title: A Törvényszék (harmadik tanács) 2011. július 6-i ítélete. # i-content Ltd Zweigniederlassung Deutschland kontra Belső Piaci Harmonizációs Hivatal (védjegyek és formatervezési minták) (OHIM). # Közösségi védjegy - A BETWIN közösségi szóvédjegy bejelentése - Feltétlen kizáró okok - Leíró jelleg -A 207/2009/EK rendelet 7. cikke (1) bekezdésének b) és c) pontja - Indokolási kötelezettség - Egyenlő bánásmód - EK 49. cikk. # T-258/09. sz. ügy

text:
      T‑258/09. sz. ügy
      i-content Ltd Zweigniederlassung Deutschland
      kontra
      Belső Piaci Harmonizációs Hivatal (védjegyek és formatervezési minták) (OHIM)
      „Közösségi védjegy – A BETWIN közösségi szóvédjegy bejelentése – Feltétlen kizáró okok – Leíró jelleg – A 207/2009/EK rendelet 7. cikke (1) bekezdésének b) és c) pontja – Indokolási kötelezettség – Egyenlő bánásmód – EK 49. cikk”
      Az ítélet összefoglalása
      1.      Közösségi védjegy – A közösségi védjegy meghatározása és megszerzése – Feltétlen kizáró okok – Kizárólag olyan jelekből vagy
            adatokból álló védjegyek, amelyek valamely áru jellemzőinek leírására szolgálhatnak
      (207/2009 tanácsi rendelet, 7. cikk, (1) bekezdés, c) pont)
      2.      Közösségi védjegy – A közösségi védjegy meghatározása és megszerzése – Feltétlen kizáró okok – A kizáró okoknak a lajstromozás
            iránti kérelemmel érintett egyes árukra vagy szolgáltatásokra tekintettel történő külön vizsgálata – A lajstromozás megtagadására
            vonatkozó indokolásának kötelezettség – Terjedelem
      (207/2009 tanácsi rendelet, 7. cikk, (1) bekezdés és 75. cikk)
      3.      Közösségi védjegy – Az OHIM határozatai – Jogszerűség – A közösségi bíróság által végzett vizsgálat – Szempontok – Ezek alkalmazása
            a hátrányos megkülönböztetés tilalma elvének az OHIM határozathozatali gyakorlata általi megsértésére alapított jogalap tekintetében
      (207/2009 tanácsi rendelet, 7. cikk és 76. cikk, (1) bekezdés)
      1.      A BETWIN szómegjelölés a 207/2009 rendelet 7. cikke (1) bekezdésének c) pontja értelmében az angol nyelvű vásárlóközönség
         tekintetében leíró jellegű a Nizzai Megállapodás szerinti 41. osztályba tartozó „előadások, játékok, sorsolások, versenyek,
         bálok, sorshúzások, pályázatok tervezése és fejlesztése; szórakoztató események; show‑műsorok, játékok, sorsolások, vetélkedők,
         bálok, sorshúzások, különböző nyereményjátékok gyártása, szervezése és lebonyolítása; játékkaszinók üzemeltetése; sport‑,
         játék‑, fogadó‑, és sorsolási létesítmények szolgáltatásai (internet útján is); sport‑, játék‑, fogadó‑, és sorsolási felszerelések
         rendelkezésre bocsátása (az interneten és internet útján is); játéktermek üzemeltetése; interaktív számítógépes játékok rendelkezésre
         bocsátása, játékkaszinók, szerencsejátékok, kártyajátékok, fogadások, sportfogadások, ügyességi játékok és általában játékok
         üzemeltetése, lebonyolítása és szervezése; játékautomaták; játékkaszinók üzemeltetése; játéktermek üzemeltetése; különféle
         fogadási és sorsjátékközpontok üzemeltetése” szolgáltatások vonatkozásában, és az említett megállapodás 35. osztálya szerinti
         „bálok, sorshúzások, nyereményjátékok tervezése és fejlesztése üzleti, szervezési és hirdetési szempontból” szolgáltatások
         vonatkozásában.

      Mivel a „bet” (fogadni, fogadás) és a „win” (nyerni, nyeremény) angol szavak kombinációja a „fogadás és nyerés” lehetőségét
         idézi fel, az közvetlenül érthető az érintett vásárlóközönség számára. Ráadásul szoros kapcsolat áll fenn a két szó jelentése
         között: azért fogadunk, hogy nyerjünk, illetve a nyeréshez előbb téteket kell tenni. Az „and” szó elhagyása semmit nem vesz
         el a „betwin” összetett szó egyértelmű jelentéséből. Ugyanis akár két egymást követő főnévként, főnévi igenévként vagy felszólító
         módú igealakként értjük, nem olyan szokatlan vagy önkényes összetételről van szó, amelynek az értelme távol esne az azt alkotó
         elemek egyszerű összességének értelmétől. A „bet” és a „win” szavak kölcsönhatásukban egyértelműen a szóban forgó szolgáltatások
         rendeltetéséről és használatuk körülményeiről tájékoztatnak, és ezért azok tekintetében leíró jellegűek.

      (vö. 26., 32–35., 40. pont)
      2.      A feltétlen kizáró okok vizsgálatának a védjegybejelentésben szereplő valamennyi árura vagy szolgáltatásra vonatkoznia kell,
         és a Belső Piaci Harmonizációs Hivatalnak (védjegyek és formatervezési minták) a védjegybejelentést elutasító határozatát
         főszabály szerint valamennyi említett áru vagy szolgáltatás vonatkozásában meg kell indokolnia. Ha valamely áru‑ vagy szolgáltatáscsoportra
         ugyanaz a kizáró ok vonatkozik, az OHIM‑nak elegendő valamennyi érintett árura vagy szolgáltatásra vonatkozóan átfogó indokolást
         adnia. E lehetőség azonban nem veszélyeztetheti azt a lényeges követelményt, hogy az uniós jog által biztosított valamely
         jogban való részesítést elutasító valamennyi határozat bírói felülvizsgálat tárgya lehessen, amely felülvizsgálatnak biztosítania
         kell az adott jog hatékony védelmét, és ebből adódóan az elutasítás indokolásának jogszerűségére kell irányulnia.

      A fellebbezési tanács azon lehetősége, hogy több árura vagy szolgáltatásra vonatkozóan átfogó indokolást adjon, csak olyan
         árukra és szolgáltatásokra terjedhet ki, amelyek között kellően közvetlen és konkrét kapcsolat áll fenn ahhoz, hogy olyan
         kellően homogén csoportot alkossanak, amelynek alapján a szóban forgó határozat indokolását alkotó ténybeli és jogi megfontolások
         összessége egyrészt minden egyes, e csoportba tartozó termék és szolgáltatás vonatkozásában megfelelően kifejezi a fellebbezési
         tanács által alkalmazott érvelést, másrészt minden egyes érintett árura és szolgáltatásra nézve önállóan lehet alkalmazni.
         Közelebbről, még abban az esetben is, ha a szóban forgó áruk vagy szolgáltatások a Nizzai Megállapodás értelmében azonos osztályba
         tartoznak, önmagában ez a tény nem elegendő a kellő homogenitás megállapításához, mivel ezen osztályok gyakran a termékek
         vagy szolgáltatások olyan széles skáláját fogják át, amelyek között nem szükségszerűen áll fenn kellően közvetlen és konkrét
         kapcsolat.

      (vö. 42–45. pont)
      3.      A Belső Piaci Harmonizációs Hivatal (védjegyek és formatervezési minták) fellebbezési tanácsainak a megjelölés közösségi védjegyként
         történő lajstromozására vonatkozó, a közösségi védjegyről szóló 207/2009 rendelet alapján meghozandó határozatai nem diszkrecionális
         jogkörben, hanem mérlegelést nem engedő hatáskör gyakorlása során hozott határozatok. Ezért a fellebbezési tanácsok határozatainak
         jogszerűségét kizárólag az uniós bíróság által értelmezett, említett rendelet alapján lehet megítélni, nem pedig a fellebbezési
         tanácsok korábbi határozathozatali gyakorlata alapján.

      A közösségi bíróság előtt felhozott azon jogalap vonatkozásában tehát, miszerint az OHIM megsértette a hátrányos megkülönböztetés
         tilalmának elvét az adott megjelölés lajstromozásának megtagadásával, jóllehet korábban elismerte egy ahhoz hasonló megjelölés
         lajstromozhatóságát, kétféle eset létezik.

      Abban az esetben, ha egy korábbi ügyben a fellebbezési tanács egy megjelölés közösségi védjegyként történő lajstromozhatóságát
         elismerve helyesen alkalmazta a 207/2009 rendelet vonatkozó rendelkezéseit, és egy későbbi, a korábbihoz hasonló ügyben a
         fellebbezési tanács a korábbival ellentétes határozatot hozott, a közösségi bíróságnak hatályon kívül kell helyeznie ezen
         utóbbi határozatot a 207/2009 rendelet vonatkozó rendelkezéseinek megsértése miatt. Ezen első esetben a hátrányos megkülönböztetés
         tilalma elvének megsértésére alapított jogalap tehát hatástalan. Ezzel szemben, amennyiben egy korábbi ügyben a fellebbezési
         tanács egy megjelölés közösségi védjegyként történő lajstromozhatóságát elismerve jogi tévedést követett el, és egy későbbi,
         a korábbihoz hasonló ügyben a fellebbezési tanács a korábbival ellentétes határozatot hozott, az első határozatra nem lehet
         hasznosan hivatkozni az utóbbi határozat hatályon kívül helyezése iránti kérelem alátámasztása céljából. Az egyenlő bánásmód
         elvének tiszteletben tartását ugyanis össze kell egyeztetni a jogszerűség elvének tiszteletben tartásával, amely szerint a
         harmadik személy javára elkövetett jogellenes cselekményre előnyök szerzése végett senki nem hivatkozhat. Következésképpen
         ezen második esetben a hátrányos megkülönböztetés tilalma elvének megsértéséből eredő jogalap ugyancsak hatástalan.

      Egyébiránt a 207/2009 rendelet 76. cikke (1) bekezdésének első mondatából következik, hogy az OHIM elbírálóinak, és fellebbezés
         esetén az OHIM fellebbezési tanácsainak hivatalból vizsgálniuk kell a tényeket annak megállapításához, hogy a bejelentett
         védjegyre vonatkoznak‑e a rendelet 7. cikkében foglalt lajstromozást kizáró okok. Márpedig a mérlegelést nem engedő hatáskörre
         és a jogszerűség elvére tekintettel e vizsgálatnak az említett rendelet 7. cikke alkalmazásának feltételeire kell összpontosulnia,
         és nem vonható le belőle az a következtetés, hogy az OHIM fórumait kötik a korábbi védjegyek lajstromozásának feltételei.

      (vö. 77–79., 81. pont)
A TÖRVÉNYSZÉK ÍTÉLETE (harmadik tanács)
      2011. július 6.(*)

      „Közösségi védjegy – A BETWIN közösségi szóvédjegy bejelentése – Feltétlen kizáró okok – Leíró jelleg – A 207/2009/EK rendelet 7. cikke (1) bekezdésének b) és c) pontja – Indokolási kötelezettség – Egyenlő bánásmód – EK 49. cikk”
      A T‑258/09. sz. ügyben,
      az i‑content Ltd Zweigniederlassung Deutschland (székhelye: Berlin [Németország], képviselik kezdetben: A. Nordemann, később: A. Nordemann és T. Boddien ügyvédek)

      felperesnek
      a Belső Piaci Harmonizációs Hivatal (védjegyek és formatervezési minták) (OHIM) (képviseli: S. Schäffner, meghatalmazotti minőségben)

      alperes ellen
      az OHIM negyedik fellebbezési tanácsa 2009. május 4‑i, a BETWIN szómegjelölés közösségi védjegyként történő lajstromozása
         iránti kérelem vonatkozásában hozott határozatának (R 1528/2008‑4. sz. ügy) hatályon kívül helyezése iránt benyújtott keresete
         tárgyában,

      A TÖRVÉNYSZÉK (harmadik tanács),
      tagjai: Czúcz O. elnök (előadó), I. Labucka és K. O’Higgins bírák,
      hivatalvezető: C. Heeren tanácsos,
      tekintettel a Törvényszék Hivatalához 2009. július 6‑án benyújtott keresetlevélre,
      tekintettel a Törvényszék Hivatalához 2009. október 7‑én benyújtott válaszbeadványra,
      tekintettel a Törvényszék Hivatalához 2010. január 6‑án benyújtott válaszra,
      a 2010. november 30‑i tárgyalást követően,
      meghozta a következő
      Ítéletet
       A jogvita előzményei
      1        2008 április 20‑án a felperes i‑content Ltd Zweigniederlassung Deutschland közösségi védjegybejelentést tett a Belső Piaci
         Harmonizációs Hivatalnál (védjegyek és formatervezési minták) (OHIM) a BETWIN szómegjelölés lajstromozása iránt a közösségi
         védjegyről szóló, 1993. december 20‑i 40/94/EK módosított tanácsi rendelet (HL 1994. L 11.,1. o.; magyar nyelvű különkiadás
         17. fejezet,1. kötet, 146. o.) (helyébe lépett a közösségi védjegyről szóló, 2009. február 26‑i 207/2009/EK tanácsi rendelet
         [HL L 78., 1. o.]) alapján.

