidőkre vonatkozó szabályok a jogbiztonság garantálása és mindenfajta
         hátrányos megkülönböztetés vagy önkényes bánásmód elkerülése céljából kerültek bevezetésre (lásd az Elsőfokú Bíróság T‑426/04. sz.,
         Tramarin kontra Bizottság ügyben 2005. november 21‑én hozott végzésének [EBHT 2005., II‑4765. o.] 60. pontját és az ott hivatkozott
         ítélkezési gyakorlatot). Ez az általános megállapítás vonatkozik a közösségi védjegyre vonatkozó rendeletek által előírt határidőkre
         is. Következésképpen a fellebbezési tanács, mivel a 2868/95 rendelet 96. szabályának (1) bekezdése által előírt határidőt
         módosítás nélkül alkalmazta, nem sértette meg az egyenlő bánásmód elvét.

      45      Ennélfogva a jelen jogalapot el kell utasítani.

       Az arányosság elvének megsértéséből eredő jogalapról
       A felek érvei
      46      A felperes arra hivatkozik, hogy az, hogy fellebbezését, melyet a megjelölt határidőn belül és – egyetlen angol nyelvű mondat
         kivételével – szabályszerű formában nyújtott be, a fellebbezési tanács mint elfogadhatatlant elutasítja, megfosztva őt ezáltal
         annak lehetőségétől, hogy folytassa az eljárást, és megvédje lajstromozás iránti kérelmét, sérti az arányosság elvét.

      47      Először is, mérlegelve egyrészről a beavatkozónak a fellebbezés könnyű megértéséhez és az eljárás nyelvének folyamatosságához
         kapcsolódó érdekét, másrészről a felperesnek a lajstromozás iránti kérelme védelmére vonatkozó érdekét, túlzás a fellebbezést
         azon egyetlen tény alapján elutasítani, hogy a fellebbezésre irányuló kérelem eljárás nyelvén történő benyújtásának alaki
         követelménye nem teljesült.

      48      Másodszor maga a fellebbezési tanács elismerte a korábbiakban, hogy a 40/94 rendeletben és a 2868/95 rendeletben meghatározott
         nyelvi rend nem egyértelmű. Szükségtelenül szigorú és formalista e rendnek a fellebbezésre irányuló kérelem tekintetében történő
         alkalmazása, amelyből kevés alapvető elem igényel fordítást. Ugyanis a fellebbezésre irányuló kérelemben csekély információ
         feltüntetésére van szükség, beleértve a fellebbezés terjedelmére vonatkozó információkat is, amelyek a formanyomtatvány jelenlegi
         változatában egyetlen beikszelésre váró rovatban szerepelnek.

      49      Harmadszor az eljárás nyelvének megválasztása azon nyelvekre van korlátozva, amelyek szélesebb körben ismertek a Közösség
         területén, pontosan annak elkerülése végett, hogy az eljárás nyelve teljességgel ismeretlen legyen az eljárás valamely fele
         számára. Jelen ügyben a beavatkozó meg tudta érteni a fellebbezésre irányuló kérelem tartalmát, beleértve a terjedelemre vonatkozó,
         angol nyelven szerkesztett részt is, tekintve hogy a lajstromozás iránti kérelem, amely ellen a beavatkozó felszólalt, ugyancsak
         angol nyelven íródott. Nincs semmi kétely afelől, hogy e fél ért angolul, annál is inkább, mert gyógyszerészeti cégről, nem
         pedig magánszemélyről van szó.

      50      Az OHIM hangsúlyozza, hogy a fellebbezési tanács nem illetékes az eljárás nyelvétől eltérő nyelven benyújtott fellebbezés
         elutasításáról rendelkező szabályok arányosságának vizsgálata tekintetében, és megállapítja, hogy már az alaki hiányosságok
         vagy be nem tartott határidők leplezését lehetővé tevő különféle jogi utak létezése is erősíti e szabályozás aránytalanságát.
         Mivel a felperes nem élt ezen, rendelkezésére álló jogi utakkal, továbbá tekintettel a határidők ismételt be nem tartására,
         amely kételyeket kelt képviselőinek gondossága tekintetében, a szóban forgó jogalapok arányossága vitatásának nincs helye.

