title: A Bíróság (első tanács) 2007. október 4-i ítélete.#Erhard Geuting kontra Direktor der Landwirtschaftskammer Nordrhein-Westfalen für den Bereich Landwirtschaft.#Előzetes döntéshozatal iránti kérelem: Bundesverwaltungsgericht - Németország.#Marha- és borjúhús - Az anyatehén-állomány tartására vonatkozó támogatás.#C-375/05. sz. ügy.

text:
      C‑375/05. sz. ügy
      Erhard Geuting
      kontra
      Direktor der Landwirtschaftskammer Nordrhein‑Westfalen für den Bereich Landwirtschaft
      (a Bundesverwaltungsgericht [Németország] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)
      „Marha‑ és borjúhús – Az anyatehén‑állomány tartására vonatkozó támogatás”
      Az ítélet összefoglalása
      1.        Mezőgazdaság – Közös piacszervezés – Marha‑ és borjúhús – Az anyatehén‑állomány tartására vonatkozó támogatás – Vemhes üsző
            – Anyatehénként történő besorolás
      (805/68 tanácsi rendelet, 4a. cikk, harmadik francia bekezdés, ii. pont)
      2.        Mezőgazdaság – Közös piacszervezés – Marha‑ és borjúhús – Az anyatehén‑állomány tartására vonatkozó támogatás
      (3886/92 bizottsági rendelet, 33. cikk, (2) és (4) bekezdés)
      3.        Mezőgazdaság – Közös piacszervezés – Marha‑ és borjúhús – Az anyatehén‑állomány tartására vonatkozó támogatás
      (3886/92 bizottsági rendelet, 33. cikk, (2) bekezdés)
      4.        Mezőgazdaság – Közös piacszervezés – Marha‑ és borjúhús – Az anyatehén‑állomány tartására vonatkozó támogatás
      (805/68 tanácsi rendelet, 4f. cikk, (4) bekezdés; 3886/92 bizottsági rendelet, 33. cikk, (4) bekezdés)
      1.        A 2222/96 rendelettel módosított, a marha‑ és borjúhús piacának közös szervezéséről szóló 805/68 rendelet 4a. cikke harmadik
         francia bekezdésének ii. pontját úgy kell értelmezni, hogy egy vemhes üsző csak akkor minősül anyatehénnek e rendelet első
         része értelmében, ha a gazdasági évre vonatkozó támogatási kérelem benyújtása után helyettesít egy olyan anyatehenet, amely
         szerepel e kérelemben.

      Egyébként a vemhes üsző, amely valamely gazdasági évben egy olyan anyatehenet helyettesített, amelyre támogatási kérelmet
         nyújtottak be, és amelyet támogathatónak ismertek el, anyatehénnek minősülhet az említett rendelkezés alkalmazásában, amennyiben
         a következő évben ismét megfelel az anyatehén helyettesítésével kapcsolatos feltételeknek. Ugyanakkor egy vemhes üsző, amelyre
         támogatási kérelmet nyújtottak be, nem minősül támogathatónak, ha még az említett kérelem benyújtására előírt határidő letelte
         előtt megellik. Mivel ugyanis a támogatási kérelem benyújtása meghatározza a birtokon tartási időszak kezdetét, és az anyatehenek
         számát ezen időpontban kell figyelembe venni, az állatoknak is ezen időpontban kell megfelelniük a támogathatóságukhoz szükséges
         valamennyi feltételnek.

      (vö. 21., 26., 31., 33. pont és a rendelkező rész 1–3. pontja)
      2.        A 2311/96 rendelettel módosított, a marha‑ és borjúhús piacának közös szervezéséről szóló 805/68 rendeletben előírt jövedelemtámogatási
         rendszerek alkalmazására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról, illetve az 1244/82 és a 714/89 rendeletek hatályon
         kívül helyezéséről szóló 3886/92 rendelet 33. cikkének (2) és (4) bekezdését – amely a fel nem használt támogatásra való jog
         nemzeti tartalékba történő visszaszolgáltatására vonatkozik ‑ úgy kell értelmezni, hogy valamely tenyésztő úgy tekintendő,
         hogy nem használta fel valamely gazdasági évben a támogatásra való jogait, ha a támogatást kérelmezte ugyan, de e kérelmet
         elutasították, azzal az indokkal, hogy az érintett állatok nem támogathatóak, még abban az esetben is, ha az említett kérelmet
         nem visszaélésszerűen nyújtotta be.

      Az ilyen értelmezés nem ellentétes az arányosság elvével. Ugyanis a fel nem használt jogok nemzeti tartalékba történő visszaszolgáltatása
         alkalmas a rendelkezésre álló és fel nem használt támogatásra való jogok jobb mobilizálása céljának elérésére.

      (vö. 48., 50. pont és a rendelkező rész 4. pontja)
      3.        A 2311/96 rendelettel módosított, a marha‑ és borjúhús piacának közös szervezéséről szóló 805/68 rendeletben előírt jövedelemtámogatási
         rendszerek alkalmazására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról, illetve az 1244/82 és a 714/89 rendeletek hatályon
         kívül helyezéséről szóló 3886/92 rendeletnek sem a rendelkezései, sem a preambulumbekezdései nem határozzák meg az említett
         rendelet 33. cikke (2) bekezdésének utolsó francia bekezdése szerinti azon kivételes eset megindokolásakor figyelembe veendő
         feltételek típusait, amely lehetővé teszi a támogatásra való jogok fel nem használt részének nemzeti tartalékba történő visszaszolgáltatására
         vonatkozó szabálytól való eltérést. Mivel a közösségi jogalkotó nem kívánta e fogalmat pontosabban meghatározni, illetve különös
         feltételekhez kötni, a kérdést előterjesztő bíróságnak kell eldöntenie, hogy – tekintettel valamennyi, az adott ügy felperesének
         helyzetét jellemző, kellően megalapozott körülményre – kivételes eset áll‑e fenn, amely az említett, eltérést engedélyező
         rendelkezés alkalmazását követeli meg, figyelemmel arra, hogy e rendelkezést megszorítóan kell alkalmazni.

      (vö. 52., 54., 57. pont és a rendelkező rész 5. pontja)
      4.        A 2222/96 rendelettel módosított 805/68 rendelet 4f. cikkének (4) bekezdésével összhangban a 2311/96 rendelettel módosított,
         a marha‑ és borjúhús piacának közös szervezéséről szóló 805/68 rendeletben előírt jövedelemtámogatási rendszerek alkalmazására
         vonatkozó részletes szabályok megállapításáról, illetve az 1244/82 és a 714/89 rendeletek hatályon kívül helyezéséről szóló
         3886/92 rendelet 33. cikkének (4) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy a tagállamok a kétéves kizárási időszak leteltét követően
         preferenciális alapon biztosíthatják a tenyésztő számára azokat a támogatásra való jogokat, amelyeket azért vontak vissza,
         mert az adott tenyésztő az 1998. gazdasági évben a jogainak legalább a 70%‑át, de kevesebb, mint 90%‑át használta fel. Mivel
         a Bizottság nem hozott intézkedéseket az 1997‑ben és 1998‑ban fel nem használt, és a nemzeti tartalékba visszaszolgáltatott
         egyéni támogatásra való jogokkal kapcsolatban, a tagállamok megőrzik a teljes mozgásterüket a nemzeti tartalékuk felhasználását
         illetően.

      (vö. 60–61. pont és a rendelkező rész 6. pontja)
A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (első tanács)
      2007. október 4.(*)

      „Marha‑ és borjúhús – Az anyatehén‑állomány tartására vonatkozó támogatás”
      A C‑375/05. sz. ügyben,
      az EK 234. cikk alapján benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában, amelyet a Bundesverwaltungsgericht (Németország)
         a Bírósághoz 2005. október 12‑én érkezett 2005. augusztus 23‑i határozatával terjesztett elő az előtte

      Erhard Geuting
      és
      a Direktor der Landwirtschaftskammer Nordrhein‑Westfalen für den Bereich Landwirtschaft
      között folyamatban lévő eljárásban,
      A BÍRÓSÁG (első tanács),
      tagjai: P. Jann tanácselnök, R. Schintgen, A. Borg Barthet (előadó), M. Ilešič és E. Levits bírák,
      főtanácsnok: P. Mengozzi,
      hivatalvezető: R. Grass,
      tekintettel az írásbeli szakaszra,
      figyelembe véve a következők által előterjesztett észrevételeket:
      –        M. Geuting képviseletében F. Schulze Rechtsanwalt,
      –        a Direktor der Landwirtschaftskammer Nordrhein‑Westfalen für den Bereich Landwirtschaft, később Direktor der Landwirtschaftskammer
         Nordrhein‑Westfalen képviseletében M. Günther, meghatalmazotti minőségben,

      –        a belga kormány képviseletében L. Van den Broeck, meghatalmazotti minőségben,
      –        az Európai Közösségek Bizottsága képviseletében C. Cattabriga és F. Erlbacher, meghatalmazotti minőségben,
      tekintettel a főtanácsnok meghallgatását követően hozott határozatra, miszerint az ügy elbírálására a főtanácsnok indítványa
         nélkül kerül sor,

      meghozta a következő
      Ítéletet
      1        Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem az 1996. november 18‑i 2222/96/EK tanácsi rendelettel (HL L 296., 50. o.) módosított,
         a marha‑ és borjúhús piacának közös szervezéséről szóló [nem hivatalos fordítás], 1968. június 27‑i 805/68/EGK tanácsi rendelet
         (HL L 148., 24. o., a továbbiakban: 805/68 rendelet) 4a. cikke harmadik francia bekezdésének ii. pontja értelmezésére vonatkozik
         az anyatehenek helyettesítését illetően, illetve az 1996. december 2‑i 2311/96/EK bizottsági rendelettel (HL L 313., 9. o.)
         módosított, a 805/68 rendeletben előírt jövedelemtámogatási rendszerek alkalmazására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról,
         illetve az 1244/82/EGK és a 714/89/EGK rendeletek hatályon kívül helyezéséről szóló [nem hivatalos fordítás], 1992. december
         23‑i 3886/92/EGK bizottsági rendelet (HL L 391., 20. o., a továbbiakban: 3886/92 rendelet) 33. cikke (2) és (4) bekezdésének
         értelmezésére vonatkozik a támogatásra való jog nemzeti tartalékba történő visszaszolgáltatását illetően.

      2        E kérelem előterjesztésére az M. Geuting és a Direktor der Landwirtschaftskammer Nordrhein‑Westfalen für den Bereich Landwirtschaft
         (az észak-rajna-vesztfáliai mezőgazdasági kamara mezőgazdasági részlegének igazgatója) – később Direktor der Landwirtschaftskammer
         Nordrhein-Westfalen (az észak‑rajna–vesztfáliai mezőgazdasági kamara igazgatója) – között az M. Geuting által az 1998. gazdasági
         évre benyújtott, az anyatehenekre vonatkozó támogatási kérelem tárgyában folyó eljárás keretében került sor.