      2        A bejelentést a védjegyekkel ellátható termékek és szolgáltatások nemzetközi osztályozására vonatkozó, felülvizsgált és módosított,
         1957. június 15‑i Nizzai Megállapodás szerinti 35., 38. és 41. osztályba tartozó szolgáltatásokkal kapcsolatban tették, az
         egyes osztályoknak megfelelő alábbi leírással:

      –        35. osztály: „Reklámozás; kereskedelmi ügyletek; kereskedelmi adminisztráció; tanácsadás vállalkozások számára, irodai munkák;
         gazdasági előrejelzések és elemzések; magatartáselemzés; marketing; direkt marketing; piackutatás; közönségszolgálat (Public
         Relations); becslés ügyletekben; tanácsadás vállalkozások szervezéséhez és ügyvezetéséhez; értékesítési promóció (Sales Promotion)
         (mások számára); hirdetések értékesítése; ügynöki szolgáltatások, azaz árukra vonatkozó adásvételi szerződések közvetítése;
         információk számítógépes adatbázisokba való rendezése; (információk) kereskedelmi ügyletekkel és vállalkozásokkal kapcsolatban;
         könyvelés, könyvelési szolgáltatások; reklámidő bérlete távközlési médiumban; reklámanyagok terjesztése; iratmásolás; közvéleménykutatás;
         reklámszövegek szerkesztése; tematikus újságcikkek összegyűjtése és válogatása; szövegfeldolgozás; kereskedelmi ügyletek közvetítése
         másoknak; hívóközpont üzemeltetése értékesítés, tanácsadás vagy ügyfélszolgálat céljából; projektek kidolgozása az ügyletek,
         a szervezés és a hirdetés területén; hirdetési célú szponzorálás; rádiós és televíziós adások tervezése és fejlesztése szervezési
         és hirdetési szempontból; gazdasági vagy reklámcélú kiállítások szervezése; előadások, játékok, sorsolások, versenyek, bálok,
         sorshúzások, nyereményjátékok tervezése és fejlesztése üzleti, szervezési és hirdetési szempontból; kommunikációs rendszerek,
         adatkezelési hálózatok, adat‑ és algoritmusbázisok fejlesztése különösen az interneten és internetes felhasználásra üzleti
         és szervezési szempontból; reklámanyagok kölcsönzése; személyzeti tanácsadás; gazdasági kutatás és adatgyűjtés, árverések
         szervezése; kereskedelmi adatgyűjtés; hirdetések levélben megrendelve; szakvéleményadás gazdasági ügyekben; értékbecslés;
         költséghasznossági elemzés; árügynökségek szolgáltatásai; üzleti tanácsadási szolgáltatás; televíziós reklámozás; üzleti információk;
         piackutatás és marketing; üzleti tervezés; iratmásolás; reklámszövegek publikálása; adatbázisok informatikai adminisztrációja;
         iratmásolás; ügyletek felügyelete; fájlok számítógépes adminisztrációja; import‑export ügynökség (működtetése); vállalkozásokkal
         kapcsolatos kutatás; gazdasági, statisztikai információk, informatikai adatbázisok és egyéb gazdasági információk gyűjtése,
         létrehozása és terjesztése; piacelemzés; hirdetési felületek kölcsönzése; piackutatás; reklámanyagok kölcsönzése; termékek
         hirdetési célú bemutatása; reklámügynökségek, hirdető ügynökségek szolgáltatásai; hirdetés plakátokon; kereskedelmi vagy reklámcélú
         vásárok szervezése; termékminták hirdetési célú terjesztése; elosztó‑, adagolóautomaták kölcsönzése; gazdasági előrejelzések
         (készítése); reklámok készítése harmadik felek részére; online hirdetői tevékenység számítógépes hálózaton; átírások (elkészítése);
         beszerzői szolgáltatások (áruk illetve szolgáltatások beszerzése) mások számára; hirdetési vagy eladásösztönzési célú manöken
         szolgáltatások; kutatás számítógépes nyilvántartásokban (mások számára); tematikus újságcikkek összegyűjtése és gyűteménybe
         rendezése; fénymásolási munkák; munkaerő‑toborzás; munkaerő kiválasztása pszichológiai tesztek segítségével; kereskedelmi
         vagy reklámcélú vásárok szervezése; hirdetések elhelyezése mások részére; adatok (kigyűjtése) informatikai adatbázisokból;
         számlázás; közvetlen reklám; adatok kigyűjtése informatikai adatbázisokból; rádiós reklámozás; fénymásolás; bemutatás audiovizuális
         eszközökkel hirdetés céljából; hirdetés reklámkiadványok útján; reklámanyagok (röplapok, prospektusok, nyomtatványok, áruminták)
         terjesztése”;

      –        38. osztály: „Távközlés; rádiós és televíziós műsorszórás kábelhálózatok közvetítésével is; információk gyűjtése és szolgáltatása;
         hírügynökségek; kommunikációs protokollok létrehozása és rendelkezésre bocsátása adatoknak két vagy több kommunikációs partner
         közötti kicserélésének vagy továbbításának lehetővé tétele érdekében; elektronikus postaláda rendelkezésre bocsátása; üzenetek
         továbbítása; üzenetek és képek továbbítása számítógép útján; hozzáférés biztosítása adatbázishoz adatoknak és információknak
         elektronikus média (internet) útján történő letöltése céljából; elektronikus levelezési szolgáltatások rendelkezésre bocsátása;
         rádiós műsorszórás; telefonszolgáltatások és teletextszolgáltatások teljesítése; videotex szolgáltatás; képek, hanginformációk,
         grafikák, adatok és más információk rádió, távközlési eszközök, elektronikus média vagy internet útján történő sugárzása,
         terjesztése és továbbítása; adatbázisokhoz való hozzáférés az interneten; elektronikus hirdetési szolgáltatások (távközlés);
         távközlési felszerelések rendelkezésre bocsátása áruk és szolgáltatások elektronikus adatközlés révén történő megrendelése
         céljából; műholdas átvitel; helyi és távolsági, visszahívási, külföldi és mobil telefonszolgáltatások; távvásárlási műsorok
         sugárzása; távközlés(sel kapcsolatos tájékoztatás); világméretű informatikai hálózathoz kapcsolódó távközlési kapcsolatok
         rendelkezésre bocsátása; üzenetek küldése informatikai hálózatokon; hálózatok használata üzenetek, képek, szövegek, hangok,
         jelek és adatok továbbítása céljából; sajtóüzenetek gyűjtése és szolgáltatása; hozzáférés biztosítása adatbázisokhoz; műsorszórás
         az interneten; üzenetek, dokumentumok és adatok fogadása és kibocsátása elektronikus átvitel útján; telefonhívások vagy távközlési
         üzenetek közvetítése; üzenetek (elektronikus) továbbítása; hirdetőtáblák és elektronikus üzenőtáblák közérdekű témákban; videotovábbítási
         szolgáltatások; információk sugárzása és továbbítása hálózatok vagy az internet útján; telefonkonferencia‑szolgáltatások;
         hangok, adatok, faxok, képek és információk vezeték nélküli elektronikus továbbítása; mozifilmek és audiovizuális műsorok
         sugárzása; szövegek, üzenetek, információk, hang, kép és adatok terjesztése és továbbítása; videotelefon szolgáltatások; rádiós
         műsorszórás; fizetős televíziós műsorszórás; online szolgáltatások és online továbbítások, azaz hang‑, kép‑ és videoadatok
         továbbítása, valamint videotelefon‑konferenciák és videokonferenciák rendelkezésre bocsátása”;

      –        41. osztály: „Fordítás; nevelés; szakmai képzés; szakmai gyakorlat; szórakoztatás; sport‑ és kulturális tevékenységek; különféle
         kulturális és oktatási célú eszmecserék, kollokviumok, konferenciák, kongresszusok, szemináriumok, szimpóziumok, műhelyek
         és kiállítások szervezése és lebonyolítása; szórakoztató események; show‑műsorok, játékok, sorsolások, vetélkedők, bálok,
         sorshúzások, különböző nyereményjátékok gyártása, szervezése és lebonyolítása; filmgyártás; show‑műsorok, rádiós és televíziós
         műsorok gyártása; szövegek és könyvek kiadása; golfpálya, szabadidőpark, üdülő‑ és pihenőterület üzemeltetése; színház, sportközpont,
         sportcsarnok, stadion és zeneelőadások, sport‑ és egyéb szórakoztató események szervezésére szolgáló létesítmény üzemeltetése;
         a nevelés, a szakmai képzés, a szakmai gyakorlat, a szórakozás, a sport vagy a kultúra területéhez tartozó felszerelések és
         tárgyak bérbeadása; mindenfajta tájékoztató szöveg kiadása, terjesztése és szerkesztése; fitnesz klubok üzemeltetése; játéktermi
         szolgáltatások nyújtása; játékkaszinók üzemeltetése; zenei gyártás; kép‑ és hangfelvételek; sport‑, játék‑, fogadó‑, és sorsolási
         létesítmények szolgáltatásai (internet útján is); sport‑, játék‑, fogadó‑, és sorsolási felszerelések rendelkezésre bocsátása
         (az interneten és internet útján is); játékokkal és különösen online számítógépes játékokkal, valamint játékok számítógépes
         kiegészítéseivel kapcsolatos információk rendelkezésre bocsátása; helyfoglalásnak show‑műsorok és egyéb szórakoztató események
         kapcsán történő megszervezése; hírriport szolgáltatások; sport‑ és wellness szolgáltatások; rádió‑ és televízióprogramok,
         filmek, show‑műsorok és szórakoztató műsorok gyártása és egyenes közvetítése, sorsjátékokkal kapcsolatos szolgáltatások; számítógépes
         játékok rendelkezésre bocsátása, amelyekhez a felhasználók világméretű informatikai hálózat vagy az internet útján férnek
         hozzá; sportparkok szolgáltatásai; távvásárlási műsorok gyártása; hírműsor‑szolgáltatások a rádió és a televízió számára;
         szabadidőtevékenységekhez kapcsolódó információk rendelkezésre bocsátása; számítógépes szakmai képzési és gyakorlati szolgáltatások;
         zene‑, hang‑, film‑, video‑ és televízióstúdiók üzemeltetése; egészségvédő és fitnesz klubok szolgáltatásai; szórakoztatás
         mozifilmek, zene, sport, video és színház útján; golfversenyek szervezése; játéktermek üzemeltetése; online könyvek és folyóiratok
         elektronikus kiadása; helyfoglalás szórakoztató eseményekre; internetes közlésre szánt információs műsorok; televíziós műsorok
         közvetlen értékesítése több csatorna számára; világméretű informatikai hálózat vagy az internet útján rendelkezésre bocsátott
         interaktív játékok, interaktív szórakozások és nyereményjátékok, valamint találós kérdések és elektronikus szerencsejátékok;
         események és versenyek szervezése a sport vagy a kultúra területén; televízióstúdió szolgáltatásai; fényképész szolgáltatásai;
         játéktermek üzemeltetése; szerkesztőség szolgáltatásai; szórakoz(tat)ási tárgyú információk rendelkezésre bocsátása informatikai
         hálózatok útján; rajongói klubok működtetése és szervezése; fitnesz klubok szolgáltatásai; egyenes adások szervezése; interkatív
         számítógépes játékoknak több játékos részére történő rendelkezésre bocsátása az internet vagy elektronikus távközlési hálózatok
         útján; audiovizuális felvételek bérbeadása; sportesemények szervezése és felszerelések e célú rendelkezésre bocsátása; sporttal,
         sporteseményekkel és egyéb aktuális eseményekkel kapcsolatos információk; interneten elérhető elektronikus játékok és versenyek;
         nyomonkövetési szolgáltatások a sport területén; játékkaszinók, szerencsejátékok, kártyajátékok, fogadások, sportfogadások,
         ügyességi játékok és általában játékok üzemeltetése, működtetése és szervezése; informatikai hálózat útján kínált játékok;
         játékok és versenyek szervezése; videojátékokkal, számítógépes játékokkal, játékautomatákkal, szórakoztatóközpontokkal és
         vidámparkokkal kapcsolatos információk rendelkezésre bocsátása távközlési és informatikai hálózatok útján; szórakozással kapcsolatos
         online információk rendelkezésre bocsátása számítógépes adatbázisból vagy az internetről; jegyfoglalás és helyfoglalás szórakoztató,
         sport‑ és kulturális eseményekre; lóversenyek szervezése; játékkaszinók üzemeltetése; online számítógépes játékok rendelkezésre
         bocsátása; játéktermek (szórakoztató automatákkal) és játékkaszinók, valamint különféle fogadási és sorsjátékközpontok üzemeltetése;
         statisztikák kiadása”.