      51      A beavatkozó szerint nem aránytalan annak előírása, hogy tartsák be a határidőkre és az eljárás nyelvére vonatkozó szabályokat,
         amelyek alkalmazása nem a felek érdekei mérlegelésének függvénye. Továbbá, mivel a fellebbezőnek lehetősége van újabb lajstromozás
         iránti kérelem benyújtására, fellebbezésének elutasítása nem méltánytalan.

       Az Elsőfokú Bíróság álláspontja
      52      A fellebbezés mint elfogadhatatlan elutasításával a fellebbezési tanács a 2868/95 rendelet 96. szabályának (1) bekezdését,
         49. szabályának (1) bekezdését, valamint 48. szabálya (1) bekezdésének c) pontját és (2) bekezdését alkalmazta. Ezen, hatályos
         és a fellebbezés elfogadhatósága tekintetében a jelen ügyben mérvadó szabályokat a fellebbezési tanácsnak alkalmaznia kell.
         E szabályok követésének megtagadása sértene a jogszerűség vélelmének elvét, amelynek értelmében a közösségi szabályozás teljes
         egészében hatályban marad, amíg az illetékes bíróság meg nem állapítja jogszerűtlenségét (ebben az értelemben lásd az Elsőfokú
         Bíróság T‑120/99. sz., Kik kontra OHIM [Kik] ügyben 2001. július 12‑én hozott ítéletének [EBHT 2001., II‑2235. o.] 55.pontját).

      53      Az Elsőfokú Bíróság feladata tehát, hogy az arányosság elvének fényében állást foglaljon e szabályok jogszerűségéről, mivel
         a felperes, arra hivatkozva, hogy fellebbezésének e szabályok alapján történt elutasítása sérti az arányosság elvét, burkoltan
         azt állítja, hogy e szabályok sértik az arányosság elvét.

      54      E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy e szabályok a 40/94 rendelet által felállított nyelvi rendet szabályozó rendelkezések
         részét képezik. Márpedig az ítélkezési gyakorlat értelmében a 40/94 által felállított, a közösségi védjegyrendszer számára
         megfelelő nyelvi megoldás megtalálásának jogszerű célja érdekében nehezen létrehozott egyensúlyból eredő nyelvi rend összeegyeztethető
         az arányosság elvével (lásd ebben az értelemben a Bíróság C‑361/01. P. sz., Kik kontra OHIM ügyben 2003. szeptember 9‑én hozott
         ítéletének [EBHT 2003., I‑8283. o.] 92–94. pontját és a fenti 52. pontban hivatkozott Kik‑ügyben hozott ítélet 62. és 63. pontját).
         Ezáltal e szabályok nem tekinthetők ellentétesnek az arányosság elvével.

      55      Egyébiránt az olyan kötelezettségek elmulasztását, mint amilyen a fellebbezési határidők betartása, amelyek alapvető fontosságúak
         a közösségi rendszer megfelelő működése szempontjából, a közösségi szabályozás jogvesztéssel is szankcionálhatja, anélkül
         hogy ez összeegyeztethetetlen lenne az arányosság elvével (lásd ebben az értelemben az Elsőfokú Bíróság T‑61/00. és T‑62/00. sz.,
         APOL kontra Bizottság egyesített ügyekben 2003. március 6‑án hozott ítéletének [EBHT 2003., II‑635. o.] 96. és 98. pontját).

      56      A fentiekből következik, hogy a fellebbezési tanácsnak a fellebbezést – mint elfogadhatatlant – elutasító határozata a 2868/95
         rendelet 96. szabályának (1) bekezdése, 49. szabályának (1) bekezdése, valamint 48. szabálya (1) bekezdésének c) pontja és
         (2) bekezdése alkalmazásában nem tekinthető aránytalannak. Ennélfogva a jelen jogalapot el kell utasítani.