       Jogi háttér
      3        A 805/68 rendelet 4a. cikkének harmadik francia bekezdése a következőképpen határozza meg az „anyatehén” fogalmát:

      „i.      olyan – a húshasznú fajtához tartozó, vagy e fajták egyikével történt keresztezésből származó – tehén, amely vágóborjúk tenyésztésére
         szánt állomány részét képezi,

      és
      ii.      egy anyatehén helyettesítésére szánt, ugyanezen feltételeknek megfelelő vemhes üsző.”[nem hivatalos fordítás]
      4        A 805/68 rendelet 4d. cikke (5) bekezdésének első albekezdése a következőképpen rendelkezik:

      „A támogatást azon tenyésztőnek ítélik meg, aki a kérelem benyújtásának napjától számított tizenkét hónapon keresztül nem
         szállít a mezőgazdasági birtokáról származó tejet vagy tejterméket, és aki a kérelem benyújtásának napjától számított legalább
         hat hónapon keresztül rendelkezik legalább annyi anyatehénnel, amennyire a támogatást kéri.” [nem hivatalos fordítás]

      5        A 805/68 rendelet 4f. cikkének (1), (2) és (4) bekezdése a következőképpen rendelkezik:

      „(1)      A tagállamok létrehoznak egy kezdeti nemzeti tartalékot, amely azon állatok teljes száma legalább 1%‑ának és maximum 3%‑ának
         felel meg, amelyekre nézve a referenciaévet illetően anyatehénre vonatkozó támogatásban részesültek az adott tagállam területén
         mezőgazdasági birtokkal rendelkező tenyésztők. […]

      (2)       A tagállamok a nemzeti tartalékukat arra használják, hogy annak keretein belül többek között az alábbi tenyésztőknek támogatást
         nyújtsanak:

      a)      azon tenyésztők, akik 1993. január 1‑je előtt nyújtottak be támogatási kérelmet, és akik megfelelően bizonyítani tudják az
         illetékes hatóság számára, hogy az egyéni felső határoknak a 4d. cikk (2) bekezdése szerinti alkalmazása veszélyeztetné a
         mezőgazdasági birtokuk életképességét, tekintettel a szarvasmarha‑ágazatban 1993. január 1‑je előtt létrehozott befektetési
         program végrehajtására;

      b)      azon tenyésztők, akik a referenciaévre támogatási kérelmet nyújtottak be, amely kivételes körülmények folytán nem felel meg
         a korábbi években megállapított tényleges helyzetnek;

      c)      azon tenyésztők, akik rendszeresen benyújtottak támogatási kérelmeket, azonban nem nyújtottak be kérelmet a referenciaévet
         illetően;

      d)      azon tenyésztők, akik először nyújtanak be támogatási kérelmet a referenciaévet követő évben vagy években;
      e)      azon tenyésztők, akik megszerezték olyan területek egy részét, amelyeket más tenyésztők korábban szarvasmarha‑tenyésztésre
         használtak;

      [...]
      (4)      A Bizottság a 27. cikkben előírt eljárás szerint meghatározza e cikk alkalmazásának részletes szabályait:
      Ugyanezen eljárás szerint fogadja el:
      –        az abban az esetben alkalmazandó intézkedéseket, ha a nemzeti tartalék valamely tagállamban nem kerül felhasználásra,
      –        azokhoz az 1997. és 1998. évben fel nem használt, és a nemzeti tartalékba visszaszolgáltatott egyéni támogatásra való jogokhoz
         kapcsolódó intézkedéseket.

      –        a korábbi rendszerről a jelen rendelet által előírt rendszerre való áttérés megkönnyítéséhez szükséges átmeneti intézkedéseket,
         és különösen az azon tenyésztőket érintő intézkedéseket, akik az 1991. vagy 1992. év tekintetében részesültek először anyatehénre
         vonatkozó támogatásban, amennyiben ez az év közvetlenül az érintett tagállam által választott referenciaévet követi.” [nem
         hivatalos fordítás]

      6        A 3886/92 rendelet 33. cikke végrehajtási rendelkezéseket tartalmaz a 805/68 rendelet 4f. cikkében meghatározott nemzeti tartalékot
         illetően. Az említett 33. cikk a következőképpen rendelkezik:

      „(1)      A jog[okkal] rendelkező tenyésztő azokat felhasználhatja úgy, hogy saját maga veszi igénybe, és/vagy egy másik tenyésztőnek
         adja bérbe.

      (2)      Ha valamely tenyésztő a jogainak legalább a 70%‑át az adott naptári évben nem használta fel, a fel nem használt részt vissza
         kell szolgáltatni a nemzeti tartalékba, kivéve:

      –        olyan tenyésztő esetében, aki legfeljebb hét támogatásra való joggal rendelkezik. Ha a tenyésztő a jogainak legalább a 70%‑át
         két egymást követő naptári évben nem használta fel, az utolsó naptári évben fel nem használt részt vissza kell szolgáltatni
         a nemzeti tartalékba,

      –        a Bizottság által elismert extenzifikációs programban részt vevő tenyésztő esetében,
      –        a Bizottság által elismert korengedményes nyugdíjba vonulási rendszerben részt vevő tenyésztő esetében, ha a jogok átruházása
         és/vagy ideiglenes bérbeadása nem kötelező,

      vagy
      –        kivételes és megfelelően indokolt esetekben.
      […]
      (4)      Az 1997. és 1998. évre a (2) bekezdésben és a (3) bekezdés első albekezdésében említett 70%‑os arány helyett 90% vonatkozik.
         Ebben az esetben a nemzeti tartalékba visszaszolgáltatott jogok nem oszthatók szét az 1998. és 1999. évre.” [nem hivatalos
         fordítás]

      7        Az egyes közösségi támogatási programok integrált igazgatási és ellenőrzési rendszerének alkalmazására vonatkozó részletes
         szabályok megállapításáról szóló [nem hivatalos fordítás], 1992. december 23‑i 3887/92/EGK bizottsági rendelet (HL L 391.,
         36. o.; a továbbiakban: 3887/92 rendelet) 10. cikke meghatározza azon támogatások számítási alapját, amelyekre egyéni korlát
         vonatkozik, illetve e támogatások csökkentését bizonyos esetekben. E cikk a következőképpen rendelkezik:

      „[...]
      (2)      Amennyiben megállapítást nyer, hogy a támogatási kérelemben bejelentett állatállomány létszáma meghaladja az ellenőrzéskor
         megállapított állatállomány létszámát, a támogatás összegének kiszámítása a megállapított állatállomány létszáma alapján történik.
         [...]

      [...]
      (4)      A szarvasmarhákat csak akkor veszik figyelembe, ha a támogatási kérelemben, vagy a (3) bekezdés alkalmazásakor a nyilvántartásban
         megjelöltekről van szó.

      Azonban a támogatás céljából bejelentett anyatehén vagy a 2328/91/EGK rendeletben meghatározott [kompenzációs] támogatás céljából
         bejelentett szarvasmarha helyettesíthető egy másik anyatehénnel vagy szarvasmarhával, amennyiben e helyettesítésre a mezőgazdasági
         birtokról való kikerülésének időpontját követő húsz napon belül kerül sor, és e helyettesítést legkésőbb a megtörténtét követő
         harmadik napon bejegyzik a külön nyilvántartásba.” [nem hivatalos fordítás]

      8        Az Európai Közösségek pénzügyi érdekeinek védelméről szóló, 1995. december 18‑i 2988/95/EK, Euratom tanácsi rendelet (HL L 312.,
         1. o.; magyar nyelvű különkiadás 1. fejezet, 1. kötet, 340. o.) 1. cikkének értelmében:

      „(1)      Az Európai Közösségek pénzügyi érdekeinek védelme céljából a közösségi joggal kapcsolatos szabálytalanságok esetére egy keretszabályozás
         kialakítására kerül sor az egységes ellenőrzések, a közigazgatási intézkedések, továbbá szankciók tekintetében.

      (2)      Szabálytalanság a közösségi jog valamely rendelkezésének egy gazdasági szereplő általi, annak cselekménye vagy mulasztása
         útján történő megsértése, amelynek eredményeként a Közösségek általános költségvetése vagy a Közösségek által kezelt költségvetések
         kárt szenvednek vagy szenvednének, akár közvetlenül a Közösségek nevében beszedett saját forrásokból származó bevétel csökkenése
         vagy kiesése révén, akár indokolatlan kiadási tételek miatt.”

      9        Az 1990. július 20‑i, 2079/90/EGK bizottsági rendelettel (HL L 190., 15. o.) módosított, az anyatehenek tartására vonatkozó
         támogatási rendszer alkalmazásával kapcsolatos részletes szabályok megállapításáról szóló [nem hivatalos fordítás], 1982.
         május 19‑i 1244/82/EGK bizottsági rendelet (HL L 143., 20. o.; a továbbiakban: 1244/82 rendelet) 1. cikke a következőképpen
         rendelkezik:

      „Az anyatehenek tartására vonatkozó támogatási kérelmeket a tagállam által kijelölt illetékes hatósághoz június 15‑e és a
         következő év január 31‑e között kell benyújtani a kérelem benyújtásának időpontjában meglévő anyateheneket illetően. A tagállamok
         azonban ezen időszakon belül megjelölhetnek egy vagy több időszakot a kérelmek benyújtására.

      A támogatás nyújtásakor figyelembe veendő tehenek száma egyenlő a kérelem benyújtásának napján a mezőgazdasági birtokon található
         anyatehenek számával, vagy alacsonyabb annál, nem számítva a vemhes üszőket.

      Június 15. és a következő év január 31. közötti időszakban egy tenyésztő csak egy kérelmet nyújthat be.”
       A tényállás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
      10      1998. április 20‑án az alapügy felperese az 1998. gazdasági évre összesen 64 anyatehén vonatkozásában nyújtott be anyatehén
         támogatási kérelmet, kifejtve, hogy az egyéni felső határa 65,3 támogatásra való jog. Ezen állatok közül 47 vitathatatlanul
         anyatehén volt. 17 közülük vemhes üsző volt, amelyeket az alapügy felperese a kérelmében az anyateheneket helyettesítő állatokként
         tüntetett fel.

      11      E 17 üszőből az alapügy felperese 10‑et már az előző év birtokon tartási időszaka során kijelölt, mint azon anyateheneket
         helyettesítő állatot, amelyek 1997. október 21‑én kerültek ki az állományából. A másik 7 üsző azon anyateheneket volt hivatva
         helyettesíteni, amelyek 1998. január 21. és április 17. között kerültek ki az állományból. E vemhes üszők közül 13 1998. május 15.
         – a támogatási kérelem benyújtására előírt határidő lejárta – előtt megellett.

