title: A Bíróság (nagytanács) 2010. november 9-i ítélete.#VB Pénzügyi Lízing Zrt. kontra Ferenc Schneider.#Előzetes döntéshozatal iránti kérelem: Budapesti II. és III. kerületi bíróság - Magyarország.#A 93/13/EGK irányelv - A fogyasztókkal kötött szerződésekben alkalmazott tisztességtelen feltételek - Értékelési szempontok - Az illetékességi kikötés tisztességtelen voltának a nemzeti bíróság által hivatalból történő vizsgálata - A Bíróság alapokmányának 23. cikke.#C-137/08. sz. ügy.

text:
      C‑137/08. sz. ügy
      VB Pénzügyi Lízing Zrt.
      kontra
      Schneider Ferenc
      (a Budapesti II. és III. Kerületi Bíróság [Magyarország] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)
      „A 93/13/EGK irányelv – A fogyasztókkal kötött szerződésekben alkalmazott tisztességtelen feltételek – Értékelési szempontok – Az illetékességi kikötés tisztességtelen voltának a nemzeti bíróság által hivatalból történő vizsgálata – A Bíróság alapokmányának 23. cikke”
      Az ítélet összefoglalása
      1.        Előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések – A Bírósághoz fordulás – Az előzetes döntéshozatali eljárást kezdeményező
            nemzeti bíróság azon kötelezettsége, hogy e kezdeményezéssel egyidejűleg tájékoztassa az igazságügy‑minisztert – Hatás hiánya
      (EUMSZ 267. cikk; a Bíróság alapokmánya, 23. cikk)
      2.        Jogszabályok közelítése – A fogyasztókkal kötött szerződésekben alkalmazott tisztességtelen feltételek – 93/13 irányelv –
            A 3. cikk értelmében vett tisztességtelen feltétel – Fogalom – Joghatósági kikötés
      (93/13 tanácsi irányelv, 3. cikk, (1) bekezdés)
      3.        Jogszabályok közelítése – A fogyasztókkal kötött szerződésekben alkalmazott tisztességtelen feltételek – 93/13 irányelv –
            A nemzeti bíróság azon kötelezettsége, hogy az általa vizsgált szerződésben lévő tisztességtelen feltételt hivatalból észlelje
            – Terjedelem
      (93/13 tanácsi irányelv, 3. cikk)
      1.        Az Európai Unió Bírósága alapokmánya 23. cikkének (1) bekezdésével nem ellentétes az olyan nemzeti jogi rendelkezés, amelynek
         értelmében az előzetes döntéshozatali eljárást kezdeményező bíró annak kezdeményezésével egyidejűleg hivatalból tájékoztatja
         az érintett tagállam igazságügyért felelős miniszterét is.

      E kötelezettség nem tekinthető a bíróságok közötti, az EUMSZ 267. cikk által létrehozott párbeszéd mechanizmusába való beavatkozásnak.
         Az érintett tagállam nemzeti bíróságait terhelő kötelezettség ugyanis, amelynek értelmében az előzetes döntéshozatalra utaló
         határozat Bíróságnak való megküldésével egyidejűleg tájékoztatniuk kell az igazságügyért felelős minisztert, nem jelenti ezen
         előzetes döntéshozatalra utalás feltételét. Ekképpen nincs hatással az említett bíróságok előzetes döntéshozatal iránti kérelem
         előterjesztésével kapcsolatos jogára, és nem veszélyezteti az e bíróságokra az EUMSZ 267. cikk értelmében ruházott jogokat.
         Egyébként nem állapítható meg, hogy e tájékoztatási kötelezettség esetleges megsértése olyan jogkövetkezményekkel járna, amelyek
         alkalmasak lennének az EUMSZ 267. cikkben előírt eljárás megzavarására, amennyiben nem terjesztettek elő semmi arra utaló
         bizonyítékot, hogy e tájékoztatási kötelezettség az érintett tagállam bíróságait visszatarthatná attól, hogy éljenek azon
         jogukkal, hogy a Bíróság elé előzetes döntéshozatal iránti kérelmet terjeszthessenek.

      (vö. 31–35. pont és a rendelkező rész 1. pontja)
      2.        Az EUMSZ 267. cikket úgy kell értelmezni, hogy az Európai Unió Bíróságának hatásköre kiterjed a fogyasztókkal kötött szerződésekben
         alkalmazott tisztességtelen feltételekről szóló 93/13 irányelv 3. cikkének (1) bekezdésében és az irányelv mellékletében szereplő
         tisztességtelen feltétel fogalmának, valamint annak az értelmezésére, hogy a nemzeti bíróságoknak milyen feltételeket kell
         vagy lehet alkalmazniuk az ezen irányelv rendelkezései szerinti szerződési feltétel vizsgálatakor, azzal, hogy az említett
         bíróságok feladata e feltételekre figyelemmel az adott tényállás körülményei függvényében az adott szerződési feltétel minősítéséről
         határozni.

      A szerződési feltétel tisztességtelen jellegét az e szerződés tárgyát képező áruk vagy szolgáltatások természetének figyelembevételével,
         és a szerződés megkötésének időpontjában fennálló, a szerződés megkötését kísérő összes körülményre, és ezek között azon tényre
         tekintettel kell megítélni, hogy a fogyasztó által az eladóval vagy szolgáltatóval kötött szerződésben olyan feltétel szerepel,
         amelyet nem tárgyaltak meg egyedileg, és amely az eladó vagy szolgáltató székhelye szerinti bíróság kizárólagos illetékességét
         köti ki.

      (vö. 42–44. pont és a rendelkező rész 2. pontja)
      3.        A nemzeti bíróságnak hivatalból kell bizonyítást folytatnia annak megállapítása érdekében, hogy az előtte folyamatban lévő
         ügy alapjául szolgáló, az eladó vagy szolgáltató és a fogyasztó közötti szerződés részét képező kizárólagos illetékességi
         kikötés a fogyasztókkal kötött szerződésekben alkalmazott tisztességtelen feltételekről szóló 93/13 irányelv hatálya alá tartozik‑e,
         és amennyiben igen, hivatalból kell értékelnie az ilyen kikötés esetlegesen tisztességtelen jellegét.

      Ugyanis az uniós jogalkotó által a fogyasztó és az eladó vagy szolgáltató közötti egyenlőtlen helyzetben – amelyet csak a
         szerződő feleken kívüli, pozitív beavatkozás egyenlíthet ki – elérni kívánt fogyasztóvédelem hatékonyságának biztosítása érdekében
         a nemzeti bíróságnak a vizsgálat első szakaszában minden esetben, a belső jog szabályaitól függetlenül, meg kell határoznia,
         hogy a vitatott kikötést az eladó vagy szolgáltató egyedileg megtárgyalta‑e a fogyasztóval.

      E vizsgálat második szakaszában az a kikötés, amely anélkül vált a fogyasztó és az eladó vagy szolgáltató közötti szerződés
         részévé, hogy egyedileg megtárgyalták volna, és amely annak a bíróságnak a kizárólagos illetékességét köti ki, amely az eladó
         vagy szolgáltató székhelyéhez közel található mind földrajzi szempontból, mind a közlekedési lehetőségeket tekintve, az irányelv
         3. cikke értelmében tisztességtelennek minősül, mivel a jóhiszeműség követelményével ellentétben a felek szerződésből eredő
         jogaiban és kötelezettségeiben jelentős egyenlőtlenséget idéz elő a fogyasztó kárára.

      (vö. 48., 51–53., 56. pont és a rendelkező rész 3. pontja)
A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (nagytanács)
      2010. november 9.(*)

      „A 93/13/EGK irányelv – A fogyasztókkal kötött szerződésekben alkalmazott tisztességtelen feltételek – Értékelési szempontok – Az illetékességi kikötés tisztességtelen voltának a nemzeti bíróság által hivatalból történő vizsgálata – A Bíróság alapokmányának 23. cikke”
      A C‑137/08. sz. ügyben,
      az EK 234. cikk alapján benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában, amelyet a Budapesti II. és III. Kerületi
         Bíróság (Magyarország) a Bírósághoz 2008. április 7‑én érkezett, 2008. március 27‑i határozatával terjesztett elő az előtte

      a VB Pénzügyi Lízing Zrt.
      és
      Schneider Ferenc
      között folyamatban lévő eljárásban,
      A BÍRÓSÁG (nagytanács),
      tagjai: V. Skouris elnök, A. Tizzano, J. N. Cunha Rodrigues, K. Lenaerts és J.‑C. Bonichot tanácselnökök, R. Silva de Lapuerta
         (előadó), M. Ilešič, J. Malenovský, U. Lõhmus, E. Levits, A. Ó Caoimh, L. Bay Larsen és P. Lindh bírák,

      főtanácsnok: V. Trstenjak,
      hivatalvezető: A. Calot Escobar,
      tekintettel az írásbeli szakaszra,
      figyelembe véve a következők által előterjesztett észrevételeket:
      –        a magyar kormány képviseletében Fazekas J., Somssich R., Borvölgyi K. és Fehér M., meghatalmazotti minőségben,
      –        Írország képviseletében D. J. O’Hagan, meghatalmazotti minőségben, segítője: A. M. Collins SC,
      –        a spanyol kormány képviseletében J. López‑Medel Báscones, meghatalmazotti minőségben,
      –        a holland kormány képviseletében C. M. Wissels, meghatalmazotti minőségben,
      –        az Egyesült Királyság Kormánya képviseletében S. Ossowski, L. Seeboruth, meghatalmazotti minőségben, és T. de la Mare barrister,
      –        az Európai Bizottság képviseletében Simon B. D. és W. Wils, meghatalmazotti minőségben,
      a főtanácsnok indítványának a 2010. július 6‑i tárgyaláson történt meghallgatását követően,
      meghozta a következő
      Ítéletet
      1        Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem a fogyasztókkal kötött szerződésekben alkalmazott tisztességtelen feltételekről szóló,
         1993. április 5‑i 93/13/EGK tanácsi irányelv (HL L 95., 29. o. ; magyar nyelvű különkiadás 15. fejezet, 2. kötet, 288. o.,
         a továbbiakban: irányelv) értelmezésére vonatkozik.