       A 40/94 rendelet 78a. cikkének megsértéséből eredő jogalapról
       A felek érvei
      57      A felperes azt állítja, hogy a 2868/95 rendelet határidők lejártáról szóló 72. szabályának (1) bekezdését ugyancsak alkalmazni
         kell a határidő kezdetének meghatározásához annak elkerülése végett, hogy valamely fellebbező kedvezőtlenebb helyzetbe kerüljön
         a fellebbezése benyújtása során használt kommunikációs eszköz folytán. Ez a szabály akként rendelkezik, hogy ha a határidő
         olyan napon jár le, amikor az OHIM az iratok átvételére nem tart nyitva, illetve amikor a szokásos postai küldeményeket nem
         kézbesítik ki abban a helységben, ahol az OHIM található, a határidő meghosszabbodik az azt a napot követő napig, amelyen
         az OHIM az iratok átvételére nyitva áll, és amelyen a szokásos postai küldeményeket kézbesítik. Jelen ügyben a 2868/95 rendelet
         96. szabályának (1) bekezdésében előírt határidő tehát nem nyílt meg 2006. január 6‑án, vagyis a fellebbezésre irányuló kérelem
         benyújtásának napján, mivel ez, az OHIM munkaszüneti napjait tartalmazó 2006‑os listának megfelelően, munkaszüneti nap volt.
         A fellebbezésre irányuló kérelmet 2006. január 9‑én benyújtottnak kell tekinteni. Ebből következik, hogy a fellebbezésre irányuló
         kérelem eljárás nyelvére történő fordításának benyújtására rendelkezésre álló határidő 2006. február 9‑én járt le, nem pedig
         2006. február 6‑án, amint azt az OHIM állítja.

      58      Így az eljárás folytatása iránti kérelmet, amely 2006. április 7‑én került benyújtásra a fellebbezésre irányuló kérelem német
         fordításával, valamint az eljárás folytatása díjára vonatkozó kifizetési utalvánnyal együtt, a 40/94 rendelet 78a. cikkének
         megfelelően nyújtották be. Következésképpen az OHIM azzal, hogy e kérelemnek nem adott helyt, megsértette a 40/94 rendelet
         78a. cikkét.

      59      Az OHIM és a beavatkozó vitatják a felperes érveit, és kijelentik, hogy mivel a fellebbezésre irányuló kérelmet 2006. január
         6‑án nyújtották be angol nyelven, a 2868/95 rendelet által előírt határidő 2006. február 6‑án járt le, míg az eljárás folytatása
         iránti kérelem benyújtására a 40/94 rendelet 78a. cikkében foglaltak szerint rendelkezésre álló határidő 2006. április 6‑án
         járt le. Az eljárás folytatása iránt 2006. április 7‑én benyújtott kérelmet tehát egy nappal a megjelölt határidő lejártát
         követően nyújtották be.

       Az Elsőfokú Bíróság álláspontja
      60      Az eljárás folytatása iránti kérelem elfogadhatóságára vonatkozó jogalapjával a felperes lényegében azt rója fel a fellebbezési
         tanácsnak, hogy e kérelemnek nem adott helyt, mivel azt be nem nyújtottnak tekintette.

      61      A 40/94 rendelet 78a. cikkének értelmében az OHIM előtt folyó eljárásban részt vevő valamelyik fél, aki valamely határidőt
         elmulasztott, kérheti az eljárás folytatását, feltéve hogy az erre irányuló kérelem benyújtásáig az elmulasztott cselekményt
         teljesíti. Az eljárás folytatása iránti kérelem kizárólag az elmulasztott határidő lejártától számított két hónapon belül
         nyújtható be, továbbá a kérelem nem tekinthető benyújtottnak mindaddig, amíg az eljárás folytatása után fizetendő díjat meg
         nem fizetik.