      12      1999. május 3‑i határozatával az alapügy alperese az alapügy felperesének a támogatásra való joggal kapcsolatos egyéni felső
         határát 47 anyatehénre csökkentette 1998. június 10‑i hatállyal, kifejtve, hogy a vemhes üszők nem tekinthetőek anyateheneknek.
         Szerinte az alapügy felperese 1998‑ban nem használta fel a támogatásra való jogainak legalább 90%‑át, így e jogok fel nem
         használt részét vissza kell szolgáltatni a nemzeti tartalékba.

      13      2001. augusztus 23‑i határozatával az alapügy alperese teljes egészében elutasította az alapügy felperesének az 1998. gazdasági
         évre vonatkozó támogatási kérelmét, és előírta az e címen nyújtott előleg kamattal megnövelt összegének visszatérítését azzal
         az indokkal, hogy az állatok bejelentett és megállapított száma közötti eltérés több mint 20% volt.

      14      Az alapügy felperese által előterjesztett panaszokat az alapügy alperese 1999. november 5‑i és 2002. január 11‑i határozataival
         elutasította. Az e határozatok ellen benyújtott kereseteket elbíráló Bundesverwaltungsgericht (szövetségi közigazgatási bíróság)
         az eljárás felfüggesztéséről határozott, és előzetes döntéshozatal végett az alábbi kérdéseket terjesztette a Bíróság elé:

      „1)      A [805/68 rendelet] 4a. cikke harmadik francia bekezdése ii. pontjának értelmezés[ére vonatkozóan]:
      a)      Egy vemhes üsző csak akkor minősül‑e anyatehénnek a [805/68] rendelet első része értelmében, ha egy olyan anyatehenet helyettesít,
         amelyre támogatási kérelmet nyújtottak be?

      b)      Egy vemhes üsző abban az esetben anyatehénnek minősül‑e az említett rendelet első részének alkalmazásában, ha az előző gazdasági
         évben egy olyan anyatehenet helyettesített, amelyre támogatási kérelmet nyújtottak be, és amelyet támogathatónak ismertek
         el?

      c)      Egy vemhes üsző, amelyre támogatási kérelmet nyújtottak be, támogathatónak minősülhet‑e akkor, ha még a támogatási kérelem
         benyújtására előírt határidő lejárta előtt megellik?

      2)      A [3886/92 rendelet] 33. cikke (2) és (4) bekezdésének [értelmezésére vonatkozóan]:
      a)      Valamely tenyésztő úgy tekintendő‑e, hogy nem használta fel valamely gazdasági évben a támogatásra való jogait, ha a támogatást
         kérelmezte ugyan, de a kérelmet elutasították, azzal az indokkal, hogy az érintett állatok nem támogathatóak?

      Akkor is ez az eset áll‑e fenn, ha nincs semmi arra utaló jel, hogy a kérelemmel visszaéltek?
      E helyzet összeegyeztethető‑e ez az arányosság közösségi jogi elvével?
      b)      A [3886/92 rendelet] 33. cikkének (2) bekezdését úgy kell‑e értelmezni, hogy olyan helyzetekben, mint a jelen eljárás tárgyát
         képező, fennmaradnak a tenyésztő támogatásra való jogai, mert (kellően megalapozott) kivételes eset áll fenn?

      c)      Azokat a támogatásra való jogokat, amelyeket a tenyésztőtől a [3886/92 rendelet] 33. cikkének (4) bekezdése alapján azért
         vontak vissza, mert a tenyésztő az 1998. gazdasági évben [azoknak] legalább a 70%‑át, de kevesebb mint 90%‑át használta fel,
         kell‑e e tenyésztő számára preferenciális alapon biztosítani a kétéves kizárási időszak leteltét követően?”

       Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekről
       Az első kérdés a) pontjáról
      15      A kérdést előterjesztő bíróság e kérdésével arra vár választ, hogy egy vemhes üsző csak akkor minősül‑e anyatehénnek a 805/68
         rendelet 4a. cikke harmadik francia bekezdése ii.  pontjának értelmében, ha egy olyan anyatehenet helyettesít, amelyre támogatási
         kérelmet nyújtottak be.

      16      Meg kell először is jegyezni, hogy e rendelkezéssel összhangban csak az anyatehenet helyettesítő vemhes üsző minősülhet anyatehénnek
         az említett rendelkezés értelmében. Ez utóbbi ugyanakkor nem határozza meg, hogy e helyettesítésnek a támogatási kérelemben
         már szereplő anyatehénre kell vonatkoznia, vagy vonatkozhat az érintett tenyésztő állományának bármely anyatehenére.

      17      A 3887/92 rendelet 10. cikkének (4) bekezdése azonban kifejezetten úgy rendelkezik, hogy csak a támogatási kérelemben megjelölt
         szarvasmarhák vehetőek figyelembe, kifejtve, hogy ezeket az állatokat más állatok csak abban az esetben helyettesíthetik,
         ha e helyettesítésre a mezőgazdasági birtokról való kikerülésük időpontját követő húsz napon belül kerül sor, és e helyettesítést
         a megtörténtét követő harmadik napon bejegyzik a külön nyilvántartásba. Következésképpen egy vemhes üsző nem helyettesíthet
         olyan anyatehenet, amely nincs megjelölve a támogatási kérelemben.

      18      A helyettesítés időpontját illetően a kérdést előterjesztő bíróság helyesen állapítja meg, hogy a 805/68 rendelet 4a. cikke
         harmadik francia bekezdésének megszövegezése nem határozza meg, hogy a helyettesítésnek szükségszerűen a támogatási kérelem
         benyújtása után kell sorra kerülnie, vagy az azt megelőző időszakban is sor kerülhet rá. Az e téren alkalmazandó közösségi
         jog későbbi fejlődése azonban magyarázatot nyújt ezzel kapcsolatban. A marha‑ és borjúhús piacának közös szervezéséről szóló,
         1999. május 17‑i 1254/1999/EK tanácsi rendelet (HL L 160., 21. o.; magyar nyelvű különkiadás 3. fejezet, 25. kötet, 339. o.)
         – amely 2000. január 1‑jétől a 805/68 rendelet helyébe lépett – 6. cikkének (2) bekezdése lehetővé teszi mind az anyatehenek,
         mind az üszők támogatását. Márpedig az 1254/1999 rendelet (7) preambulumbekezdéséből kitűnik, hogy a jogalkotó a tenyésztőknek
         nagyobb rugalmasságra kívánt lehetőséget adni azzal, hogy az anyatehénre vonatkozó támogatásra való jogosultságot kiterjesztette
         azokra az üszőkre is, amelyek megfelelnek az anyatehenekkel szemben támasztott tenyésztési követelményeknek. Mivel az új szabályozás
         kifejezett célja a korábbi módosítása a támogatásra való jogosultság üszőkre történő kiterjesztésével, ebből arra lehet következtetni,
         hogy ez utóbbiak nem tartoztak a korábbi – az alapügyben alkalmazandó – szabályozás alá.

      19      A 805/68 rendelet 4a. cikke harmadik francia bekezdése ii. pontjának azon értelmezését, amely szerint a vemhes üszők nem képezhetik
         támogatási kérelem tárgyát, megerősíti a korábbi szabályozás is. Az anyatehénre vonatkozó támogatást az anyatehenek tartására
         vonatkozó támogatási rendszer bevezetéséről szóló, 1980. június 5‑i 1357/80/EGK tanácsi rendelet (HL L 140., 1. o.) vezette
         be, amelyet az 1244/82 rendelet egészített ki. Ez utóbbi rendelet 1. cikke (1) bekezdésének második albekezdése szerint „[a]
         támogatás nyújtásakor figyelembe veendő tehenek száma egyenlő a kérelem benyújtásának napján a mezőgazdasági birtokon található
         anyatehenek számával, vagy alacsonyabb annál, nem számítva a vemhes üszőket”. E rendelkezés alapján nem nyújtható be anyatehénre
         vonatkozó támogatási kérelem vemhes üszőkre. Ezt követően a 3886/92 rendelet hatályon kívül helyezte az 1244/82 rendeletet,
         megtartva azonban lényegében az anyatehénre vonatkozó támogatásnak ez utóbbi rendeletből következő rendszerét. A 3886/92 rendelet
         (7) preambulumbekezdése ugyanis ezzel kapcsolatban kifejti a közösségi jogalkotó akaratát, amely szerint továbbra is az anyatehénre
         vonatkozó korábbi támogatási rendszer igazgatási szabályait kell alkalmazni. Azonban kifejezetten bevezetésre kerültek bizonyos
         – például a támogatható fajokra vonatkozó – módosítások. Mivel azon rendelkezés, amely szerint a vemhes üszők nem támogathatók,
         nem szerepelt e módosítások között, arra lehet következtetni, hogy ebben az időszakban a közösségi jogalkotó nem kívánta e
         szabályt megváltoztatni.

      20      Amint az e téren alkalmazandó közösségi jog fejlődéséből következik, ahhoz, hogy egy vemhes üsző anyatehénnek minősülhessen
         a 805/68 rendelet 4a. cikke harmadik francia bekezdése ii. pontjának értelmében, a helyettesítésnek a támogatási kérelem benyújtása
         után kell sorra kerülnie.

      21      Az első kérdés a) pontjára tehát úgy kell válaszolni, hogy a 805/68 rendelet 4a. cikke harmadik francia bekezdésének ii. pontját
         úgy kell értelmezni, hogy egy vemhes üsző csak akkor minősül anyatehénnek e rendelet első része értelmében, ha a gazdasági
         évre vonatkozó támogatási kérelem benyújtása után helyettesít egy olyan anyatehenet, amely szerepel e kérelemben.

       Az első kérdés b) pontjáról
      22      A kérdést előterjesztő bíróság e kérdésével arra vár választ, hogy egy vemhes üsző abban az esetben is anyatehénnek minősül‑e
         a 805/68 rendelet alkalmazásában, ha az előző gazdasági évben egy olyan anyatehenet helyettesített, amelyre támogatási kérelmet
         nyújtottak be, és amelyet támogathatónak ismertek el.

      23      Az alapügy alperese szerint e kérdésre nemleges választ kell adni. Úgy véli, hogy az igenlő válasz azt jelentené, hogy a helyettesítés
         addig tartó állapot, amíg a vemhes üsző megellik, akkor is, ha időközben új gazdasági év kezdődött.

      24      Az alapügy alperesének elemzését azonban el kell utasítani, mivel a jelen előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés alá
         tartozó esetek túlságosan szűk körű megítélésén alapul. Mivel a szarvasmarhák vemhességi ideje kilenc hónap, elképzelhető,
         hogy egy vemhes üsző a gazdasági év végén helyettesít egy anyatehenet, és mivel a következő gazdasági év kezdetén még mindig
         nem ellett meg, ismét egy másik anyatehenet helyettesít, amely tehén szerepel e második gazdasági évre vonatkozó támogatási
         kérelemben.

