title: A Bíróság (első tanács) 2010. december 16-i ítélete.#Seydaland Vereinigte Agrarbetriebe GmbH & Co. KG kontra BVVG Bodenverwertungs- und -verwaltungs GmbH.#Előzetes döntéshozatal iránti kérelem: Landgericht Berlin - Németország.#Állami támogatások - A Németországi Szövetségi Köztársaság által földszerzéshez adott támogatások - A földprivatizációra és a mezőgazdasági szerkezetátalakításra vonatkozó program az új német tartományokban.#C-239/09. sz. ügy.

text:
      C‑239/09. sz. ügy
      Seydaland Vereinigte Agrarbetriebe GmbH & Co. KG
      kontra
      BVVG Bodenverwertungs- und -verwaltungs GmbH
      (a Landgericht Berlin [Németország] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)
      „Állami támogatások – A Németországi Szövetségi Köztársaság által földszerzéshez adott támogatások – A földprivatizációra és a mezőgazdasági szerkezetátalakításra vonatkozó program az új német tartományokban”
      Az ítélet összefoglalása
      Államok által nyújtott támogatások – Fogalom – Mezőgazdasági és erdőterületek hatóságok általi értékesítése – A területek
            értékének meghatározására számítási módszereket előíró nemzeti szabályozás – Megengedhetőség – Feltételek
      (EK 87. cikk)
      A támogatás fogalma nemcsak a pozitív juttatásokat foglalhatja magában, hanem azokat az intézkedéseket is, amelyek különböző
         formában enyhítik a vállalkozás költségvetésének általános terheit, és amelyek ezáltal, anélkül hogy a szó szoros értelmében
         támogatások lennének, azokkal azonos természetűek és hatásúak. Így tehát elvileg nem zárható ki, hogy a piaci értéknél alacsonyabb
         áron történő földterület értékesítése állami támogatást képezhet.

      Így a mezőgazdasági vagy erdőgazdálkodási tevékenységhez hasonló gazdasági tevékenységet folytató cég vagy magánszemély részére
         a hatóságok által történő föld‑ vagy épületértékesítés többek között akkor mutat állami támogatási elemeket, ha nem piaci
         értéken történik, vagyis nem olyan áron, amelyet valamely magánbefektető szokásos versenyfeltételek alapján eljárva meghatározhatna.
         Ebből következik, hogy amikor a nemzeti jog a földterületek piaci értékének kiszámítására szabályokat vezet be azok hatóságok
         általi értékesítése esetére, akkor az említett szabályok alkalmazásának, ahhoz, hogy azok az EK 87. cikkel összeegyeztethetők
         legyenek, minden esetben olyan árat kell eredményezniük, amely a lehető legközelebb áll a piaci értékhez. Mivel az utóbbi
         ár csak elméletben létezik, kivéve a legjobb ajánlatot tevőnek történő eladás esetét, az elméleti árhoz képest kapott ár bizonyos
         sávon belüli mozgását mindenképpen el kell tűrni.

      Ugyanakkor azt is hangsúlyozni kell, hogy a közös agrárpolitika összefüggésében nem minden, piaci árnál alacsonyabb áron történő
         nyilvános földértékesítés minősül feltétlenül az EK‑Szerződéssel összeegyeztethetetlennek. Ugyanis az uniós jogalkotó, azon
         széles mérlegelési jogkörének keretén belül, amellyel a közös agrárpolitika területén rendelkezik, új szabályokat határozott
         meg a mezőgazdasági politika területén nyújtott támogatásokra vonatkozóan, amelyek közé tartoznak többek között a mezőgazdasági
         termelésbe való beruházásokhoz az azon 950/97 rendelet alapján nyújtott támogatások, amely az időbeli hatály miatt az alapeljárásbeli
         jogvitára alkalmazandó, és amelyet később az Európai Mezőgazdasági Orientációs és Garanciaalapból nyújtandó vidékfejlesztési
         támogatásról szóló 1257/1999 rendelet hatályon kívül helyezett.

      Mindenesetre, az EK 87. cikkel nem ellentétes az olyan nemzeti szabályozás, amely az állami hatóságok által a privatizációs
         terv keretében értékesítésre bocsátott mezőgazdasági és erdőterületek értékének meghatározásához számítási módszereket ír
         elő, amennyiben az említett módszerek az árak erőteljes emelkedése esetén rendelkeznek azok oly módon történő naprakésszé
         tételéről, hogy a vevő által ténylegesen megfizetett ár a lehető legközelebb álljon e területek forgalmi értékéhez.

      (vö. 30–35., 43., 54. pont és a rendelkező rész)
A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (első tanács)
      2010. december 16.(*)

      „Állami támogatások – A Németországi Szövetségi Köztársaság által földszerzéshez adott támogatások – A földprivatizációra és a mezőgazdasági szerkezetátalakításra vonatkozó program az új német tartományokban”
      A C‑239/09. sz. ügyben,
      az EK 234. cikk alapján benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában, amelyet a Landgericht Berlin (Németország)
         a Bírósághoz 2009. július 1‑jén érkezett, 2009. június 18‑i határozatával terjesztett elő az előtte

      a Seydaland Vereinigte Agrarbetriebe GmbH & Co. KG
      és
      a BVVG Bodenverwertungs‑ und ‑verwaltungs GmbH
      között folyamatban lévő eljárásban,
      A BÍRÓSÁG (első tanács),
      tagjai: M. A Tizzano tanácselnök (előadó), J.‑J. Kasel, A. Borg Barthet, E. Levits és M. Safjan bírák,
      főtanácsnok: P. Cruz Villalón,
      hivatalvezető: A. Calot Escobar,
      tekintettel az írásbeli szakaszra,
      figyelembe véve a következők által előterjesztett észrevételeket:
      –        a Seydaland Vereinigte Agrarbetriebe GmbH & Co. KG képviseletében G. Korth Rechtsanwalt,
      –        a BVVG Bodenverwertungs‑ und ‑verwaltungs GmbH képviseletében C. von Donat Rechtsanwalt,

      –        a német kormány képviseletében M. Lumma és B. Klein, meghatalmazotti minőségben,
      –        az Európai Közösségek Bizottsága képviseletében B. Stromsky és B. Martenczuk, meghatalmazotti minőségben,
      a főtanácsnok indítványának a 2010. szeptember 30‑i tárgyaláson történt meghallgatását követően,
      meghozta a következő
      Ítéletet
      1        Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem az EK 87. cikk értelmezésére irányul.

      2        A kérelmet a Seydaland Vereinigte Agrarbetriebe GmbH & Co. KG (a továbbiakban: Seydaland) és a BVVG Bodenverwertungs‑ und ‑verwaltungs GmbH (a továbbiakban: BVVG) közötti, a mezőgazdasági földterületek vételárának kiszámítására ez utóbbi által alkalmazott
         módszerekkel kapcsolatos peres eljárásban terjesztették elő.

       Jogi háttér
       Az Európai Unió joga
       Az állami támogatásokra vonatkozó szabályok
      3        A hatóságok általi földterület‑ és épületértékesítés állami támogatási elemeiről szóló, 1997. július 10‑i bizottsági közlemény (HL C 209., 3. o.; magyar
         nyelvű különkiadás 8. fejezet, 1. kötet, 143. o.; a továbbiakban: közlemény) II. címe 1. pontja első albekezdésének szövege
         a következő:

      „A megfelelően közzétett, nyílt és feltételmentes, árveréshez hasonlítható pályázati eljárást követő földterület‑ és épületértékesítés, amely során a legjobb vagy az egyetlen ajánlatot fogadják el, már fogalmából következően is piaci értéken
         történik, és következésképpen nem tartalmaz állami támogatási elemet. […].”

      4        A közlemény II. címe 2. pontja a) alpontjának első albekezdése szerint „ha a hatóságok nem az [II. cím] 1. pontban ismertetett
         eljárást alkalmazzák”, akkor az állami támogatási elemek meglétének kizárását csakis „a piaci értéknek az általánosan elfogadott
         piaci mutatókon és értékelési normákon alapuló megállapítása érdekében – az értékesítési tárgyalások megkezdése előtt – független
         értékbecslésre jogosult szakértővel vagy szakértőkkel” végeztetett értékelés teszi lehetővé.

      5        A közlemény II. címe 2. pontja a) alpontjának ötödik albekezdése értelmében:

      „A »piaci érték« az az ár, amelyen a földterület és épület egy eladni kívánó eladó és egy teljesen független vevő közötti
         magánjogi szerződés keretében az értékelés napján értékesíthető lenne, vélelmezve, hogy a földterület nyilvánosan hozzáférhető
         a piac számára, hogy a piaci körülmények lehetővé teszik a szabályos eladást, és hogy az ingatlan jellegére tekintettel szokásos
         időtartam áll rendelkezésre az értékesítés megtárgyalására. [...]”

      6        A német kárpótlási törvény alapján történő földszerzésről szóló, 1999. január 20‑i 1999/268/EK bizottsági határozattal (HL L 107.,
         21. o.; a továbbiakban: az 1999. január 20‑i határozat) az Európai Közösségek Bizottsága a közös piaccal részben összeegyeztethetetlennek nyilvánította a Németországi
         Szövetségi Köztársaság által bevezetett, az új tartományok területén fekvő földterületek reprivatizációjára irányuló program
         támogatási rendszerét.

      7        E határozat 2. cikkének második albekezdése kimondta:

      „Azok a támogatások, amelyeknek a mértéke meghaladja a maximális 35%‑ot a [mezőgazdasági struktúra hatékonyságának javításáról szóló, 1997. május 20‑i] 950/97/EK tanácsi rendelet (HL L 142.,
         1. o.) értelmében vett nem kedvezőtlen helyzetű térségekben fekvő mezőgazdasági földterületek tekintetében, nem egyeztethetők
         össze a közös piaccal.”

      8        Az 1999. január 20‑i határozatot követően a Németországi Szövetségi Köztársaság által az említett programban végrehajtott
         módosítások vizsgálata után a Bizottság elfogadta az EK‑Szerződés 87. és 88. cikkének (korábban 92 és 93. cikkének) rendelkezései alapján nyújtott állami támogatások engedélyezéséről
         szóló, 1999. december 22‑i határozatot (HL 2000. C 46., 2. o.; a továbbiakban: 1999. december 22‑i határozat), amelyről a
         Németországi Szövetségi Köztársaságot az ugyanezen, már módosított programra vonatkozó, 2000. január 19‑i levelével értesítette.

      9        Ez utóbbi határozat konkrétan nem kifogásolta a szóban forgó rendszer módosítását a mezőgazdasági földterületek vételárának
         kiszámításához alkalmazott kritériumot illetően. E kritérium szerint a német hatóságoknak a jövőben az értékesítésre kerülő
         földterületek forgalmi értékét kell alapul venniük, 35%‑os csökkentéssel.

       A mezőgazdasági politika terén nyújtott támogatások speciális szabályai
      10      A 950/97 rendelet 7. cikkének (2) bekezdése így rendelkezett:

      „A támogatás teljes összege, a beruházás volumenének százalékában kifejezve, nem haladhatja meg:
      […]
      b) nem kedvezőtlen helyzetű térségekben:
      –        az ingatlanokba történő beruházás 35%‑át.