      3        2008. szeptember 10‑i határozatával az elbíráló a szóban forgó valamennyi szolgáltatás vonatkozásában elutasította a bejelentést
         a 40/94 rendelet 7. cikke (1) bekezdésének b) és c) pontja alapján (jelenleg a 207/2009 rendelet 7. cikke (1) bekezdésének
         b) és c) pontja).

      4        2008. október 22‑én a felperes a 40/94 rendelet 57–62. cikke (jelenleg a 207/2009 rendelet 58–64. cikke) alapján fellebbezést
         nyújtott be az elbíráló határozatával szemben.

      5        2009. május 4‑i határozatával (a továbbiakban: megtámadott határozat) az OHIM negyedik fellebbezési tanácsa elutasította a
         fellebbezést azzal az indokkal, hogy a BETWIN szómegjelölés valamennyi említett szolgáltatások vonatkozásában leíró jellegű
         a 207/2009 rendelet 7. cikke (1) bekezdésének c) pontja értelmében, és nem rendelkezik megkülönböztető képességgel az említett
         rendelet 7. cikke (1) bekezdésének b) pontja értelmében.

      6        A leíró jelleget illetően a fellebbezési tanács hangsúlyozta, hogy értékelését a szómegjelölés angol nyelvű jelentésére, és
         ily módon az Unió angol nyelvű régióiban való észlelésére alapította. Lényegében azt állította, hogy egészében tekintve a
         „bet” és a „win” elemek kombinációja a „fogadni és nyerni” lehetőséget idézi fel, és az angol nyelv szabályainak megfelelő
         összetett szóról van szó, amelynek az első látásra egyértelmű jelentését semmiben nem módosítja az „and” (és) szó elhagyása.
         Egyébiránt a fellebbezési tanács szerint ezen összetett szó jelentése közvetlenül érthető, mivel a szóban forgó szómegjelölés
         közvetlenül és – a fogadásokra, illetve nyereményjátékokra vonatkozó ajánlatokkal érintett végső fogyasztótól az elemzés érdekében
         megkövetelt – erőfeszítés nélkül azt sugallja, hogy a kínált szolgáltatások lehetővé teszik számára a fogadást annak érdekében,
         hogy nyerjen valamit (a megtámadott határozat 15–17. pontja). Úgy vélte továbbá, hogy olyan két szóalak kombinációjáról van
         szó, amelyek kölcsönhatásuk révén a megjelölt szolgáltatások fajtájáról és rendeltetéséről tájékoztatnak, és ezért csak leíróak
         lehetnek (a megtámadott határozat 18. pontja). Egyébiránt elutasította a bejelentett szómegjelölés másik, „be twin” azaz „légy
         iker” értelmezését, amely az érintett szolgáltatások vonatkozásában irreleváns üzenet (a megtámadott határozat 19. pontja).

      7        A bejelentett védjeggyel érintett szolgáltatásokkal kapcsolatban a fellebbezési tanács a megtámadott határozat 20. pontjában
         megállapította, hogy azok elsősorban a szerencsejátékok és fogadások ágazatába tartozó olyan szolgáltatásokat érintik, amelyek
         célja annak lehetővé tétele a végső fogyasztó számára, hogy fogadásokat tegyen, és nyereményekhez jusson hozzá. A megtámadott
         határozat 21. pontjában ezenkívül úgy vélte, hogy a modern marketing különféle módokon társítja az értékesítéseket és a véletlenszerű
         nyerési esélyeket, utalva különösen az olyan televíziós csatornákra és internetes ajánlatokra, amelyek szerencsejáték‑ és
         fogadási elemeket tartalmaznak az értékesítések előmozdítása céljából, valamint a távvásárlást kínáló csatornákra. A fellebbezési
         tanács egyébiránt a megtámadott határozat 22. pontjában rámutatott, hogy a fogadások és a nyereményjátékok ágazata olyan jelentős
         forgalmat gerjesztő ágazattá vált, amelynek nem minősíthető valamennyi ajánlata komolynak. Ezenfelül a megtámadott határozat
         23. pontjából következik, hogy a fellebbezési tanács szerint a bejelentésben szereplő szolgáltatások magukban foglalják azon
         szolgáltatásokat, amelyek technikai szempontból szükségesek a fogadások és a nyereményjátékok megvalósításához és értékesítéséhez,
         mely utóbbiak tekintetében a bejelentett védjegy szintén leíró jellegű, mivel azok lehetővé teszik a fogadások és a nyereményjátékok
         lebonyolítása technikai feltételeinek teljesítését, ráadásul az utóbbiak alapvető elemét képezhetik játék‑ és szórakoztató
         műsoroknak, például televíziós adások keretében. A 35. osztályba tartozó szolgáltatásokat illetően a fellebbezési tanács a
         megtámadott határozat 24. pontjában többek között megállapította, hogy azok tárgyát olyan kereskedelmi és statisztikai kimutatások
         képezik, amelyek a fogadást kínáló szempontjából a kockázat – azaz a nyereménysorolás tárgyát képező nyerési esély és a fogadással
         érintett esemény valószínűsége közötti összefüggés – kiszámítása érdekében elengedhetetlenek. A további szolgáltatások, különösen
         a 35. osztályba tartozók vonatkozásában a megtámadott határozat 25. pontjában kimondta, hogy azok igen általánosan az eladások
         ösztönzését érintik, és tekintettel arra, hogy a lajstromozási kérelem a szóban forgó szolgáltatásokat igen általánosan érintette,
         az elutasítást az említett szolgáltatások összessége vonatkozásában helyben kell hagyni, továbbá kijelentette, hogy valamennyi
         szolgáltatás elválaszthatatlanul kapcsolódik egymáshoz.

      8        A fellebbezési tanács ezenfelül a megtámadott határozat 26. pontjában megállapította, hogy a felperes előtte már nem hivatkozott
         az esetlegesen összehasonlítható lajstromozott védjegyekre, és hozzátette, hogy az elbíráló mindenesetre jogosult volt azoknak
         a kötelező erejük elismerése nélkül történő figyelembevételére.

      9        A 207/2009 rendelet 7. cikke (1) bekezdésének b) pontja vonatkozásában a fellebbezési tanács a megtámadott határozat 27. pontjában
         megállapította, hogy olyan leíró jelzésként, amelynek mindenki – még szakismeretek és elemzési erőfeszítések nélkül is – ugyanúgy
         érti a jelentését, a lajstromoztatni kért szómegjelölés sem rendelkezik megkülönböztető képességgel. Egyébiránt úgy vélte,
         hogy az kizárólag a bizonyos fogadásokban vagy játékokban való részvételre, illetve a gazdasági előnyöknek nyeremény formájában
         történő megszerzésére vonatkozó általános ösztönzést hordozza magában, anélkül hogy pontosítaná a valamely szolgáltatóval
         való esetleges kapcsolatot, és ezért nem rendelkezik megkülönböztető képességgel a 207/2009 rendelet 7. cikke (1) bekezdésének
         b) pontja értelmében.

       A felek kérelmei
      10      A felperes azt kéri, hogy a Törvényszék:

      –        helyezze hatályon kívül a megtámadott határozatot és az elbíráló határozatát;
      –        az OHIM‑ot kötelezze a költségek viselésére.
      11      Az OHIM azt kéri, hogy a Törvényszék:

      –        utasítsa el a keresetet;
      –        a felperest kötelezze a költségek viselésére.
      12      A tárgyaláson a Törvényszék kérdésére a felperes pontosította, hogy eláll az első kereseti kérelmétől annyiban, amennyiben
         az az elbíráló határozatának hatályon kívül helyezésére vonatkozik.

       A jogkérdésről
      13      Keresetének alátámasztására a felperes négy jogalapra hivatkozik, amelyek egyenként a 207/2009 rendelet 7. cikke (1) bekezdése
         c) pontjának megsértésén, az említett rendelet 7. cikke (1) bekezdése b) pontjának megsértésén, ugyanazon rendeletnek – az
         egyenlő bánásmód elvével együttesen alkalmazandó – 83. cikkének megsértésén, valamint az emberi jogok és alapvető szabadságok
         védelméről szóló, 1950. november 4‑én Rómában aláírt egyezmény (a továbbiakban: EJEE) 6. és 14. cikkének, továbbá az EK 49. cikknek
         a megsértésén alapulnak.

       A 207/2009 rendelet 7. cikke (1) bekezdése c) pontjának megsértésén alapuló első jogalapról
       A felek érvei
      14      A felperes azt állítja, hogy a fellebbezési tanács tévesen állapította meg, hogy a bejelentett védjegy leíró jellegű. Arra
         hivatkozik, hogy az olyan szólelemény, amely egészében véve nem leíró jellegű, és szerkezetében szokatlan, mivel az angol
         nyelvben szokatlan két ige kombinációja. Álláspontja szerint nem találhatók példák arra, hogy igét vagy főnevet kapcsolnának
         a „bet” szóhoz összetett szó alkotása érdekében. Egyébiránt a „bet” (fogadni, fogadás) és a „win” (nyerni, nyeremény) kombinációjaként
         a bejelentett védjegy nem az angol nyelvben megszokott szókapcsolat.

      15      A felperes szerint a bejelentett védjegy állítólagos leíró jellegét nem igazolhatja azon körülmény, hogy a fogadások és a
         szerencsejátékok területe időközben rendkívül jelentőssé vált.

      16      A felperes ezenkívül arra hivatkozik, hogy a fellebbezési tanács a vizsgálata során nem tulajdonított elegendő jelentőséget
         azon érvének, amely szerint a bejelentett védjegy a „be” és a „twin” szavak összetételeként is olvasható, úgy mint a beTwin
         szoftver esetében, és azt a téves feltevést követte, amely szerint az átlagfogyasztó elsőként mindig a védjegy leíró jelentését
         keresi.

      17      A felperes végül másodlagosan rámutat, hogy az esetleges leíró jellegre vonatkozó következtetés legfeljebb azon szolgáltatások
         tekintetében igazolt, amelyek közvetlenül a fogadásokhoz és szerencsejátékokhoz kapcsolódó szolgáltatások nyújtásához kapcsolódnak.

      18      Az OHIM vitatja a felperes érveit, és azt állítja, hogy a „betwin” kifejezés leíró jellegű.

      19      Különösen a lajstromozási kérelemben szereplő szolgáltatások vonatkozásában az OHIM megjegyzi, hogy a BETWIN szómegjelölés
         leíró jellegű a szerencsejátékok ágazatába tartozó szolgáltatások, illetve a védjegybejelentésben említett azon szolgáltatások
         tekintetében, amelyek technikai szempontból szükségesek a fogadások és a nyereményjátékok értékesítéséhez. Rámutat, hogy a
         kérelemben említett, a 35., 38. és 41. osztályba tartozó valamennyi szolgáltatás elválaszthatatlanul kapcsolódik egymáshoz,
         és legalábbis szoros és megbonthatatlan kapcsolat áll fenn e szolgáltatások, illetve a sport‑ és egyéb fogadások, a szerencsejátékok,
         a sorsolások, a nyereményjátékok és hasonlók között, továbbá arra, hogy az említett szolgáltatások kifejezetten az utóbbiak
         megvalósulását feltételezik.