      25      E tekintetben a Bizottság helyesen állapította meg, hogy pusztán az a tény, hogy az alapügy felperese egyes vemhes üszőket
         helyettesítő állatként jelölt meg az 1997‑es év tekintetében, nem zárja ki azt, hogy az említett üszők 1998‑ban újból helyettesíthetnek
         anyateheneket, ennélfogva meg kell vizsgálni, hogy 1998‑ban az említett vemhes üszők továbbra is megfeleltek‑e az anyatehenek
         helyettesítésével kapcsolatos feltételeknek. Az alkalmazandó rendelkezésekben semmi sem utal ugyanis arra, hogy ugyanazon
         vemhes üsző ne helyettesíthetne anyateheneket két egymást követő gazdasági évben, amennyiben megfelel az ezzel kapcsolatos
         valamennyi feltételnek, különösen az első kérdés a) pontjára adott válasz keretében kifejtetteknek.

      26      Az első kérdés b) pontjára tehát úgy kell válaszolni, hogy egy vemhes üsző, amely valamely gazdasági évben egy olyan anyatehenet
         helyettesített, amelyre támogatási kérelmet nyújtottak be, és amelyet támogathatónak ismertek el, anyatehénnek minősülhet
         a 805/68 rendelet 4a. cikke harmadik francia bekezdése ii. pontjának alkalmazásában, amennyiben a következő évben ismét megfelel
         az anyatehén helyettesítésével kapcsolatos feltételeknek.

       Az első kérdés c) pontjáról
      27      A kérdést előterjesztő bíróság e kérdésével arra vár választ, hogy a 805/68 rendelet 4a. cikke harmadik francia bekezdésének
         ii. pontját úgy kell‑e értelmezni, hogy egy vemhes üsző, amelyre támogatási kérelmet nyújtottak be, támogathatónak minősülhet,
         ha még a támogatási kérelem benyújtására előírt határidő letelte előtt megellik.

      28      Az alapügy felperese úgy érvel, hogy azt a tizenhárom üszőt, amely megellett e határidő 1998. május 15‑i letelte előtt, támogathatónak
         kell tekinteni, mivel az a tény, hogy a kérelmét korábban, azaz 1998. április 20‑án nyújtotta be, nem lehet számára sérelmes.

      29      Meg kell tehát határozni, hogy azon állatoknak, amelyekre támogatási kérelmet nyújtottak be, meg kell felelniük a támogathatóság
         valamennyi feltételének – különösen azon feltételnek, hogy az állat már nem vemhes üsző, hanem anyatehén – a támogatási kérelem
         benyújtásának pillanatában, vagy elegendő ha a kérelmek benyújtásának lejárati határidejének napján felelnek meg e feltételnek.
         Ezen időpontban ugyanis az alapügyben szóban forgó tizenhárom állat már anyatehén volt.

      30      E tekintetben először is meg kell állapítani, hogy a Bíróság kimondta, hogy a 3887/92 rendelet által bevezetett integrált
         igazgatási és ellenőrzési rendszer előírta, hogy a kérelmező által benyújtott adatok kezdettől fogva teljesek és pontosak
         legyenek, hogy lehetővé tegyék számára megfelelő kompenzációs támogatás iránti kérelem benyújtását és a bírságok elkerülését.
         E támogatási kérelem benyújtásával a mezőgazdasági termelőnek meg kell jelölnie azokat az állatokat, amelyek megfelelnek az
         említett támogatások odaítélésével kapcsolatos közösségi szabályozás által előírt különböző feltételeknek (lásd ebben az értelemben
         a C‑63/00. sz., Schilling és Nehring ügyben 2002. május 16‑án hozott ítélet [EBHT 2002., I‑4483. o.] 34. és 33. pontját).

      31      Egyébként a 805/68 rendelet 4d. cikkének (5) bekezdése kifejti, hogy a támogatást azon tenyésztőnek ítélik meg, aki a kérelem
         benyújtásának napjától számított tizenkét hónapon keresztül nem szállít a mezőgazdasági birtokáról származó tejet vagy tejterméket,
         és aki ezen időszak alatt legalább hat hónapon keresztül folyamatosan rendelkezik legalább annyi anyatehénnel, amennyire a
         támogatást kéri. Mivel a támogatási kérelem benyújtása meghatározza a birtokon tartási időszak kezdetét, és az anyatehenek
         számát ezen időpontban kell figyelembe venni, következésképpen az állatoknak is ezen időpontban kell megfelelniük a támogathatóságukhoz
         szükséges valamennyi feltételnek.

      32      Végül a 3886/92 rendelet 41. cikke (2) bekezdésének megfelelően a tagállam előírhatja, hogy a tenyésztő újból benyújthat támogatási
         kérelmet az új anyatehénre az egyéni felső határa korlátain belül, az ilyen kérelmek benyújtására meghatározott határidőn
         belül. Márpedig függetlenül azon kérdéstől, hogy a Németországi Szövetségi Köztársaság élt‑e e lehetőséggel, a Bíróság elé
         terjesztett iratokból kitűnik, hogy a jelen esetben az alapügy felperesének lett volna lehetősége a támogatás odaítéléséhez
         előírt feltételeknek megfelelő kérelem benyújtására azután, hogy a vemhes üszők megellettek, és azelőtt, hogy az e kérelem
         benyújtására nyitva álló határidő lejárt.

      33      Következésképpen az első kérdés c) pontjára azt a választ kell adni, hogy a 805/68 rendelet 4a. cikke harmadik francia bekezdésének
         ii. pontját úgy kell értelmezni, hogy egy vemhes üsző, amelyre támogatási kérelmet nyújtottak be, nem minősül támogathatónak,
         ha még az említett kérelem benyújtására előírt határidő letelte előtt megellik.

       A második kérdés a) pontjáról
      34      E kérdéssel, amely a 3886/92 rendelet 33. cikke (2) és (4) bekezdésének értelmezésére vonatkozik, a kérdést előterjesztő bíróság
         lényegében arra vár választ, hogy valamely tenyésztő támogatásra való jogait felhasználtnak kell‑e tekinteni, ha a támogatást
         kérelmezte ugyan, de a kérelmét elutasították, azzal az indokkal, hogy az érintett állatok nem támogathatók. Másodlagosan
         arra a kérdésre vár választ, hogy egy esetleges nemleges válasz akkor is fenn áll‑e, ha nincs semmi arra utaló jel, hogy a
         szóban forgó kérelemmel visszaéltek, és igenlő válasz esetén e helyzet összeegyeztethető‑e az arányosság elvével.

      35      Az alapügy felperese ugyanis 64 állat vonatkozásában nyújtott be anyatehén támogatási kérelmet, támogatásban azonban csak
         47 állat vonatkozásában részesült, ami kevesebb, mint a rendelkezésére álló támogatásra való jogok 90%‑a. Így felmerül a kérdés,
         hogy a kérelme benyújtásával mind a 64 állat vonatkozásában felhasználta‑e a támogatásra való jogait, vagy – amint azt az
         alapügy alperese állítja – 17 állat vonatkozásában ez csupán a támogatásra való jog felhasználására tett kísérletnek tekintendő,
         így teljesülnek a 3886/92 rendelet 33. cikkének (2) és (4) bekezdésében meghatározott feltételek, és következésképpen e jogokat
         vissza kell szolgáltatni a nemzeti tartalékba.

      36      E tekintetben meg kell jegyezni, hogy a 3886/92 rendelet (9) preambulumbekezdése kifejti, hogy „tekintettel az egyéni felső
         határok rendszerének a piacra gyakorolt szabályozó hatására, rendelkezni kell arról, hogy ha a támogatásra való jogot a támogatottak
         bizonyos határidőn belül nem használják fel, akkor azt a nemzeti tartalékba vissza kell szolgáltatni”. Egyébként a 3886/92
         rendelet módosításáról szóló, 1995. július 26‑i 1846/95/EGK bizottsági rendelet negyedik preambulumbekezdése (HL L 177., 28. o.),
         amelyből a 3886/92 rendelet 33. cikkének (1)‑(3) bekezdése következik, kifejti „a támogatásra való – rendelkezésre álló és
         fel nem használt – jogok nagyobb mértékű mobilizálása biztosításának” szándékát. A fel nem használt jogok nemzeti tartalékba
         történő visszaszolgáltatásának rendszere azt a célt szolgálja tehát, hogy valamennyi meglévő támogatásra való jog ténylegesen
         felhasználásra kerüljön annak elkerülése végett, hogy egyes tenyésztők, akik nem használnák azonnal fel e támogatásra való
         jogokat, felhalmozzák őket, és ezzel a többi tenyésztőt akadályozzák abban, hogy e támogatásban részesüljenek. Így a rendelkezésre
         álló támogatásra való jogoknak meg kell felelniük a mezőgazdasági birtok tényleges és adott időpontbeli helyzetének.

      37      Márpedig a támogatási kérelem benyújtásának időpontjában nem lehet tudni, hogy az e kérelemben leírt helyzet ténylegesen megfelel‑e
         a birtok helyzetének. Ezenkívül a támogatásra való jogok felhasználásához a birtok helyzetének meg kell felelnie a kért támogatások
         odaítélésével kapcsolatos feltételeknek, ami megköveteli az illetékes nemzeti hatóságok általi elbírálást. Az alapügyben fennálló
         helyzetben, amelyben a birtok helyzete nem felel meg e feltételeknek, mivel a támogatási kérelemben említett állatok nem részesülhetnek
         az érintett támogatásban, a támogatásra való jog nem tekinthető felhasználtnak.

      38      A kérdést előterjesztő bíróság többek között azt kívánja megtudni, hogy ezen értelmezés összhangban van‑e az arányosság elvével.
         Ezen értelmezés szerinte ugyanis egyenértékű a kérelem benyújtásakor elkövetett szabálytalanságokat sújtó kiegészítő szankcióval,
         és az egyéni felső határ csökkentésének hosszú távú következményei miatt az ilyen súlyos szankció ellentétes az arányosság
         elvével.

      39      Ezt az érvelést azonban el kell utasítani. A 3886/92 és az 1864/95 rendelet fent említett preambulumbekezdéseiből ugyanis
         kitűnik, hogy a támogatásra való jogok nemzeti tartalékba történő visszaszolgáltatása rendszerének nem célja a visszaélések
         szankcionálása. Bár az érintett tenyésztő számára kedvezőtlen következményeket vonhat maga után, ez nem szankció jellegű intézkedés
         a 2988/95 rendelet 1. cikke szerinti szabálytalanság hiányában, amely szabálytalanságot ezen intézkedés megelőzni és szankcionálni
         kíván. A közösségi jog valamely rendelkezésének valamely gazdasági szereplő általi, annak cselekménye vagy mulasztása útján
         történő megsértésének – amelynek eredményeként a Közösségek általános költségvetése kárt szenvedne, és amely szabálytalanságot
         jelenthet az említett cikk (2) bekezdése értelmében – ugyanis egyedül a téves adatokat tartalmazó támogatási kérelem benyújtása
         minősülhet. Márpedig azon tenyésztőnek, aki a közösségi jog előírásainak megfelelően anyatehenek olyan pontos számára kér
         támogatásra való jogokat, amely szám azonban alacsonyabb az egyéni felső határánál, ugyanúgy csökkentetni fogják az egyéni
         felső határát, mint annak a tenyésztőnek, aki hibás kérelmet nyújt be. Ennélfogva a következmények azonosak, függetlenül attól,
         hogy a magatartás felróható volt‑e, vagy sem. Mivel tehát kitűnik, hogy nem célja szabálytalanság megtorlása, az érintett
         intézkedés nem minősülhet szankciónak a 2988/95 rendelet értelmében.