      2        E kérelmet a VB Pénzügyi Lízing Zrt. (a továbbiakban: VB Pénzügyi Lízing) és Schneider F. között fizetési meghagyás iránti
         kérelem tárgyában folyamatban lévő jogvitában terjesztették elő.

       Jogi háttér
       Az uniós jog
      3        Az Európai Unió Bírósága alapokmányának 23. cikke a következőképpen szól:

      „Az Európai Unió működéséről szóló szerződés 267. cikkében említett esetekben egy tagállam bíróságának az eljárás felfüggesztéséről
         és az ügynek a Bíróság elé utalásáról szóló határozatát az érintett bíróság közli a Bírósággal. Ezt a határozatot azután a
         Bíróság hivatalvezetője továbbítja a feleknek, a tagállamoknak és a Bizottságnak, továbbá annak az uniós intézménynek, szervnek
         vagy hivatalnak, amelyik meghozta azt a jogi aktust, amelynek érvényessége vagy értelmezése a jogvita tárgyát képezi.

      E határozat közlésétől számított két hónapon belül a feleknek, a tagállamoknak, a Bizottságnak, továbbá adott esetben annak
         az uniós intézménynek, szervnek vagy hivatalnak, amelyik meghozta azt a jogi aktust, amelynek érvényessége vagy értelmezése
         a jogvita tárgyát képezi, jogában áll a Bírósághoz beadványokat vagy írásbeli észrevételeket benyújtani.

      […]”
      4        Az irányelv célja, az 1. cikkének (1) bekezdése szerint, hogy „közelítse a tagállamoknak az eladó vagy szolgáltató és fogyasztó
         között kötött szerződésekben alkalmazott tisztességtelen feltételekre vonatkozó törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezéseit”.

      5        Az irányelv 3. cikkének (1) és (2) bekezdése a következőképpen rendelkezik:

      „(1)      Egyedileg meg nem tárgyalt szerződési feltétel abban az esetben tekintendő tisztességtelen feltételnek, ha a jóhiszeműség
         követelményével ellentétben a felek szerződésből eredő jogaiban és kötelezettségeiben jelentős egyenlőtlenséget idéz elő a
         fogyasztó kárára.

      (2)      Egy szerződési feltétel minden olyan esetben egyedileg meg nem tárgyalt feltételnek tekintendő, ha azt már előzetesen megfogalmazták,
         és ezért a fogyasztó nem tudta annak tartalmát befolyásolni, különösen az előzetesen kidolgozott szabványszerződések esetében.
         […]”

      6        Az irányelv 3. cikkének (3) bekezdése az irányelv mellékletére utal, amely „tartalmazza azoknak a feltételeknek a jelzésszerű
         és nem teljes felsorolását, amelyek tisztességtelennek tekinthetők”. E melléklet 1. pontja szerint „[a]zok a feltételek, amelyek
         tárgya vagy hatása az, hogy:

      [...]
      q)      kizárják vagy gátolják a fogyasztó jogainak érvényesítését peres eljárás kezdeményezése vonatkozásában, vagy más jogorvoslati
         lehetőség igénybe vételében [helyesen: kizárják vagy gátolják a fogyasztó peres eljárás kezdeményezéséhez vagy más jogorvoslati
         lehetőség igénybevételéhez való jogának gyakorlását] [...]”.

      7        Az irányelv 6. cikkének (1) bekezdése szerint:

      „A tagállamok előírják, hogy fogyasztókkal kötött szerződésekben az eladó vagy szolgáltató által alkalmazott tisztességtelen
         feltételek a saját nemzeti jogszabályok rendelkezései szerint nem jelentenek kötelezettséget a fogyasztóra nézve, és ha a
         szerződés a tisztességtelen feltételek kihagyásával is teljesíthető, a szerződés változatlan feltételekkel továbbra is köti
         a feleket.”

      8        Az irányelv 7. cikkének (1) és (2) bekezdése ekképpen szól:

      „(1)      A tagállamok a fogyasztók és a szakmai versenytársak érdekében gondoskodnak arról, hogy megfelelő és hatékony eszközök álljanak
         rendelkezésre ahhoz, hogy megszüntessék az eladók vagy szolgáltatók fogyasztókkal kötött szerződéseiben a tisztességtelen
         feltételek alkalmazását.

      (2)      Az (1) bekezdésben említett eszközök olyan rendelkezéseket tartalmaznak, amelyek lehetővé teszik, hogy a nemzeti fogyasztóvédelmi
         jogszabályok szerint jogos érdekkel [helyesen: a nemzeti jogszabályok szerint a fogyasztóvédelem terén jogos érdekkel] rendelkező
         személyek vagy szervezetek eljárást kezdeményezzenek a vonatkozó nemzeti jogszabály értelmében bíróság vagy illetékes közigazgatási
         hatóság előtt annak megítélésére, hogy a fogyasztókkal kötendő szerződésekben általános használatra kidolgozott szerződési
         feltételek tisztességtelenek‑e, valamint megfelelő és hatékony eszközökkel élnek azért, hogy megszüntessék az ilyen feltételek
         alkalmazását.”

       A nemzeti jog
      9        Az alapeljárás tényállásának időpontjában a Polgári Törvénykönyvnek (a továbbiakban: Ptk.) a 2006. évi III. törvénnyel módosított
         szövege, és a fogyasztóval kötött szerződésben tisztességtelennek minősülő feltételekről szóló 18/1999. kormányrendelet volt
         hatályban.

      10      A polgári törvénykönyv 209/A. §‑ának (2) bekezdése alapján fogyasztói szerződésben az általános szerződési feltételként a
         szerződés részévé váló, továbbá a fogyasztóval szerződő fél által egyoldalúan, előre meghatározott és egyedileg meg nem tárgyalt
         tisztességtelen kikötés semmis.

      11      A 18/1999. kormányrendelet két csoportba sorolja a szerződési feltételeket. Az első csoportba azok a szerződési feltételek
         tartoznak, amelyeket tilos a fogyasztói szerződésekben alkalmazni, és amelyek ennek következtében semmisek. A második csoport
         azokat a feltételeket tartalmazza, amelyeket az ellenkező bizonyításáig tisztességtelennek kell tekinteni; az ellenkező bizonyítására
         az ilyen szerződési feltételt felhasználó fél jogosult.

      12      A Polgári perrendtartásról szóló törvény 155/A. §‑ának (2) bekezdése a következőképpen rendelkezik:

      „Az Európai Bíróság előzetes döntéshozatali eljárásának kezdeményezéséről a bíróság végzéssel határoz, egyidejűleg a per tárgyalását
         felfüggeszti. A bíróság a végzésben meghatározza azt a kérdést, amely az Európai Bíróság előzetes döntését igényli, valamint
         – a feltett kérdés megválaszolásához szükséges mértékben – ismerteti a tényállást és az érintett magyar jogszabályokat. A
         bíróság végzését az Európai Bíróság számára való kézbesítéssel egyidejűleg tájékoztatásul megküldi az igazságügyért felelős
         miniszter részére is.”

      13      Az említett törvény 164. §‑ának (1) bekezdése szerint a per eldöntéséhez szükséges tényeket általában annak a félnek kell
         bizonyítania, akinek érdekében áll, hogy azokat a bíróság valónak fogadja el. Ugyanezen 164. § (2) bekezdése értelmében a
         bíróság bizonyítást hivatalból akkor rendelhet el, ha azt törvény megengedi.

       Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
      14      Az alapeljárás felei 2006. április 14‑én gépjármű vásárlásának finanszírozására irányuló kölcsönszerződést kötöttek.

      15      Amint Schneider F. már nem tett eleget szerződéses kötelezettségeinek, a VB Pénzügyi Lízing felmondta e kölcsönszerződést,
         és a kérdést előterjesztő bírósághoz fordult a 317 404 HUF kölcsöntartozás, a rendezetlen összeg után esedékes kamatok és
         a perköltség megfizettetése érdekében.