       A Törvényszék álláspontja
      20      A 207/2009 rendelet 7. cikke (1) bekezdésének c) pontja értelmében a megjelölés nem lajstromozható, „ha kizárólag olyan jelekből
         vagy adatokból áll, amelyeket a forgalomban az áru vagy a szolgáltatás fajtája, minősége, mennyisége, rendeltetése, értéke,
         földrajzi származása, előállítási vagy teljesítési ideje, illetve egyéb jellemzője feltüntetésére használhatnak”. Ugyanazon
         cikk (2) bekezdése szerint „[a]z (1) bekezdést akkor is alkalmazni kell, ha a kizáró ok csak a Közösség egy részében áll fenn”.

      21      Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a 207/2009 rendelet 7. cikke (1) bekezdésének c) pontja kizárja, hogy az ott említett
         jeleket vagy adatokat védjegyként lajstromozzák, és ezáltal egyetlen vállalkozás számára fenntartsák. Ez a rendelkezés tehát
         azt a közérdekű célt szolgálja, hogy az ilyen jeleket vagy adatokat bárki szabadon használhassa (lásd a Törvényszék T‑458/05. sz.,
         Tegometall International kontra OHIM – Wuppermann (TEK) ügyben 2007. november 20‑án hozott ítélet [EBHT 2007., II‑4721. o.]
         77. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot, valamint a T‑304/06. sz., Reber kontra OHIM – Chocoladefabriken
         Lindt & Sprüngli (Mozart) ügyben 2008. július 9‑én hozott ítélet [EBHT 2008., II‑1927. o.] 86. pontját).

      22      A 207/2009 rendelet 7. cikke (1) bekezdésének c) pontjában említett megjelölések nem képesek betölteni a védjegy alapvető
         rendeltetését, nevezetesen az áru vagy szolgáltatás kereskedelmi eredetének azonosítását, lehetővé téve ily módon az adott
         védjeggyel megjelölt árut vagy szolgáltatást megszerző fogyasztó számára, hogy valamely későbbi vásárlás alkalmával pozitív
         tapasztalat esetén ugyanazt válassza, míg mást válasszon, amennyiben a védjegyről negatív tapasztalatot szerzett (lásd a Törvényszék
         T‑348/02. sz., Quick kontra OHIM (Quick) ügyben 2003. november 27‑én hozott ítéletének [EBHT 2003., II‑5071. o.] 28. pontját
         és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot, a fenti 21. pontban hivatkozott Mozart‑ügyben hozott ítéletének 87. pontját,
         továbbá lásd ebben az értelemben a C‑191/01. P. sz., OHIM kontra Wrigley ügyben 2003. október 23‑án hozott ítélet [EBHT 2003.,
         I‑12447. o.] 30. pontját).

      23      A 207/2009 rendelet 7. cikke (1) bekezdésének c) pontjának hatálya alá azok a jelek vagy adatok esnek, amelyek a érintett
         vásárlóközönség szempontjából általános használatban közvetlenül vagy lényeges jellemzőjére utalással leírják azon árut vagy
         szolgáltatást, amelynek tekintetében a lajstromozást kérték (lásd a Törvényszék T‑19/04. sz., Metso Paper Automation kontra
         OHIM (PAPERLAB) ügyben 2005. június 22‑én hozott ítéletének [EBHT 2005., II‑2383. o.] 24. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési
         gyakorlatot, valamint a fenti 21. pontban hivatkozott Mozart‑ügyben hozott ítélet 88. pontját).

      24      A fentiekből következően ahhoz, hogy valamely megjelölés az említett rendelkezésben kimondott tilalom alá essen, a szóban
         forgó árukkal vagy szolgáltatásokkal kellőképpen közvetlen és konkrét kapcsolatot kell mutatnia ahhoz, hogy lehetővé tegye
         az érintett vásárlóközönség számára, hogy azonnal és további gondolkodás nélkül észlelje a szóban forgó áruk és szolgáltatások,
         illetve azok valamely jellemzőjének leírását (lásd a fenti 23. pontban hivatkozott PAPERLAB‑ügyben hozott ítélet 25. pontját
         és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).

      25      Szintén emlékeztetni kell arra, hogy valamely megjelölés leíró jellegét egyrészről az érintett vásárlóközönség által a megjelölésnek
         tulajdonított értelem szempontjából, másrészről az érintett áruk és szolgáltatások vonatkozásában lehet csak megítélni (lásd
         a Törvényszék T‑316/03. sz., Münchener Rückversicherungs‑Gesellschaft kontra OHIM (MunichFinancialServices) ügyben 2005. június
         7‑én hozott ítéletének [EBHT 2005., II‑1951. o.] 26. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).

      26      Ami a jelen ügyben azt a vásárlóközönséget illeti, amely vonatkozásában a szóban forgó feltétlen kizáró okot értékelni kell,
         a fellebbezési tanács lényegében azt állította, hogy az átlagos fogyasztókból áll, amit a felperes sem vitat. Egyébiránt azon
         körülményre tekintettel, hogy a BETWIN szómegjelölés angol szavakból áll, a fellebbezési tanács jogosan állította, hogy az
         – különösen az angol nyelvű vásárlóközönség szempontjából – leíró jellegű.

      27      Meg kell tehát vizsgálni, hogy az említett vásárlóközönség szempontjából kellően közvetlen és konkrét kapcsolat áll‑e fenn
         a szóban forgó szómegjelölés és azon szolgáltatások között, amelyek vonatkozásában a lajstromozást kérték.

      28      Az érintett szolgáltatásokat illetően a fenti 2. pontból kitűnik, hogy azok a 35., 38. és 41. osztályba tartoznak. A felek
         jogosan értenek egyet abban, hogy azok egyrészről olyan szolgáltatásokat foglalnak magukban, amelyek tárgya fogadások és szerencsejátékok
         kínálata, másrészről pedig olyan szolgáltatásokat, amelyek nem állnak közvetlen kapcsolatban ezen ágazattal. Az utóbbiak kapcsán
         a felperes másodlagosan azt állítja, hogy a bejelentett védjegy azok vonatkozásában semmi esetre sem tekinthető leíró jellegűnek.
         A Törvényszék hasznosnak ítéli a megtámadott határozat jogszerűségének elsőként a szolgáltatások azon első csoportja tekintetében
         történő vizsgálatát, amelynek tárgya fogadások vagy szerencsejátékok kínálata.

      –       A bejelentett védjegynek azon szolgáltatások tekintetében fennálló leíró jellegéről, amelyek tárgya fogadások vagy szerencsejátékok
         kínálata

      29      Emlékeztetni kell arra, hogy ahhoz, hogy valamely neologizmusból vagy különböző alkotóelemek kombinációjából képzett szóból
         álló megjelölés a 207/2009 rendelet 7. cikke (1) bekezdésének c) pontja értelmében leíró jellegűnek legyen tekinthető, nem
         elegendő, ha csupán az egyes alkotóelemek tekintetében lehet megállapítani a leíró jelleget. Az ilyen jelleget a neologizmusnál
         vagy magánál a szónál is meg kell állapítani (a Törvényszék fenti 23. pontban hivatkozott PAPERLAB‑ügyben hozott ítéletének
         26. pontja, a T‑207/06. sz., Europig kontra OHIM (EUROPIG) ügyben 2007. június 14‑én hozott ítéletének [EBHT 2007., II‑1961. o.]
         28. pontja és a T‑343/07. sz., allsafe Jungfalk kontra OHIM (ALLSAFE) ügyben 2009. március 25‑én hozott ítéletének [az EBHT‑ban
         nem tették közzé] 22. pontja).

      30      Valamely olyan neologizmusból vagy összetett szóból alkotott védjegy, amelyben az alkotóelemek mindegyike leíró jellegű a
         védjegybejelentéssel érintett áruk vagy szolgáltatások tekintetében, önmagában is leíró jellegű ezen áruk vagy szolgáltatások
         jellemzői tekintetében a 207/2009 rendelet 7. cikke (1) bekezdésének c) pontja értelmében, hacsak nincs érzékelhető eltérés
         a neologizmus vagy szó és az azt alkotó elemek egyszerű összessége között. Ez azt feltételezi, hogy mivel a kombináció szokatlan
         jellegű a nevezett áruk és szolgáltatások vonatkozásában, a szó vagy a neologizmus által keltett benyomás kellően távol esik
         attól, amit az alkotóelemek egyszerű egybeírása kelt, és így többletértelmet hordoz a nevezett alkotóelemek összességéhez
         képest. E tekintetben szintén jelentősége van a szóban forgó kifejezés megfelelő lexikai és nyelvtani szabályokra tekintettel
         történő vizsgálatának (lásd a fenti 29. pontban hivatkozott ALLSAFE‑ügyben hozott ítélet 23. pontját és az ott hivatkozott
         ítélkezési gyakorlatot).

      31      A bejelentett védjegynek a jelen ügyben érintett vásárlóközönség általi megértését illetően meg kell jegyezni – ahogyan arra
         a fellebbezési tanács a megtámadott határozat 16. pontjában, az elbíráló álláspontját megerősítve rámutatott –, hogy a bejelentett
         védjegy két angol szóból, a „bet” (fogadni, fogadás) és a „win” (nyerni, nyeremény) szavakból áll. Az angol nyelv köznapi
         kifejezéseiről van szó, amit a felperes egyébiránt nem vitat.

      32      Az említett két szó kombinációját illetően a fellebbezési tanács a megtámadott határozat 16. és 17. pontjában utalt arra,
         hogy az összességében tekintve a „fogadás és nyerés” lehetőségét idézi fel. Álláspontja szerint e kombináció közvetlenül érthető
         az érintett vásárlóközönség számára, ráadásul szoros kapcsolat áll fenn a két szó jelentése között: azért fogadunk, hogy nyerjünk,
         illetve a nyeréshez előbb téteket kell tenni. Ezen értékelésnek helyt kell adni. Ahogyan ugyanis a fellebbezési tanács megállapítja,
         az „and” szó elhagyása semmit nem vesz el a „betwin” összetett szó egyértelmű jelentéséből. Ugyanis akár két egymást követő
         főnévként, főnévi igenévként vagy felszólító módú igealakként értjük, nem olyan szokatlan vagy önkényes összetételről van
         szó, amelynek az értelme távol esne az azt alkotó elemek egyszerű összességének értelmétől.

      33      A szóban forgó szolgáltatásokat illetően a fellebbezési tanács a megtámadott határozat 20. pontjában példaként említi az alábbi
         leírásnak megfelelő szolgáltatásokat: „előadások, játékok, sorsolások, versenyek, bálok, sorshúzások, üzleti versenyek tervezése
         és fejlesztése; szórakoztató események; show‑műsorok, játékok, sorsolások, vetélkedők, bálok, sorshúzások, különböző nyereményjátékok
         gyártása, szervezése és lebonyolítása; játékkaszinók üzemeltetése; sport‑, játék‑, fogadó‑, és sorsolási létesítmények szolgáltatásai
         (internet útján is); sport‑, játék‑, fogadó‑, és sorsolási felszerelések rendelkezésre bocsátása (az interneten és internet
         útján is); játéktermek üzemeltetése; interaktív számítógépes játékok rendelkezésre bocsátása, játékkaszinók, szerencsejátékok,
         kártyajátékok, fogadások, sportfogadások, ügyességi játékok és általában játékok üzemeltetése, lebonyolítása és szervezése;
         játékautomaták; játékkaszinók üzemeltetése; játéktermek üzemeltetése; különféle fogadási és sorsjátékközpontok üzemeltetése”
         (a továbbiakban: a megtámadott határozat 20. pontjában említett szolgáltatások).

      34      A védjegybejelentéssel érintett – a fenti 2. pontban említett –szolgáltatásokat magukban foglaló három osztály, azaz a 35.,
         38. és 41. osztály kapcsán meg kell jegyezni, hogy a 35. osztályba tartozó szolgáltatások között szerepelnek az alábbi szolgáltatások:
         „előadások, játékok, sorsolások, versenyek, bálok, sorshúzások, pályázatok tervezése és fejlesztése üzleti, szervezési és
         hirdetési szempontból”, amelyekre – tekintettel arra, hogy szinte azonosak a megtámadott határozat 20. pontjában említett
         szolgáltatásokkal – vonatkoznak a fellebbezési tanács által az említett 20. pontban kifejtett érvek, még ha ezt a megtámadott
         határozat kifejezetten nem is jelzi. A 38. osztályt illetően, az ott felsorolt egyik szolgáltatás sem felel meg a megtámadott
         határozat ugyanazon 20. pontjában említett szolgáltatásoknak. A 41. osztályba tartozó szolgáltatásokat illetően meg kell állapítani,
         hogy részben a megtámadott határozat 20. pontjában említett szolgáltatásokról van szó (lásd a fenti 33. pontot).