      40      Mivel nem szankció jellegűek a 2988/95 rendelet értelmében, a 3886/92 rendelet 33. cikkének (2) és (4) bekezdésében meghatározott
         következmények csupán olyan intézkedésnek tekintendők, amelynek célja az egyéni felső határnak a birtok valóságához igazítása.

      41      Egyébként mivel az egyéni felső határnak a nemzeti tartalékba történő visszaszolgáltatásból következő csökkenése nem szankció,
         hanem pusztán az objektív helyzethez kapcsolódó következmény, az e csökkentéshez vezető magatartás alapjául szolgáló szándék,
         illetve e magatartás felróható mivolta vagy annak hiánya nem releváns tényezők, így nem szükséges azt vizsgálni, hogy egy
         részben elutasított támogatási kérelmet visszaélésszerűen nyújtottak‑e be.

      42      Továbbá mivel nem szankcióról van szó, az egyéni felső határ csökkentésében álló intézkedés arányosság elvével való összhangjának
         kérdése másként merül fel, mint ahogyan azt a kérdést előterjesztő bíróság felveti, mivel nem egy kettős szankció arányosságáról
         van szó, hanem kizárólag a támogatható állatok számának csökkenéséből következő intézkedés arányosságáról.

      43      E tekintetben fel kell idézni a Bíróságnak az arányosság elvére vonatkozó állandó ítélkezési gyakorlatát, különösen ahogyan
         ez az elv a közös agrárpolitika keretében alkalmazandó.

      44      A közösségi jogalkotó e területen széles mérlegelési jogkörrel rendelkezik, amely megfelel az EK 34–37. cikk által ráruházott
         politikai felelősségnek. Következésképpen, a közösségi bíróság felülvizsgálatának annak ellenőrzésére kell szorítkoznia, hogy
         a kérdéses intézkedésnél nem történt‑e nyilvánvaló hiba vagy hatáskörrel való visszaélés, illetve hogy az érintett hatóság
         nem lépte‑e át nyilvánvalóan mérlegelési jogköre korlátait (lásd ebben az értelemben különösen a C‑304/01. sz., Spanyolország
         kontra Bizottság ügyben 2004. szeptember 9‑én hozott ítélet [EBHT 2005., I‑7655. o.] 23. pontját és a C‑310/04. sz., Spanyolország
         kontra Tanács ügyben 2006. szeptember 7‑én hozott ítélet [EBHT 2006., I‑7285. o.] 96. pontját).

      45      Az arányosság ellenőrzése vonatkozásában emlékeztetni kell arra, hogy a közösségi jog általános jogelvei közé tartozó arányosság
         elve megköveteli, hogy a közösségi intézmények aktusai ne haladják meg a szóban forgó szabályozás által kitűzött, jogos cél
         elérésére alkalmas és ahhoz szükséges mértéket, mivel több megfelelő intézkedés közül a kevésbé korlátozó jellegűt kell választani,
         és az okozott kellemetlenségek nem lehetnek aránytalanok az elérendő célhoz képest (a C‑189/01. sz., Jippes és társai ügyben
         2001. július 12‑én hozott ítélet [EBHT 2001., I‑5689. o.] 81. pontja és a hivatkozott ítélkezési gyakorlat, valamint a fent
         hivatkozott Spanyolország kontra Tanács ügyben hozott ítélet 97. pontja).

      46      Egy ilyen elv megvalósulási feltételeinek bírósági felülvizsgálata esetén, tekintettel a közösségi jogalkotó széles mérlegelési
         jogkörére a közös agrárpolitika területén, az e tárgyban hozott intézkedésnek a hatáskörrel rendelkező intézmény által követni
         szándékozott célra nyilvánvalóan alkalmatlan jellege lehet csak hatással egy ilyen intézkedés jogszerűségére (a C‑344/04. sz.,
         IATA és ELFAA ügyben 2006. január 10‑én hozott ítélet [EBHT 2006., I‑403. o.] 80. pontja, valamint a fent hivatkozott Spanyolország
         kontra Tanács ügyben hozott ítélet 98. pontja).

      47      Így nem az a kérdés, hogy a jogalkotó által alkalmazott intézkedés volt‑e az egyetlen vagy a lehető legjobb, hanem hogy az
         nyilvánvalóan alkalmatlan volt‑e (a fent hivatkozott Spanyolország kontra Tanács ügyben hozott ítélet 99. pontja).

      48      A jelen ítélet 36. pontjából és az ott hivatkozott preambulumbekezdésekből kitűnik, hogy a fel nem használt jogok nemzeti
         tartalékba történő visszaszolgáltatásának célja annak biztosítása, hogy valamennyi támogatásra való jog ténylegesen felhasználásra
         kerüljön. Márpedig ezen intézkedés alkalmas a rendelkezésre álló és fel nem használt támogatásra való jogok jobb mobilizálása
         céljának elérésére. Meg kell egyébként jegyezni, hogy a Bíróság elé észrevételeket terjesztő érintettek egyike sem vetette
         fel annak lehetőségét, hogy az említett intézkedés nyilvánvalóan alkalmatlan lett volna.

      49      Mivel a nemzeti tartalékba történő visszaszolgáltatás nem nyilvánvalóan alkalmatlan eszköz a kitűzött cél elérésére, a vitatott
         intézkedés nem ellentétes az arányosság elvével.

      50      Következésképpen a második kérdés a) pontjára azt a választ kell adni, hogy a 3886/92 rendelet 33. cikkének (2) és (4) bekezdését
         úgy kell értelmezni, hogy valamely tenyésztő úgy tekintendő, hogy nem használta fel valamely gazdasági évben a támogatásra
         való jogait, ha a támogatást kérelmezte ugyan, de e kérelmet elutasították, azzal az indokkal, hogy az érintett állatok nem
         támogathatók, még abban az esetben is, ha az említett kérelmet nem visszaélésszerűen nyújtotta be. Ezen értelmezés nem ellentétes
         az arányosság elvével.

       A második kérdés b) pontjáról
      51      A kérdést előterjesztő bíróság e másodlagos kérdésével arra vár választ, hogy az alapügy körülményei között fennállhat‑e a
         3886/92 rendelet 33. cikke (2) bekezdésének utolsó francia bekezdése értelmében kellően megalapozott kivételes eset.

      52      Először is meg kell jegyezni, hogy kellően megalapozott kivételes eset fennállása lehetővé teszi a támogatásra való jogok
         fel nem használt részének nemzeti tartalékba történő visszaszolgáltatására vonatkozó szabálytól való eltérést, és ennélfogva
         azt megszorító módon kell alkalmazni. Ezen értelmezést követeli meg az említett rendelkezésben a „kivételes” kifejezés használata.

      53      A 3886/92 rendelet 33. cikke (2) bekezdésének utolsó francia bekezdése e rendelkezés általános szerkezetének fényében olyan
         általános méltányossági záradéknak tűnik, amely az előző francia bekezdésekben felsoroltaktól eltérő esetekre vonatkozik,
         amelyekben az általános szabály alkalmazása kivételesen szigorúnak bizonyulna, de amely esetek nem képezhetik mind külön említés
         tárgyát. Az előző francia bekezdésekben említett esetekhez hasonlóan olyan helyzetekről van szó, amelyekben méltányos lenne,
         ha a tenyésztő később felhasználhatná a támogatásra való jogait, jóllehet kivételes okok miatt ideiglenesen nem tudja felhasználni
         azokat.

      54      Az említett rendeletnek sem a rendelkezései, sem a preambulumbekezdései nem határozzák meg az ilyen kivételes eset megindokolásakor
         figyelembe veendő feltételek típusait. Meg kell tehát állapítani, hogy a közösségi jogalkotó nem kívánta e fogalmat pontosabban
         meghatározni, illetve különös feltételekhez kötni. Valamennyi – szubjektív és objektív – körülményt figyelembe kell tehát
         venni annak meghatározásakor, hogy ezek között található‑e egy vagy több olyan tényező, amely indokolhatná a kivételes eset
         fennállását. Ezen értékelést a 3886/92 rendelet 33. cikke (2) bekezdése utolsó francia bekezdésének alkalmazásáért felelős
         hatóságok csak esetről esetre végezhetik el. Az alapügyben eljáró, a tényállás megállapítására egyedül jogosult, kérdést előterjesztő
         bíróságnak kell e kérdést mérlegelnie a jogvita keretében, figyelembe véve, hogy e rendelkezést megszorítóan kell alkalmazni.

      55      Különleges körülmények hiányában mindenesetre az alkalmazandó jogszabály téves értelmezése nem képez kivételes esetet a 3886/92
         rendelet 33. cikke (2) bekezdésének utolsó francia bekezdése értelmében.

      56      Meg kell továbbá jegyezni, hogy az említett rendelkezés szerint az alkalmazásához szükséges, hogy a tenyésztő kellően megindokolja,
         hogy a helyzete kivételes.

      57      Ennélfogva a második kérdés b) pontjára azt a választ kell adni, hogy a kérdést előterjesztő bíróságnak kell eldöntenie, hogy
         – tekintettel valamennyi, az alapügy felperesének helyzetét jellemző, kellően megalapozott körülményre – kivételes eset áll‑e
         fent, amely a 3886/92 rendelet 33. cikke (2) bekezdésének utolsó francia bekezdése eltérést engedélyező rendelkezésének alkalmazását
         követeli meg, figyelemmel arra, hogy e rendelkezést megszorítóan kell alkalmazni.

       A második kérdés c) pontjáról
      58      Végül harmadlagosan a kérdést előterjesztő bíróság arra keres választ, hogy azokat a támogatásra való jogokat, amelyeket a
         tenyésztőtől a 3886/92 rendelet 33. cikkének (4) bekezdése alapján azért vontak vissza, mert az adott tenyésztő az 1998. gazdasági
         évben e jogoknak legalább a 70%‑át, de kevesebb mint 90%‑át használta fel, kell‑e e tenyésztő számára preferenciális alapon
         biztosítani a kétéves kizárási időszak leteltét követően. Szerinte ugyanis az arányosság elve megkövetelheti a korábbi jogosultak
         előnyben részesítését, mivel ez utóbbiak helyzetét igen súlyosan érintette e jogok felhasználásának az ún. kergemarhaválságot
         követő rendkívüli intézkedések keretében 70%‑ról 90%‑ra történt emelése.