      16      A VB Pénzügyi Lízing a fizetési meghagyás iránti kérelmet nem a Schneider F. állandó lakhelyéhez igazodó illetékességgel rendelkező
         bíróságnál terjesztette elő, hanem az említett kölcsönszerződésben szereplő illetékességi kikötésre hivatkozott, amely a felek
         közötti esetleges jogviták eldöntésére a kérdést előterjesztő bíróság kizárólagos illetékességét köti ki.

      17      A kért meghagyást úgynevezett nemperes eljárás keretében bocsátották ki, mely nem követeli meg, hogy az érintett bíróság tárgyalást
         tartson, vagy meghallgassa az ellenérdekű felet. E meghagyás kibocsátásakor a kérdést előterjesztő bíróság nem kérdőjelezte
         meg saját illetékességét, sem a kölcsönszerződésben szereplő illetékességi kikötést.

      18      Schneider F. e fizetési meghagyással szemben ellentmondással élt a kérdést előterjesztő bíróság előtt, anélkül azonban, hogy
         kifejtette volna ezen ellentmondás okait. Ennek jogi következményeként az eljárás kontradiktóriussá vált, lefolytatására a
         polgári eljárásjog általános rendelkezései szerint kerül sor.

      19      Az említett bíróság megállapította, hogy Schneider F. lakóhelye nem az illetékességi területén található, míg a polgári eljárásjog
         szabályai szerint az előtte folyamatban lévőhöz hasonló jogviták eldöntésére az alperes lakóhelye szerinti bíróság az illetékes.

      20      Ezért a Budapesti II. és III. Kerületi Bíróság az eljárást felfüggesztette, és előzetes döntéshozatal céljából a következő
         kérdéseket terjesztette a Bíróság elé:

      „1.      A [93/13] irányelvben a fogyasztóknak biztosított védelem szükségessé teszi‑e a nemzeti bíró számára, hogy hivatalból, erre
         irányuló kérelem hiányában is – függetlenül az eljárás jellegé[től], peres, vagy nemperes voltá[tól] – megítélje egy elé tárt
         szerződési feltétel tisztességtelen jellegét, saját illetékességének vizsgálata során?

      2.      Amennyiben az első kérdésre igen a válasz, úgy a nemzeti bíró e vizsgálat során milyen szempontokat vehet figyelembe, különösen
         akkor, ha egy szerződési feltétel nem a szolgáltató székhelye szerinti bíróságot, hanem a székhelyétől eltérő, de ahhoz közel
         eső bíróság illetékességét köti ki?

      3.      A [Bíróság alapokmánya] 23. cikkének (1) bekezdése alapján kizárt‑e annak lehetősége, hogy a nemzeti bíró az előzetes döntéshozatali
         eljárásról annak kezdeményezésével egyidejűleg hivatalból tájékoztassa a saját tagállamának igazságügyért felelős miniszterét
         is?”

       A Bíróság előtti eljárás
      21      A Bíróság elnöke 2009. február 13‑i határozatával a jelen ügyben felfüggesztette az eljárást az C‑243/08. sz. Pannon GSM ügyben
         hozandó ítélet kihirdetéséig, amelyre 2009. június 4‑én került sor (EBHT 2009., I‑4713. o.).

      22      Az említett ítélet kihirdetését követően a kérdést előterjesztő bíróság 2009. július 2‑án arról tájékoztatta a Bíróságot,
         hogy már nem tartja szükségesnek a 2008. március 27‑i végzésében előterjesztett első és második kérdésének megválaszolását.
         Ezzel szemben e bíróság változatlanul kéri a harmadik kérdés megválaszolását.

      23      Az említett bíróság bizonytalan továbbá a fogyasztói jogok irányelvben megfogalmazott védelmi szintjének minden tagállamra
         kiterjedő egységes alkalmazásának biztosítását illetően a Bíróság szerepének megítélésében. E tekintetben a fent hivatkozott
         Pannon GSM ügyben hozott ítélet 34. és 35. pontjából arra a következtetésre jut, hogy az eladó vagy szolgáltató és a fogyasztó
         között a nemzeti jogszabályok szerint zajló bírósági eljárás jellegzetességei nem jelenthetnek olyan tényezőt, amely érintheti
         az irányelv rendelkezései alapján a fogyasztókat megillető jogvédelmet. E 34. és 35. pontból kitűnik többek között, hogy a
         nemzeti bíróság hivatalból köteles vizsgálni valamely szerződési feltétel tisztességtelen jellegét, amennyiben rendelkezésére
         állnak az e tekintetben szükséges ténybeli és jogi elemek.

      24      A kérdést előterjesztő bíróság véleménye szerint a Bíróság által a fent hivatkozott Pannon GSM ügyben hozott ítélet vonatkozó
         pontjaiban tett megállapítások nyitva hagyják azt a kérdést, hogy a nemzeti bíróság csak akkor vizsgálhatja‑e hivatalból egy
         szerződési feltétel tisztességtelen jellegét, ha rendelkezésére állnak az e tekintetben szükséges ténybeli és jogi elemek,
         vagy éppen ellenkezőleg, e tisztességtelen jelleg hivatalból történő vizsgálata azzal is jár, hogy ennek keretében a nemzeti
         bíróságnak hivatalból kell az említett vizsgálathoz szükséges ténybeli és jogi elemeket megállapítania.

      25      E megfontolásokra tekintettel a Budapesti II. és III. Kerületi Bíróság előzetes döntéshozatal céljából a következő kiegészítő
         kérdéseket terjesztette a Bíróság elé:

      „1.      Az Európai Közösségek Bíróságának az [EUMSZ 267.] cikkben biztosított hatásköre kiterjed az […] irányelv 3. cikk[ének] (1) bekezdésében
         szabályozott »tisztességtelen feltétel« fogalmának, valamint a Mellékletben felsorolt feltételeknek az értelmezésére?

      2.      Amennyiben az első kérdésre igen a válasz, úgy az ilyen értelmezés iránti előzetes döntéshozatali kérelem – a fogyasztói jogoknak
         az [...] irányelvben biztosított szintjének minden tagállamra kiterjedő egységes érvényesülése érdekében – irányulhat arra,
         hogy a nemzeti bíró milyen szempontokat vegyen vagy vehet figyelembe az irányelvben rögzített általános szempontoknak valamely
         egyedi feltételre történő alkalmazása esetén?

      3.      Amennyiben a nemzeti bíró a peres felek erre irányuló kérelme hiányában, hivatalból észleli egy szerződési feltétel esetleges
         tisztességtelenségét, az ennek megítéléséhez szükséges ténybeli és jogi elemek kiderítése érdekében folytathat hivatalból
         bizonyítást abban az esetben, ha a nemzeti eljárásjogi szabályok alapján bizonyítást csak a felek kérelmére foganatosíthat?”

       Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekről
       Az eredetileg előterjesztett harmadik kérdésről
      26      E kérdéssel a kérdést előterjesztő bíróság arra keres választ, hogy a Bíróság alapokmánya 23. cikkének (1) bekezdésével ellentétes‑e
         egy olyan nemzeti jogi rendelkezés, amelynek értelmében az előzetes döntéshozatali eljárást kezdeményező bíró annak kezdeményezésével
         egyidejűleg hivatalból tájékoztatja a saját tagállamának igazságügyért felelős miniszterét is.

      27      E tekintetben, meg kell jegyezni, hogy a Bíróság alapokmánya 23. cikkének (1) bekezdése, amely úgy rendelkezik, hogy egy tagállam
         bíróságának az eljárás felfüggesztéséről és az ügynek a Bíróság elé utalásáról szóló határozatát az érintett bíróság közli
         a Bírósággal, és azután a Bíróság hivatalvezetője továbbítja – többek között, esettől függően – a feleknek, a tagállamoknak
         és a Bizottságnak, valamint más uniós intézményeknek, szerveknek vagy hivataloknak, nem tartalmaz semmilyen utalást további
         tájékoztatásra vonatkozó intézkedésre, amelyet a nemzeti bíróságnak kellene meghoznia az előzetes döntéshozatali kérelem Bíróság
         elé terjesztésének keretében.

      28      A feltett kérdés megválaszolása végett ki kell emelni, hogy az EUMSZ 267. cikkel bevezetett rendszer annak érdekében, hogy
         biztosítsa az uniós jog egységes értelmezését a tagállamokban, közvetlen együttműködést hoz létre a Bíróság és a nemzeti bíróságok
         között, a felek kezdeményezésétől független eljárás keretében (lásd a C‑261/95. sz. Palmisani‑ügyben 1997. július 10‑én hozott
         ítélet [EBHT 1997., I‑4025. o.] 31. pontját, a C‑2/06. sz. Kempter‑ügyben 2008. február 12‑én hozott ítélet [EBHT 2008., I‑411. o.]
         41. pontját és a C‑210/06. sz. Cartesio‑ügyben 2008. december 16‑án hozott ítélet [EBHT 2008., I‑9641. o.] 90. pontját).