      35      Rá kell mutatni, hogy a fogadások és szerencsejátékok ágazatának az előző két pontban leírt szolgáltatásai vonatkozásában
         a fellebbezési tanács jogosan állapította meg a megtámadott határozat 20. pontjában, hogy e szolgáltatások célja annak lehetővé
         tétele a végső fogyasztó számára, hogy fogadásokat tegyen és nyereményeket érjen el. Ezért a szolgáltatások vonatkozásában
         a fenti 32. pontban szereplő azon megállapítás, amely szerint nincs érzékelhető eltérés a „betwin” neologizmus és az azt alkotó
         elemek egyszerű összessége között, teljes mértékben releváns. Ahogyan ugyanis a fellebbezési tanács a megtámadott határozat
         18. pontjában rámutat, a „bet” és a „win” szavak kölcsönhatásukban egyértelműen a szóban forgó szolgáltatások rendeltetéséről
         és használatuk körülményeiről tájékoztatnak, és ezért azok tekintetében leíró jellegűek. Hasonlóképpen, az ilyen jellegű szolgáltatásokat
         illetően a „betwin” kombinált kifejezés az érintett vásárlóközönség számára a fogadás és a nyerés lehetőségét idézi fel.

      36      A felperes által felhozott egyik érv sem cáfolja ezen értékelést.

      37      A felperes állításával ellentétben az a körülmény, hogy a két ige kombinációja az angol nyelvben szokatlan, és a szókészletben
         nem szerepel a „bet” szó és valamely másik szó kombinációja, nem jár azzal a következménnyel, hogy a „bet” és a „win” szavak
         a jelen ügyben ne rendelkeznének az érintett vásárlóközönség által azonnal érzékelhető értelemmel, sem pedig azzal, hogy az
         említett kombináció bármilyen megértési nehézséget teremtene. Figyelembe véve ugyanis a két szó jelentése közötti szoros kapcsolatot,
         az „és” szó vagy az „&” jel elhagyása nem akadályozza annak megértését, hogy a kínált szolgáltatások a nyerés érdekében tett
         fogadást teszik lehetővé. Mindenesetre – ahogyan arra a fellebbezési tanács a megtámadott határozat 15. pontjában rámutatott –,
         azon körülmény, hogy szavaknak kötőjel vagy szóköz nélkül egyetlen szóba egybeírt kombinációjáról van szó, nem meghatározó,
         egyébiránt pedig az a tény sem, hogy az olyan szó, amely a szókészletben nem található meg (lásd ebben az értelemben és analógia
         útján a Törvényszék T‑345/99. sz., Harbinger kontra OHIM (TRUSTEDLINK) ügyben 2000. október 26‑án hozott ítéletének [EBHT 2000.,
         II‑3525. o.] 37. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).

      38      A felperes azon érvét illetően, amely szerint a bejelentett védjegy leíró jellegét nem igazolhatja azon körülmény, hogy a
         fogadások és a szerencsejátékok területe időközben rendkívül jelentőssé vált, rá kell mutatni, hogy a fellebbezési tanács
         – még ha valóban meg is állapítja a megtámadott határozat 22. pontjában azon körülményt, hogy a szóban forgó ágazat jelentős
         forgalmat idéz elő, és a fogyasztóvédelmet érintő jogi kérdéseket vet fel – ebből azonban nem vont le semmilyen következtetést
         a bejelentett védjegynek azon szolgáltatások tekintetében fennálló leíró jellege tekintetében, amelyek tárgya fogadások és
         szerencsejátékok kínálata.

      39      Azon érvet illetően, hogy létezik egy „beTwin” elnevezésű szoftver, és ezért a bejelentett védjegyet az érintett vásárlóközönség
         a „be” és a „twin” szavak kombinációjaként is olvashatja, emlékeztetni kell arra – ahogyan arra az OHIM is hivatkozik –, hogy
         a szómegjelölés lajstromozását a 207/2009 rendelet 7. cikke (1) bekezdésének c) pontja értelmében meg kell tagadni, ha a szómegjelölés
         lehetséges jelentései közül legalább egy az érintett áruk vagy szolgáltatások egyik jellemzőjét jelöli (a fenti 22. pontban
         hivatkozott OHIM kontra Wrigley ítélet 32. pontja és a C‑265/00. sz. Campina Melkunie ügyben 2004. február 12‑én hozott ítélet
         [EBHT 2004., I‑1699. o.] 38. pontja). Figyelembe véve azon körülményt is, hogy a különböző módokon írható szóvédjegy bejelentése
         keretében el kell vonatkoztatni a szóban forgó szoftver beTwin elnevezésének különös írásmódjától, az ítélkezési gyakorlatból
         következik, hogy a szóban forgó összetett szónak valamely konkrét területen való tényleges különös használata nem zárja ki,
         hogy olyan szolgáltatások esetében, amelyek közvetlen kapcsolatban állnak a fogadások és játékok ágazatával, a „betwin” kifejezést
         a fogadás és a nyerés lehetőségére történő utalásként lehessen érteni.

      40      A fentiekből az következik, hogy helyben kell hagyni a fellebbezési tanács azon megállapítását, amely szerint a bejelentett
         BETWIN védjegy leíró jellegű a 207/2009 rendelet 7. cikke (1) bekezdésének c) pontja értelmében azon szolgáltatások tekintetében,
         amelyek tárgya fogadások vagy szerencsejátékok kínálata.

      –       A bejelentett védjegynek azon szolgáltatások tekintetében fennálló leíró jellegéről, amelyeknek nem tárgya fogadások vagy
         szerencsejátékok kínálata

      41      A fellebbezési tanács a megtámadott határozat 25. pontjában rámutat, hogy az említett szolgáltatások elnevezésük alapján elválaszthatatlanul
         kapcsolódnak egymáshoz. Egyébiránt álláspontja szerint a 35., 38. és 41. osztályba tartozó szolgáltatások rendkívül hosszú
         felsorolása alapján nem lehetséges azon szolgáltatások azonosítása, amelyek semmilyen kapcsolatban nem állnak a fogadásokkal
         vagy a nyereményjátékokkal, illetve azoké, amelyek az említett fogadásokkal vagy nyereményjátékokkal csak véletlenszerű kapcsolatban
         vannak.

      42      E vonatkozásban a Bíróság emlékeztetett arra, hogy egyrészt a feltétlen kizáró okok vizsgálatának a védjegybejelentésben szereplő
         valamennyi árura vagy szolgáltatásra vonatkoznia kell, másrészt az OHIM‑nak a védjegybejelentést elutasító határozatát főszabály
         szerint valamennyi említett áru vagy szolgáltatás vonatkozásában meg kell indokolnia (lásd a C‑282/09. P., CFCMCEE kontra
         OHIM ügyben 2010. március 18‑án hozott végzés 37. pontját [az EBHT‑ban még nem tették közzé] és az ott hivatkozott ítélkezési
         gyakorlatot).

      43      Kétségtelen, hogy ha valamely áru‑ vagy szolgáltatáscsoportra ugyanaz a kizáró ok vonatkozik, az OHIM‑nak elegendő valamennyi
         érintett árura vagy szolgáltatásra vonatkozóan átfogó indokolást adnia (lásd analógia útján a Bíróság C‑239/05. sz. BVBA Management,
         Training en Consultancy ügyben 2007. február 15‑én hozott ítéletének [EBHT 2007., I‑1455. o.] 37. pontját).

      44      E lehetőség azonban nem veszélyeztetheti azt a lényeges követelményt, hogy az uniós jog által biztosított valamely jogban
         való részesítést elutasító valamennyi határozat bírói felülvizsgálat tárgya lehessen, amely felülvizsgálatnak biztosítania
         kell az adott jog hatékony védelmét, és ebből adódóan az elutasítás indokolásának jogszerűségére kell irányulnia (lásd a fenti
         42. pontban hivatkozott CFCMCEE kontra OHIM ügyben hozott végzés 39. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).

      45      E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy a fellebbezési tanács azon lehetősége, hogy több árura vagy szolgáltatásra vonatkozóan
         átfogó indokolást adjon, csak olyan árukra és szolgáltatásokra terjedhet ki, amelyek között kellően közvetlen és konkrét kapcsolat
         áll fenn ahhoz, hogy olyan kellően homogén csoportot alkossanak, amelynek alapján a szóban forgó határozat indokolását alkotó
         ténybeli és jogi megfontolások összessége egyrészt minden egyes, e csoportba tartozó termék és szolgáltatás vonatkozásában
         megfelelően kifejezi a fellebbezési tanács által alkalmazott érvelést, másrészt minden egyes érintett árura és szolgáltatásra
         nézve önállóan lehet alkalmazni (lásd a Törvényszék T‑118/06. sz., Zuffa kontra OHIM (ULTIMATE FIGHTING CHAMPIONSHIP) ügyben
         2009. április 2‑án hozott ítéletének [EBHT 2009., II‑841. o.] 28. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot). Közelebbről
         még abban az esetben is, ha a szóban forgó áruk vagy szolgáltatások a Nizzai Megállapodás értelmében azonos osztályba tartoznak,
         önmagában ez a tény nem elegendő a kellő homogenitás megállapításához, mivel ezen osztályok gyakran a termékek vagy szolgáltatások
         olyan széles skáláját fogják át, amelyek között nem szükségszerűen áll fenn kellően közvetlen és konkrét kapcsolat (a fenti
         42. pontban hivatkozott CFCMCEE kontra OHIM ügyben hozott végzés 40. pontja).

      46      Egyébiránt az indokolás hiánya vagy elégtelensége, amely az EK 253. cikk értelmében vett lényeges eljárási szabályok megsértésének
         körébe tartozik, olyan közrendi ok, amelyre hivatalból kell hivatkozni (lásd a Törvényszék T‑389/03. sz., Dainichiseika Colour & Chemicals
         Mfg. kontra OHIM – Pelikan (Pelikán ábrázolása) ügyben 2008. április 17‑én hozott ítélet [az EBHT‑ban nem tették közzé] 85. pontját
         és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).

      47      A jelen ügyben először is pontosítani kell, hogy az előző pontban hivatkozott ítélkezési gyakorlatból következik, hogy az
         OHIM által a tárgyaláson felhozott azon érvet, amely szerint a megtámadott határozat indokolásának hiányára vagy elégtelenségére
         vonatkozó kifogás elkésett, el kell utasítani.

      48      Egyébiránt a Törvényszék által a tárgyaláson feltett azon kérdésre adott választ illetően, amelyben az OHIM‑ot annak pontosítására
         kérte, hogy a bejelentett védjeggyel érintett szolgáltatások mely osztályaira alkalmazandók a megtámadott határozat 20. és
         azt követő pontjaiban szereplő okok, az utóbbi arra hivatkozott, hogy az említett határozat 20–22. pontja a 38. és a 41. osztályba
         tartozó szolgáltatásokra vonatkozik, és a 24. ponttól kezdődően a fellebbezési tanács a 35. osztállyal foglalkozott. Emlékeztetett
         arra is, hogy az ítélkezési gyakorlat lehetővé teszi a szolgáltatások csoportosítását, és ezért nem kell szó szerint átvenni
         a lajstromozási kérelemben szereplő valamennyi szolgáltatást.

      49      Meg kell állapítani, hogy a megtámadott határozat csak kevés tájékozódási pontot kínál a különböző kizáró okoknak a bejelentett
         védjeggyel érintett – a 25., 28. és 41. osztályba tartozó és a fenti 2. pontban felsorolt – rendkívül nagyszámú szolgáltatáshoz
         történő kapcsolásához, továbbá hogy e határozat figyelmes elolvasása nem teszi lehetővé az OHIM előző pontban említett elemzésének
         elfogadását.

      50      Először is – ahogyan különösen a fenti 34. pontban is megvitatásra került – a szolgáltatásoknak egyrészt a 35. osztályba,
         másrészt a 41. osztályba tartozó egy része egyértelműen kapcsolatba hozható a megtámadott határozat 20. pontjában említett
         okokkal.