      –        […]”
      11      Ugyanezen rendelet 12. cikkének (2) bekezdése így rendelkezett:

      „(Általában engedélyezett támogatások) A tagállamok támogatást nyújthatnak az alábbi területeken történő beruházásokhoz:
      a) földvásárlás;
      […]”
      12      Később az említett rendeletet hatályon kívül helyezte és felváltotta az Európai Mezőgazdasági Orientációs és Garanciaalapból
         (EMOGA) nyújtandó vidékfejlesztési támogatásról, valamint egyes rendeletek módosításáról, illetve hatályon kívül helyezéséről
         szóló, 1999. május 17‑i 1257/1999/EK rendelet (HL L 160., 80. o.), amely 1999. július 3. óta van hatályban. E rendelet 7. cikkének második albekezdése
         a következőképpen rendelkezik:

      „A támogatás teljes összege, a támogatható beruházás volumenének százalékában kifejezve, maximálisan 40% […].”
       A nemzeti jog
      13      Azért, hogy az új tartományok mezőgazdasági és erdőterületek tulajdonrendszerét a Németországi Szövetségi Köztársaság jogrendjéhez
         igazítsa, ezen állam megalkotta a kárpótlásról szóló, 1994. szeptember 27‑i törvényt (Ausgleichsleistungsgesetz, BGBl I.,
         1994, 2624. o., a továbbiakban: AusglLeistG). E törvény tartalmazta a földszerzési programot is, amelynek részletes szabályait
         később a termőföldszerzésről szóló, 1995. december 20‑i rendeletben (Flächenerwerbsverordnung, BGBl. I., 1995, 2072. o., a továbbiakban: FlErwV) határozták meg.

      14      Azért, hogy jogszabályai megfeleljenek az 1999. január 20‑i határozatban foglaltaknak, a Németországi Szövetségi Köztársaság több helyen módosította mind az AusglLeistG‑t, mind az FlErwV‑t, amely módosításokra az 1999. december 22‑i határozat is hivatkozik.

      15      Így például az AusglLeistG módosította a mezőgazdasági földterületek referenciaértékét, amelyet a módosítástól kezdve úgy
         kell kiszámítani, hogy a forgalmi értékből le kell vonni 35%‑ot, és nem úgy, mint ahogyan az eredetileg elő volt írva, vagyis hogy bizonyos, 1935‑ben megállapított értékegységeket kell 3‑mal megszorozni.

      16      Az FlErwV 5. §‑ának (1) bekezdése az említett referenciaérték tekintetében olyan számítási módszert vezetett be, amely már nem a mezőgazdasági
         földterületek forgalmi értékén alapult, hanem a környékbeli ingatlanszakértők által végzett értékbecsléseken. E rendelet szövege
         a következő:

      „A mezőgazdasági földterületeknek az […] AusglLeistG 3. §‑a (7) bekezdése […] szerinti forgalmi értékét [...] az értékbecslésről
         szóló, 1988. december 6‑i rendelet […] előírásai alapján kell meghatározni. Amennyiben szántó‑ és gyepterületre vonatkozóan regionális referenciaértékek léteznek, az értéket ezek alapján kell megállapítani. A regionális
         árszabásokat a szövetségi pénzügyminiszter a Bundesanzeigerben [szövetségi közlönyben] teszi közzé. A vevő vagy a privatizációs szerv ettől eltérő forgalmi érték meghatározását az építésügyről
         szóló törvény 192. §‑a alapján létrehozott és területileg illetékes ingatlanérték‑becslő szakértői bizottság forgalmi értékre
         vonatkozó szakvéleménye alapján kérheti, ha tényleges mutatók támasztják alá azt, hogy a regionális referenciaértékek nem
         alkalmasak a meghatározás alapjaként való figyelembevételre.”

       Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés
      17      A Seydaland egy olyan társaság, amely a mezőgazdasági ágazatban folytat tevékenységet. A BVVG a Bundesanstalt für vereinigungsbedingte
         Sonderaufgaben (a német egyesítésből eredő speciális feladatkörökkel megbízott állami szerv) 100%‑os tulajdonában álló leányvállalat, amelyet egyes mezőgazdasági és erdőterületek privatizációjának lefolytatásával bíztak
         meg.

      18      Az előzetes döntéshozatalra utaló határozat szerint a BVVG egy 2007. december 18‑én kelt szerződéssel saját tulajdonában álló, mezőgazdasági hasznosítású földterületeket adott el a Seydalandnak. A teljes
         vételár 245 907,91 EUR volt, amely összegből 210 810,18 EUR volt a mezőgazdasági földterületek ára.

      19      Mivel a Seydaland úgy ítélte meg, hogy a megfizetett ár túl magas volt, kérte e földek vételára egy részének visszatérítését,
         arra való hivatkozással, hogy azoknak a regionális referenciaértékek alapján számított vételára csak 146 850,24 EUR lett volna.

      20      Mivel a BVVG nem adott kedvező választ e kérelemre, a Seydaland e visszatérítés iránti keresettel fordult a Landgericht Berlinhez.
         Keresetének alátámasztásaként a Seydaland arra hivatkozott, hogy a 2007. december 18‑án kelt szerződés 2. pontjának 5. alpontja kifejezetten megengedi a vevő részére, hogy a vételárat és annak kiszámítási módját
         ellenőrzésnek vesse alá, valamint azt, hogy ezen ár kiigazítását bírósági úton érvényesítse.

      21      A Seydaland szerint ugyanis a BVVG‑nek a szóban forgó földek vételárát vagy a regionális referenciaértékek alapján kellett volna kiszámítania, vagy az FlErwV
         5. §‑ának (1) bekezdésében említett szakértői bizottsághoz kellett volna fordulnia. A Seydaland ezen felül arra hivatkozott, hogy
         e vételárat semmi esetre sem lehetett volna a piac aktuális helyzete alapján meghatározni, miként arra a BVVG hivatkozik.

      22      Ezzel szemben a BVVG azt állítja, hogy neki nem kellett figyelembe vennie a regionális referenciaértékeket a szóban forgó
         földek vételárának kiszámításánál, mivel ezen értékek általában nem a piac aktuális állapotát tükrözték, hanem inkább az egy‑két évvel korábbi állapotot. Így a vételár említett értékek alapján történő meghatározása valójában azt eredményezte volna,
         hogy az uniós joggal ellentétes támogatást nyújtottak volna.

      23      Ezt illetően a BVVG kifejtette, hogy a szövetségi pénzügyminisztérium észlelte ezt az eltérést, és 2007. július 10‑én azt az útmutatást adta a részére, hogy a Bundesanzeigerben közzétett regionális referenciaértékeket vesse alá alapos vizsgálatnak,
         mivel azok többé nem szolgálhatnak alapul a mezőgazdasági földterületek forgalmi értékének kiszámításához, amennyiben több
         mint 20%‑kal eltérnek az összehasonlítható ingatlanok vételárától. Az alapeljárás alperesének számítása szerint a jelen esetben ez
         az eset állt fenn.

      24      E körülmények alapján, mivel úgy ítélte meg, hogy a peres ügy elbírálása az uniós jog értelmezésétől függ, a Landgericht Berlin
         felfüggesztette az eljárását, és a következő előzetes döntéshozatal iránti kérdést terjesztette a Bíróság elé:

      „Ellentétes‑e az EK‑Szerződés 87. cikkével az AusglLeistG 4. §‑a (3) bekezdése 1. pontja alapján kiadott FlErwV 5. §‑a (1) bekezdésének
         második és harmadik mondata?”

       Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésről
      25      Kérdésével az előterjesztő bíróság azt kéri a Bíróságtól, hogy vizsgálja meg az FlErwV 5. §‑a (1) bekezdésének az EK 87. cikkel való összeegyeztethetőségét.

      26      E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat szerint az EUMSZ 267. cikkben említett eljárás
         a nemzeti bíróságok és a Bíróság közötti egyértelmű feladatmegosztáson alapul, amelynek értelmében ez utóbbi kizárólag az
         e cikkben említett uniós jogszabályok értelmezéséről vagy érvényességéről határozhat, anélkül hogy vizsgálnia kellene a nemzeti
         jog rendelkezéseinek értelmezését (lásd többek között a C‑220/05. sz., Auroux és társai ügyben 2007. január 18‑án hozott ítélet [EBHT 2007., I‑385. o.] 25. pontját, valamint a C‑515/08. sz., Dos Santos Palhota és társai ügyben 2010.
         október 7‑én hozott ítélet [az EBHT‑ban még nem tették közzé] 18. pontját).

      27      Ugyanakkor ahhoz, hogy a Bíróság a nemzeti bíróságnak az előtte folyamatban lévő ügy eldöntéséhez hasznos választ tudjon adni,
         a Bíróságnak adott esetben át kell fogalmaznia az elé terjesztett kérdéseket (a C‑286/05. sz. Haug‑ügyben 2006. május 4‑én
         hozott ítélet [EBHT 2006., I‑4121. o.] 17. pontja és a C‑420/06. sz. Jager‑ügyben 2008. március 11‑én hozott ítélet [EBHT 2008., I‑1315. o.] 46. pontja).

      28      Ezen ítélkezési gyakorlatra tekintettel az előterjesztett kérdést úgy kell érteni, hogy azzal a kérdést előterjesztő bíróság
         lényegében arra szeretne választ kapni, hogy az EK 87. cikket úgy kell‑e értelmezni, hogy azzal ellentétes az olyan nemzeti szabályozás, amely az állami hatóságok által a privatizációs terv keretében
         értékesítésre bocsátott mezőgazdasági és erdőterületek értékének kiszámításához olyan számítási módszereket ír elő, mint az
         FlErwV 5. §‑a (1) bekezdésének második és harmadik mondatában megállapítottak.

      29      Ezenfelül, ahhoz hogy a nemzeti bíróságnak hasznos választ lehessen adni, úgy kell tekinteni – miként azt a német kormány
         is kérte –, hogy a kérdés az említett 5. § (1) bekezdésének egészére vonatkozik, vagyis figyelembe kell venni e bekezdés első
         és negyedik mondatát is.

      30      Ennek pontosítása után emlékeztetni kell arra, hogy a Bíróság állandó ítélkezési gyakorlata szerint a támogatás fogalma nemcsak
         a szubvencióhoz, kölcsönhöz vagy a vállalkozás tőkéjében való részesedéshez hasonló pozitív juttatásokat foglalhatja magában,
         hanem azokat a juttatásokat is, amelyek különböző formában enyhítik a vállalkozás költségvetésének általános terheit, és amelyek
         ezáltal, anélkül hogy a szó szoros értelmében támogatások lennének, azokkal azonos természetűek és hatásúak (lásd többek között
         a C‑156/98. sz., Németország kontra Bizottság ügyben 2000. szeptember 19‑én hozott ítélet [EBHT 2000., I‑6857. o.] 25. pontját;
         a C‑341/06. P. és C‑342/06. P. sz., Chronopost és La Poste kontra UFEX és társai egyesített ügyekben 2008. július 1‑jén hozott
         ítélet [EBHT 2008., I‑4777. o.] 123. pontját, valamint a C‑169/08. sz. Presidente del Consiglio dei Ministri ügyben 2009.
         november 17‑én hozott ítélet [EBHT 2009., I‑10821. o.] 56. pontját).

      31      Így tehát elvileg nem zárható ki, hogy a piaci értéknél alacsonyabb áron történő földterület értékesítése állami támogatást
         képezhet.

      32      Ugyanakkor azt is hangsúlyozni kell, hogy a közös agrárpolitika összefüggésében nem minden, piaci árnál alacsonyabb áron történő
         nyilvános földértékesítés minősül feltétlenül az EK‑Szerződéssel összeegyeztethetetlennek. Ugyanis az uniós jogalkotó, azon széles mérlegelési jogkörének keretén belül, amellyel
         a közös agrárpolitika területén rendelkezik (a 139/79. sz., Maizena kontra Tanács ügyben 1980. október 29‑én hozott ítélet [EBHT 1980., 3393. o.] 23. pontja, és a C‑365/08. sz. Agrana Zucker ügyben 2010. május 20‑án hozott ítélet [az EBHT‑ban még nem tették közzé] 30. pontja), új szabályokat határozott meg a mezőgazdasági politika területén nyújtott támogatásokra
         vonatkozóan, amelyek közé tartoznak többek között a mezőgazdasági termelésbe való beruházásokhoz az azon 950/97 rendelet alapján
         nyújtott támogatások, amely az időbeli hatály miatt az alapeljárásbeli jogvitára alkalmazandó, és amelyet később az 1257/1999
         rendelet hatályon kívül helyezett.