      29      Ugyanis az előzetes döntéshozatal iránti kérelem bíróságok közötti párbeszéden alapszik, a kérelem előterjesztése teljes mértékben
         a nemzeti bíróságnak az említett kérelem helytállóságára és szükségességére vonatkozó mérlegelésétől függ (lásd a fent hivatkozott
         Kempter‑ügyben hozott ítélet 42. pontját és a fent hivatkozott Cartesio‑ügyben hozott ítélet 91. pontját).

      30      Figyelembe véve ezeket az előzetes döntéshozatali mechanizmus alapjául szolgáló elveket, és tekintettel az előterjesztett
         kérdésre, meg kell határozni, hogy a kérdéses tájékoztatási kötelezettség, hatással lehet‑e a nemzeti bíróságnak az EUMSZ 267. cikk
         szerinti szerepére.

      31      E tekintetben nem tűnik úgy, hogy az alapügyben szóban forgóhoz hasonló kötelezettséget az EUMSZ 267. cikk által létrehozott
         bíróságok közötti párbeszéd mechanizmusába való beavatkozásnak lehetne tekinteni.

      32      Az érintett tagállam nemzeti bíróságait terhelő kötelezettség, amelynek értelmében az előzetes döntéshozatalra utaló határozat
         Bíróságnak való megküldésével egyidejűleg tájékoztatniuk kell az igazságügyért felelős minisztert, nem jelenti ezen előzetes
         döntéshozatalra utalás feltételét. Ekképpen nincs hatással az említett bíróságok előzetes döntéshozatal iránti kérelem előterjesztésével
         kapcsolatos jogára, és nem veszélyezteti az e bíróságokra az EUMSZ 267. cikk értelmében ruházott jogokat.

      33      Egyébként nem tűnik úgy, hogy e tájékoztatási kötelezettség esetleges megsértése olyan jogkövetkezményekkel járna, amelyek
         alkalmasak lennének az EUMSZ 267. cikkben előírt eljárást megzavarására.

      34      Továbbá – amint a főtanácsnok is megjegyezte indítványának 74. pontjában –, nem terjesztettek elő semmi arra utaló bizonyítékot,
         hogy a szóban forgó tájékoztatási kötelezettség az érintett tagállam bíróságait visszatarthatná attól, hogy éljenek azon jogukkal,
         hogy a Bíróság elé előzetes döntéshozatal iránti kérelmet terjeszthessenek.

      35      Következésképpen az eredetileg előterjesztett harmadik kérdésre adandó válasz az, hogy a Bíróság alapokmánya 23. cikkének
         (1) bekezdésével nem ellentétes az olyan nemzeti jogi rendelkezés, amelynek értelmében az előzetes döntéshozatali eljárást
         kezdeményező bíró annak kezdeményezésével egyidejűleg hivatalból tájékoztatja az érintett tagállam igazságügyért felelős miniszterét
         is.

       A kiegészítésként előterjesztett első és második kérdésről
      36      E kérdésekkel, amelyeket együtt kell vizsgálni, a kérdést előterjesztő bíróság arra keres választ, hogy az EUMSZ 267. cikket
         úgy kell‑e értelmezni, hogy a Bíróság hatásköre kiterjed az irányelv 3. cikkének (1) bekezdésében és az irányelv mellékletében
         szabályozott „tisztességtelen feltétel” fogalmának, valamint annak az értelmezésére, hogy a nemzeti bíróságoknak milyen feltételeket
         kell vagy lehet alkalmazniuk az irányelv rendelkezései szerinti szerződési feltétel vizsgálatakor.

      37      Ahhoz, hogy az említett kérdésekre válaszolni lehessen, emlékeztetni kell arra, hogy az EUMSZ 267. cikk szerinti eljárás a
         Bíróság és a nemzeti bíróságok közötti együttműködés eszköze, amelynek keretében az előbbi az utóbbiak számára az uniós jog
         olyan értelmezését nyújtja, amely szükséges az előttük folyamatban lévő ügyek eldöntéséhez (lásd többek között a C‑231/89. sz.
         Gmurzynska‑Bscher‑ügyben 1990. november 8‑án hozott ítélet [EBHT 1990., I‑4003. o.] 18. pontját és a C‑314/96. sz. Djabali‑ügyben
         1998. március 12‑én hozott ítélet [EBHT 1998., I‑1149. o.] 17. pontját).

      38      Az uniós jognak azon rendelkezéseit illetően, amelyek az EUMSZ 267. cikk értelmében a Bíróság ítéletének alapjául szolgálhatnak,
         emlékeztetni kell arra, hogy a Bíróság hatáskörrel rendelkezik a Szerződéseknek és az intézmények, szervek vagy hivatalok
         kivétel nélkül valamennyi aktusának értelmezésére (lásd a C‑322/88. sz. Grimaldi‑ügyben 1989. december 13‑án hozott ítélet
         [EBHT 1989., 4407. o.] 8. pontját, valamint a C‑11/05. sz. Friesland Coberco Dairy Foods ügyben 2006. május 11‑én hozott ítélet
         [EBHT 2006., I‑4285. o.] 35. és 36. pontját).

      39      Következésképpen, uniós jogi szabályozásról lévén szó, a nemzeti bíróságok a Bírósághoz fordulhatnak a másodlagos jogi aktusban
         szereplő fogalmak – mint az irányelvben és mellékletében szereplő „tisztességtelen feltétel” fogalma – értelmezése végett.

      40      E tekintetben a Bíróság kimondta, hogy az irányelv 3. cikkének (1) bekezdése és 4. cikkének (1) bekezdése együtt meghatározzák
         azon általános kritériumokat, amelyek lehetővé teszik azon szerződési feltételek tisztességtelen jellegének megítélését, amelyekre
         az irányelv rendelkezései alkalmazandóak (lásd a C‑484/08. sz. Caja de Ahorros y Monte de Piedad de Madrid ügyben 2010. június
         3‑án hozott ítélet [az EBHT‑ban még nem tették közzé] 33. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).

      41      Egyébként hasonló kérdés merült fel a fent hivatkozott Pannon GSM ügyben hozott ítélet alapjául szolgáló előzetes döntéshozatal
         iránti kérelem keretében, abban az értelemben, hogy az ezen ítélet alapjául szolgáló ügyben a kérdést előterjesztő bíróság
         iránymutatást kért arra vonatkozóan, hogy a nemzeti bíróságnak mely elemeket kell figyelembe vennie valamely szerződési feltétel
         esetlegesen tisztességtelen jellegének értékelése céljából.

      42      E tekintetben a Bíróság az említett ítélet 37–39. pontjában megállapította, hogy az irányelv 3. cikke csak általános módon
         határozza meg azokat az elemeket, amelyek valamely egyedileg meg nem tárgyalt szerződési feltételt tisztességtelenné tesznek,
         és hogy az irányelv 3. cikkének (3) bekezdése által hivatkozott melléklet mindössze példálózó és nem teljes felsorolását tartalmazza
         azon feltételeknek, amelyek tisztességtelennek tekinthetők, valamint hogy az irányelv 4. cikke szerint a szerződési feltétel
         tisztességtelen jellegét az e szerződés tárgyát képező áruk vagy szolgáltatások természetének figyelembevételével, és a szerződés
         megkötésének időpontjában fennálló, a szerződés megkötését kísérő összes körülményre hivatkozva kell megítélni.

      43      Ilyen körülmények között a Bíróság az említett kérdésre adott válaszában kifejtette, hogy a nemzeti bíróság feladata annak
         megállapítása, hogy adott szerződési feltétel megfelel‑e azoknak a szempontoknak, amelyek alapján azt az irányelv 3. cikkének
         (1) bekezdése értelmében „tisztességtelennek” kell tekinteni, és ennek során a nemzeti bíróságnak figyelembe kell vennie azt
         a tényt, hogy tisztességtelennek tekinthető a fogyasztó által az eladóval vagy szolgáltatóval kötött szerződésben alkalmazott
         olyan feltétel, amely egyedileg nem került megtárgyalásra, és amely az eladó vagy szolgáltató székhelye szerinti bíróság kizárólagos
         illetékességét köti ki (lásd a fent hivatkozott Pannon GSM ügyben hozott ítélet 44. pontját).

      44      Az első és második kiegészítő kérdésre tehát akképpen kell válaszolni, hogy az EUMSZ 267. cikket úgy kell értelmezni, hogy
         a Bíróság hatásköre kiterjed az irányelv 3. cikkének (1) bekezdésében és az irányelv mellékletében szereplő „tisztességtelen
         feltétel” fogalmának, valamint annak az értelmezésére, hogy a nemzeti bíróságoknak milyen feltételeket kell vagy lehet alkalmazniuk
         az irányelv rendelkezései szerinti szerződési feltétel vizsgálatakor, azzal, hogy az említett bíróságok feladata e feltételekre
         figyelemmel, az adott tényállás körülményei függvényében az adott szerződési feltétel minősítéséről határozni.