      59      A tagállamok nemzeti tartalékának részét képező támogatásra való jogok odaítélése a 805/68 rendelet 4f. cikke (2) bekezdésének
         képezi tárgyát, amely felsorolja a tenyésztőket, akik részesülhetnek e támogatásban. A „többek között" kifejezés használata
         e rendelkezés megszövegezésében arra utal, hogy e lista nem kimerítő jellegű.

      60      A Bizottság helyesen állapította meg, hogy a 805/68 rendelet 4f. cikke (4) bekezdésének második albekezdése alapján jogosult
         volt az 1997‑ben és 1998‑ban fel nem használt, és a nemzeti tartalékba visszaszolgáltatott egyéni támogatásra való jogokkal
         kapcsolatos intézkedések meghozatalára, azonban nem hozott ilyen intézkedéseket. Ennélfogva a tagállamok megőrzik a teljes
         mozgásterüket a nemzeti tartalékuk felhasználását illetően. Következésképpen rendelkezhetnek a támogatásra való jogok preferenciális
         alapon történő biztosításáról azon tenyésztők számára, akiknek azért kellett visszaszolgáltatniuk a jogaikat e tartalékba,
         mert az 1998. gazdasági évben e jogoknak legalább a 70%-át, de kevesebb mint 90%‑át használták fel.

      61      A fentiekre tekintettel a második kérdés c) pontjára azt a választ kell adni, hogy a 805/68 rendelet 4f. cikkének (4) bekezdésével
         összhangban a 3886/92 rendelet 33. cikkének (4) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy a tagállamok a kétéves kizárási időszak
         leteltét követően preferenciális alapon biztosíthatják a tenyésztő számára azokat a támogatásra való jogokat, amelyeket azért
         vontak vissza, mert az adott tenyésztő az 1998. gazdasági évben a jogainak legalább a 70%‑át, de kevesebb mint 90%‑át használta
         fel.

       A költségekről
      62      Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás
         egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült
         költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.

      A fenti indokok alapján a Bíróság (első tanács) a következőképpen határozott:
      1)      Az 1996. november 18‑i 2222/96/EK tanácsi rendelettel módosított, a marha‑ és borjúhús piacának közös szervezéséről szóló,
            1968. június 27‑i 805/68/EGK tanácsi rendelet 4a. cikke harmadik francia bekezdésének ii. pontját úgy kell értelmezni, hogy
            egy vemhes üsző csak akkor minősül anyatehénnek e rendelet első része értelmében, ha a gazdasági évre vonatkozó támogatási
            kérelem benyújtása után helyettesít egy olyan anyatehenet, amely szerepel e kérelemben.
      2)      Egy vemhes üsző, amely valamely gazdasági évben egy olyan anyatehenet helyettesített, amelyre támogatási kérelmet nyújtottak
            be, és amelyet támogathatónak ismertek el, anyatehénnek minősülhet a 2222/96 rendelettel módosított 805/68 rendelet 4a. cikke
            harmadik francia bekezdése ii. pontjának alkalmazásában, amennyiben a következő évben ismét megfelel az anyatehén helyettesítésével
            kapcsolatos feltételeknek.
      3)      A 2222/96 rendelettel módosított 805/68 rendelet 4a. cikke harmadik francia bekezdésének ii. pontját úgy kell értelmezni,
            hogy egy vemhes üsző, amelyre támogatási kérelmet nyújtottak be, nem minősül támogathatónak, ha még az említett kérelem benyújtására
            előírt határidő letelte előtt megellik.
      4)      Az 1996. december 2‑i 2311/96/EK bizottsági rendelettel módosított, a 805/68 rendeletben előírt jövedelemtámogatási rendszerek
            alkalmazására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról, illetve az 1244/82/EGK és a 714/89/EGK rendeletek hatályon kívül
            helyezéséről szóló, 1992. december 23‑i 3886/92/EGK bizottsági rendelet 33. cikkének (2) és (4) bekezdését úgy kell értelmezni,
            hogy valamely tenyésztő úgy tekintendő, hogy nem használta fel valamely gazdasági évben a támogatásra való jogait, ha a támogatást
            kérelmezte ugyan, de e kérelmet elutasították, azzal az indokkal, hogy az érintett állatok nem támogathatók, még abban az
            esetben is, ha az említett kérelmet nem visszaélésszerűen nyújtotta be. Ezen értelmezés nem ellentétes az arányosság elvével.
      5)      A kérdést előterjesztő bíróságnak kell eldöntenie, hogy – tekintettel valamennyi, az alapügy felperesének helyzetét jellemző,
            kellően megalapozott körülményre – kivételes eset áll‑e fent, amely a 2311/96 rendelettel módosított 3886/92 rendelet 33. cikke
            (2) bekezdésének utolsó francia bekezdése eltérést engedélyező rendelkezésének alkalmazását követeli meg, figyelemmel arra,
            hogy e rendelkezést megszorítóan kell alkalmazni.
      6)      A 2222/96 rendelettel módosított 805/68 rendelet 4f. cikkének (4) bekezdésével összhangban a 2311/96 rendelettel módosított
            3886/92 rendelet 33. cikkének (4) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy a tagállamok a kétéves kizárási időszak leteltét követően
            preferenciális alapon biztosíthatják a tenyésztő számára azokat a támogatásra való jogokat, amelyeket azért vontak vissza,
            mert az adott tenyésztő az 1998. gazdasági évben a jogainak legalább a 70%‑át, de kevesebb mint 90%‑át használta fel.
      Aláírások
      * Az eljárás nyelve: német.


title: A Bíróság (második tanács) 2005. április 21-i ítélete. # Az Európai Közösségek Bizottsága kontra Görög Köztársaság. # Tagállami kötelezettségszegés -- EK 43. és EK 48. cikk - Látszerészek - Letelepedési feltételek - Látszerészeti üzlet megnyitása és működtetése - Korlátozások - Igazolás - Arányosság elve. # C-140/03. sz. ügy

text:
      C‑140/03. sz. ügy
      Az Európai Közösségek Bizottsága
      kontra
      Görög Köztársaság
      „Tagállami kötelezettségszegés – EK 43. és EK 48. cikk – Látszerészek – Letelepedési feltételek – Látszerészeti üzlet megnyitása és működtetése – Korlátozások – Igazolás – Arányosság elve”
      D. Ruiz‑Jarabo Colomer főtanácsnok indítványa, az ismertetés napja: 2004. december 7.
      A Bíróság ítélete (második tanács), 2005. április 21.
      Az ítélet összefoglalása
      1.     Személyek szabad mozgása – Letelepedés szabadsága – Korlátozások – Okleveles látszerész számára egynél több látszerészeti
            üzlet működtetését tiltó nemzeti jogszabályok – Megengedhetetlenség – Igazolás – Hiány
      (EK 43. cikk)
      2.     Személyek szabad mozgása – Letelepedés szabadsága – Korlátozások – Látszerészeti üzlet jogi személy általi megnyitásának lehetőségét
            korlátozó nemzeti jogszabályok – Megengedhetetlenség – Igazolás – Hiány
      (EK 43. cikk és EK 48. cikk)
      1.     Nem teljesíti az EK 43. cikkéből eredő kötelezettségeit az a tagállam, amely elfogad és hatályban tart olyan nemzeti jogszabályokat,
         amely természetes személy okleveles látszerész számára nem teszi lehetővé, hogy egy látszerészeti üzletnél többet működtessen.
         A természetes személyek letelepedési szabadságának ilyen korlátozását nem igazolja a közegészség védelmének célja, amennyiben
         az meghaladja az e cél megvalósításához szükséges mértéket.

      (vö. 35–36., 38. pont és a rendelkező rész 1. pontja)
      2.     Nem teljesíti az EK 43. és az EK 48. cikkéből eredő kötelezettségeit az a tagállam, amely elfogad és hatályban tart olyan
         nemzeti jogszabályokat, amely a jogi személy ahhoz való jogát, hogy látszerészeti üzletet nyisson, a következő feltételektől
         teszi függővé:

      – a látszerészeti üzlet létesítésére és működtetésére vonatkozó engedély egy elismert látszerész természetes személy nevére
         legyen kiállítva, az a személy, aki az üzlet működtetésére vonatkozó engedélyt birtokolja, a társaság tőkéjének, valamint
         nyereségének és veszteségének legalább 50%‑ából részesedjen, a társaság közkereseti társasági vagy betéti társasági formában
         működjön, és

      – a szóban forgó látszerész legfeljebb egy másik olyan társaságnak legyen tagja, amelynek tulajdonában látszerészeti üzlet
         van, azzal a feltétellel, hogy az üzlet létesítésére és működtetésére vonatkozó engedély egy másik elismert látszerész nevére
         legyen kiállítva.

      A jogi személyek letelepedési szabadságának ilyen korlátozását nem igazolja a közegészség védelmének célja, amennyiben az
         meghaladja az e cél megvalósításához szükséges mértéket.

      (vö. 35–36., 38. pont és a rendelkező rész 2. pontja)

      A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (második tanács)
      2005. április 21.(*)

      „Tagállami kötelezettségszegés – EK 43. és EK 48. cikk – Látszerészek – Letelepedési feltételek – Látszerészeti üzlet megnyitása és működtetése – Korlátozások – Igazolás – Arányosság elve”
      A C‑140/03. sz. ügyben,
      az EK 226. cikk alapján kötelezettségszegés megállapítása iránt a Bírósághoz 2003. március 27‑én
      az Európai Közösségek Bizottsága ( képviseli: M. Patakia, meghatalmazotti minőségben, kézbesítési cím: Luxembourg)

      felperesnek
      a Görög Köztársaság (képviseli: E. Skandalou, meghatalmazotti minőségben, kézbesítési cím: Luxembourg)

      alperes ellen
      benyújtott keresete tárgyában,
      A BÍRÓSÁG (második tanács),
      tagjai: C. W. A. Timmermans tanácselnök, R. Silva de Lapuerta, C. Gulmann (előadó), P. Kūris és G. Arestis bírák,
      főtanácsnok: D. Ruiz‑Jarabo Colomer,
      hivatalvezető: L. Hewlett főtanácsos,
      tekintettel az írásbeli szakaszra és a 2004. szeptember 23‑i tárgyalásra,
      a főtanácsnok indítványának a 2004. december 7‑i tárgyaláson történt meghallgatását követően,
      meghozta a következő
      Ítéletet
      1       Keresetével az Európai Közösségek Bizottsága annak megállapítását kéri a Bíróságtól, hogy:
      –       a Görög Köztársaság azáltal, hogy elfogadta és hatályban tartotta a látszerészi szakma gyakorlásáról és a látszerészeti termékeket
         árusító üzletekről szóló, 971/79. sz. törvényt (FEK A’ 223., a továbbiakban: 971/79. sz. törvény), amely nem teszi lehetővé
         egy természetes személy okleveles látszerész számára, hogy egy látszerészeti üzletnél többet működtessen, korlátozta a természetes
         személy látszerészek letelepedési feltételeit, ezzel megsértette az EK 43. cikket, és