      51      A továbbiak tekintetében elsősorban a 35. osztályba tartozó szolgáltatások vonatkozásában elmondható, hogy azok a széles értelemben
         vett hirdetés területéhez kapcsolódó szolgáltatásokat foglalják magukban. Márpedig a fenti 34. pontban említett szolgáltatásokon
         kívül az említett 35. osztály több olyan szolgáltatást is tartalmaz, amelyek – még ha a széles értelemben vett hirdetés területéhez
         is tartoznak – rendkívül sokfélék, mivel olyan eltérő szolgáltatásokról van szó, mint például „üzleti tanácsadási szolgáltatás”,
         „könyvelés”, „könyvelési szolgáltatások”, „gazdasági kutatás és adatgyűjtés”, „import‑export ügynökségek (működtetése)”, „reklámanyagok
         kölcsönzése”, „hirdetés plakátokon”, „elosztó‑, adagolóautomaták kölcsönzése”, „munkaerő‑toborzás”, „munkaerő kiválasztása
         pszichológiai tesztek segítségével”, vagy „információk számítógépes adatbázisokba való rendezése”.

      52      A megtámadott határozat 21. pontjában szereplő azon indok, amely szerint lényegében a modern marketing összekapcsolja a különböző
         eladási módokat és a véletlenszerű nyerési esélyeket, nem kínál olyan vizsgálati megközelítést, amely lehetővé tenné a szóban
         forgó valamennyi szolgáltatásnak egyetlen egynemű csoportba tartozóként történő besorolását.

      53      A megtámadott határozat 24. pontjában szereplő azon megállapítást illetően, amely szerint az említett 35. osztályba olyan
         szolgáltatások is tartoznak, amelyek tárgyát a fogadások kínáláshoz elengedhetetlen kereskedelmi és statisztikai kimutatások
         képezik, meg kell állapítani, hogy az rendkívül általános, és a vizsgált osztályba tartozó szolgáltatásoknak legfeljebb egy
         részére alkalmazható. Egyébiránt nem a Törvényszék feladata annak megállapítása, hogy ezen érv a 35. osztályba tartozó szolgáltatások
         közül melyekre alkalmazható.

      54      Hasonlóképpen a megtámadott határozat 25. pontjában a fellebbezési tanács vizsgált bizonyos szolgáltatásokat, és különösen
         a 35. osztályba tartozókat. Azt állította, hogy az utóbbiak igen általánosan az eladásösztönzést érintik „egyrészről maguk
         a sportfogadások eladása ösztönzésének formájában, másrészről pedig a sportfogadások célzott megvalósítása formájában egyéb
         áruk vagy szolgáltatások eladásának elősegítése céljából”. Példaként említi a hirdetési szolgáltatásokat, az üzletvezetési
         szolgáltatásokat, a kereskedelmi adminisztrációt, az újságcikkek gyűjtését és a szponzorálást. Ezen indokok sem elegendők
         annak megállapításához, hogy a 35. osztályba tartozó olyan heterogén szolgáltatások, mint amelyek a fenti 51. pontban szerepelnek,
         kellően egynemű csoportot alkotnak ahhoz, hogy lehetővé tegyék a bejelentett védjegy leíró jellegére vonatkozó átfogó indokolásnak
         az e szolgáltatások vonatkozásában történő alkalmazását.

      55      A fellebbezési tanács a megtámadott határozat 25. pontjában hozzátette, hogy mivel a lajstromozási kérelem a szóban forgó
         szolgáltatásokat igen általánosan érinti, az elutasítást az említett szolgáltatások összessége vonatkozásában kellett helyben
         hagyni. E tekintetben hivatkozik a T‑359/99. sz., DKV kontra OHIM (EuroHealth) ügyben 2001. június 7‑én hozott ítélet (EBHT 2001.,
         II‑1645. o.) 33. pontjára, ahol a Törvényszék megállapította, hogy mivel a felperes a szóban forgó megjelölés lajstromozását
         az említett ügyben a „biztosítás” csoportjába tartozó valamennyi szolgáltatás vonatkozásában kérte, anélkül hogy közöttük
         különbséget tett volna, helyben kell hagyni a fellebbezési tanács értékelését, mivel az e szolgáltatások összességére vonatkozott.
         Mindazonáltal a védjegybejelentésben fajta szerint leírt olyan osztály esete, mint a „biztosítások és pénzügyi szolgáltatások”,
         nem ültethető át a jelen ügyre, ahol a szolgáltatások rendkívül szerteágazó jegyzékét nyújtották be.

      56      Másodszor a 38. osztályba tartozó, a távközlési ágazatot érintő szolgáltatásokat illetően meg kell említeni, hogy – bár magukban
         foglalnak olyan különféle szolgáltatásokat is, mint különösen a rádiós és televíziós műsorszolgáltatás kábelhálózatok közvetítésével
         is, a hírügynökségek, a telefonkonferencia‑szolgáltatások, a műholdas átvitel, a telefonszolgáltatások, a távvásárlási műsorok
         sugárzása – azok tekinthetők úgy, hogy az átfogó indokolás szempontjából szolgáltatások egynemű csoportját alkotják.

      57      Még ha a 38. osztályt nem is említi kifejezetten, a megtámadott határozat 23. pontjában kifejtett érvelés egyértelműen a szolgáltatások
         e csoportjához kapcsolódik. A fellebbezési tanács e pontban különösen rámutat arra, hogy a bejelentéssel érintett szolgáltatások
         magukban foglalják a fogadások és nyereményjátékok megvalósításához és értékesítéséhez technikai szempontból szükséges szolgáltatásokat,
         azaz a televíziós műsorok sugárzását, különösen az úgynevezett fizetős csatornákat, az internetet és a megfelelő számítógépes
         játékokat. Ezenfelül álláspontja szerint az ilyen fogadások és játékok játék‑ és szórakoztató műsorok fő elemeit képezhetik,
         beleértve azt is, ha televíziós sugárzás keretébe illeszkednek. Azt is pontosítja, hogy a sportesemények televíziós közvetítését
         gyakran kísérik valamely magánszolgáltató fogadási arányokra vonatkozó információi.

      58      Azon körülmény, hogy technikai szempontból különféle típusú szolgáltatások szükségesek a fogadások és szerencsejátékok megvalósításához,
         értékesítéséhez, vagy pedig az ilyen fogadások és játékok televíziós vagy egyéb játék‑ és szórakoztató műsorok fő elemeit
         képezhetik, nem hoz létre kellően közvetlen és konkrét kapcsolatot a bejelentett BETWIN védjegy – amelyről bebizonyosodott,
         hogy az érintett vásárlóközönség számára a fogadás és a nyerés lehetőségét idézi fel –, és e szolgáltatások között, amelyeknek
         – még ha technikai eszközül is szolgálhatnak a játékok és fogadások ágazatában – önmagukban nem tárgya fogadások megvalósítása,
         sem pedig nyeremények ilyen módon való elérése. Egyébiránt a megtámadott határozat 21. pontjában szereplő azon utalásokat
         illetően, amelyek a marketingszolgáltatásokkal, a televíziós csatornákkal és az interneten eladásösztönzési céllal szerencsejáték‑
         és fogadási elemeket tartalmazó ajánlatokkal, valamint a szerencseelemeket tartalmazó, eladásösztönzési célból fogadásokat
         felidéző távvásárlási csatornákkal kapcsolatosak, mivel e pont nem hivatkozik konkrétan a 38. osztályra, a Törvényszéknek
         nincs lehetősége annak megállapítására, hogy ezen érvelés a bejelentett védjegynek az említett osztályba tartozó szolgáltatások
         vonatkozásában fennálló leíró jellegének bizonyítására vonatkozik‑e, és ezért a megtámadott határozat indokolásának hiányát
         e tekintetben is meg kell állapítani.

      59      Azt a következtetést kell tehát levonni, hogy a fellebbezési tanács nem bizonyította kellőképpen a bejelentett védjegy leíró
         jellegét a 38. osztályba tartozó szolgáltatások vonatkozásában, és ezért e szolgáltatások vonatkozásában helyt kell adni a
         207/2009 rendelet 7. cikke (1) bekezdése b) pontjának megsértésére alapított jogalapnak.

      60      Harmadszor a 41. osztály vonatkozásában meg kell állapítani, hogy a megtámadott határozat azt csak a leíró jellegre vonatkozó,
         a 25. pontjában szereplő következtetésben említi (lásd a fenti 41. pontot). Ahogyan a fenti 34. pontban is hangsúlyt kapott,
         az ezen osztályba tartozó szolgáltatások egy része egyértelműen a játékok és fogadások ágazatába tartozik. Az említett osztály
         bizonyos, az informatika és a távközlés, valamint a sport területéhez kapcsolódó szolgáltatásokat is magában foglal. Ezenfelül
         a 41. osztályba tartozó szolgáltatások több heterogén szolgáltatást érintenek, mint például a fordítás; nevelés; szakmai képzés;
         különféle kulturális és oktatási célú eszmecserék, kollokviumok, konferenciák, kongresszusok, szemináriumok, szimpóziumok,
         műhelyek és kiállítások szervezése és lebonyolítása, szövegek és könyvek kiadása, fényképész szolgáltatásai, egészség(védő)
         és kondicionáló klubok szolgáltatásai.

      61      Még ha a megtámadott határozat egyes indokait úgy is kell értelmezni, hogy azok a 41. osztályba tartozó bizonyos szolgáltatásokra
         vonatkoznak, különösen azokra, amelyek az informatika és a távközlés, valamint a sport területéhez kapcsolódnak, figyelembe
         véve az említett osztályba tartozó szolgáltatások heterogenitását és a megtámadott határozat rájuk vonatkozó kifejezett vizsgálatának
         hiányát, a fenti 46. pontban hivatkozott ítélkezési gyakorlatnak megfelelően – a 41. osztályba tartozó, de a megtámadott határozat
         20. pontjában kifejezetten nem említett szolgáltatások vonatkozásában – hivatalból hivatkozni kell azon körülményre, hogy
         a fellebbezési tanács nem indokolta kellőképpen az említett határozatot annak említésével – ahogyan tennie kellett volna –,
         hogy szolgáltatások olyan homogén csoportjáról van szó, amelyre az e szolgáltatások vonatkozásában bejelentett védjegy leíró
         jellege tekintetében átfogó indokolást alkalmazhatott.

      62      A fentiekből következik, hogy a fellebbezési tanács helyesen állapította meg a védjegy leíró jellegét a megtámadott határozat
         20. pontjában említett szolgáltatások, valamint a 35. osztályba tartozó alábbi szolgáltatások vonatkozásában: „előadások,
         játékok, sorsolások, versenyek, bálok, sorshúzások, pályázatok tervezése és fejlesztése üzleti, szervezési és hirdetési szempontból”.
         Helyt kell azonban adni az első jogalapnak a 38. osztályba tartozó szolgáltatások vonatkozásában, és a megtámadott határozatot
         a 35. osztályba tartozó további és a 41. osztályba tartozó – a megtámadott határozat 20. pontjában kifejezetten nem említett –
         szolgáltatásokra vonatkozó hivatalbóli indokolás hiánya miatt is hatályon kívül kell helyezni.

       A 207/2009 rendelet 7. cikke (1) bekezdése b) pontjának megsértésén alapuló második jogalapról
       A felek érvei
      63      A felperes azt állítja, hogy a bejelentett BETWIN védjegy rendelkezik a megkülönböztető képességnek a lajstromozáshoz szükséges
         minimumával, mivel mind az átlagfogyasztók, mind pedig a szakmabeli közönség – szokatlan és eddig nem használt formája miatt –
         a származás jelzését látják benne. Másodlagosan arra hivatkozik, hogy mindenesetre az érintett vásárlóközönség származásjelző
         értelemben vett megkülönböztető képességet tulajdonít a bejelentett védjegynek azon szolgáltatások vonatkozásában, amelyek
         nincsenek kapcsolatban a fogadásokkal és a szerencsejátékokkal, mint például a távközlési szolgáltatások.

      64      Az OHIM úgy véli, hogy mivel a szóban forgó megjelölés leíró jellegű, ezért megkülönböztető képességgel sem rendelkezik. Vitatja
         azon érvet, miszerint a bejelentett BETWIN védjegy rendelkezik a megkülönböztető képesség szükséges minimumával. Álláspontja
         szerint e védjegy kizárólag általános ösztönzést hordoz bizonyos fogadásokban vagy játékokban való részvételre, és ezért nem
         alkalmas a felperes szolgáltatásainak a más vállalkozások által kínált szolgáltatásoktól való megkülönböztetésére.