       A kiegészítésként előterjesztett harmadik kérdésről
      45      Ezen igen általános módon megfogalmazott kérdéssel a kérdést előterjesztő bíróság azon kötelezettségeket szeretné meghatározni,
         amelyek az irányelv rendelkezéseinek értelmében terhelik attól a pillanattól kezdve, amikor kétségei merülnek fel egy adott
         kizárólagos illetékességi kikötést tartalmazó szerződési feltétel esetlegesen tisztességtelen jellegét illetően. Az említett
         bíróság különösen arra keres választ, hogy ilyen helyzetben a nemzeti bíróság köteles‑e hivatalból bizonyítást folytatni az
         ilyen feltétel fennállásának értékeléséhez szükséges ténybeli és jogi elemek kiderítése érdekében, abban az esetben, ha a
         nemzeti jogszabályok alapján bizonyítást csak a felek kérelmére foganatosíthat.

      46      Az előterjesztett kérdés megválaszolásához emlékeztetni kell arra, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat értelmében az irányelv
         által létrehozott védelmi rendszer azon az elven alapszik, hogy a fogyasztó az eladóhoz vagy szolgáltatóhoz képest hátrányos
         helyzetben van, mind tárgyalási lehetőségei, mind pedig információs szintje tekintetében, amely helyzet az eladó vagy szolgáltató
         által előzetesen meghatározott feltételek elfogadásához vezet, anélkül hogy a fogyasztó befolyásolni tudná ezek tartalmát
         (lásd a C‑240/98–C‑244/98. sz., Océano Grupo Editorial és Salvat Editores egyesített ügyekben 2000. június 27‑én hozott ítélet
         [EBHT 2000., I‑4941. o.] 25. pontját, a C‑168/05. sz. Mostaza Claro‑ügyben 2006. október 26‑án hozott ítélet [EBHT 2006.,
         I‑10421. o.] 25. pontját, valamint a C‑40/08. sz. Asturcom Telecomunicaciones ügyben 2009. október 6‑án hozott ítélet [EBHT 2009.,
         I‑9579. o.] 29. pontját).

      47      A Bíróság megállapította továbbá, hogy e hátrányos helyzet tekintetében a szóban forgó irányelv 6. cikkének (1) bekezdése
         előírja, hogy a tisztességtelen feltételek nem jelentenek kötelezettséget a fogyasztóra nézve. Amint az az ítélkezési gyakorlatból
         következik, olyan kógens rendelkezésről van szó, amely arra irányul, hogy a szerződő felek jogai és kötelezettségei tekintetében
         a szerződés által megállapított formális egyensúlyt a szerződő felek egyenlőségét helyreállító, valódi egyensúllyal helyettesítse
         (lásd a fent hivatkozott Mostaza Claro‑ügyben hozott ítélet 36. pontját és a fent hivatkozott Asturcom Telecomunicaciones
         ügyben hozott ítélet 30. pontját).

      48      Az irányelv által előírt védelem biztosítása érdekében a Bíróság hangsúlyozta, hogy a fogyasztó és az eladó vagy szolgáltató
         közötti egyenlőtlen helyzetet csak a szerződő feleken kívüli, pozitív beavatkozás egyenlítheti ki (lásd a fent hivatkozott
         Océano Grupo Editorial és Salvat Editores egyesített ügyekben hozott ítélet 27. pontját, a fent hivatkozott Mostaza Claro‑ügyben
         hozott ítélet 26. pontját, valamint a fent hivatkozott Asturcom Telecomunicaciones ügyben hozott ítélet 31. pontját).

      49      Így a nemzeti bíróságnak az irányelv rendelkezései alapján fennálló kötelezettségei keretében meg kell vizsgálnia, hogy az
         előtte folyamatban lévő ügy alapjául szolgáló szerződés adott kikötése ezen irányelv hatálya alá tartozik‑e. Amennyiben igen,
         az említett bíróságnak kell szükség esetén hivatalból értékelnie ezt a kikötést az említett irányelv rendelkezéseiben meghatározott
         fogyasztóvédelmi előírásokra tekintettel.

      50      A nemzeti bíróság által lefolytatandó vizsgálat első szakaszát illetően az irányelv 1. és 3. cikkének együttes olvasatából
         kitűnik, hogy az irányelv a fogyasztó és az eladó vagy szolgáltató közötti szerződésben szereplő, egyedileg meg nem tárgyalt
         valamennyi kizárólagos illetékességi kikötésre alkalmazandó.

      51      Az uniós jogalkotó által elérni kívánt fogyasztóvédelem hatékonyságának biztosítása érdekében a nemzeti bíróságnak tehát minden
         esetben, a belső jog szabályaitól függetlenül, meg kell határoznia, hogy a vitatott kikötést az eladó vagy szolgáltató egyedileg
         megtárgyalta‑e a fogyasztóval.

      52      A nemzeti bíróság által lefolytatandó vizsgálat második szakaszát illetően meg kell állapítani, hogy az alapeljárás alapjául
         szolgáló szerződési feltétel, amint a kérdést előterjesztő bíróság is megállapította, egy olyan bíróság kizárólagos illetékességét
         mondja ki, amely nem az alperes állandó lakóhelye szerinti bíróság, és nem is a felperes székhelye szerinti bíróság, hanem
         olyan bíróság, amely ez utóbbi székhelyéhez közel található mind földrajzi szempontból, mind a közlekedési lehetőségeket tekintve.

      53      Azon kikötést illetően, amely a fogyasztó és az eladó vagy szolgáltató közötti szerződés részévé vált, anélkül hogy azt egyedileg
         megtárgyalták volna, és amely annak a bíróságnak a kizárólagos illetékességét köti ki, amelynek illetékességi területén az
         eladó vagy a szolgáltató székhellyel rendelkezik, a Bíróság a fent hivatkozott Océano Grupo Editorial és Salvat Editores egyesített
         ügyekben hozott ítéletében kimondta, hogy az az irányelv 3. cikke értelmében tisztességtelennek minősül, mivel a jóhiszeműség
         követelményével ellentétben a felek szerződésből eredő jogaiban és kötelezettségeiben jelentős egyenlőtlenséget idéz elő a
         fogyasztó kárára.

      54      Meg kell jegyezni, hogy a nemzeti bíróság által az alapeljárásban megkérdőjelezett feltétel következtében – az olyan feltételhez
         hasonlóan, amely szerint a szerződésből eredő valamennyi jogvita esetén az eladó vagy szolgáltató székhelye szerinti bíróság
         illetékes, – az a kötelezettség hárul a fogyasztóra, hogy a lakóhelyéhez képest esetleg távoli bíróság kizárólagos illetékességének
         vesse alá magát, ami megnehezítheti megjelenését a bíróság előtt. Kis perértékű perek esetében a fogyasztónak a bíróság előtt
         való megjelenésével járó költségek visszatartó hatásúak lehetnek, és arra indíthatják a fogyasztót, hogy teljesen lemondjon
         a bírósághoz fordulás lehetőségéről vagy a védelemről. Egy ilyen feltétel azon, az irányelv melléklete 1. pontjának q) alpontja
         szerinti feltételek kategóriájába tartozik, amelyek tárgya vagy hatása az, hogy kizárják vagy gátolják a fogyasztó jogainak
         érvényesítését peres eljárás kezdeményezése vonatkozásában (lásd a fent hivatkozott Océano Grupo Editorial és Salvat Editores
         egyesített ügyekben hozott ítélet 22. pontját).

      55      Továbbá az ilyen kizárólagos illetékességi kikötés az eladó vagy a szolgáltató számára lehetővé teszi, hogy a szakmai tevékenységéhez
         kapcsolódó valamennyi jogvitát egyetlen, nem a fogyasztó lakóhelye szerint illetékes bíróság előtt összesítsen, ami a szervezeti
         képviseletét is megkönnyíti, és az ezzel összefüggő költségeit is csökkenti (lásd ebben az értelemben a fent hivatkozott Océano
         Grupo Editorial és Salvat Editores egyesített ügyekben hozott ítélet 23. pontját).

      56      Ennélfogva a harmadik kiegészítő kérdésre azt a választ kell adni, hogy a nemzeti bíróságnak hivatalból kell bizonyítást folytatnia
         annak megállapítása érdekében, hogy az előtte folyamatban lévő ügy alapjául szolgáló, az eladó vagy szolgáltató és a fogyasztó
         közötti szerződés részét képező kizárólagos illetékességi kikötés az irányelv hatálya alá tartozik‑e, és amennyiben igen,
         hivatalból kell értékelnie az ilyen kikötés esetlegesen tisztességtelen jellegét.

       A költségekről
      57      Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás
         egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült
         költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.