      62      A 2868/95 rendelet 96. szabályának (1) bekezdése akként rendelkezik, hogy az eredeti, az eljárás nyelvétől eltérő nyelven
         készült irat eljárás nyelvére történő fordításának benyújtása céljából a fél számára rendelkezésre álló határidő ezen eredeti
         irat benyújtásakor nyílik meg. A 2868/95 rendelet 70. szabályának (4) bekezdése értelmében az egy vagy meghatározott számú
         hónapban megjelölt határidő a megfelelő következő hónapnak azon a napján jár le, amely napon az említett esemény bekövetkezett.

      63      Jelen ügyben nem vitatott, hogy a fellebbezésre irányuló kérelmet angol változatában távmásoló útján 2006. január 6‑án küldték
         meg az OHIM‑nak. Következésképpen a fellebbezési tanács helyesen vélte úgy, hogy a fellebbezésre irányuló kérelem eljárás
         nyelvére történő fordítása céljából rendelkezésre álló határidő 2006. február 6‑án, hétfőn járt le.

      64      Mivel a be nem tartott határidő 2006. február 6‑án lejárt, legkésőbb 2006. április 6‑ig, csütörtökig be kellett volna nyújtani
         az eljárás folytatása iránti kérelmet, és meghatalmazást kellett volna adni az esedékes díj kifizetésére. Márpedig csupán
         2006. április 7‑én nyújtották be az eljárás folytatása iránti kérelmet és a fellebbezésre irányuló kérelemnek az eljárás nyelvére
         történő fordítását, valamint adtak felhatalmazást a díj kifizetésére.

      65      Következésképpen a fellebbezési tanács azzal, hogy az eljárás folytatása iránti kérelmet be nem nyújtottnak tekintette, nem
         tévedett a jogban.

      66      Ezt a megállapítást nem gyengíti a felperes azon érve, mely szerint az egy hónapos határidő kezdőnapja 2006. január 9‑e, nem
         2006. január 6‑a volt, amelyen a fellebbezésre irányuló kérelmet tartalmazó távmásolatot kézhez vették. Ezen érv a különleges
         esetekre vonatkozó határidők lejártáról szóló szabályokon alapul, amelyek jelen esetben nem alkalmazhatók. Ugyanis a 2868/95
         rendelet határidő kezdetének számítására kézbesítés esetén mérvadó 70. szabályának (2) bekezdését kell alkalmazni. E szabály
         akként rendelkezik, hogy a kézbesített irat átvétele olyan eseménynek tekinthető, amely a határidő megkezdésére okot ad. Egyébiránt
         a 2868/95 rendelet 79. szabálya akként rendelkezik, hogy az OHIM‑nak címzett bármely közlés továbbítható távmásoló útján,
         és ugyanezen rendelet 80. szabályára utal, amely a távmásolat beérkezésének napját tekinti a benyújtás napjának. Következésképpen,
         amennyiben egy OHIM‑nak címzett közlés távmásoló útján történő továbbításáról van szó, a határidő megkezdésére okot adó esemény
         akkor következik be, amikor az OHIM‑hoz e távmásolat megérkezik, függetlenül attól, hogy a távmásolat érkezésének időpontja
         munkaszüneti napra esik‑e, vagy sem.

      67      A fentiekből következik, hogy a jelen jogalapot el kell utasítani.

       A 40/94 rendelet 78. cikkének megsértéséből eredő jogalapról
       A felek érvei
      68      A felperes kijelenti, hogy a fellebbezésre irányuló kérelem nyelvével kapcsolatos szabálytalanságot érvényesen kizárólag írásban
         lehet közölni, és egy telefonbeszélgetés során tett informális közlés nem tekinthető az akadály elhárulásáról történő tájékoztatásnak,
         amely megnyitná az igazolás iránti kérelem benyújtásának határidejét. Mivel a fellebbezésre irányuló kérelem nyelvével kapcsolatos
         szabálytalanságról a felperest nem tájékoztatták írásban, az akadály nem hárult el, és az igazolási kérelmet nem lehet késedelmesen
         benyújtottnak tekinteni.