      –       azáltal, hogy elfogadta, és hatályban tartotta a 971/79. sz. törvényt és a közgondoskodás nemzeti rendszerének fejlesztéséről
         és más rendelkezésekről szóló 2946/98. sz. törvényt (FEK A’ 236., 3455. o., a továbbiakban: 2646/98. sz. törvény), amely egy
         jogi személy arra vonatkozó jogát, hogy látszerészeti üzletet nyisson Görögországban, a következő feltételektől teszi függővé:

      –       a látszerészeti üzlet létesítésére és működtetésére vonatkozó engedély egy elismert látszerész természetes személy nevére
         legyen kiállítva, az a személy, aki az üzlet működtetésére vonatkozó engedélyt birtokolja, a társaság tőkéjének, valamint
         nyereségének és veszteségének legalább 50%‑ából részesedjen, a társaság közkereseti társasági vagy betéti társasági formában
         működjön, és

      –       a szóban forgó látszerész legfeljebb egy másik olyan társaságnak legyen tagja, amelynek tulajdonában látszerészeti üzlet van,
         azzal a feltétellel, hogy az üzlet létesítésére és működtetésére vonatkozó engedély egy másik elismert látszerész nevére legyen
         kiállítva,

      az EK 43. cikkével össze nem egyeztethető módon korlátozta a jogi személyek görögországi letelepedési feltételeit a látszerészeti
         ágazatban, és megsértette az EK 43. cikkel összefüggésben az EK 48. cikket azáltal, hogy a jogi személyek számára olyan korlátozásokat
         írt elő, amelyek a természetes személyek esetében nem állnak fenn.

       A nemzeti jogi háttér
      2       A 971/79. sz. törvény 6. cikkének (6) bekezdése elrendeli:
      „A jelen cikk (3) bekezdésének (létesítés gyógyszertárakban) és a 8. cikk (2) bekezdésének (családtagokra átruházás) sérelme
         nélkül, a látszerészeti üzleteket személyesen az azok működtetésére kiállított engedély jogosultja vezeti. Egy látszerész
         csak egy látszerészeti üzletet vezethet […].”

      3       Ugyanezen törvény 7. cikkének (1) bekezdése kimondja:
      „Látszerészeti üzleteket csak a látszerészi engedély jogosultjai létesíthetnek, és azok működtetésének feltétele a hatáskörrel
         rendelkező hatóság által kiállított engedély.”

      4       A 8. cikk (1) bekezdése közelebbről meghatározza:
      „Egy látszerészeti üzlet működési engedélye személyhez kötött és átruházhatatlan.”
      5       A 2646/98. sz. törvény 27. cikkének (4) bekezdése előírja:
      „Látszerészeti üzlet működtetésére kizárólag elismert látszerészek alapíthatnak közkereseti vagy betéti társaságot, azzal
         a feltétellel, hogy az üzlet működési engedélyének jogosultja a társasági tőke legalább 50%‑ának tulajdonosa. Egy látszerész
         legfeljebb egy másik társaságban rendelkezhet társasági tagsággal, azzal a feltétellel, hogy a látszerészeti üzlet létesítésére
         és működtetésére szóló engedély egy másik elismert látszerész nevére legyen kiállítva.”

       A pert megelőző eljárás
      6       Két részvénytársaság által benyújtott panaszt követően, amelyek közül az egyik a Görög Köztársaságtól eltérő államban van
         bejegyezve, és amely részvénytársaságoktól a görög közigazgatás a 971/79. sz. törvény alapján megtagadta a látszerészeti üzlet
         nyitásához szükséges engedélyt, a Bizottság az 1998. január 27‑i levelével felhívta a görög kormány figyelmét e szabályozásnak
         az EK‑Szerződés 52. cikkével (jelenleg, módosítást követően: EK 43. cikk) és ugyanezen szerződés 58. cikkével (jelenleg EK 48. cikk)
         való összeegyeztethetetlenségére.

      7       1998. április 27‑én a görög kormány azt válaszolta, hogy a 971/79. sz. törvény módosítása folyamatban van.
      8       1998. november 6‑án a Bizottság felszólító levelet intézett a Görög Köztársasághoz, hangsúlyozva, hogy a 971/79. sz. törvény
         nincs összhangban a Szerződésnek az előző, 1998. január 27‑i levélben említett rendelkezéseivel. A Bizottság felhívta a Görög
         Köztársaságot, hogy az erre vonatkozó észrevételeit két hónapos határidő alatt nyújtsa be hozzá.

      9       1993. január 13‑án a görög kormány válaszában ismertette a Bizottsággal a 2646/98. sz. törvényt, amely kiegészíti a 971/79. sz.
         törvényt.

      10     1999. augusztus 3‑án a Bizottság egy kiegészítő felszólító levelet intézett a görög kormányhoz, amelyben kifejtette, hogy
         a 2646/98. sz. törvény nem szüntette meg az első felszólító levélben megfogalmazott kifogás okát, mivel e törvény maga is
         ellentétes az EK 43. és az EK 48. cikkel. 2000. január 26‑án egy második kiegészítő felszólító levelet küldött, amelyben megismételte
         a Görög Köztársasággal szemben megfogalmazott kifogásokat.

      11     2000. május 17‑én a görög kormány azt válaszolta, hogy közösségi szintű harmonizáció hiányában a területén minden tagállam
         szabadon szabályozza a foglalkozások gyakorlását. Álláspontja szerint a kifogásolt korlátozások elkerülhetetlenek voltak az
         egészségvédelem magas szintjének biztosításához. Azt állítja, hogy a vitatott szabályozás az elérni kívánt célhoz képest sem
         hátrányosan megkülönböztető, sem aránytalan nem volt.

      12     2001. január 24‑én a Bizottság indokolással ellátott véleményt intézett a Görög Köztársasághoz, amelyben annak érvelését cáfolta,
         megfogalmazta az EK 43. és EK 48. cikkének megsértésére vonatkozó kifogásait, és felszólította a címzett tagállamot, hogy
         tegye meg az ahhoz szükséges intézkedéseket, hogy két hónap alatt az e véleményben foglaltaknak eleget tegyen.

      13     A görög kormány a 2001. május 2‑i válaszában fenntartotta az álláspontját. 2002. december 9‑én értesítette a Bizottságot arról
         a szándékáról, hogy a szabályozását úgy módosítja, hogy az lehetővé tegye a látszerészeti üzleteknek a közösségi állampolgár
         látszerészek általi, valamint bizonyos feltételek mellett a kereskedelmi társaságok általi létesítését és működtetését, azok
         jogi formájától függetlenül (közkereseti társaság, betéti társaság, korlátolt felelősségű társaság, részvénytársaság).

      14     A Bizottság 2003. március 27‑én benyújtotta a jelen keresetet.
       A keresetről
      15     A következő kérdéseket egymást követően kell megvizsgálni:
      –       a 3204/03. sz. törvény hatását a jelen keresetre, amely törvény módosítja és kiegészíti az egészségügy nemzeti rendszeréről
         szóló jogszabályt, és szabályozza az Egészségügyi és Népjóléti Minisztérium hatáskörébe tartozó egyéb kérdéseket (FEK A’ 296.,
         4997. o.), amelyre a Görög Köztársaság a szóbeli eljárás során hivatkozott;

      –       a természetes és a jogi személyek letelepedési szabadságára vonatkozó korlátozások létezését;
      –       az ilyen korlátozások esetleges igazolását.
       A Görög Köztársaság által hivatkozott 3204/03. sz. törvény hatásáról
       A felek érvei
      16     A szóbeli eljárás során a Görög Köztársaság előterjesztette, hogy a Bizottsággal a közelmúltban közölt 3204/03. sz. törvény
         által megszüntette az EK 43. és az EK 48. cikknek a Bizottság által kifogásolt megsértését.

      17     E törvény szerint a természetes személy látszerészek ezentúl egynél több látszerészeti üzletet is működtethetnek, azzal a
         feltétellel, hogy valamennyi üzletet egy elismert okleveles látszerész vezeti.

      18     A jogi személyeket illetően a 3204/03. sz. törvény jelenleg lehetővé teszi a látszerészeti üzletek gazdasági társaságok általi
         létrehozását, függetlenül azok jogi formájától.

      19     Ez a törvény azonban előírja:
      –       a közkereseti társaságok esetében, hogy a tagok többsége és az üzletvezető, vagy az üzletvezetők többsége látszerész legyen;
      –       a korlátolt felelősségű társaságok esetében, hogy a tagoknak több mint a fele, akik a társaság tőkéjének több mint felét képviselik,
         látszerészek legyenek;

      –       a részvénytársaságok számára, hogy legalább a társaság tőkéjének 51%‑a látszerészek birtokában legyen.
      20     A Bizottság megjegyzi, hogy a jelen eljárás a 971/79. sz. és a 2646/98. sz. törvényből álló jogi háttérre vonatkozik, és feltételesen,
         a 3204/03. sz. törvény első elemzésére, amely a keresetben érintett letelepedési szabadságra vonatkozó egyes korlátozások
         fennmaradását mutatja.

       A Bíróság álláspontja
      21     Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint egy kötelezettségszegés megvalósulását az indokolással ellátott véleményben megállapított
         határidő lejártakor a tagállamban fennálló helyzet alapján kell értékelni, és az ezután bekövetkezett változásokat nem lehet
         figyelembe venni (lásd ebben az értelemben a C‑103/00. sz., Bizottság kontra Görögország ügyben 2002. január 30‑án hozott
         ítélet [EBHT 2002., I‑1147. o.] 23. pontját és a C‑97/01. sz., Bizottság kontra Luxembourg ügyben 2003. június 12‑én hozott
         ítélet [EBHT 2003., I‑5797. o.] 30. pontját).

      22     E feltételek mellett a 3204/03. sz. törvény, mivel a jelen ügyben a Görög Köztársaság számára küldött indokolással ellátott
         véleményben közölt határidő lejárta után fogadták el, nem vehető figyelembe a jelen kötelezettségszegés megállapítása iránti
         kereset megalapozottságának vizsgálata keretében.

       A természetes és jogi személyek letelepedésére vonatkozó korlátozások fennállásáról
       A felek érvei
      23     A Bizottság előterjeszti, hogy a 971/79. sz. törvény, mivel az nem teszi lehetővé egy természetes személy látszerész számára,
         hogy egynél több látszerészeti üzletet működtessen, az EK 43. cikkben előírt szabad letelepedésre vonatkozó korlátozásnak
         minősül.