      33      Így, a 950/97 rendelet 7. cikke (2) bekezdésének b) pontja értelmében a támogatás teljes összege, a támogatásra jogosult beruházás
         volumenének százalékában kifejezve, nem haladhatta meg az ingatlanokba történő beruházás 35%‑át, amely határértéket az 1257/1999 rendelet alapján később 40%‑ra módosítottak.

      34      Másfelől a mezőgazdasági vagy erdőgazdálkodási tevékenységhez hasonló gazdasági tevékenységet folytató cég vagy magánszemély
         részére hatóságok által történő föld‑ vagy épületértékesítést illetően jelezni kell, hogy a Bíróság korábban már kimondta, hogy az ilyen értékesítés többek között
         akkor mutat állami támogatási elemeket, ha nem piaci értéken történik, vagyis nem olyan áron, amelyet valamely magánbefektető
         szokásos versenyfeltételek alapján eljárva meghatározhatna (lásd ebben az értelemben a C‑290/07. P. sz., Bizottság kontra
         Scott ügyben 2010. szeptember 2‑án hozott ítélet [az EBHT‑ban még nem tették közzé] 68. pontját).

      35      Az előző megállapításokból következik, hogy amikor a nemzeti jog a földterületek piaci értékének kiszámítására szabályokat
         vezet be azok hatóságok általi értékesítése esetére, akkor az említett szabályok alkalmazásának, ahhoz hogy azok az EK 87. cikkel
         összeegyeztethetők legyenek, minden esetben olyan árat kell eredményezniük, amely a lehető legközelebb áll a piaci értékhez.
         Mivel az utóbbi ár csak elméletben létezik, kivéve a legjobb ajánlatot tevőnek történő eladás esetét, az elméleti árhoz képest
         kapott ár bizonyos sávon belüli mozgását mindenképpen el kell tűrni, miként arra a Bizottság a közlemény II. címének 2. pontja
         b) alpontjában helyesen rámutat.

      36      Ami az alapeljárás tárgyát képező rendelkezést illeti, először is meg kell jegyezni, hogy a Seydaland és a német kormány által
         állítottakkal ellentétben, az 1999. december 22‑i határozat nem nyilvánította az EK 87. cikkel összeegyeztethetőnek az említett rendelkezést. Ugyanis, miként azt a Seydaland
         kifejtette, e határozatbból az derül ki, hogy a Bizottság a szóban forgó rendelkezésre csak azért hivatkozik, hogy leírja
         az FlErwV‑be az ugyanazon támogatási rendszerhez képest beiktatott módosításokat, amelyet 1999. január 20‑i határozatában korábban vizsgált.

      37      Egyébként az FlErwV 5. §‑ának (1) bekezdése az 1999. december 22‑i határozatban nem képezte érdemi vizsgálat tárgyát, hiszen a Bizottság csupán a német privatizációs terv által nyújtott támogatások
         nagyságrendjét, és azokat az aspektusokat vizsgálta, amelyeket az 1999. január 20‑i határozatban hátrányos megkülönböztetést tartalmazónak ítélt.

      38      Ezt követően hangsúlyozni kell, hogy a kérdést előterjesztő bíróság úgy véli, hogy csak a legjobb ajánlatot tévő részére történő
         értékesítés és a szakértő általi ármeghatározás alkalmas valamely földterület forgalmi értékének megállapítására. Ebből kifolyólag
         úgy véli, hogy az FlErwV 5. §‑a (1) bekezdésének második és negyedik mondatában írt módszerek nem teszik lehetővé az említett érték helyes meghatározását.

      39      E tekintetben pontosítani kell, hogy bár nem kétséges, hogy a legjobb ajánlat és a szakértő alkalmazásának módszere alkalmas
         arra, hogy a piac tényleges értékeinek megfelelő árat eredményezzen, miként azt a Bizottság a közlemény II. címének 1. pontjában
         és 2. pontjának a) alpontjában hangsúlyozta, nem zárható ki, hogy más módszerek is ugyanerre az eredményre vezetnének.

      40      Márpedig az FlErwV 5. §‑ának (1) bekezdése éppen e módszerek közül határozott meg néhányat.

      41      Először is, a mezőgazdasági földterületek értékének megállapítására olyan számítási módszert ír elő, amely a regionális referenciaértékek
         figyelembevételéből áll. A kérdést előterjesztő bíróság úgy véli, hogy ez a módszer nem teszi lehetővé az eladásra kerülő
         földterületek forgalmi értékének pontos meghatározását, többek között azért, mert nem tükrözi a kelet‑németországi mezőgazdasági földterületek árainak 2007‑től kezdődően tapasztalt jelentős emelkedését.

      42      E tekintetben a német kormány írásbeli észrevételeiben elismerte, hogy a piaci árak emelkedése bizonyos késéssel mutatkozik
         meg az ezen értékelési eljárásban alkalmazott forgalmi értékekben. Másfelől, miként arra a BVVG és a német kormány rámutat,
         figyelembe kell venni azt a tényt is, hogy általában ezeket az értékeket csak kétévente frissítik.

      43      E körülmények alapján azt kell megállapítani, miként azt a főtanácsnok indítványának 47. pontjában tette, hogy abban az esetben,
         ha a regionális referenciaértékeken alapuló módszer mellé nem társul olyan aktualizációs mechanizmus, amely lehetővé teszi
         a földterületek vételárának és forgalmi értékének a lehető legpontosabban történő egymáshoz közelítését, különösen erőteljes
         áremelkedések idején, akkor a módszer nem alkalmas a szóban forgó tényleges piaci ár tükrözésére. Ennek megítélése, mivel
         a nemzeti jog értelmezését igényli, a kérdést előterjesztő bíróság feladata.

      44      Ezenfelül nem releváns a Seydaland azon állítása, miszerint az alapeljárás tárgyát képező rendelkezés által előírt regionális
         referenciaértékeken alapuló számítási módszer olyan árat eredményez, amely valahol a piaci ár és a nemzeti szabályozás által
         a 950/97 rendeletnek megfelelően bevezetett, a támogatás nagyságrendjének megfelelő, 35%‑os csökkentéssel elért ár között van.

      45      Ezen állítás ugyanis figyelmen kívül hagyja azt a tényt, hogy valamely földterület vagy építmény forgalmi értékének kiszámítása
         képezi a szükséges előfeltételét annak, hogy erre az értékre a támogatás nagyságrendje szerinti indexálást az Uniónak a jelen
         ítélet 32. és 33. pontjában hivatkozott speciális szabályai szerint alkalmazni lehessen.

      46      Másodszor, az FlErwV 5. §‑ának (1) bekezdése egy másik módszerről is rendelkezik, amely annak a lehetőségét tartalmazza, hogy amikor olyan tényleges
         mutatók állnak rendelkezésre, amelyek szerint a regionális referenciaértékek nem képeznek megfelelő alapot egy adott ingatlan
         értékének meghatározásához, akkor a vevő vagy a privatizációs szervezet kérheti, hogy ingatlanszakértőkből álló bizottság
         adjon szakvéleményt az említett érték meghatározására az építésügyről szóló törvény 192. cikke szerint.

      47      Ez utóbbi rendelkezést illetően a német kormány a Bíróság által feltett írábeli kérdésre adott válaszában kifejtette, hogy
         az említett bizottság szakértői egy irodához fordulnak, amely a földterületek értékbecslése szempontjából releváns számos
         paraméter, mint például a referencia‑forgalmiértékek, a piacon tapasztalható árak, bérek, kamatok, szokásos építési költségek
         és kiigazításhoz szükséges tényezők figyelembevételével készíti el a szakvéleményt .

      48      Ezzel kapcsolatban a jelen ítélet 43. pontjában kifejtett okokból azt kell megállapítani, hogy az említett ingatlanszakértői
         bizottság működése csak akkor felel meg a Szerződés állami támogatásokra vonatkozó szabályaival való összeegyeztethetőség
         kritériumainak, ha az általa meghatározott ár megfelel a piaci árnak.

      49      Harmadszor, ha bebizonyosodik, hogy – miként a német kormány állítja – az FlErwV 5. §‑ának (1) bekezdése rendelkezik egy harmadik számítási módszerről is, mivel hivatkozik az ingatlanok értékbecslésére vonatkozó
         1988. december 6‑i rendeletre, emlékeztetni kell arra, hogy egyrészt a kérdést előterjesztő bíróság feladata annak meghatározása, hogy az előtte
         folyamatban lévő ügyben miként kell a nemzeti jogot helyesen értelmezni (a C‑188/10. és C‑189/10. sz., Melki és Abdeli egyesített ügyekben 2010. június 22‑én hozott ítélet [az EBHT‑ban még nem tették közzé] 49. pontja).

      50      Másrészről a nemzeti jog megfelelő értelmezésének követelménye – amely a Szerződés rendszeréből következik, hiszen lehetővé
         teszi a tagállami bíróságnak, hogy az előtte folyó ügyben hozott határozata során hatáskörének megfelelően biztosítsa az uniós
         jog hatékony érvényesülését (lásd ebben az értelemben a C‑160/01. sz. Mau‑ügyben 2003. május 15‑én hozott ítélet [EBHT 2003., I‑4791. o.] 34. pontját) – megköveteli, hogy a nemzeti bíróság a nemzeti jogrendszer egészét
         figyelembe vegye annak eldöntéséhez, hogy az mennyiben alkalmazható úgy, hogy nem vezet az uniós jogban meghatározottal ellentétes
         eredményre (lásd ebben az értelemben a C‑131/97. sz., Carbonari és társai ügyben 1999. február 25‑én hozott ítélet [EBHT 1999., I‑1103. o.] 49. és 50. pontját, valamint a C‑397/01–C‑403/01. sz., Pfeiffer és társai egyesített ügyekben 2004. október 5‑én hozott ítélet [EBHT 2004., I‑8835. o.] 115. pontját).

      51      A jelen esetben tehát a kérdést előterjesztő bíróság feladata annak megvizsgálása, hogy az FlErwV 5. §‑ának (1) bekezdését lehet‑e az EK 87. cikknek megfelelően értelmezni, figyelemmel többek között az esetleg alkalmazandó egyéb olyan nemzeti rendelkezésekre,
         mint az ingatlanok értékbecslésére vonatkozó 1988. december 6‑i rendelet, valamint adott esetben, miként arra a BVVG felhívta a figyelmet, a német polgári perrendtartás 404. §‑ának (2) bekezdése.

      52      Ezenfelül még megjegyzendő, hogy mégha a kérdést előterjesztő bíróság meg is állapítja az FlErwV 5. §‑a (1) bekezdésének az EK 87. cikkel való összeegyeztethetőségét, attól még nem zárható ki, hogy bizonyos esetekben a nemzeti
         jog ezen rendelkezése által meghatározott módszer olyan eredményre vezet, amely eltér a piaci értéktől. Ilyen esetben a valamennyi
         állami szervre – ideértve a nemzeti bíróságokat és közigazgatási hatóságokat – vonatkozó azon kötelezettség értelmében, hogy
         ki kell zárniuk az uniós joggal ellentétes nemzeti jogszabály alkalmazását, az említett bíróságok és az említett jog alkalmazásával
         megbízott közigazgatási hatóságok nem alkalmazhatják az említett nemzeti rendelkezést (lásd ebben az értelemben a 103/88. sz.
         Fratelli Costanzo ügyben 1989. június 22‑én hozott ítélet [EBHT 1989., 1839. o.] 31. pontját, valamint a C‑198/01. sz. CIF‑ügyben 2003. szeptember 9‑én hozott ítélet [EBHT 2003., I‑8055. o.] 48. és 49. pontját).