      69      Az OHIM és a beavatkozó úgy véli, hogy jelen esetben az akadály legkésőbb 2006. március 22‑én elhárult, amikor a felperes
         egyik képviselőjét tájékoztatták telefonon a fellebbezésre irányuló kérelem nyelvével kapcsolatos szabálytalanságról. A 40/94
         rendelet 78. cikkének (2) bekezdésében előírt két hónapos határidő legkésőbb 2006. május 22‑én lejárt. Az igazolási kérelmet
         tehát egy nap késéssel, 2006. május 23‑án nyújtották be. Vagyis a fellebbezési tanács helyesen tekintette az igazolás iránti
         kérelmet be nem nyújtottnak.

       Az Elsőfokú Bíróság álláspontja
      70      A 40/94 rendelet 78. cikkének (2) és (3) bekezdése értelmében az igazolási kérelmet a határidő jogvesztésre, illetve jogorvoslati
         jogosultság elvesztésére vezető elmulasztásának okát képező akadály elhárulásától számított két hónapon belül, írásban kell
         benyújtani. A kérelemben meg jelölni az annak alapjául szolgáló okokat és az azt alátámasztó tényeket; a kérelem nem tekinthető
         benyújtottnak mindaddig, amíg az igazolás díját meg nem fizetik.

      71      Jelen ügyben, mivel az akadály, amely azon határidő elmulasztásának okát képezte, amely rendelkezésre állt fellebbezésre irányuló
         kérelem azon nyelvre történő fordításának benyújtására, amelyen a fellebbezés tárgyát képező határozatot hozták, amint arra
         a felperes igazolási kérelmében hivatkozik, az volt, hogy képviselői nem tudták, hogy a fellebbezésre irányuló kérelem 2006.
         január 6‑án angol változatban került megküldésre az OHIM‑nak. A felperes igazolási kérelmét 2006. május 23‑án nyújtotta be.

      72      2006. március 22‑én, egy, az OHIM ügyintézője és a felperes egyik képviselője közötti telefonbeszélgetés során az előbbi tájékoztatta
         az utóbbit a fellebbezésre irányuló kérelem nyelvével kapcsolatos szabálytalanságról, amint az szerepel az OHIM 2006. március
         24‑i belső feljegyzésében, illetve a felperes keresetlevelében.

      73      A tárgyalás során a felperese bemutatta, hogy kétségei vannak afelől, hogy e telefonbeszélgetés tekinthető‑e az akadály elhárulásának,
         és kijelentette, hogy ilyen eseménynek inkább a fellebbezési tanács előadója és a felperes egyik képviselője között 2006.
         április 27‑én lezajlott telefonbeszélgetés tekinthető.

      74      Ezen állításnak, még ha feltételezzük is, hogy helytálló, nem adható hely.

      75      Ugyanis az OHIM és a fellebbező egybevágó, fentebb leírt, a 2006. március 22‑i telefonbeszélgetésre vonatkozó kijelentéseiből
         következik, hogy a felperessel e telefonbeszélgetés folyamán közölték a fellebbezésre irányuló kérelem nyelvével kapcsolatos
         szabálytalanságot. Az igazgatási eljárás irataiból kiderül, hogy a 2006. április 7‑én az OHIM ügyintézője által elküldött
         két levél közül az első hivatkozik a közöttük lezajlott telefonbeszélgetésre, mégpedig abból kifolyólag, hogy e beszélgetés
         tárgya az OHIM 2006. január 18‑i közleménye volt, amelyet a felperes nem kapott meg. Tekintettel arra, hogy ez az egyoldalas
         közlemény kizárólag a fellebbezésre irányuló kérelem nyelvével kapcsolatos szabálytalanságra vonatkozott, ésszerűen arra lehet
         belőle következtetni, hogy a kérdéses szabálytalanságra történt utalás e telefonbeszélgetés folyamán. Ezen túlmenően a közvetlenül
         az első levelet követően megküldött második 2006. április 7‑i levél jelzi, hogy óvatosságból, az OHIM által a felszólalásra
         irányuló kérelem nyelvével kapcsolatban felrótt szabálytalanságra tekintettel, újabb, német nyelven szerkesztett fellebbezésre
         irányuló kérelem került megküldésre.