      24     A jogi személyeket illetően azt állítja, hogy a 2646/98. sz. törvény, amely egy látszerészeti üzlet megnyitását a 27. cikkének
         (4) bekezdésében megfogalmazott feltételektől teszi függővé, szintén magában hordoz az EK 48. cikkel ellentétes korlátozást.

      25     A Görög Köztársaság úgy véli, hogy a 971/79. sz. törvény 6. cikkének (6) bekezdése semmilyen közvetett vagy közvetlen hátrányos
         megkülönböztetést nem tesz a belföldi és a külföldi szakemberek között. Ennélfogva ez a rendelkezés nem sérti az EK 43. cikket.

      26     A jogi személyeket illetően a Görög Köztársaság nem vitatja, hogy a görög jogszabály számukra korlátozásokat ír elő.
       A Bíróság álláspontja
      27     Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint az EK 43. cikkel ellentétes valamennyi nemzeti intézkedés, amely – legyen bár állampolgársági
         alapon történő megkülönböztetés nélkül alkalmazandó – alkalmas arra, hogy megzavarja vagy kevésbé vonzóvá tegye a letelepedés
         Szerződés által biztosított szabadságának a közösségi állampolgárok általi gyakorlását (lásd, többek között, a C‑19/92. sz.
         Kraus‑ügyben 1993. március 31‑én hozott ítélet [EBHT 1993., I‑1663. o.] 32. pontját és a C‑299/02. sz., Bizottság kontra Hollandia
         ügyben 2004. október 14‑én hozott ítélet [EBHT 2004., I‑9783. o.] 15. pontját.

      28     A jelen esetben meg kell állapítani, hogy egy okleveles látszerész számára annak megtiltása, hogy egynél több látszerészeti
         üzletet működtessen, a természetes személyek szabad letelepedésére vonatkozó korlátozásnak minősül az EK 43. cikk értelmében,
         az érintett hivatást gyakorlók közötti állampolgárságon alapuló megkülönböztetés állítólagos hiánya ellenére is.

      29     A jogi személyeket illetően szintén meg kell állapítani, ahogy végeredményben azt a Görög Köztársaság is elismeri, hogy a
         2646/98. sz. törvény 27. cikkének (4) bekezdésében megfogalmazott feltételek korlátozzák a szabad letelepedést, amelynek gyakorlása
         szempontjából a jogi személyek az EK 48. cikk szerint a természetes személyekkel azonos elbánásban részesülnek.

       A letelepedés szabadsága megállapított korlátozásának igazolásáról
       A felek érvei
      30     A Bizottság úgy véli, hogy a letelepedés szabadsága megállapított korlátozásai a jelen esetben vagy elégtelenek a közegészség
         védelmének állítólagos célja elérésére, vagy nem állnak arányban ezzel a céllal. A közegészség védelméről annak biztosításával
         is lehet gondoskodni, hogy bizonyos tevékenységek csak okleveles látszerész munkavállalók által, vagy azok ellenőrzése mellett
         végezhetők. A felelősség kérdését illetően lehetőség van a látszerészi foglalkozás gyakorlása következtében sérelmet szenvedett
         ügyfelek érdekeit védő olyan jogi rendelkezések előírására, amelyek kevésbé korlátozóak.

      31     A Görög Köztársaság előterjeszti, hogy a valamennyi természetes személy számára előírt tilalmat, amely szerint egy üzletnél
         nem működtethetnek többet, a közegészség védelmére vonatkozó kényszerítő közérdekű indok miatt rendelte el. A görög jogalkotó
         meg kívánta őrizni a látszerészeti termékeket értékesítő üzleteken belüli személyes bizalmi viszonyt, valamint hiba esetén
         annak a látszerésznek a korlátlan és feltétlen felelősségét, aki az üzlet tulajdonosa vagy működtetője. Voltaképpen csak a
         hivatásos látszerész szakember, aki az üzletének működtetésében személyesen vesz részt, anélkül hogy szétforgácsolná a szellemi
         és fizikai erejét több üzlet működtetésével, biztosíthatja az elérni kívánt eredményt.

      32     A görög kormány szerint a célkitűzéseket nem lehetett volna elérni a letelepedés szabadságát kevésbé korlátozó intézkedésekkel.
      33     A jogi személyeket illetően a látszerészek társasági tőkében való részesedésének a 2646/98. sz. törvény által megkövetelt
         magas szintje elhárítja a látszerészeti termékeket árusító üzletek teljes értékesítésének kockázatát. Az arányosság elvével
         összhangba kell hozni a közegészség védelmének szükségességét. E védelem céljából a Görög Köztársaság továbbra is törekedett
         a látszerész és ügyfele közötti személyes kapcsolat megőrzésére, valamint a látszerész teljes és korlátlan felelősségének
         bevezetésére.

       A Bíróság álláspontja
      34     Egy nemzeti intézkedés, amely – legyen bár állampolgársági alapon történő megkülönböztetés nélkül alkalmazandó – alkalmas
         arra, hogy megzavarja vagy kevésbé vonzóvá tegye a Szerződés által biztosított szabadságoknak a közösségi állampolgárok általi
         gyakorlását, közérdekű kényszerítő indokokkal igazolható azzal a feltétellel, hogy az intézkedés alkalmas az általa elérni
         kívánt cél megvalósításának biztosítására, és hogy nem haladja meg az annak megvalósításához szükséges mértéket (lásd, többek
         között, a fent hivatkozott Kraus‑ítélet 32. pontját).

      35     A jelen esetben elég azt megállapítani, hogy a közegészség védelmének a Görög Köztársaság által hivatkozott célja, úgy a természetes,
         mint a jogi személyek esetében, a letelepedés szabadságát kevésbé korlátozó intézkedések útján is elérhető, például minden
         egyes látszerészeti üzletben egy okleveles látszerész munkavállaló vagy társasági tag jelenlétének előírása, a más személyért
         való polgári jogi felelősség, valamint a kötelező szakmai felelősségbiztosítás útján.

      36     Úgy tűnik, hogy a vitatott korlátozások meghaladják az elérni kívánt cél megvalósításához szükséges mértéket. Ennélfogva azok
         nem igazolhatók.

      37     Ebből következik, hogy a Bizottság által megfogalmazott kifogások megalapozottak.
      38     E körülmények között meg kell állapítani, hogy
      –       a Görög Köztársaság azáltal, hogy elfogadta és hatályban tartotta a látszerészi szakma gyakorlásáról és a látszerészeti termékeket
         árusító üzletekről szóló, 971/79. sz. törvényt, amely nem teszi lehetővé egy természetes személy okleveles látszerész számára,
         hogy egy látszerészeti üzletnél többet működtessen, nem teljesítette az EK 43. cikkből eredő kötelezettségeit, és

      –       azáltal, hogy elfogadta, és hatályban tartotta a 971/79. sz. és a közgondoskodás nemzeti rendszerének fejlesztéséről és más
         rendelkezésekről szóló, 2946/98. sz. törvényt, amely a jogi személy ahhoz való jogát, hogy látszerészeti üzletet nyisson Görögországban,
         a következő feltételektől teszi függővé:

      –       a látszerészeti üzlet létesítésére és működtetésére vonatkozó engedély egy elismert látszerész természetes személy nevére
         legyen kiállítva, az a személy, aki az üzlet működtetésére vonatkozó engedélyt birtokolja, a társaság tőkéjének, valamint
         nyereségének és veszteségének legalább 50%‑ából részesedjen, a társaság közkereseti társasági vagy betéti társasági formában
         működjön, és

      –       a szóban forgó látszerész legfeljebb egy másik olyan társaságnak legyen tagja, amelynek tulajdonában látszerészeti üzlet van,
         azzal a feltétellel, hogy az üzlet létesítésére és működtetésére vonatkozó engedély egy másik elismert látszerész nevére legyen
         kiállítva,

      nem teljesítette az EK 43. és az EK 48. cikkéből eredő kötelezettségeit.
       A költségekről
      39     Az eljárási szabályzat 69. cikkének 2. §‑a alapján a Bíróság a pervesztes felet kötelezi a költségek viselésére, ha a pernyertes
         fél ezt kérte. Mivel a Görög Köztársaság pervesztes lett, a Bizottság kérésének megfelelően kötelezni kell a költségek viselésére.

      A fenti indokok alapján a Bíróság (második tanács) a következőképpen határozott:
      1)      A Görög Köztársaság azáltal, hogy elfogadta és hatályban tartotta a látszerészi szakma gyakorlásáról és a látszerészeti termékeket
            árusító üzletekről szóló 971/79. sz. törvényt, amely nem teszi lehetővé egy természetes személy okleveles látszerész számára,
            hogy egy látszerészeti üzletnél többet működtessen, nem teljesítette az EK 43. cikkből eredő kötelezettségeit.
      2)      A Görög Köztársaság azáltal, hogy elfogadta és hatályban tartotta a közgondoskodás nemzeti rendszerének fejlesztéséről és
            más rendelkezésekről szóló 971/79. sz. és 2946/98. sz. törvényt, amely a jogi személy ahhoz való jogát, hogy látszerészeti
            üzletet nyisson Görögországban, a következő feltételektől teszi függővé:
      –       a látszerészeti üzlet létesítésére és működtetésére vonatkozó engedély egy elismert látszerész természetes személy nevére
            legyen kiállítva, az a személy, aki az üzlet működtetésére vonatkozó engedélyt birtokolja, a társaság tőkéjének, valamint
            nyereségének és veszteségének legalább 50%‑ából részesedjen, a társaság közkereseti társasági vagy betéti társasági formában
            működjön, és
      –       a szóban forgó látszerész legfeljebb egy másik olyan társaságnak legyen tagja, amelynek tulajdonában látszerészeti üzlet van,
            azzal a feltétellel, hogy az üzlet létesítésére és működtetésére vonatkozó engedély egy másik elismert látszerész nevére legyen
            kiállítva,
      nem teljesítette az EK 43. és az EK 48. cikkéből eredő kötelezettségeit.
      3)      A Bíróság a Görög Köztársaságot kötelezi a költségek viselésére.
      Aláírások
      * Az eljárás nyelve: görög.


A Bíróság (hatodik tanács) július 3.-i ítélete: 2001. # Bertelsmann AG kontra Finanzamt Wiedenbrück. # Előzetes döntéshozatal iránti kérelem: Bundesfinanzhof - Németország. # Hatodik HÉA irányelv. # C-380/99. sz. ügy


A Bíróság (hatodik tanács) június 26.-i ítélete: 2003. # Finanzamt Groß-Gerau kontra MKG-Kraftfahrzeuge-Factoring GmbH. # Előzetes döntéshozatal iránti kérelem: Bundesfinanzhof - Németország. # Hozzáadottérték-adó - 77/388/EGK hatodik irányelv. # C-305/01. sz. ügy