      53      Ennek kapcsán a nemzeti bíróságnak többek között azt kell figyelembe vennie, hogy ez adott esetben azzal a kötelezettséggel
         jár, hogy meg kell tennie minden intézkedést az uniós jog hatékony érvényesülésének elősegítése érdekében (lásd ebben az értelemben
         a 48/71. sz., Bizottság kontra Olaszország ügyben 1972. július 13‑án hozott ítélet [EBHT 1972., 529. o.] 7. pontját, és a
         fent hivatkozott CIF‑ügyben hozott ítélet 49. pontját).

      54      E körülményekre tekintettel az előterjesztett kérdésre azt a választ kell adni, hogy az EK 87. cikket úgy kell értelmezni,
         hogy azzal nem ellentétes az olyan nemzeti szabályozás, amely az állami hatóságok által a privatizációs terv keretében értékesítésre
         bocsátott mezőgazdasági és erdőterületek értékének meghatározásához olyan számítási módszereket ír elő, mint a FlErwV 5. §‑ának (1) bekezdésében szereplők, amennyiben az említett módszerek az árak erőteljes emelkedése esetén rendelkeznek azok oly
         módon történő naprakésszé tételéről, hogy a vevő által ténylegesen megfizetett ár a lehető legközelebb álljon e területek
         forgalmi értékéhez.

       A költségekről
      55      Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás
         egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült
         költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.

      A fenti indokok alapján a Bíróság (első tanács) a következőképpen határozott:
      Az EK 87. cikket úgy kell értelmezni, hogy azzal nem ellentétes az olyan nemzeti szabályozás, amely az állami hatóságok által
            a privatizációs terv keretében értékesítésre bocsátott mezőgazdasági és erdőterületek értékének meghatározásához olyan számítási
            módszereket ír elő, mint a termőföldszerzésről szóló, 1995. december 20‑i rendelet (Flächenerwerbsverordnung) 5. §‑ának (1) bekezdésében szereplők, amennyiben az említett módszerek az árak erőteljes emelkedése esetén rendelkeznek azok oly
            módon történő naprakésszé tételéről, hogy a vevő által ténylegesen megfizetett ár a lehető legközelebb álljon e területek
            forgalmi értékéhez.
      Aláírások
      * Az eljárás nyelve: német.


Az Elsőfokú Bíróság (ötödik tanács) március 18.-i ítélete: 2004. # Léopold Radauer kontra az Európai Unió Tanácsa. # Tisztviselők - Munkavállalók szabad mozgása. # T-67/02. sz. ügy


A Bíróság (hatodik tanács) május 4.-i ítélete: 1988. # Fernand Watgen kontra Caisse de pension des employés privés. # Előzetes döntéshozatal iránti kérelem: Conseil supérieur des assurances sociales - Luxemburgi Nagyhercegség. # # 64/85. sz. ügy


title: A Bíróság (negyedik tanács) 2013. június 13-i ítélete. # Syndicat OP 84 kontra Établissement national des produits de l’agriculture et de la mer (FranceAgriMer). # Előzetes döntéshozatal iránti kérelem: Conseil d'État - Franciaország. # Mezőgazdaság - Európai Mezőgazdasági Orientációs és Garanciaalap - A »vizsgálati időszak« fogalma - A tagállam arra vonatkozó lehetősége, hogy meghosszabbítsa a vizsgálati időszakot, ha a vizsgálat elvégzése gyakorlatilag lehetetlen az előírt határidőben - A kifizetett támogatások visszatérítése - Szankciók. # C-3/12. sz. ügy

text:
               Felek
               Az ítélet indoklása
               Rendelkező rész

            Felek
            A C-3/12. sz. ügyben,
            az EUMSZ 267. cikk alapján benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában, amelyet a Conseil d’État (Franciaország) a Bírósághoz 2012. január 2-án érkezett, 2011. november 28-i határozatával terjesztett elő az előtte
            a Syndicat OP 84
            és
            az Établissement national des produits de l’agriculture et de la mer (FranceAgriMer), mint az Office national interprofessionnel des fruits, des légumes, des vins et de l’horticulture (Viniflhor) jogutódja, amely az Office national interprofessionnel des fruits, des légumes et de l’horticulture (Oniflhor) jogutódja,
            között folyamatban lévő eljárásban,
            A BÍRÓSÁG (negyedik tanács),
            tagjai: L. Bay Larsen tanácselnök, J. Malenovský, U. Lõhmus, M. Safjan (előadó) és A. Prechal bírák,
            főtanácsnok: N. Jääskinen,
            hivatalvezető: A. Calot Escobar,
            tekintettel az írásbeli szakaszra,
            figyelembe véve a következők által előterjesztett észrevételeket:
            – az Établissement national des produits de l’agriculture et de la mer (FranceAgriMer) képviseletében J.-C. Balat ügyvéd,
            – a francia kormány képviseletében G. de Bergues és N. Rouam, meghatalmazotti minőségben,
            – a lengyel kormány képviseletében M. Szpunar és B. Majczyna, meghatalmazotti minőségben,
            – az Európai Bizottság képviseletében P. Rossi és D. Bianchi, meghatalmazotti minőségben,
            a főtanácsnok indítványának a 2013. március 14-i tárgyaláson történt meghallgatását követően,
            meghozta a következő
            Ítéletet