      76      Következésképpen a fellebbezési tanács jogosan vélhette úgy, hogy a határidő elmulasztásának okát képező, felperes által hivatkozott
         akadály legkésőbb 2006. március 22‑én elhárult, tehát a 40/94 rendelet 78. cikke által előírt két hónapos határidő legkésőbb
         2006. március 22‑én járt le.

      77      Ezt a megállapítást nem gyengítheti a felperes azon érve, mely szerint a 40/94 rendelet 78. szabályában előírt határidő csak
         akkor nyílik meg, amikor az OHIM írásban küld értesítést a fellebbezésre irányuló eljárás nyelvével kapcsolatos szabálytalanságról.
         Ugyanis a 40/94 rendelet 78. cikkében ilyen írásbeli közlés nincs előírva. Továbbá az ítélkezési gyakorlatból következik,
         hogy az OHIM‑nak nem kötelessége az érintett felet tájékoztatni az eljárás során elkövetett szabálytalanságokról, következésképpen
         az OHIM egy ilyen közlése nem befolyásolhatja az igazolási kérelem benyújtására megjelölt határidő kezdetét, mivel az ilyen
         értelmezés nyilvánvalóan ellentétes a 40/94 rendelet 78. cikkének (2) bekezdésével (a fenti 44. pontban hivatkozott BECKETT
         EXPRESSION ügyben hozott ítélet 41. pontja).

      78      Következésképpen, mivel a felperes az esedékes díj kifizetésére csak 2006. május 23‑án adott felhatalmazást, a fellebbezési
         tanács nem tévedett a jogban, amikor az igazolási kérelmet be nem nyújtottnak tekintette.

      79      A 40/94 rendelet 78. cikkének (1) bekezdése értelmében a jogokba való visszahelyezés tehát minden esetben azon feltételnek
         van alávetve, hogy az érintett az adott körülmények között elvárható kellő gondossággal járjon el. Még ha feltételezzük is,
         amint azt a felperes állította, hogy a fellebbezésre irányuló kérelmek elküldése során a titkárnő követett el hibát, amelyről
         a felperes képviselőinek nem volt tudomása, a 40/94 rendelet 78. cikkének (1) bekezdése értelmében akadálynak tekinthető,
         a felperesnek bizonyítania kellett volna a fellebbezési tanács előtt, hogy az adott körülmények között elvárható kellő gondossággal
         járt el. A felperes ugyanakkor egyetlen bizonyítékot sem nyújtott be erre vonatkozólag. A fellebbezési tanács nem tévedett
         tehát a jogban, amikor úgy vélte, nem nyert megállapítást, hogy a felperes az adott körülmények között elvárható kellő gondossággal
         járt el.

      80      Következésképpen a jelen jogalapot és ezáltal a keresetet teljes egészében el kell utasítani.

       A költségekről
      81      Az eljárási szabályzat 87. cikkének 2. §‑a alapján az Elsőfokú Bíróság a pervesztes felet kötelezi a költségek viselésére,
         ha a pernyertes fél ezt kérte. Mivel a felperes pervesztes lett, az OHIM és a beavatkozó kérelmének megfelelően kötelezni
         kell a költségek viselésére.

      A fenti indokok alapján
      AZ ELSŐFOKÚ BÍRÓSÁG (első tanács)
      a következőképpen határozott:
      1)      Az Elsőfokú Bíróság a keresetet elutasítja.
      2)      Az Elsőfokú Bíróság a Neurim Pharmaceuticals (1991) Ltd-t kötelezi a költségek viselésére.

               Tiili

               Dehousse

               Wiszniewska-Białecka

         Kihirdetve Luxembourgban, a 2008. szeptember 17‑i nyilvános ülésen.

               E. Coulon

                     V. Tiili

               hivatalvezető

                      elnök

         * Az eljárás nyelve: német.