      A fenti indokok alapján a Bíróság (nagytanács) a következőképpen határozott:
      1)      A Bíróság alapokmánya 23. cikkének (1) bekezdésével nem ellentétes az olyan nemzeti jogi rendelkezés, amely értelmében az
            előzetes döntéshozatali eljárást kezdeményező bíró annak kezdeményezésével egyidejűleg hivatalból tájékoztatja az érintett
            tagállam igazságügyért felelős miniszterét is.
      2)      Az EUMSZ 267. cikket úgy kell értelmezni, hogy az Európai Unió Bíróságának hatásköre kiterjed a fogyasztókkal kötött szerződésekben
            alkalmazott tisztességtelen feltételekről szóló, 1993. április 5‑i 93/13/EGK tanácsi irányelv 3. cikkének (1) bekezdésében
            és az irányelv mellékletében szereplő „tisztességtelen feltétel” fogalmának, valamint annak az értelmezésére, hogy a nemzeti
            bíróságoknak milyen feltételeket kell vagy lehet alkalmazniuk az irányelv rendelkezései szerinti szerződési feltétel vizsgálatakor,
            azzal, hogy az említett bíróságok feladata e feltételekre figyelemmel, az adott tényállás körülményei függvényében az adott
            szerződési feltétel minősítéséről határozni.
      3)      A nemzeti bíróságnak hivatalból kell bizonyítást folytatnia annak megállapítása érdekében, hogy az előtte folyamatban lévő
            ügy alapjául szolgáló, az eladó vagy szolgáltató és a fogyasztó közötti szerződés részét képező kizárólagos illetékességi
            kikötés a 93/13 irányelv hatálya alá tartozik‑e, és amennyiben igen, hivatalból kell értékelnie az ilyen kikötés esetlegesen
            tisztességtelen jellegét.
      Aláírások
      * Az eljárás nyelve: magyar.


Az Elsőfokú Bíróság (kibővített ötödik tanács) április 10.-i ítélete: 2003.#Scott SA kontra az Európai Közösségek Bizottsága.#Megsemmisítés iránti kereset - Állami támogatás - 15. cikk.#T-366/00. sz. ügy.


title: A Bíróság (első tanács) 2006. október 26-i ítélete.#Elisa María Mostaza Claro kontra Centro Móvil Milenium SL.#Előzetes döntéshozatal iránti kérelem: Audiencia Provincial de Madrid - Spanyolország.#93/13/EGK irányelv - A fogyasztókkal kötött szerződésekben alkalmazott tisztességtelen feltételek - Tisztességtelen feltétel elleni kifogás hiánya a választottbírósági eljárás során - E kifogás előterjesztésének lehetősége a választottbírósági ítélet ellen irányuló keresetben.#C-168/05. sz. ügy.

text:
      C‑168/05. sz. ügy
      Elisa María Mostaza Claro
      kontra
      Centro Móvil Milenium SL
      (az Audiencia Provincial de Madrid [Spanyolország] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)
      „93/13/EGK irányelv – A fogyasztókkal kötött szerződésekben alkalmazott tisztességtelen feltételek – Tisztességtelen feltétel elleni kifogás hiánya a választottbírósági eljárás során – E kifogás előterjesztésének lehetősége a választottbírósági ítélet ellen irányuló keresetben”
      Az ítélet összefoglalása
      Jogszabályok közelítése – A fogyasztókkal kötött szerződésekben alkalmazott tisztességtelen feltételek – 93/13 irányelv
      (93/13 tanácsi irányelv, 3. cikk, (1) bekezdés, t) pont, és 6. cikk, (1) bekezdés)
      A fogyasztókkal kötött szerződésekben alkalmazott tisztességtelen feltételekről szóló 93/13 irányelvet akként kell értelmezni,
         hogy valamely választottbírósági ítélet hatályon kívül helyezése iránti keresetet elbíráló nemzeti bíróság akkor is köteles
         vizsgálni a választottbírósági kikötés semmisségét, és hatályon kívül helyezni ezt a választottbírósági ítéletet, amennyiben
         megállapítja, hogy a fenti szerződés a fogyasztóra nézve hátrányos tisztességtelen feltételt tartalmazott, ha a fogyasztó
         erre a semmisségre nem a választottbírósági eljárás során, hanem csak a hatályon kívül helyezés iránti keresetben hivatkozott.

      (vö. 39. pont és a rendelkező rész)
A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (első tanács)
      2006. október 26.(*)

      „93/13/EGK irányelv – A fogyasztókkal kötött szerződésekben alkalmazott tisztességtelen feltételek – Tisztességtelen feltétel elleni kifogás hiánya a választottbírósági eljárás során – E kifogás előterjesztésének lehetősége a választottbírósági ítélet ellen irányuló keresetben”
      A C‑168/05. sz. ügyben,
      az EK 234. cikk alapján benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában, amelyet az Audiencia Provincial de Madrid
         (Spanyolország) a Bírósághoz 2005. április 14‑én érkezett, 2005. február 15‑i határozatával terjesztett elő az előtte

      Elisa María Mostaza Claro
      és
      a Centro Móvil Milenium SL
      között folyamatban lévő eljárásban,
      A BÍRÓSÁG (első tanács),
      tagjai: P. Jann tanácselnök, K. Lenaerts, J. N. Cunha Rodrigues (előadó), Juhász E. és M. Ilešič bírák,
      főtanácsnok: A. Tizzano,
      hivatalvezető: R. Grass,
      tekintettel az írásbeli szakaszra,
      figyelembe véve a következők által előterjesztett észrevételeket:
      –        Centro Móvil Milenium SL képviseletében H. García Pi abogado,
      –        a spanyol kormány képviseletében E. Braquehais Conesa, meghatalmazotti minőségben,
      –        a német kormány képviseletében C. Schulze‑Bahr, meghatalmazotti minőségben,
      –        a magyar kormány képviseletében Gottfried P., meghatalmazotti minőségben,
      –        a finn kormány képviseletében T. Pynnä, meghatalmazotti minőségben,
      –        az Európai Közösségek Bizottsága képviseletében A. Aresu és L. Escobar Guerrero, meghatalmazotti minőségben,
      a főtanácsnok indítványának a 2006. április 27‑i tárgyaláson történt meghallgatását követően,
      meghozta a következő
      Ítéletet
      1        Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem a fogyasztókkal kötött szerződésekben alkalmazott tisztességtelen feltételekről szóló,
         1993. április 5‑i 93/13/EGK tanácsi irányelv (HL L 95., 29. o.; magyar nyelvű különkiadás 15. fejezet, 2. kötet, 288. o.;
         a továbbiakban: irányelv) értelmezésére vonatkozik.

      2        E kérelmet Elisa María Mostaza Claro és a Centro Móvil Milenium SL (a továbbiakban: a Móvil) között – az előbbi által e társasággal
         kötött szerződésben szereplő választottbírósági kikötés érvényességének tárgyában – folyamatban lévő eljárásban nyújtották
         be.

       Jogi háttér
       A közösségi szabályozás
      3        Az irányelv 3. cikkének (1) bekezdése előírja:

      „Egyedileg meg nem tárgyalt szerződési feltétel abban az esetben tekintendő tisztességtelen feltételnek, ha a jóhiszeműség
         követelményével ellentétben a felek szerződésből eredő jogaiban és kötelezettségeiben jelentős egyenlőtlenséget idéz elő a
         fogyasztó kárára.”

      4        Az irányelv 6. cikkének (1) bekezdése értelmében:

      „A tagállamok előírják, hogy fogyasztókkal kötött szerződésekben az eladó vagy szolgáltató által alkalmazott tisztességtelen
         feltételek a saját nemzeti jogszabályok rendelkezései szerint nem jelentenek kötelezettséget a fogyasztóra nézve, és ha a
         szerződés a tisztességtelen feltételek kihagyásával is teljesíthető, a szerződés változatlan feltételekkel továbbra is köti
         a feleket.”

      5        Az irányelv 7. cikkének (1) bekezdése értelmében:

      „A tagállamok a fogyasztók és a szakmai versenytársak érdekében gondoskodnak arról, hogy megfelelő és hatékony eszközök álljanak
         rendelkezésre ahhoz, hogy megszüntessék az eladók vagy szolgáltatók fogyasztókkal kötött szerződéseiben a tisztességtelen
         feltételek alkalmazását.”

      6        Az irányelv melléklete tartalmazza azoknak a feltételeknek a jelzésszerű felsorolását, amelyek tisztességtelennek tekinthetők.
         Ezek között a melléklet 1. pontjának q) alpontja azokra a feltételekre vonatkozik, amelyek tárgya vagy hatása az, hogy

      „kizárják vagy gátolják a fogyasztó jogainak érvényesítését peres eljárás kezdeményezése vonatkozásában, vagy más jogorvoslati
         lehetőség igénybevételében, különösen arra kötelezve a fogyasztót, hogy csak jogszabályi rendelkezések által nem kötött döntőbírósághoz
         fordulhat, jogtalanul korlátozva a rendelkezésére álló bizonyítékokat, vagy olyan bizonyítási terhet róva a fogyasztóra, amelyet
         az alkalmazandó jog értelmében rendesen a másik szerződő félnek kellene viselnie.”