            Az ítélet indoklása
            1. Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem az 1994. december 12-i 3094/94/EK tanácsi rendelettel (HL L 328., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 3. fejezet, 17. kötet, 24. o.) módosított, az Európai Mezőgazdasági Orientációs és Garanciaalap Garanciarészlegének finanszírozási rendszerébe tartozó ügyletek tagállamok által végzett vizsgálatáról és a 77/435/EGK irányelv hatályon kívül helyezéséről szóló, 1989. december 21-i 4045/89/EGK tanácsi rendelet (HL L 388., 18. o.; magyar nyelvű különkiadás 3. fejezet, 9. kötet, 208. o.; a továbbiakban: 4045/89 rendelet) 2. cikke (4) bekezdésének és 6. cikkének értelmezésére vonatkozik.
            2. E kérelmet a Syndicat OP 84 mezőgazdasági szervezet és az Office national interprofessionnel des fruits, des légumes et de l’horticulture (a gyümölcs-, zöldség-, és kertészeti ágazatokkal foglalkozó országos szakmaközi hivatal) (Oniflhor) jogutódjaként létrejött Office national interprofessionnel des fruits, des légumes, des vins et de l’horticulture (gyümölcs-, zöldség-, bor- és kertészeti ágazatokkal foglalkozó országos szakmaközi hivatal) (Viniflhor) jogutódjaként létrehozott Établissement national des produits de l’agriculture et de la mer (a mezőgazdasági és halászati termékekkel foglalkozó nemzeti iroda) (FranceAgriMer) között, az Európai Mezőgazdasági Orientációs és Garanciaalap (EMOGA) Garanciarészlegéből kifizetett közösségi támogatás visszatérítésének jogszerűsége tárgyában folyamatban lévő jogvita keretében terjesztették elő.
            Jogi háttér
            3. A közös agrárpolitika finanszírozásáról szóló, 1970. április 21-i 729/70/EGK tanácsi rendelet (HL L 94., 13. o.) 8. cikkének (1) bekezdése előírja:
            „A tagállamok a nemzeti törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezéseknek megfelelően megteszik a szükséges intézkedéseket annak érdekében, hogy:
            – meggyőződjenek az [EMOGA] által finanszírozott ügyletek tényleges végrehajtásáról és szabályszerűségéről,
            – a szabálytalanságokat megelőzzék és kezeljék,
            – a szabálytalanságok, illetve hanyagság következtében elveszett összegeket behajtsák.
            […]”
            4. A 4045/89 rendelet elsőtől a negyedik és tízedik preambulumbekezdése kimondja:
            „[…] a […] 729/70 […] rendelet 8. cikke alapján a tagállamok megteszik a szükséges intézkedéseket annak érdekében, hogy meggyőződjenek az [EMOGA] által finanszírozott ügyletek tényleges végrehajtásáról és szabályszerűségéről, továbbá annak érdekében, hogy a szabálytalanságokat megelőzzék és kezeljék, valamint a szabálytalanságok, illetve hanyagság következtében elveszett összegeket behajtsák;
            […] e rendelet nem érinti azokat a vizsgálatra vonatkozó nemzeti rendelkezéseket, amelyek az e rendeletben előírtnál szélesebb körűek;
            […] a tagállamokat arra kell ösztönözni, hogy fokozzák a kifizetéseket átvevő, illetve teljesítő vállalkozások kereskedelmi okmányainak [az Európai Mezőgazdasági Orientációs és Garanciaalap Garanciarészlegének finanszírozási rendszerébe tartozó ügyletek tagállamok által végzett vizsgálatáról szóló, 1977. június 27-i] 77/435/EGK irányelvnek [HL L 172., 17. o.] megfelelően végrehajtott vizsgálatát;
            […] a 77/435[…] irányelvből fakadó szabályok tagállamok által történt végrehajtása felvetette annak szükségességét, hogy az irányelv egyes rendelkezéseit a tapasztalatok alapján módosítsák; mivel a módosításokat az érintett rendelkezések jellegére tekintettel rendeletbe kell foglalni;
            […]
            […] jóllehet elsődlegesen a tagállamok felelőssége, hogy vizsgálati programjaikat elfogadják, szükség van arra, hogy e programokat a Bizottsággal közöljék, hogy az elláthassa felügyeleti és koordináló szerepét, és ezáltal biztosított legyen a programok megfelelő kritériumok alapján történő elfogadása; mivel a vizsgálat így azokra az ágazatokra, illetve vállalkozásokra összpontosítható, amelyeknél nagy a csalás veszélye”.
            5. A 4045/89 rendelet 1. cikkének (2) bekezdése előírja:
            „E rendelet alkalmazásában »kereskedelmi okmány« a vállalkozás üzleti tevékenységével összefüggő minden könyv, nyilvántartás, elismervény és bizonylat, számla és levelezés, valamint a kereskedelmi adatok, amennyiben ezek az iratok közvetlenül vagy közvetve az (1) bekezdésben említett ügyletekhez kapcsolódnak.”
            6. Az említett rendelet 2. cikke kimondja:
            „(1) A tagállamok a vizsgálandó ügyletek jellegét figyelembe véve végzik a vállalkozások kereskedelmi okmányainak rendszeres vizsgálatát. A tagállamok gondoskodnak arról, hogy a vizsgálatnak alávetendő vállalkozások kiválasztása a lehető legnagyobb mértékben garantálja az EMOGA Garanciarészlegének finanszírozási rendszerében a szabálytalanságok megelőzésére és feltárására irányuló intézkedések hatékonyságát. A kiválasztás során többek között figyelembe kell venni a vállalkozásnak az említett rendszeren belüli pénzügyi jelentőségét, valamint egyéb kockázati tényezőket.
            […]
            (4) A vizsgálati időszak július 1-jétől a következő év június 30-ig tart.
            A vizsgálat legalább az előző vizsgálati időszak alatt véget érő 12 hónapos időszakra terjed ki; ez kiterjeszthető a 12 hónapos időszakot megelőző vagy követő, a tagállam által meghatározandó időszakokra.
            […]”
            7. Ugyanezen rendelet 4. cikke értelmében:
            „A vállalkozások az 1. cikk (2) bekezdésében és a 3. cikkben említett kereskedelmi okmányokat legalább az okmány keletkezési évének a végétől számított három évig megőrzik.
            A tagállamok az említett okmányok megőrzésére hosszabb időtartamot is előírhatnak.”
            8. A 4045/89 rendelet 5. cikkének (1) bekezdése előírja:
            „(1) A vállalkozásért felelős személyeknek vagy egy harmadik személynek gondoskodnia kell arról, hogy minden kereskedelmi okmányt és kiegészítő információt a vizsgálatért felelős tisztviselők, illetve az erre felhatalmazott személyek rendelkezésére bocsássanak. Az elektronikusan tárolt adatokat megfelelő adathordozó eszközön kell rendelkezésre bocsátani.”
            9. Az említett rendelet 6. cikke kimondja:
            „(1) A tagállamok biztosítják a vizsgálatért felelős tisztviselők jogát a kereskedelmi okmányok lefoglalására, illetve lefoglaltatására. Ezt a jogot a vonatkozó nemzeti rendelkezések kellő figyelembevételével kell gyakorolni, és az nem érinti az iratok lefoglalására vonatkozó büntetőeljárási szabályok alkalmazását.
            (2) A tagállamok megfelelő intézkedéseket hoznak azon természetes, illetve jogi személyekkel szembeni szankciók kiszabására, akik elmulasztják az e rendeletből fakadó kötelezettségeik teljesítését.”
            10. Ugyanezen rendelet 9. cikkének (1) bekezdése előírja:
            „A tagállamok e rendelet alkalmazásáról a vizsgálati időszakot követő január 1-je előtt részletes jelentést küldenek a Bizottságnak.”
            11. Az 1996. november 28-i 2278/96/EK bizottsági rendelettel (HL L 308., 30. o.) módosított, a 4045/89 rendelet alkalmazása részletes szabályainak megállapításáról szóló, 1990. június 29-i 1863/90/EK bizottsági rendelet (HL L 170., 23. o.; a továbbiakban: 1863/90 rendelet) II. melléklete 4. pontjának g) alpontja előírja a 4045/89 rendelet 9. cikkének (1) bekezdése szerint a tagállamok által benyújtott éves jelentésben „a jelen jelentéssel érintett időszakot megelőző vizsgálati időszak alapján lefolytatott vizsgálatok eredményeinek [közlését], amelyek nem álltak rendelkezésre az erre az időszakra vonatkozó jelentés megküldésekor” [nem hivatalos fordítás].
            Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
            12. A Syndicat OP 84, amely 48 gyümölcs- és zöldségtermelőt tömörítő mezőgazdasági szervezet, az 1997. július 1-je és 1998. december 31. közötti időszakra vonatkozó működési programot hajtott végre. Ezen az alapon az EMOGA Garanciarészlegéből közösségi támogatásban részesült.
            13. A Syndicat OP 84-et az illetékes nemzeti hatóságok 2000. május 30-án kelt levelükkel arról értesítették, hogy a 4045/89 rendeletben foglalt rendelkezések alapján helyszíni vizsgálatot tartanak. A vizsgálati cselekményeket azonban ténylegesen csak 2001. január 22. és 24. között lehetett elvégezni.
            14. E vizsgálat alapján azt lehetett megállapítani, hogy bizonyos tevékenységek, amelyekkel kapcsolatban a Syndicat OP 84 azt állította, hogy azok tekintetében közösségi támogatásra jogosult, nem voltak támogathatóak tisztán egyéni jellegük miatt, és hogy a működés fenntartásának a Syndicat OP 84 tagjai által biztosított formái nem felelnek meg a gyümölcs- és zöldségpiac közös szervezéséről szóló, 1996. október 28-i 2200/96/EK tanácsi rendelet (HL L 297., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 3. fejezet, 20. kötet, 55. o.) 15. cikkének, az Oniflhor 2001. október 30-i levélben kérte a Syndicat OP 84-től, hogy teljes egészében térítse vissza az 1997. és az 1998. évre felvett összegeket, majd ezt követően a visszatérítendő összegekre vonatkozóan végrehajtható okiratot bocsátott ki.
            15. 2006. november 7-i ítéletével a tribunal administratif de Marseille (marseille-i közigazgatási bíróság) hatályon kívül helyezte a Syndicat OP 84-gyel szemben kibocsátott végrehajtható okiratot. Ugyanakkor a cour administrative d’appel de Marseille (marseille-i közigazgatási fellebbviteli bíróság) 2008. december 8-i ítéletével hatályon kívül helyezte ezt az ítéletet, és elutasította a Syndicat OP 84 által a tribunal administratif de Marseille előtt előterjesztett kérelmeket. A Syndicat OP 84 Conseil d’État felülvizsgálati kérelmet terjesztett tehát a Conseil d’État elé.
            16. Felülvizsgálati kérelme alátámasztására a Syndicat OP 84 többek között az arra alapított jogalapra hivatkozik, hogy a cour administrative d’appel de Marseille tévesen alkalmazta a jogot, amikor úgy határozott, hogy a közigazgatási szerv a 4045/89 rendelet 2. cikkében foglalt rendelkezések megsértése nélkül vizsgálatot indíthatott az 1999. július 1-je és 2000. június 30. közötti vizsgálati időszak alatt, és azt a 2000. július 1-je és 2001. június 30. közötti vizsgálati időszak során folytathatta, azon az alapon, hogy a Syndicat OP 84 magatartása lehetetlenné tette a tényleges vizsgálat lefolytatását az első időszak alatt.
            17. A Conseil d’État úgy ítélve, hogy e jogalap a 4045/89 rendelet vonatkozó rendelkezéseinek értelmezésére irányuló kérdéseket vet fel, úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé előzetes döntéshozatalra:
            „1) Úgy kell-e értelmezni [a 4045/89] rendelet […] 2. cikkének (4) bekezdésében említett, július 1-jétől a következő év június 30-ig tartó vizsgálati időszakot, hogy a vizsgálatot végző közigazgatási szervnek ezen időszak alatt tájékoztatnia kell az érintett termelői szervezetet a tervezett vizsgálatról, valamint meg kell kezdenie és el kell végeznie valamennyi helyszíni és okiratokkal kapcsolatos vizsgálati cselekményt, továbbá közölnie kell a vizsgálat eredményét, vagy úgy, hogy ezen időszak alatt csak egyes eljárási cselekményeket kell elvégezni?
            2) Feltéve, hogy a termelői szervezet magatartása vagy mulasztásai lehetetlenné teszik egy vizsgálati időszak alatt indított vizsgálat tényleges lefolytatását, a közigazgatási szerv a[z említett] rendelet ilyen értelmű kifejezett rendelkezései hiányában is elvégezheti-e vizsgálati cselekményeit a következő vizsgálati időszak során, anélkül hogy ezzel olyan eljárási szabálytalanságot vétene, amelyre az ellenőrzés alanya hivatkozhat a vizsgálat eredményeinek következményeire vonatkozó határozattal szemben?
            3) Ha az előző kérdésre a válasz nemleges, a közigazgatási szerv igényelheti-e a kifizetett támogatások visszatérítését, amennyiben a termelői szervezet magatartása vagy mulasztásai lehetetlenné teszik a tényleges vizsgálatot? Az ilyen intézkedés olyan szankciót képez-e, amely a[z ugyanazon] rendelet 6. cikke rendelkezéseinek alkalmazásával előírható?”
            Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekről
            Az első és a második kérdésről
            18. Együttesen vizsgálandó első és második kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra vár választ, hogy a 4045/89 rendelet 2. cikke (4) bekezdésének első albekezdését úgy kell-e értelmezni, hogy a közigazgatási szerv elvégezheti a valamely év július 1-jétől az azt követő év június 30-ig terjedő vizsgálati időszak alatt bejelentett vizsgálati cselekményeit az említett időszakot követően is, anélkül hogy ezzel olyan eljárási szabálytalanságot vétene, amelyre az ellenőrzés alanya hivatkozhat az e vizsgálat eredményeinek következményeire vonatkozó határozattal szemben.
            19. Igaz, hogy a 4045/89 rendelet 2. cikke (4) bekezdésének első albekezdése, amely szerint „[a] vizsgálati időszak [valamely év] július 1-jétől a következő év június 30-ig tart”, nem írja elő kifejezetten a gazdasági szereplőnek a jelzett időszakban bejelentett vizsgálati cselekmények ezen időszakon túl történő elvégzésének lehetőségét, függetlenül attól, hogy az ilyen lehetőséget indokolja-e a vizsgált gazdasági szereplő részéről történő együttműködés hiánya, vagy sem.
            20. Az említett rendelkezés értelmezése érdekében figyelembe kell venni nemcsak annak szövegét és általános szerkezetét, hanem összefüggéseit és összességében a 4045/89 rendelet által követett célokat is.
            21. Az említett célokat illetően a 4045/89 rendelet első, harmadik és negyedik preambulumbekezdésének együttes olvasatából kitűnik, hogy az a tagállamok által végzett vizsgálatok hatékonyságának fokozására irányul az EMOGA területén esetlegesen tapasztalható szabálytalanságok megelőzése és megszüntetése érdekében (lásd a C-671/11–C-676/11. sz., Unanimes és társai egyesített ügyekben 2013. június 13-án hozott ítélet 17. pontját).
            22. A nemzeti vizsgálatok valódiságának és hatékonyságának biztosítása érdekében és így az Európai Unió pénzügyi érdekei védelmére irányuló követelmény okán a 4045/89 rendelet magukat az említett vizsgálatokat a Bizottság felügyelete és koordinációja alá helyezi, amint az a tízedik preambulumbekezdésében szerepel. Éppen e rendelet 2. cikke kívánja újraszervezni a Bizottság felügyelete alatt működő egységes vizsgálati rendszert. (4) bekezdésében e cikk biztosítja többek között a vizsgálatok bizonyos rendszerességét és bizonyos gyakoriságát (lásd a fent hivatkozott Unanimes és társai ügyben hozott ítélet 18. pontját).
            23. Mivel a 4045/89 rendelet 2. cikke így az Unió pénzügyi érdekeinek védelme érdekében a tagállamok vizsgálati cselekményeinek keretbe foglalására irányul, a vizsgálati időszak fogalmát a vizsgálatok hatékonyságágra irányuló, az e cikk által előírt célra tekintettel kell értelmezni.
            24. Márpedig az említett cél tiszteletben tartása azzal jár, hogy a vizsgálati cselekményeket az említett rendelet 2. cikkének (4) bekezdésében körülhatárolt vizsgálati időszakon túl is el lehessen végezni, ha gyakorlatilag lehetetlen volt minden cselekményt elvégezni az előírt határidőn belül.
            25. Ez az eset állhat fenn akkor is, ha nem a vizsgált gazdasági szereplő tette lehetetlenné a vizsgálat határidőben történő befejezését.
            26. Mindazonáltal pontosítani kell, hogy ha a vizsgálati cselekmények befejezése és következésképpen az eredmények Bizottsággal történő közlése e cselekményekre előírt határidőben való elvégzésének lehetetlensége a vizsgálati hatóságoknak tudható be, az érintett tagállam az Unióval szemben nem hivatkozhat a hatékonyság céljára a vizsgálatok 4045/89 rendelet 2. cikkének (4) bekezdésében előírt rendszerességének figyelmen kívül hagyásának igazolása érdekében.
            27. Végezetül úgy tűnik, hogy a vizsgálati cselekmények szükség esetén történő folytatásának lehetőségével már foglalkoztak az 1863/90 rendelet elfogadásakor. Amint arra a Bizottság az írásbeli észrevételeiben emlékeztetett, az említett rendelet II. melléklete 4. pontjának g) alpontja lehetővé teszi az előző vizsgálati időszakban elvégzett vizsgálatok olyan eredményének figyelembevételét, amely nem állt rendelkezésre az erre az időszakra vonatkozó jelentés közlésekor. Mivel e jelentést a 4045/89 rendelet 9. cikke szerint a vizsgálati időszakot követő január 1-je előtt kellett közölni a Bizottsággal, az 1863/90 rendelet elismeri legalább az előző vizsgálati időszakban megkezdett vizsgálati cselekmények ezen időszakot követő befejezésének a lehetőségét.
            28. Következésképpen meg kell állapítani, hogy a vizsgált gazdasági szereplőkre tekintettel az elvégzett vizsgálatok rendszeressége nem függ azon kérdéstől, hogy az említett vizsgálatok mennyire felelnek meg a 4045/89 rendelet 2. cikkének (4) bekezdésében előírt szabályoknak.
            29. Ugyanis az említett rendelkezés a vizsgálatok hatékonyságának biztosítása érdekében szervezési szabályok előírására korlátozódik, és – amint az a jelen ítélet 22. pontjából kitűnik – az Unió pénzügyi érdekeinek védelmében a tagállamok és az Unió közötti kapcsolatok irányítására korlátozódik. Ugyanezen rendelkezés nem szól azonban a vizsgáló hatóságok és a vizsgált gazdasági szereplők közötti kapcsolatokról.
            30. Így a 4045/89 rendelet 2. cikkének (4) bekezdését nem lehet úgy értelmezni, hogy az a szóban forgó gazdasági szereplők számára jogot biztosít az e rendelkezésben előírt vizsgálatoktól eltérő vagy azoknál kiterjedtebb vizsgálatok akadályozására. Az ilyen jog, mivel azzal az esetleges következménnyel járna, hogy megakadályozza a szabálytalanul kifizetett vagy alkalmazott támogatások visszatéríttetését, egyébiránt veszélyeztetné az Unió pénzügyi érdekeinek védelmét (lásd a fent hivatkozott Unanimes és társai ügyben hozott ítélet 29. pontját).
            31. Mindenesetre a 4045/89 rendeletben előírt vizsgálatok azon gazdasági szereplőkre vonatkoznak, akik szándékosan csatlakoztak az EMOGA Garanciarészlege által felállított támogatási rendszerhez, és akik a támogatásban részesülés érdekében elfogadták az Unió forrásai szabályszerű felhasználásának ellenőrzésére irányuló vizsgálatok elvégzését. E gazdasági szereplők érvényesen nem kérdőjelezhetik meg azon egyetlen ok miatt az ilyen vizsgálat szabályszerűségét, hogy az nem felel meg a tagállamok és a Bizottság közötti kapcsolatokra vonatkozó szervezési szabályoknak (lásd a fent hivatkozott Unanimes és társai ügyben hozott ítélet 30. pontját).
            32. Mindez azonban nem változtat azon a tényen, hogy a vizsgált gazdasági szereplőknek az e vizsgálatokat végrehajtó és adott esetben eljárás megindításáról határozó hatóságokra tekintettel fennálló jogbiztonságát biztosítja az eljárásnak az Európai Közösségek pénzügyi érdekeinek védelméről szóló, 1995. december 18-i 2988/95/EK, Euratom tanácsi rendelet (HL L 312., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 1. fejezet, 1. kötet, 340. o.) 3. cikkében főszabály szerint az uniós jog valamely rendelkezésének az Unió általános költségvetésének kárt okozó vagy okozható, egy gazdasági szereplő cselekménye vagy mulasztása útján történő megsértését követő négy évben meghatározott elévülési ideje. Márpedig, amint azt a Bíróság már megállapította, az elévülési idők rendeltetése általában véve az, hogy biztosítsák a jogbiztonságot (lásd a C-278/02. sz. Handlbauer-ügyben 2004. június 24-én hozott ítélet [EBHT 2004., I-6171. o.] 40. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).
            33. Annak lehetősége, hogy az EMOGA Garanciarészlege által felállított támogatási rendszerben nyújtott támogatás kedvezményezettjének a 4045/89 rendelet 2. cikkének (4) bekezdésében meghatározott időszakon túl vizsgálati cselekményeket kell eltűrnie, nem tekinthető tehát olyannak, mint amely sérti a jogbiztonság elvét, ha az elévülési idő még nem járt le.
            34. A fentiekből következik, hogy az első és a második kérdésre azt a választ kell adni, hogy a 4045/89/EGK tanácsi rendelet 2. cikke (4) bekezdésének első albekezdését úgy kell értelmezni, hogy a közigazgatási szerv szükség esetén elvégezheti a valamely év július 1-jétől az azt követő év június 30-ig terjedő vizsgálati időszak alatt bejelentett vizsgálati cselekményeit az említett időszakot követően is, anélkül hogy ezzel olyan eljárási szabálytalanságot vétene, amelyre az ellenőrzés alanya hivatkozhat az e vizsgálat eredményeinek következményeire vonatkozó határozattal szemben.
            A harmadik kérdésről
            35. Tekintettel az első és második kérdésre adott válaszra, a harmadik kérdésre nem szükséges válaszolni.
            A költségekről
            36. Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.