    ---documentbreak--- unsupported format


Az Elsőfokú Bíróság (harmadik tanács) 2003. február 27-i ítélete. # Vendedurías de Armadores Reunidos SA kontra az Európai Közösségek Bizottsága. # Halászat - Kártérítési kereset. # T-61/01. sz. ügy


A Bíróság 1970. május 5-i ítélete. # Az Európai Közösségek Bizottsága kontra Belga Királyság. # 77-69. sz. ügy


title: A Törvényszék (első tanács) 2010. szeptember 8-i ítélete. # Icebreaker Ltd kontra Belső Piaci Harmonizációs Hivatal (védjegyek és formatervezési minták) (OHIM). # Közösségi védjegy - Felszólalási eljárás - Az ICEBREAKER közösségi szóvédjegy bejelentése - Az ICEBERG korábbi nemzeti szóvédjegy - Viszonylagos kizáró ok - Összetéveszthetőség - A lajstromozás részleges megtagadása - A 40/94/EK rendelet 8. cikke (1) bekezdésének b) pontja [jelenleg a 207/2009/EK rendelet 8. cikke (1) bekezdésének b) pontja]. # T-112/09. sz. ügy

text:
      A Törvényszék (első tanács) 2010. szeptember 8‑i ítélete – Icebreaker kontra OHIM – Gilmar (ICEBREAKER)
      (T‑112/09. sz. ügy)
      „Közösségi védjegy – Felszólalási eljárás – Az ICEBREAKER közösségi szóvédjegy bejelentése – Az ICEBERG korábbi nemzeti szóvédjegy – Viszonylagos kizáró ok – Összetéveszthetőség – A lajstromozás részleges megtagadása – A 40/94/EK rendelet 8. cikke (1) bekezdésének b) pontja (jelenleg a 207/2009/EK rendelet 8. cikke (1) bekezdésének b) pontja)”
      Közösségi védjegy – A közösségi védjegy meghatározása és megszerzése – Viszonylagos kizáró okok – Azonos vagy hasonló áruk, illetve szolgáltatások vonatkozásában lajstromozott azonos vagy hasonló korábbi védjegy jogosultja
         általi felszólalás – A korábbi védjeggyel való összetéveszthetőség (40/94 tanácsi rendelet, 8. cikk, (1) bekezdés, b) pont) (vö. 22., 48. pont)

      Tárgy

               Az OHIM negyedik fellebbezési tanácsának a Gilmar SpA és az Icebreaker Ltd. közötti felszólalási eljárásban 2009. január 15‑én
                  hozott határozata (R 1536/2007‑4. sz. ügy) ellen benyújtott kereset.

            Az ügy adatai

               A közösségi védjegy bejelentője:

               Icebreaker Ltd.

               Az érintett közösségi védjegy:

               Az ICEBREAKER szóvédjegy a 9., 24. és 25. osztályba tartozó áruk vonatkozásában (3205523. sz. védjegybejelentés).

               A felszólalási eljárásban hivatkozott védjegy vagy megjelölés jogosultja:

               Gilmar SpA.

               A hivatkozott védjegy vagy megjelölés:

               Az ICEBERG olasz szóvédjegy a 25. osztályba tartozó áruk vonatkozásában; az ICEBERG nemzetközi szóvédjegy a 25. osztályba
                  tartozó áruk vonatkozásában; az ICEBERG spanyol szóvédjegy a 25. osztályba tartozó áruk vonatkozásában; az ICE olasz szóvédjegy
                  a 25. osztályba tartozó áruk vonatkozásában; az ICE nemzetközi szóvédjegy a 25. osztályba tartozó áruk vonatkozásában.

               A felszólalási osztály határozata:

               A felszólalási osztály a felszólalásnak részben helyt adott.

               A fellebbezési tanács határozata:

               A fellebbezési tanács a fellebbezést elutasította.

      Rendelkező rész
      1)         A Törvényszék a keresetet elutasítja.
      2)         A Törvényszék az Icebreaker Ltd.‑t kötelezi a költségek viselésére.