       A nemzeti szabályozás
      7        A spanyol jogban a fogyasztók tisztességtelen feltételekkel szembeni védelmét a fogyasztók és felhasználók védelméről szóló,
         1984. július 19‑i 26/1984. sz. általános törvény (Ley General 26/1984 para la Defensa de los Consumidores y Usuarios, BOE
         n°176., 1984. július 24., a továbbiakban: 26/1984 törvény) biztosítja.

      8        A 26/1984 törvényt az általános szerződési feltételekről szóló, 1998. április 13‑i 7/1998. sz. törvény (Ley 7/1998 sobre Condiciones
         Generales de la Contratación, BOE n°89., 1998. április 14., a továbbiakban: 7/1998 törvény) módosította, amely az irányelvet
         átültette a nemzeti jogba.

      9        A 7/1998 törvény a 26/1984 törvénybe a 10a. §‑t és egy első kiegészítő rendelkezést iktatott.

      10      A 26/1984 törvény 10a. §-ának (1) bekezdése értemében „minden olyan egyedileg meg nem tárgyalt rendelkezés tisztességtelen
         feltételnek tekintendő, amely a jóhiszeműség követelményével ellentétben a felek szerződésből eredő jogaiban és kötelezettségeiben
         jelentős egyenlőtlenséget idéz elő a fogyasztó kárára. A jelen törvény első kiegészítő rendelkezésében felsorolt valamennyi
         rendelkezés tisztességtelen feltételnek tekintendő. […]”

      11      A 26/1984 törvény első kiegészítő rendelkezése lényegében az irányelvhez csatolt mellékletben szereplő, tisztességtelennek
         minősíthető feltételeket sorolja fel, példálózó jelleggel. E kiegészítő rendelkezés 26. pontja értelmében tisztességtelennek
         tekintendő „a fogyasztási ügyekkel foglalkozó választottbíróságtól eltérő választottbírósághoz fordulásra való kötelezés,
         kivéve a valamely sajátos ágazatban vagy egyedi esetben jogszabályi rendelkezések által létrehozott választottbíróságokat.”

      12      A 7/1998 törvény 8. §‑a előírja, hogy:

      1.      Semmisek azok az általános feltételek, amelyek a szerződő fél sérelmére ellentmondanak a törvény vagy egyéb kötelező erejű
         vagy tiltó jogszabálynak, feltéve ha ezek megsértésük tekintetében nem írnak elő egyéb szankciókat.

      2.      Semmisek különösen a fogyasztókkal kötött szerződésekben alkalmazott olyan tisztességtelen általános feltételek, amelyeket
         a 26/1984 általános törvény 10a. §-a és első kiegészítő rendelkezése határoz meg […].”

      13      Az alapügy tényállásának keletkezése idején a választottbírósági eljárást a választottbíráskodásról szóló, 1988. december
         5‑i 36/1988. sz. törvény (Ley 36/1988 de Arbitraje, BOE n°293., 1988. december 7., a továbbiakban: 36/1988 törvény) szabályozta.

      14      A 36/1988 törvény 23. §‑ának (1) bekezdése előírta:

      „A választottbírósági döntéssel szemben a választott bírák objektív hatáskörének hiánya, választottbírósági kikötés hiánya,
         semmissége vagy érvénytelensége okán emelt kifogást a felek kérelmeinek beterjesztésével egy időben kell előterjeszteni.”

      15      A 36/1988 törvény 45. §‑a szerint:

      „A választottbírósági ítéletet csak az alábbi esetekben lehet hatályon kívül helyezni:
      1.      Amennyiben a választottbírósági kikötés semmis.
      […]
      5.      Amennyiben az ítélet a közrendbe ütközik.”
       Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés
      16      2002. május 2‑án mobiltelefon-szolgáltatásról szóló szerződés jött létre a Móvil és Elisa María Mostaza Claro között. E szerződésben
         olyan választottbírósági kikötés szerepelt, amely minden, a szerződéssel kapcsolatos vitát az Asociación Europea de Arbitraje
         de Derecho y Equidad (Jogi és méltányossági választottbíróságok európai szövetsége, a továbbiakban: AEADE) elé utalt.

      17      Mivel Elisa María Mostaza Claro nem tartotta be az előfizetés minimális időtartamát, a Móvil választottbírósági eljárást indított
         az AEADE‑nál. 2003. július 25‑i levelében az AEADE 10 napos határidőt szabott Elisa María Mostaza Claro számára, hogy elutasítsa
         a választottbírósági eljárást, tájékoztatva, hogy elutasítás esetén nyitva áll számára a rendes bírósági út. Elisa María Mostaza
         Claro előadta az ügy érdemével kapcsolatos érvelését, de nem utasította el a választottbírósági eljárást, és a választottbírósági
         kikötés semmisségére sem hivatkozott. A jogvitában ezután rá nézve hátrányos döntés született.

      18      Elisa María Mostaza Claro a kérdést előterjesztő bírság előtt megtámadta az AEADE által hozott választottbírósági ítéletet,
         és azt állította, hogy a választottbírósági kikötés tisztességtelen jellege miatt a választottbírósági kikötés semmis.

      19      Előzetes döntéshozatalra utaló határozatában az Audiencia Provincial de Madrid megállapította, hogy nem kétséges, hogy a hivatkozott
         választottbírósági kikötés tisztességtelen szerződéses feltételt tartalmaz, tehát semmis.

      20      Tekintve azonban, hogy Elisa María Mostaza Claro a választottbírósági eljárás keretében nem hivatkozott e semmisségre, és
         a nemzeti jognak az irányelvvel összeegyeztethető értelmezése céljából az Audiencia Provincial de Madrid felfüggesztette eljárását,
         és előzetes döntéshozatal céljából az alábbi kérdést terjesztette a Bíróság elé:

      „A […] 93/13/EGK tanácsi irányelv szerinti fogyasztóvédelem értelmezhető‑e akképpen, hogy valamely választottbírósági ítélet
         hatályon kívül helyezése iránti keresetet elbíráló bíróság köteles vizsgálni a választottbírósági kikötés semmisségét és hatályon
         kívül helyezni a választottbírósági ítéletet, amennyiben megállapítja, hogy a fenti szerződés a fogyasztóra nézve hátrányos
         tisztességtelen feltételt tartalmazott, ha a fogyasztó az említett semmisségre a hatályon kívül helyezés iránti keresetben,
         és nem a választottbírósági eljárás során hivatkozott?”

       Előzetes észrevételek
      21      A kérdést előterjesztő bíróság által a Bíróságnak megküldött iratokból kiderül, hogy az előbbi megállapította a Móvil és Elisa
         María Mostaza Claro között létrejött szerződésben szereplő választottbírósági kikötés tisztességtelen jellegét.

      22      E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy a Bíróság nem dönthet a közösségi jogalkotó által a célból használt általános kritériumok
         alkalmazása tekintetében, hogy egy, az adott tényállás körülményei függvényében vizsgálandó, egyedi feltétel vonatkozásában
         meg lehessen határozni a tisztességtelen feltétel fogalmát (a C‑237/02. sz. Freiburger Kommunalbauten ügyben 2004. április
         1‑jén hozott ítélet [EBHT 2004., I‑3403. o.] 22. pontja).

      23      A nemzeti bíróság feladata tehát annak megállapítása, hogy az olyan szerződési feltétel, mint az alapügyben szereplő, megfelel‑e
         mindazon kritériumoknak, amelyek szerint valamely feltételt tisztességtelennek lehet minősíteni az irányelv 3. cikkének (1) bekezdése
         értelmében (a fent hivatkozott Freiburger Kommunalbauten ügyben hozott ítélet 25. pontja).

       Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésről
      24      Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a közösségi szabályozás hiányában a jogalanyok közösségi jogból származó jogainak
         a védelmét biztosító eljárási szabályok a tagállamok eljárási autonómiájának elve alapján minden egyes tagállam belső jogrendjébe
         tartoznak, azzal a feltétellel azonban, hogy azok nem lehetnek kedvezőtlenebbek a hasonló jellegű belső esetekre vonatkozókhoz
         képest (az egyenértékűség elve), és nem tehetik gyakorlatilag lehetetlenné vagy rendkívül nehézzé a közösségi jogrend által
         biztosított jogok gyakorlását (a tényleges érvényesülés elve) (lásd különösen a C‑78/98. sz. Preston és társai ügyben 2000.
         május 16‑án hozott ítélet [EBHT 2000., I‑3201. o.] 31. pontját és a C‑392/04. sz. és C‑422/04. sz., i‑21 Germany és Arcor‑ügyben
         2006. szeptember 19‑én hozott ítélet [az EBHT-ban még nem tették közzé] 57. pontját).