            Rendelkező rész
            A fenti indokok alapján a Bíróság (negyedik tanács) a következőképpen határozott:
            Az 1994. december 12-i 3094/94/EK tanácsi rendelettel módosított, az Európai Mezőgazdasági Orientációs és Garanciaalap Garanciarészlegének finanszírozási rendszerébe tartozó ügyletek tagállamok által végzett vizsgálatáról és a 77/435/EGK irányelv hatályon kívül helyezéséről szóló, 1989. december 21-i 4045/89/EGK tanácsi rendelet 2. cikke (4) bekezdésének első albekezdését úgy kell értelmezni, hogy a közigazgatási szerv szükség esetén elvégezheti a valamely év július 1-jétől az azt követő év június 30-ig terjedő vizsgálati időszak alatt bejelentett vizsgálati cselekményeit az említett időszakot követően is, anélkül hogy ezzel olyan eljárási szabálytalanságot vétene, amelyre az ellenőrzés alanya hivatkozhat az e vizsgálat eredményeinek következményeire vonatkozó határozattal szemben.

    ---documentbreak---

         A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (negyedik tanács)
      2013. június 13. (
            *1
         )
      „Mezőgazdaság — Európai Mezőgazdasági Orientációs és Garanciaalap — A »vizsgálati időszak« fogalma — A tagállam arra vonatkozó lehetősége, hogy meghosszabbítsa a vizsgálati időszakot, ha a vizsgálat elvégzése gyakorlatilag lehetetlen az előírt határidőben — A kifizetett támogatások visszatérítése — Szankciók”
      A C-3/12. sz. ügyben,
      az EUMSZ 267. cikk alapján benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában, amelyet a Conseil d’État (Franciaország) a Bírósághoz 2012. január 2-án érkezett, 2011. november 28-i határozatával terjesztett elő az előtte
      a Syndicat OP 84

      és
      az Établissement national des produits de l’agriculture et de la mer (FranceAgriMer), mint az Office national interprofessionnel des fruits, des légumes, des vins et de l’horticulture (Viniflhor) jogutódja, amely az Office national interprofessionnel des fruits, des légumes et de l’horticulture (Oniflhor) jogutódja,
      között folyamatban lévő eljárásban,
      A BÍRÓSÁG (negyedik tanács),
      tagjai: L. Bay Larsen tanácselnök, J. Malenovský, U. Lõhmus, M. Safjan (előadó) és A. Prechal bírák,
      főtanácsnok: N. Jääskinen,
      hivatalvezető: A. Calot Escobar,
      tekintettel az írásbeli szakaszra,
      figyelembe véve a következők által előterjesztett észrevételeket:

               —

               az Établissement national des produits de l’agriculture et de la mer (FranceAgriMer) képviseletében J.-C. Balat ügyvéd,

               —

               a francia kormány képviseletében G. de Bergues és N. Rouam, meghatalmazotti minőségben,

               —

               a lengyel kormány képviseletében M. Szpunar és B. Majczyna, meghatalmazotti minőségben,

               —

               az Európai Bizottság képviseletében P. Rossi és D. Bianchi, meghatalmazotti minőségben,

         a főtanácsnok indítványának a 2013. március 14-i tárgyaláson történt meghallgatását követően,
      meghozta a következő

         Ítéletet

               1

               Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem az 1994. december 12-i 3094/94/EK tanácsi rendelettel (HL L 328., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 3. fejezet, 17. kötet, 24. o.) módosított, az Európai Mezőgazdasági Orientációs és Garanciaalap Garanciarészlegének finanszírozási rendszerébe tartozó ügyletek tagállamok által végzett vizsgálatáról és a 77/435/EGK irányelv hatályon kívül helyezéséről szóló, 1989. december 21-i 4045/89/EGK tanácsi rendelet (HL L 388., 18. o.; magyar nyelvű különkiadás 3. fejezet, 9. kötet, 208. o.; a továbbiakban: 4045/89 rendelet) 2. cikke (4) bekezdésének és 6. cikkének értelmezésére vonatkozik.

               2

               E kérelmet a Syndicat OP 84 mezőgazdasági szervezet és az Office national interprofessionnel des fruits, des légumes et de l’horticulture (a gyümölcs-, zöldség-, és kertészeti ágazatokkal foglalkozó országos szakmaközi hivatal) (Oniflhor) jogutódjaként létrejött Office national interprofessionnel des fruits, des légumes, des vins et de l’horticulture (gyümölcs-, zöldség-, bor- és kertészeti ágazatokkal foglalkozó országos szakmaközi hivatal) (Viniflhor) jogutódjaként létrehozott Établissement national des produits de l’agriculture et de la mer (a mezőgazdasági és halászati termékekkel foglalkozó nemzeti iroda) (FranceAgriMer) között, az Európai Mezőgazdasági Orientációs és Garanciaalap (EMOGA) Garanciarészlegéből kifizetett közösségi támogatás visszatérítésének jogszerűsége tárgyában folyamatban lévő jogvita keretében terjesztették elő.

         Jogi háttér

               3

               A közös agrárpolitika finanszírozásáról szóló, 1970. április 21-i 729/70/EGK tanácsi rendelet (HL L 94., 13. o.) 8. cikkének (1) bekezdése előírja:
               „A tagállamok a nemzeti törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezéseknek megfelelően megteszik a szükséges intézkedéseket annak érdekében, hogy:

                        —

                        meggyőződjenek az [EMOGA] által finanszírozott ügyletek tényleges végrehajtásáról és szabályszerűségéről,

                        —

                        a szabálytalanságokat megelőzzék és kezeljék,

                        —

                        a szabálytalanságok, illetve hanyagság következtében elveszett összegeket behajtsák.

                  […]”

               4

               A 4045/89 rendelet elsőtől a negyedik és tízedik preambulumbekezdése kimondja:
               „[…] a […] 729/70 […] rendelet 8. cikke alapján a tagállamok megteszik a szükséges intézkedéseket annak érdekében, hogy meggyőződjenek az [EMOGA] által finanszírozott ügyletek tényleges végrehajtásáról és szabályszerűségéről, továbbá annak érdekében, hogy a szabálytalanságokat megelőzzék és kezeljék, valamint a szabálytalanságok, illetve hanyagság következtében elveszett összegeket behajtsák;
               […] e rendelet nem érinti azokat a vizsgálatra vonatkozó nemzeti rendelkezéseket, amelyek az e rendeletben előírtnál szélesebb körűek;
               […] a tagállamokat arra kell ösztönözni, hogy fokozzák a kifizetéseket átvevő, illetve teljesítő vállalkozások kereskedelmi okmányainak [az Európai Mezőgazdasági Orientációs és Garanciaalap Garanciarészlegének finanszírozási rendszerébe tartozó ügyletek tagállamok által végzett vizsgálatáról szóló, 1977. június 27-i] 77/435/EGK irányelvnek [HL L 172., 17. o.] megfelelően végrehajtott vizsgálatát;
               […] a 77/435[…] irányelvből fakadó szabályok tagállamok által történt végrehajtása felvetette annak szükségességét, hogy az irányelv egyes rendelkezéseit a tapasztalatok alapján módosítsák; mivel a módosításokat az érintett rendelkezések jellegére tekintettel rendeletbe kell foglalni;
               […]
               […] jóllehet elsődlegesen a tagállamok felelőssége, hogy vizsgálati programjaikat elfogadják, szükség van arra, hogy e programokat a Bizottsággal közöljék, hogy az elláthassa felügyeleti és koordináló szerepét, és ezáltal biztosított legyen a programok megfelelő kritériumok alapján történő elfogadása; mivel a vizsgálat így azokra az ágazatokra, illetve vállalkozásokra összpontosítható, amelyeknél nagy a csalás veszélye”.