       A Törvényszék álláspontja
      65      Azon szolgáltatások tekintetében, amelyek vonatkozásában a bejelentett védjegy leíró jellege az első jogalap vizsgálata keretében
         bebizonyosodott, különösen a megtámadott határozat 20. pontjában említett szolgáltatások, valamint a 35. osztályba tartozó
         alábbi szolgáltatások: „előadások, játékok, sorsolások, versenyek, bálok, sorshúzások, pályázatok tervezése és fejlesztése
         üzleti, szervezési és hirdetési szempontból” esetében a 207/2009 rendelet 7. cikke (1) bekezdése b) pontjának megsértésére
         vonatkozó második jogalap vizsgálatának nincs helye. Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint ugyanis elegendő, hogy a 207/2009
         rendelet 7. cikkének (1) bekezdésében felsorolt feltétlen kizáró okoknak csak egyike álljon fenn ahhoz, hogy valamely megjelölés
         közösségi védjegyként ne legyen lajstromozható (a Törvényszék T‑181/07. sz., Eurocopter kontra OHIM (STEADYCONTROL) ügyben
         2008. április 2‑án hozott ítéletének [az EBHT‑ban nem tették közzé] 56. pontja).

      66      A többi szolgáltatás vonatkozásában emlékeztetni kell arra, hogy a 207/2009 rendelet 7. cikke (1) bekezdésének b) pontja értelmében
         nem lajstromozható az a védjegy, „amely nem rendelkezik megkülönböztető képességgel”.

      67      A 207/2009 rendelet 7. cikke (1) bekezdésének b) pontja mögött meghúzódó közérdekű cél fogalma összefonódik a védjegy fő funkciójával,
         ami a védjeggyel megjelölt áru vagy szolgáltatás azonos származásának biztosítása a fogyasztó vagy a végső felhasználó számára
         annak lehetővé tételével, hogy az összetévesztés lehetősége nélkül megkülönböztesse ezen árut vagy e szolgáltatást a más származásúaktól
         (lásd ebben az értelemben a Bíróság C‑304/06. P. sz., Eurohypo kontra OHIM ügyben 2008. május 8‑án hozott ítélet [EBHT 2008.,
         I‑3297. o.] 56. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot). E rendelkezés értelmében tehát az a védjegy rendelkezik
         megkülönböztető képességgel, amely lehetővé teszi a lajstromozási kérelemmel érintett árunak vagy szolgáltatásnak valamely
         meghatározott vállalkozástól származóként történő azonosítását, és ennek következtében ezen árunak vagy e szolgáltatásnak
         a más vállalkozásoktól származó áruktól vagy szolgáltatásoktól való megkülönböztetését (a Bíróság C‑456/01. P. és C‑457/01. P. sz.,
         Henkel kontra OHIM egyesített ügyekben 2004. április 29‑én hozott ítéletének [EBHT 2004., I‑5089. o.] 34. pontja).

      68      Végül a megkülönböztető képességet egyrészről a bejelentéssel érintett áruk és szolgáltatások vonatkozásában, másrészről pedig
         annak az érintett, szokásosan tájékozott, ésszerűen figyelmes és körültekintő vásárlóközönség általi észlelése szempontjából
         kell megítélni (lásd a Törvényszék T‑387/06–T‑390/06. sz., Inter‑IKEA kontra OHIM (raklap ábrázolása) egyesített ügyekben
         2008. október 10‑én hozott ítéletének [az EBHT‑ban nem tették közzé] 27. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).

      69      A jelen ügyben a bejelentett védjegy megkülönböztető képessége hiányának a megtámadott határozatban szereplő indokolása rendkívül
         szűkszavú. A fellebbezési tanács ugyanis annak megállapítására szorítkozott a megtámadott határozat 27. pontjában, hogy egyrészről
         olyan leíró jellegű jelzésként, „amelynek szakismeretek és elemzési erőfeszítések nélkül is mindenki megérti a jelentését”,
         a védjegy – amely megkülönböztető képességgel sem rendelkezik – a 207/2009 rendelet 7. cikke (1) bekezdésének b) pontja alapján
         nem lajstromozható. A fellebbezési tanács egyébiránt rámutat, hogy a „betwin” szó kizárólag általános ösztönzést hordoz bizonyos
         fogadásokban vagy játékokban való részvételre, illetve gazdasági előnyök nyeremények formájában történő megszerzésére, anélkül
         hogy pontosítaná valamely meghatározott szolgáltatóhoz való esetleges kapcsolódását, és ezért a szóban forgó megjelölés nem
         teszi lehetővé az érintett fogyasztó számára, hogy azt a fogadások és nyeremények lehetőségével kapcsolatos szolgáltatások
         meghatározott kereskedelmi származására való utalásként fogja fel, és az ezen ágazatba tartozó meghatározott szolgáltató egyéni
         jeleként érzékelje.

      70      E körülmények között a fenti 65. pontban említett, a fogadásokhoz és nyereményjátékokhoz közvetlenül kapcsolódó szolgáltatásoktól
         eltérő szolgáltatások vonatkozásában – a fenti 46. pontban hivatkozott ítélkezési gyakorlatnak megfelelően – hivatalból hivatkozni
         kell az indokolás hiányára. Nem érthető ugyanis, hogy az előző pontban megismételt átfogó indokolás hogyan alkalmazható a
         védjegybejelentésben szereplő valamennyi további heterogén szolgáltatásra, amelyek közül egyesek semmilyen kapcsolatban nem
         állnak a fogadásokkal és a nyerésre való törekvéssel. A megtámadott határozatot tehát e szempontból is hatályon kívül kell
         helyezni.

       A 207/2009 rendelet 83. cikkének, az egyenlő bánásmód elvének, valamint az EJEE 6. és 14. cikkének megsértésén alapuló harmadik
            jogalapról
       A felek érvei
      71      A felperes arra hivatkozik, hogy a védjegybejelentők jogosultak az egyenlő bánásmódra az OHIM előtt folyamatban lévő eljárások
         során a 207/2009 rendelet 83. cikkének megfelelően – amely szerint az általánosan elismert eljárásjogi elvek kiegészítik az
         említett rendelet eljárási rendelkezéseit –, továbbá megilleti őket az egyenlő bánásmód elvével, valamint az EJEE‑nek egyenként
         a tisztességes eljáráshoz való joggal és a hátrányos megkülönböztetés minden formájának tilalmával kapcsolatos 6. és 14. cikkével
         összhangban. Ezen az alapon jogosult volt arra, hogy az OHIM vele szemben koherens vizsgálati és lajstromozási gyakorlatot
         alkalmazzon az igazságtalanságok elkerülése, és annak valamennyi bejelentő számára történő lehetővé tétele érdekében, hogy
         egyenlő eséllyel rendelkezzenek a közösségi védjegyoltalom összehasonlítható helyzetekben történő megszerzésére. Annak elismerése
         mellett, hogy a fellebbezési tanácsok határozataikat mérlegelést nem engedő hatáskörben hozzák, és az egyenlő bánásmód elvét
         a jogszerűség tiszteletben tartásával kell alkalmazni, a felperes úgy véli, hogy jogosult arra, hogy az OHIM fórumai minden
         egyes esetben azonos kritériumokat alkalmazzanak, és vizsgálatuk ne legyen szigorúbb az ő irányában, mint a többi bejelentő
         irányában.

      72      Egyébiránt a törlési eljárások, nehéz alkalmazási feltételeikre és költségeikre tekintettel, nem teszik lehetővé az összehasonlítható
         védjegyek differenciált kezeléséből eredő kezdeti egyenlőtlenség orvoslását.

      73      A felperes több olyan összehasonlítható közösségi védjegyet hoz fel példaként, amelyeket az OHIM fórumainak figyelembe kellett
         volna venniük a tényállás hivatalból történő vizsgálatának elve keretében. Különösen olyan szóvédjegyekről van szó, amelyek
         a „bet” szóból és egy másik leíró jellegű szóból új szót alkotnak, és amelyek közül bizonyosakat olyan szolgáltatások vonatkozásában
         lajstromozták, amelyek közvetlen kapcsolatban állnak a fogadásokkal és a nyereményekkel: a BETFAIR (003161205. sz. és 003580255. sz.),
         a MYBET (00437885. sz.), a BETMAX (004272159. sz.), az ULTIMATEBET (004685681. sz.), a YOUBET.COM (001499185. sz.), a BETLINK
         (001738525. sz.), a MEGA‑BET (004103644. sz.), a MULTI‑BET (004104766. sz.), a BET UNITED (004173472. sz.), a BETWAY (004832325. sz.),
         a BET‑AT‑HOME (003844073. sz.) és a Gamebookers (005829056. sz.) közösségi szóvédjegyek. Az OHIM azon érvét illetően, hogy
         a felperes a szóban forgó közösségi védjegyekre az előtte folyamatban lévő eljárásban nem hivatkozott, a felperes azt állítja,
         hogy az OHIM a 207/2009 rendelet 76. cikke (1) bekezdésének első mondata alapján köteles a tényállást hivatalból vizsgálni.

      74      Végül arra hivatkozik, hogy az ítélkezési gyakorlat szerint a védjegyek lajstromozására hatáskörrel rendelkező nemzeti hatóság
         köteles figyelembe venni a hasonló védjegybejelentések tárgyában korábban hozott határozatait, amely kötelezettség analógia
         útján az OHIM esetében is alkalmazandó. E tekintetben a Bíróság C‑39/08. és C‑43/08. sz., Bild digital és ZVS egyesített ügyekben
         2009. február 12‑én hozott végzését (az EBHT‑ban nem tették közzé) említi.

      75      Az OHIM vitatja a felperes érveit.

       A Törvényszék álláspontja
      76      A megtámadott határozat 26. pontjából következik, hogy a fellebbezési tanács előtti eljárásban a felperes már nem támaszkodott
         azon állítólagosan összehasonlítható lajstromozott védjegyekre, amelyekre az elbíráló előtt hivatkozott. Az említett pontban
         a fellebbezési tanács azonban ragaszkodott annak megerősítéséhez, hogy az elbíráló jogosult volt e korábbi védjegyek figyelembevételére
         anélkül, hogy azok kötelező erejét elismerte volna.

      77      Ezen elemzésnek helyt kell adni. Az ítélkezési gyakorlatból ugyanis az következik, hogy az OHIM fellebbezési tanácsainak a
         megjelölés közösségi védjegyként történő lajstromozására vonatkozó, a 207/2009 rendelet alapján meghozandó határozatai nem
         diszkrecionális jogkörben, hanem mérlegelést nem engedő hatáskör gyakorlása során hozott határozatok, amit a felperes egyébiránt
         nem vitat. Ezért a fellebbezési tanácsok határozatainak jogszerűségét kizárólag az uniós bíróság által értelmezett, említett
         rendelet alapján lehet megítélni, nem pedig a fellebbezési tanácsok korábbi határozathozatali gyakorlata alapján (a Törvényszék
         T‑106/00. sz., Streamserve kontra OHIM (STREAMSERVE), ügyben 2002. február 27‑én hozott ítéletének [EBHT 2002., II‑723. o.]
         66. pontja).

      78      Az ítélkezési gyakorlat szerint tehát kétféle eset létezik. Feltéve, hogy egy korábbi ügyben a fellebbezési tanács egy megjelölés
         közösségi védjegyként történő lajstromozhatóságát elismerve helyesen alkalmazta a 207/2009 rendelet vonatkozó rendelkezéseit,
         és egy későbbi, a korábbihoz hasonló ügyben a fellebbezési tanács a korábbival ellentétes határozatot hozott, a közösségi
         bíróságnak hatályon kívül kell helyeznie ezen utóbbi határozatot a 207/2009 rendelet vonatkozó rendelkezéseinek megsértése
         miatt. Ezen első esetben a hátrányos megkülönböztetés tilalma elvének megsértésére alapított jogalap tehát hatástalan (lásd
         a fenti 77. pontban hivatkozott STREAMSERVE‑ítélet 67. pontját).