      25      Az irányelv által létrehozott védelmi rendszer azon az elven alapszik, hogy a fogyasztó az eladóhoz vagy szolgáltatóhoz képest
         hátrányos helyzetben van, mind tárgyalási lehetőségei, mind pedig információs szintje tekintetében, amely helyzet az eladó
         vagy szolgáltató által előzetesen meghatározott feltételek elfogadásához vezet, anélkül hogy a fogyasztó befolyásolni tudná
         ezek tartalmát (a C‑240/98–C‑244/98. sz., Océano Grupo Editorial és Salvat Editores egyesített ügyekben 2000. június 27‑én
         hozott ítélet [EBHT 2000., I‑4941. o.] 25. pontja).

      26      A fogyasztó és az eladó vagy szolgáltató közötti egyenlőtlen helyzetet csak a szerződő feleken kívüli, pozitív beavatkozás
         egyenlítheti ki (a fent hivatkozott Océano Grupo Editorial és Salvat Editores ügyekben hozott ítélet 27. pontja).

      27      A Bíróság ezen elvek fényében állapította meg, hogy a bíróság azon lehetősége, hogy hivatalból vizsgálja a feltételek tisztességtelen
         voltát, éppúgy megfelelő eszköz az irányelv 6. cikkében foglalt eredmény elérésére, vagyis annak megakadályozására, hogy az
         egyéni fogyasztót a tisztességtelen feltételek kössék, mint annak elősegítésére, hogy az irányelv 7. cikkében szereplő cél
         elérhetővé váljon, mivel az említett vizsgálat esetleges visszatartó erejének köszönhetően megszűnhet a tisztességtelen feltételek
         alkalmazása a fogyasztók és az eladók vagy szolgáltatók között létrejött szerződésekben (a fent hivatkozott Océano Grupo Editorial
         és Salvat Editores ügyekben hozott ítélet 28. pontja, valamint a C‑473/00. sz. Cofidis‑ügyben 2002. november 21‑én hozott
         ítélet [EBHT 2002., I‑10875. o.] 32. pontja).

      28      Ezen, a bíróság számára elismert lehetőség szükségesnek minősült a fogyasztó hatékony védelmének biztosításához, különös tekintettel
         azon nem elhanyagolható kockázatra, amely abból ered, hogy nem ismeri jogait, vagy nehézségekkel találja magát szemben ezek
         érvényesítése során (a fent hivatkozott Océano Grupo Editorial és Salvat Editores ügyekben hozott ítélet 26. pontja, valamint
         a Cofidis‑ügyben hozott ítélet 33. pontja).

      29      Az irányelv által a fogyasztóknak nyújtott védelem így kiterjed azokra az esetekre is, amikor az eladóval vagy szolgáltatóval
         tisztességtelen feltételeket tartalmazó szerződést kötött fogyasztó tartózkodik attól, hogy e feltétel tisztességtelen jellegére
         hivatkozzon, vagy azért, mert nem ismeri jogait, vagy azért, mert e hivatkozástól visszatartják őt egy esetleges bírósági
         eljárás költségei (a fent hivatkozott Cofidis‑ügyben hozott ítélet 34. pontja).

      30      E körülményekre tekintettel az irányelv 6. cikke által követett célkitűzés, amely – amint arra a jelen ítélet 27. pontjában
         is hivatkozás történt – annak előírására kötelezi a tagállamokat, hogy a tisztességtelen feltételek ne jelentsenek kötelezettséget
         a fogyasztókra nézve, nem érhető el, ha egy választottbírósági ítélet hatályon kívül helyezése iránti keresetet elbíráló bíróság
         csak azért nem vizsgálhatta ezen ítélet semmisségét, mert a fogyasztó a választottbírósági eljárás keretében nem hivatkozott
         a választottbírósági kikötés semmisségére.

      31      A fogyasztó e mulasztását tehát semmiképpen nem tehetné jóvá a szerződéshez viszonyított harmadik személyek cselekvése. Az
         irányelv által létrehozott sajátos védelmi rendszer tehát végső soron sérülne.

      32      A spanyol szabályozás éppen ebbe az irányba fejlődött. Ugyanis bár az alapügyben nem alkalmazható, nem érdektelen megjegyezni,
         hogy a választottbíráskodásról szóló, 2003. december 23‑i 60/2003. sz. törvény (Ley 60/2003 de Arbitraje, BOE n°309., 2003.
         december 26.) már nem írja elő, hogy a választottbíráskodás elleni kifogást, különösen a választottbírósági kikötés semmissége
         okán, a felek kérelmeinek beterjesztésével egy időben kell előterjeszteni.

      33      A Móvil és a német kormány arra hivatkozik, hogy ha a bíróság egy választottbírósági kikötés semmisségét abban az esetben
         is mérlegelheti, ha a kifogást nem a választottbírósági eljárás keretében terjesztették elő, ez súlyosan veszélyeztetheti
         a választottbírósági ítéletek hatékony érvényesülését.

      34      Ez az érvelés újból azt állapítja meg, hogy a választottbírósági eljárás hatékonyságát biztosítani kívánó követelmények igazolják
         azt, hogy a választottbírósági határozatok felülvizsgálata korlátozott jellegű, és hogy egy határozat hatályon kívül helyezése
         csak kivételes esetben érhető el (a C‑126/97. sz. Eco Swiss ügyben 1999. június 1‑jén hozott ítélet [EBHT 1997., I‑3055. o.]
         35. pontja).

      35      Mindenesetre a Bíróság már megállapította, hogy amennyiben valamely nemzeti bíróságnak a belső eljárási szabályai szerint
         helyt kell adnia valamely választottbírósági ítélet hatályon kívül helyezése iránti, a közrendre vonatkozó nemzeti szabályok
         megszegésére alapított kérelemnek, akkor a nemzeti bíróságnak az ilyen jellegű közösségi jogszabályok megszegésén alapuló
         kérelemnek is helyt kell adnia (lásd ebben az értelemben a fent hivatkozott Eco Swiss ügyben hozott ítélet 37. pontját).

      36      A fogyasztók védelmének jelentősége az irányelv 6. cikkének (1) bekezdésében annak előírására késztette a közösségi jogalkotót,
         hogy a valamely fogyasztó által eladóval vagy szolgáltatóval kötött szerződésben szereplő tisztességtelen feltételek „nem
         jelentenek kötelezettséget a fogyasztóra nézve”. Egy olyan kötelező erejű rendelkezésről van szó, amely az egyik szerződő
         fél hátrányosabb helyzetére tekintettel arra irányul, hogy a szerződő felek jogai és kötelezettségei tekintetében általa megállapított
         formális egyensúlyt a szerződő felek egyenlőségét helyreállító, valódi egyensúllyal helyettesítse.

      37      Az irányelv egyébként a fogyasztó védelmének megerősítésére irányulva az EK 3. cikk (1) bekezdése t) pontjának értelmében
         olyan intézkedésnek minősül, amely elengedhetetlen a Közösségre bízott feladatok megvalósításához és különösen a Közösség
         egész területén az életszínvonal és életminőség javításának biztosításához (az EK 81. cikk vonatkozásában lásd analógia útján
         a fent hivatkozott Eco Swiss ügyben hozott ítélet 36. pontját).

      38      Azon közérdek jellege és jelentősége, amelyen az irányelv által a fogyasztóknak biztosított védelem alapul, indokolja továbbá,
         hogy a nemzeti bíróság hivatalból legyen köteles vizsgálni valamely szerződéses feltétel tisztességtelen jellegét, ezzel ellensúlyozván
         a fogyasztó és az eladó vagy szolgáltató közötti egyenlőtlen helyzetet.

      39      A fentieket figyelembe véve az előterjesztett kérdésre azt a választ kell adni, hogy az irányelvet akként kell értelmezni,
         hogy valamely választottbírósági ítélet hatályon kívül helyezése iránti keresetet elbíráló nemzeti bíróság akkor is köteles
         vizsgálni a választottbírósági kikötés semmisségét és megsemmisíteni ezt a választottbírósági ítéletet, amennyiben megállapítja,
         hogy a fenti szerződés a fogyasztóra nézve hátrányos tisztességtelen feltételt tartalmazott, ha a fogyasztó erre a semmisségre
         nem a választottbírósági eljárás során, hanem csak a hatályon kívül helyezés iránti keresetben hivatkozott.

       A költségekről
      40      Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás
         egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült
         költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.

      A fenti indokok alapján a Bíróság (első tanács) a következőképpen határozott:
      A fogyasztókkal kötött szerződésekben alkalmazott tisztességtelen feltételekről szóló, 1993. április 5‑i 93/13/EGK tanácsi
            irányelvet akként kell értelmezni, hogy valamely választottbírósági ítélet hatályon kívül helyezése iránti keresetet elbíráló
            nemzeti bíróság akkor is köteles vizsgálni a választottbírósági kikötés semmisségét és hatályon kívül helyezni ezt a választottbírósági
            ítéletet, amennyiben megállapítja, hogy a fenti szerződés a fogyasztóra nézve hátrányos tisztességtelen feltételt tartalmazott,
            ha a fogyasztó erre a semmisségre nem a választottbírósági eljárás során, hanem csak a hatályon kívül helyezés iránti keresetben
            hivatkozott.
      Aláírások
      * Az eljárás nyelve: spanyol.