               5

               A 4045/89 rendelet 1. cikkének (2) bekezdése előírja:
               „E rendelet alkalmazásában »kereskedelmi okmány« a vállalkozás üzleti tevékenységével összefüggő minden könyv, nyilvántartás, elismervény és bizonylat, számla és levelezés, valamint a kereskedelmi adatok, amennyiben ezek az iratok közvetlenül vagy közvetve az (1) bekezdésben említett ügyletekhez kapcsolódnak.”

               6

               Az említett rendelet 2. cikke kimondja:
               „(1)   A tagállamok a vizsgálandó ügyletek jellegét figyelembe véve végzik a vállalkozások kereskedelmi okmányainak rendszeres vizsgálatát. A tagállamok gondoskodnak arról, hogy a vizsgálatnak alávetendő vállalkozások kiválasztása a lehető legnagyobb mértékben garantálja az EMOGA Garanciarészlegének finanszírozási rendszerében a szabálytalanságok megelőzésére és feltárására irányuló intézkedések hatékonyságát. A kiválasztás során többek között figyelembe kell venni a vállalkozásnak az említett rendszeren belüli pénzügyi jelentőségét, valamint egyéb kockázati tényezőket.
               […]
               (4)   A vizsgálati időszak július 1-jétől a következő év június 30-ig tart.
               A vizsgálat legalább az előző vizsgálati időszak alatt véget érő 12 hónapos időszakra terjed ki; ez kiterjeszthető a 12 hónapos időszakot megelőző vagy követő, a tagállam által meghatározandó időszakokra.
               […]”

               7

               Ugyanezen rendelet 4. cikke értelmében:
               „A vállalkozások az 1. cikk (2) bekezdésében és a 3. cikkben említett kereskedelmi okmányokat legalább az okmány keletkezési évének a végétől számított három évig megőrzik.
               A tagállamok az említett okmányok megőrzésére hosszabb időtartamot is előírhatnak.”

               8

               A 4045/89 rendelet 5. cikkének (1) bekezdése előírja:
               „(1) A vállalkozásért felelős személyeknek vagy egy harmadik személynek gondoskodnia kell arról, hogy minden kereskedelmi okmányt és kiegészítő információt a vizsgálatért felelős tisztviselők, illetve az erre felhatalmazott személyek rendelkezésére bocsássanak. Az elektronikusan tárolt adatokat megfelelő adathordozó eszközön kell rendelkezésre bocsátani.”

               9

               Az említett rendelet 6. cikke kimondja:
               „(1)   A tagállamok biztosítják a vizsgálatért felelős tisztviselők jogát a kereskedelmi okmányok lefoglalására, illetve lefoglaltatására. Ezt a jogot a vonatkozó nemzeti rendelkezések kellő figyelembevételével kell gyakorolni, és az nem érinti az iratok lefoglalására vonatkozó büntetőeljárási szabályok alkalmazását.
               (2)   A tagállamok megfelelő intézkedéseket hoznak azon természetes, illetve jogi személyekkel szembeni szankciók kiszabására, akik elmulasztják az e rendeletből fakadó kötelezettségeik teljesítését.”

               10

               Ugyanezen rendelet 9. cikkének (1) bekezdése előírja:
               „A tagállamok e rendelet alkalmazásáról a vizsgálati időszakot követő január 1-je előtt részletes jelentést küldenek a Bizottságnak.”

               11

               Az 1996. november 28-i 2278/96/EK bizottsági rendelettel (HL L 308., 30. o.) módosított, a 4045/89 rendelet alkalmazása részletes szabályainak megállapításáról szóló, 1990. június 29-i 1863/90/EK bizottsági rendelet (HL L 170., 23. o.; a továbbiakban: 1863/90 rendelet) II. melléklete 4. pontjának g) alpontja előírja a 4045/89 rendelet 9. cikkének (1) bekezdése szerint a tagállamok által benyújtott éves jelentésben „a jelen jelentéssel érintett időszakot megelőző vizsgálati időszak alapján lefolytatott vizsgálatok eredményeinek [közlését], amelyek nem álltak rendelkezésre az erre az időszakra vonatkozó jelentés megküldésekor” [nem hivatalos fordítás].

         Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések

               12

               A Syndicat OP 84, amely 48 gyümölcs- és zöldségtermelőt tömörítő mezőgazdasági szervezet, az 1997. július 1-je és 1998. december 31. közötti időszakra vonatkozó működési programot hajtott végre. Ezen az alapon az EMOGA Garanciarészlegéből közösségi támogatásban részesült.

               13

               A Syndicat OP 84-et az illetékes nemzeti hatóságok 2000. május 30-án kelt levelükkel arról értesítették, hogy a 4045/89 rendeletben foglalt rendelkezések alapján helyszíni vizsgálatot tartanak. A vizsgálati cselekményeket azonban ténylegesen csak 2001. január 22. és 24. között lehetett elvégezni.

               14

               E vizsgálat alapján azt lehetett megállapítani, hogy bizonyos tevékenységek, amelyekkel kapcsolatban a Syndicat OP 84 azt állította, hogy azok tekintetében közösségi támogatásra jogosult, nem voltak támogathatóak tisztán egyéni jellegük miatt, és hogy a működés fenntartásának a Syndicat OP 84 tagjai által biztosított formái nem felelnek meg a gyümölcs- és zöldségpiac közös szervezéséről szóló, 1996. október 28-i 2200/96/EK tanácsi rendelet (HL L 297., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 3. fejezet, 20. kötet, 55. o.) 15. cikkének, az Oniflhor 2001. október 30-i levélben kérte a Syndicat OP 84-től, hogy teljes egészében térítse vissza az 1997. és az 1998. évre felvett összegeket, majd ezt követően a visszatérítendő összegekre vonatkozóan végrehajtható okiratot bocsátott ki.

               15

               2006. november 7-i ítéletével a tribunal administratif de Marseille (marseille-i közigazgatási bíróság) hatályon kívül helyezte a Syndicat OP 84-gyel szemben kibocsátott végrehajtható okiratot. Ugyanakkor a cour administrative d’appel de Marseille (marseille-i közigazgatási fellebbviteli bíróság) 2008. december 8-i ítéletével hatályon kívül helyezte ezt az ítéletet, és elutasította a Syndicat OP 84 által a tribunal administratif de Marseille előtt előterjesztett kérelmeket. A Syndicat OP 84 Conseil d’État felülvizsgálati kérelmet terjesztett tehát a Conseil d’État elé.

               16

               Felülvizsgálati kérelme alátámasztására a Syndicat OP 84 többek között az arra alapított jogalapra hivatkozik, hogy a cour administrative d’appel de Marseille tévesen alkalmazta a jogot, amikor úgy határozott, hogy a közigazgatási szerv a 4045/89 rendelet 2. cikkében foglalt rendelkezések megsértése nélkül vizsgálatot indíthatott az 1999. július 1-je és 2000. június 30. közötti vizsgálati időszak alatt, és azt a 2000. július 1-je és 2001. június 30. közötti vizsgálati időszak során folytathatta, azon az alapon, hogy a Syndicat OP 84 magatartása lehetetlenné tette a tényleges vizsgálat lefolytatását az első időszak alatt.

               17

               A Conseil d’État úgy ítélve, hogy e jogalap a 4045/89 rendelet vonatkozó rendelkezéseinek értelmezésére irányuló kérdéseket vet fel, úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé előzetes döntéshozatalra:

                        „1)

                        Úgy kell-e értelmezni [a 4045/89] rendelet […] 2. cikkének (4) bekezdésében említett, július 1-jétől a következő év június 30-ig tartó vizsgálati időszakot, hogy a vizsgálatot végző közigazgatási szervnek ezen időszak alatt tájékoztatnia kell az érintett termelői szervezetet a tervezett vizsgálatról, valamint meg kell kezdenie és el kell végeznie valamennyi helyszíni és okiratokkal kapcsolatos vizsgálati cselekményt, továbbá közölnie kell a vizsgálat eredményét, vagy úgy, hogy ezen időszak alatt csak egyes eljárási cselekményeket kell elvégezni?

                        2)

                        Feltéve, hogy a termelői szervezet magatartása vagy mulasztásai lehetetlenné teszik egy vizsgálati időszak alatt indított vizsgálat tényleges lefolytatását, a közigazgatási szerv a[z említett] rendelet ilyen értelmű kifejezett rendelkezései hiányában is elvégezheti-e vizsgálati cselekményeit a következő vizsgálati időszak során, anélkül hogy ezzel olyan eljárási szabálytalanságot vétene, amelyre az ellenőrzés alanya hivatkozhat a vizsgálat eredményeinek következményeire vonatkozó határozattal szemben?

                        3)

                        Ha az előző kérdésre a válasz nemleges, a közigazgatási szerv igényelheti-e a kifizetett támogatások visszatérítését, amennyiben a termelői szervezet magatartása vagy mulasztásai lehetetlenné teszik a tényleges vizsgálatot? Az ilyen intézkedés olyan szankciót képez-e, amely a[z ugyanazon] rendelet 6. cikke rendelkezéseinek alkalmazásával előírható?”

         Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekről

         Az első és a második kérdésről

               18

               Együttesen vizsgálandó első és második kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra vár választ, hogy a 4045/89 rendelet 2. cikke (4) bekezdésének első albekezdését úgy kell-e értelmezni, hogy a közigazgatási szerv elvégezheti a valamely év július 1-jétől az azt követő év június 30-ig terjedő vizsgálati időszak alatt bejelentett vizsgálati cselekményeit az említett időszakot követően is, anélkül hogy ezzel olyan eljárási szabálytalanságot vétene, amelyre az ellenőrzés alanya hivatkozhat az e vizsgálat eredményeinek következményeire vonatkozó határozattal szemben.

               19

               Igaz, hogy a 4045/89 rendelet 2. cikke (4) bekezdésének első albekezdése, amely szerint „[a] vizsgálati időszak [valamely év] július 1-jétől a következő év június 30-ig tart”, nem írja elő kifejezetten a gazdasági szereplőnek a jelzett időszakban bejelentett vizsgálati cselekmények ezen időszakon túl történő elvégzésének lehetőségét, függetlenül attól, hogy az ilyen lehetőséget indokolja-e a vizsgált gazdasági szereplő részéről történő együttműködés hiánya, vagy sem.

               20

               Az említett rendelkezés értelmezése érdekében figyelembe kell venni nemcsak annak szövegét és általános szerkezetét, hanem összefüggéseit és összességében a 4045/89 rendelet által követett célokat is.

               21

               Az említett célokat illetően a 4045/89 rendelet első, harmadik és negyedik preambulumbekezdésének együttes olvasatából kitűnik, hogy az a tagállamok által végzett vizsgálatok hatékonyságának fokozására irányul az EMOGA területén esetlegesen tapasztalható szabálytalanságok megelőzése és megszüntetése érdekében (lásd a C-671/11–C-676/11. sz., Unanimes és társai egyesített ügyekben 2013. június 13-án hozott ítélet 17. pontját).

               22

               A nemzeti vizsgálatok valódiságának és hatékonyságának biztosítása érdekében és így az Európai Unió pénzügyi érdekei védelmére irányuló követelmény okán a 4045/89 rendelet magukat az említett vizsgálatokat a Bizottság felügyelete és koordinációja alá helyezi, amint az a tízedik preambulumbekezdésében szerepel. Éppen e rendelet 2. cikke kívánja újraszervezni a Bizottság felügyelete alatt működő egységes vizsgálati rendszert. (4) bekezdésében e cikk biztosítja többek között a vizsgálatok bizonyos rendszerességét és bizonyos gyakoriságát (lásd a fent hivatkozott Unanimes és társai ügyben hozott ítélet 18. pontját).

               23

               Mivel a 4045/89 rendelet 2. cikke így az Unió pénzügyi érdekeinek védelme érdekében a tagállamok vizsgálati cselekményeinek keretbe foglalására irányul, a vizsgálati időszak fogalmát a vizsgálatok hatékonyságágra irányuló, az e cikk által előírt célra tekintettel kell értelmezni.

               24

               Márpedig az említett cél tiszteletben tartása azzal jár, hogy a vizsgálati cselekményeket az említett rendelet 2. cikkének (4) bekezdésében körülhatárolt vizsgálati időszakon túl is el lehessen végezni, ha gyakorlatilag lehetetlen volt minden cselekményt elvégezni az előírt határidőn belül.

               25

               Ez az eset állhat fenn akkor is, ha nem a vizsgált gazdasági szereplő tette lehetetlenné a vizsgálat határidőben történő befejezését.

               26

               Mindazonáltal pontosítani kell, hogy ha a vizsgálati cselekmények befejezése és következésképpen az eredmények Bizottsággal történő közlése e cselekményekre előírt határidőben való elvégzésének lehetetlensége a vizsgálati hatóságoknak tudható be, az érintett tagállam az Unióval szemben nem hivatkozhat a hatékonyság céljára a vizsgálatok 4045/89 rendelet 2. cikkének (4) bekezdésében előírt rendszerességének figyelmen kívül hagyásának igazolása érdekében.

               27

               Végezetül úgy tűnik, hogy a vizsgálati cselekmények szükség esetén történő folytatásának lehetőségével már foglalkoztak az 1863/90 rendelet elfogadásakor. Amint arra a Bizottság az írásbeli észrevételeiben emlékeztetett, az említett rendelet II. melléklete 4. pontjának g) alpontja lehetővé teszi az előző vizsgálati időszakban elvégzett vizsgálatok olyan eredményének figyelembevételét, amely nem állt rendelkezésre az erre az időszakra vonatkozó jelentés közlésekor. Mivel e jelentést a 4045/89 rendelet 9. cikke szerint a vizsgálati időszakot követő január 1-je előtt kellett közölni a Bizottsággal, az 1863/90 rendelet elismeri legalább az előző vizsgálati időszakban megkezdett vizsgálati cselekmények ezen időszakot követő befejezésének a lehetőségét.

               28

               Következésképpen meg kell állapítani, hogy a vizsgált gazdasági szereplőkre tekintettel az elvégzett vizsgálatok rendszeressége nem függ azon kérdéstől, hogy az említett vizsgálatok mennyire felelnek meg a 4045/89 rendelet 2. cikkének (4) bekezdésében előírt szabályoknak.

               29

               Ugyanis az említett rendelkezés a vizsgálatok hatékonyságának biztosítása érdekében szervezési szabályok előírására korlátozódik, és – amint az a jelen ítélet 22. pontjából kitűnik – az Unió pénzügyi érdekeinek védelmében a tagállamok és az Unió közötti kapcsolatok irányítására korlátozódik. Ugyanezen rendelkezés nem szól azonban a vizsgáló hatóságok és a vizsgált gazdasági szereplők közötti kapcsolatokról.

               30

               Így a 4045/89 rendelet 2. cikkének (4) bekezdését nem lehet úgy értelmezni, hogy az a szóban forgó gazdasági szereplők számára jogot biztosít az e rendelkezésben előírt vizsgálatoktól eltérő vagy azoknál kiterjedtebb vizsgálatok akadályozására. Az ilyen jog, mivel azzal az esetleges következménnyel járna, hogy megakadályozza a szabálytalanul kifizetett vagy alkalmazott támogatások visszatéríttetését, egyébiránt veszélyeztetné az Unió pénzügyi érdekeinek védelmét (lásd a fent hivatkozott Unanimes és társai ügyben hozott ítélet 29. pontját).

               31

               Mindenesetre a 4045/89 rendeletben előírt vizsgálatok azon gazdasági szereplőkre vonatkoznak, akik szándékosan csatlakoztak az EMOGA Garanciarészlege által felállított támogatási rendszerhez, és akik a támogatásban részesülés érdekében elfogadták az Unió forrásai szabályszerű felhasználásának ellenőrzésére irányuló vizsgálatok elvégzését. E gazdasági szereplők érvényesen nem kérdőjelezhetik meg azon egyetlen ok miatt az ilyen vizsgálat szabályszerűségét, hogy az nem felel meg a tagállamok és a Bizottság közötti kapcsolatokra vonatkozó szervezési szabályoknak (lásd a fent hivatkozott Unanimes és társai ügyben hozott ítélet 30. pontját).

               32

               Mindez azonban nem változtat azon a tényen, hogy a vizsgált gazdasági szereplőknek az e vizsgálatokat végrehajtó és adott esetben eljárás megindításáról határozó hatóságokra tekintettel fennálló jogbiztonságát biztosítja az eljárásnak az Európai Közösségek pénzügyi érdekeinek védelméről szóló, 1995. december 18-i 2988/95/EK, Euratom tanácsi rendelet (HL L 312., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 1. fejezet, 1. kötet, 340. o.) 3. cikkében főszabály szerint az uniós jog valamely rendelkezésének az Unió általános költségvetésének kárt okozó vagy okozható, egy gazdasági szereplő cselekménye vagy mulasztása útján történő megsértését követő négy évben meghatározott elévülési ideje. Márpedig, amint azt a Bíróság már megállapította, az elévülési idők rendeltetése általában véve az, hogy biztosítsák a jogbiztonságot (lásd a C-278/02. sz. Handlbauer-ügyben 2004. június 24-én hozott ítélet [EBHT 2004., I-6171. o.] 40. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).

               33

               Annak lehetősége, hogy az EMOGA Garanciarészlege által felállított támogatási rendszerben nyújtott támogatás kedvezményezettjének a 4045/89 rendelet 2. cikkének (4) bekezdésében meghatározott időszakon túl vizsgálati cselekményeket kell eltűrnie, nem tekinthető tehát olyannak, mint amely sérti a jogbiztonság elvét, ha az elévülési idő még nem járt le.

               34

               A fentiekből következik, hogy az első és a második kérdésre azt a választ kell adni, hogy a 4045/89/EGK tanácsi rendelet 2. cikke (4) bekezdésének első albekezdését úgy kell értelmezni, hogy a közigazgatási szerv szükség esetén elvégezheti a valamely év július 1-jétől az azt követő év június 30-ig terjedő vizsgálati időszak alatt bejelentett vizsgálati cselekményeit az említett időszakot követően is, anélkül hogy ezzel olyan eljárási szabálytalanságot vétene, amelyre az ellenőrzés alanya hivatkozhat az e vizsgálat eredményeinek következményeire vonatkozó határozattal szemben.

         A harmadik kérdésről

               35

               Tekintettel az első és második kérdésre adott válaszra, a harmadik kérdésre nem szükséges válaszolni.

         A költségekről

               36

               Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.

               A fenti indokok alapján a Bíróság (negyedik tanács) a következőképpen határozott:

                     Az 1994. december 12-i 3094/94/EK tanácsi rendelettel módosított, az Európai Mezőgazdasági Orientációs és Garanciaalap Garanciarészlegének finanszírozási rendszerébe tartozó ügyletek tagállamok által végzett vizsgálatáról és a 77/435/EGK irányelv hatályon kívül helyezéséről szóló, 1989. december 21-i 4045/89/EGK tanácsi rendelet 2. cikke (4) bekezdésének első albekezdését úgy kell értelmezni, hogy a közigazgatási szerv szükség esetén elvégezheti a valamely év július 1-jétől az azt követő év június 30-ig terjedő vizsgálati időszak alatt bejelentett vizsgálati cselekményeit az említett időszakot követően is, anélkül hogy ezzel olyan eljárási szabálytalanságot vétene, amelyre az ellenőrzés alanya hivatkozhat az e vizsgálat eredményeinek következményeire vonatkozó határozattal szemben.

                     Aláírások

            (
            *1
         )	Az eljárás nyelve: francia.


title: A Törvényszék (hatodik tanács) 2011. június 15-i ítélete. # Graf-Syteco GmbH & Co. KG kontra Belső Piaci Harmonizációs Hivatal (védjegyek és formatervezési minták) (OHIM). # Közösségi védjegy - Felszólalási eljárás - A SYTECO közösségi szóvédjegy bejelentése - TECO korábbi nemzeti és Benelux ábrás védjegyek - Viszonylagos kizáró okok - Az összetéveszthetőség hiánya - A megjelölések hasonlóságának hiánya - A 207/2009/EK rendelet 8. cikke (1) bekezdésének b) pontja - A lajstromozás részleges megtagadása. # T-229/10. sz. ügy

text:
      A Törvényszék (hatodik tanács) 2011. június 15‑i ítélete – Graf-Syteco kontra OHIM – Teco Electric & Machinery (SYTECO)
      (T‑229/10. sz. ügy)
      „Közösségi védjegy – Felszólalási eljárás – A SYTECO közösségi szóvédjegy bejelentése – TECO korábbi nemzeti és Benelux ábrás védjegyek – Viszonylagos kizáró okok – Az összetéveszthetőség hiánya – A megjelölések hasonlóságának hiánya – A 207/2009/EK rendelet 8. cikke (1) bekezdésének b) pontja – A lajstromozás részleges megtagadása”
      Közösségi védjegy – A közösségi védjegy meghatározása és megszerzése –Viszonylagos kizáró okok – Azonos vagy hasonló áruk, illetve szolgáltatások vonatkozásában lajstromozott azonos vagy hasonló korábbi védjegy jogosultja
         általi felszólalás – A korábbi védjeggyel való összetéveszthetőség (207/2009 tanácsi rendelet, 8. cikk, (1) bekezdés, b) pont) (vö. 24–27. pont, 41. pont)

      Tárgy

               Az OHIM első fellebbezési tanácsának a Teco Electric & Machinery Co. Ltd. és a Graf‑Syteco GmbH & Co. KG közötti felszólalási
                  eljárással kapcsolatban 2010. február 18‑án hozott határozata (R 230/2009‑1. sz. ügy) ellen benyújtott kereset.

            Az ügy adatai

               A közösségi védjegy bejelentője:

               Graf‑Syteco GmbH &Co. KG.

               Az érintett közösségi védjegy:

               A SYTECO szóvédjegy a 9., 37. és 42. osztályba tartozó áruk és szolgáltatások vonatkozásában (5061494. sz. védjegybejelentés).

               A felszólalási eljárásban hivatkozott védjegy vagy megjelölés jogosultja:

               Teco Electric & Machinery Co. Ltd.

               A hivatkozott védjegy vagy megjelölés:

               A TECO szóelemet magában foglaló négy nemzeti ábrás védjegy a 7., 9. és 11. osztályba tartozó áruk vonatkozásában.

               A felszólalási osztály határozata:

               A felszólalási osztály a felszólalásnak részben helyt adott.

               A fellebbezési tanács határozata:

               A fellebbezési tanács a fellebbezést elutasította.

      Rendelkező rész
      1)         A Törvényszék a keresetet elutasítja.
      2)         A Törvényszék a Graf-Syteco GmbH & Co. KG‑t kötelezi a költségek viselésére.