      79      Ezzel szemben, amennyiben egy korábbi ügyben a fellebbezési tanács egy megjelölés közösségi védjegyként történő lajstromozhatóságát
         elismerve jogi tévedést követett el, és egy későbbi, a korábbihoz hasonló ügyben a fellebbezési tanács a korábbival ellentétes
         határozatot hozott, az első határozatra nem lehet hasznosan hivatkozni az utóbbi határozat hatályon kívül helyezése iránti
         kérelem alátámasztása céljából. A Bíróság ítélkezési gyakorlatából következik ugyanis, hogy az egyenlő bánásmód elvének tiszteletben
         tartását össze kell egyeztetni a jogszerűség elvének tiszteletben tartásával, amely szerint valamely harmadik személy javára
         elkövetett jogellenes cselekményre előnyök szerzése végett senki nem hivatkozhat (lásd ebben az értelemben a Bíróság C‑188/83. sz.,
         Witte kontra Parlament ügyben 1984. október 9‑én hozott ítéletének [EBHT 1984., 3465. o.] 15. pontját és a 134/84. sz., Williams
         kontra Számvevőszék ügyben 1985. július 4‑én hozott ítéletének [EBHT 1985., 2225. o.] 14. pontját). Következésképpen ezen
         második esetben a hátrányos megkülönböztetés tilalma elvének megsértéséből eredő jogalap ugyancsak hatástalan (a Törvényszék
         fenti 77. pontban hivatkozott STREAMSERVE‑ügyben hozott ítéletének 67. pontja; a T‑43/05. sz., Camper kontra OHIM – JC (BROTHERS
         by CAMPER) ügyben 2006. november 30‑án hozott ítélet [az EBHT‑ban nem tették közzé] 94. és 95. pontja, valamint a fenti 21. pontban
         hivatkozott Mozart‑ügyben hozott ítélet 65–69. pontja).

      80      Márpedig ahogyan az első jogalap vizsgálatából következik, a fellebbezési tanács jogosan állapította meg, hogy a bejelentett
         védjegy nem lajstromozható, amennyiben leíró jellegű olyan szolgáltatások vonatkozásában, amelyek tárgya fogadások és szerencsejátékok
         kínálata.

      81      Egyébiránt a 207/2009 rendelet 76. cikke (1) bekezdésének első mondatára rátérve, abból az következik, hogy az OHIM elbírálóinak,
         és fellebbezés esetén az OHIM fellebbezési tanácsainak hivatalból vizsgálniuk kell a tényeket annak megállapításához, hogy
         a bejelentett védjegyre vonatkoznak‑e a rendelet 7. cikkében foglalt kizáró okok. Márpedig a fenti 77. pontban említett mérlegelést
         nem engedő hatáskörre és a fenti 79. pontban szereplő jogszerűség elvére tekintettel e vizsgálatnak a 207/2009 rendelet 7. cikke
         alkalmazásának feltételeire kell összpontosulnia, és nem vonható le belőle az a következtetés, hogy az OHIM fórumait kötik
         a korábbi védjegyek lajstromozásának feltételei.

      82      A felperesnek a fenti 74. pontban hivatkozott Bild digital és ZVS ügyben hozott végzésre alapított érveit illetően rá kell
         mutatni, hogy a Bíróság e végzés 17. pontjában kimondja, hogy a lajstromozásra hatáskörrel rendelkező nemzeti hatóság a védjegybejelentés
         vizsgálata keretében köteles figyelembe venni a hasonló kérelmekre vonatkozóan már meghozott határozatokat, és amennyiben
         e tekintetben információkkal rendelkezik, különösen figyelmesen kell megvizsgálnia azt a kérdést, hogy ugyanúgy kell‑e határoznia,
         vagy sem. Ha a fentiekből levonható is az a következtetés, hogy e megfontolás analógia útján alkalmazható az OHIM fórumai
         által a 207/2009 rendelet keretében végzett vizsgálatra, a Bíróság azt is pontosította, hogy a szóban forgó hatóságot az ilyen
         hasonló kérelmek tárgyában hozott határozatok semmilyen esetben sem köthetik. Egyébiránt az említett végzés a 18. pontjában
         arra is emlékeztetett, hogy az egyenlő bánásmód elvét össze kell egyeztetni a jogszerűség tiszteletben tartásával. E körülmények
         között ezen ítélkezési gyakorlat nem kérdőjelezi meg a fenti 77–81. pontban elvégzett vizsgálatot.

      83      Egyébiránt a C‑265/09. P. sz., OHIM kontra Borco‑Marken‑Import Matthiesen ügyben 2010. szeptember 9‑én hozott ítélet [az EBHT‑ban
         még nem tették közzé] vonatkozásában, amelyre a felperes a tárgyaláson hivatkozott, és amelyből azt a következtetést vonta
         le, hogy az OHIM köteles hivatalból vizsgálni a korábbi védjegyeket, rá kell mutatni, hogy a Bíróság a felperes által hivatkozott
         fenti ítélet 45. pontjában emlékeztetett arra, hogy a lajstromozás iránti kérelmek vizsgálatának nem szabad a minimumra korlátozódnia,
         hanem szigorúnak és teljes körűnek kell lennie annak érdekében, hogy megakadályozza, hogy védjegyek indokolatlanul lajstromozásra
         kerüljenek, valamint a jogbiztonság és a gondos ügyintézés alapján biztosítsa, hogy ne kerüljenek lajstromozásra olyan védjegyek,
         amelyek használatát a bíróságok előtt eredményesen kifogásolni lehet. Márpedig azon körülményen túl, hogy ezen ítélet nem
         érinti az esetleges korábbi védjegyek figyelembevételének kérdését, a Bíróság arra is emlékeztet, hogy az OHIM vizsgálatát
         a jogszerűség tiszteletben tartásával kell elvégezni. Ezen ítélkezési gyakorlat tehát nem mond ellent a fenti 77–81. pontban
         szereplő elemzésnek.

      84      Végül figyelembe véve az OHIM fórumainak mérlegelést nem engedő hatáskörét és a jogszerűség elvét, továbbá anélkül, hogy a
         jelen jogvita keretében határozni kellene az EJEE valamely cikkének megsértésére alapított kifogás elfogadhatóságról, hangsúlyozni
         kell, hogy kizárt, miszerint a felperes által tapasztalt eljárási hibákra az OHIM fórumai előtt történő konkrét hivatkozás
         hiányában azon egyedüli körülmény, hogy korábban állítólagosan összehasonlítható védjegyeket lajstromoztak, a felperes tisztességes
         eljáráshoz való jogának megsértéséhez vezethet. Ugyanezen okokból a törlési eljárások körülményei e tekintetben irrelevánsak.

      85      A fentiekből következik, hogy a harmadik jogalapot el kell utasítani.

       Az EK 49. cikk megsértésén alapuló negyedik jogalapról
       A felek érvei
      86      A felperes azt állítja, hogy azáltal, hogy az OHIM megtagadta a szóban forgó szómegjelölés lajstromozását, míg a versenytársai
         számára lehetővé tette, hogy szolgáltatásaikat hasonló védjeggyel különböztessék meg, és harmadik feleket e védjegyek használatából
         kizárjanak, a verseny torzulásához vezet, korlátozza a szolgáltatások szabad mozgását, és akadályozza szakmai tevékenységét.

      87      Az OHIM vitatja a felperes érveit.

       A Törvényszék álláspontja
      88      Az ítélkezési gyakorlat szerint a védjegyjog alapvető elemét képezi a torzulásmentes verseny rendszerének, amelyet a Szerződés
         kíván létrehozni és fenntartani (lásd a Bíróság C‑104/01. sz. Libertel‑ügyben 2003. május 6‑án hozott ítéletének [EBHT 2003.,
         I‑3793. o.] 48. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).

      89      Ezenfelül a lajstromozott védjegy – meghatározott árukkal vagy szolgáltatásokkal kapcsolatban – olyan kizárólagos jogot biztosít
         a jogosultjának, amely lehetővé teszi számára, hogy a védjegyként lajstromozott megjelölést korlátlan ideig kisajátítsa, a
         közérdekre alapított korlátozások azonban akadályozhatják egy megjelölés védjegyként történő lajstromozását (lásd ebben az
         értelemben a fenti 88. pontban hivatkozott Libertel‑ügyben hozott ítélet 49. és 50. pontját).

      90      Ily módon – ahogyan a fenti 21. pontban is szerepel – a 207/2009 rendelet 7. cikke (1) bekezdésének c) pontja által követett
         közérdekű cél megköveteli, hogy a bejelentéssel érintett áru‑ és szolgáltatáscsoportokat érintő leíró jellegű jeleket vagy
         adatokat mindenki szabadon használhassa. A 207/2009 rendelet 7. cikke (1) bekezdésének b) pontja mögött meghúzódó közérdekű
         cél – ahogyan a fenti 67. pontban is szerepel – megkívánja egyrészt, hogy ne szűküljön indokolatlanul a bejelentett megjelöléssel
         érintettekhez hasonló jellegű árukat, illetve szolgáltatásokat kínáló egyéb gazdasági szereplők rendelkezésére álló megjelölések
         köre, másrészt biztosítja a fogyasztók vagy a végfelhasználók számára az áruk vagy szolgáltatások eredetének azonosíthatóságát
         úgy, hogy ezen árut vagy szolgáltatást a máshonnan származó áruktól vagy szolgáltatásoktól összetéveszthetetlenül megkülönböztethessék
         (lásd ebben az értelemben a Bíróság C‑329/02. P. sz., SAT.1 kontra OHIM ügyben 2004. szeptember 16‑án hozott ítéletének [EBHT 2004.,
         I‑8317. o.] 23., 26. és 27. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot, valamint a fenti 67. pontban hivatkozott
         Eurohypo kontra OHIM ügyben hozott ítélet 59. és 62. pontját).

      91      A fentiekből következik, hogy valamely fellebbezési tanács olyan határozata, mint az alapügybeli, amely olyan szolgáltatásokat
         érint, amelyek tárgya fogadások vagy szerencsejátékok kínálata, és amely joggal vonja le – a 207/2009 rendelet 7. cikke (1) bekezdése
         rendelkezéseinek alkalmazásával – azt a következtetést, hogy valamely megjelölés nem lajstromozható közösségi védjegyként,
         nem tekinthető úgy, mint amely akadályozza a szabad versenyt, sem pedig az EK 49. cikk értelmében vett szolgáltatásnyújtás
         szabadságát vagy a védjegy bejelentőjének szakmai tevékenységét. Ellenkezőleg, ahogyan arra az OHIM a tárgyaláson joggal rámutatott,
         az OHIM fórumainak annak ellenőrzésére irányuló szerepe, hogy a bejelentett védjegy tiszteletben tartja‑e a közösségi védjegyek
         lajstromozására vonatkozó szabályozást, inkább a torzításmentes verseny biztosítását szolgálja, mintsem a verseny korlátozását.

      92      E körülmények között a negyedik jogalapot el kell utasítani.

      93      A fentiek összességéből következik, hogy a megtámadott határozatot hatályon kívül kell helyezni valamennyi szolgáltatás tekintetében,
         a megtámadott határozat 20. pontjában említett szolgáltatások és a 35. osztályba tartozó alábbi szolgáltatások kivételével:
         „előadások, játékok, sorsolások, versenyek, bálok, sorshúzások, pályázatok tervezése és fejlesztése üzleti, szervezési és
         hirdetési szempontból.”

       A költségekről
      94      Az eljárási szabályzat 87. cikkének 3. §‑a alapján részleges pernyertesség esetén a Törvényszék elrendelheti a költségeknek
         a felek közötti megosztását, vagy határozhat úgy, hogy mindegyik fél maga viselje saját költségeit. A jelen esetben, mivel
         a felperes kérelme csak a szolgáltatások egy része vonatkozásában fogadható el, helyénvaló úgy határozni, hogy mindegyik fél
         maga viselje saját költségeit.

      A fenti indokok alapján
      A TÖRVÉNYSZÉK (harmadik tanács)
      a következőképpen határozott:
      1)      A Belső Piaci Harmonizációs Hivatal (védjegyek és formatervezési minták) (OHIM) negyedik fellebbezési tanácsának 2009. május
            4‑i határozatát (R 1528/2008‑4. sz. ügy) hatályon kívül kell helyezni, kivéve a védjegyekkel ellátható termékek és szolgáltatások
            nemzetközi osztályozására vonatkozó, felülvizsgált és módosított, 1957. június 15‑i Nizzai Megállapodás szerinti 41. osztályba
            tartozó „előadások, játékok, sorsolások, versenyek, bálok, sorshúzások, pályázatok tervezése és fejlesztése; szórakoztató
            események; show‑műsorok, játékok, sorsolások, vetélkedők, bálok, sorshúzások, különböző nyereményjátékok gyártása, szervezése
            és lebonyolítása; játékkaszinók üzemeltetése; sport‑, játék‑, fogadó‑, és sorsolási létesítmények szolgáltatásai (internet
            útján is); sport‑, játék‑, fogadó‑, és sorsolási felszerelések rendelkezésre bocsátása (az interneten és internet útján is);
            játéktermek üzemeltetése; interaktív számítógépes játékok rendelkezésre bocsátása, játékkaszinók, szerencsejátékok, kártyajátékok,
            fogadások, sportfogadások, ügyességi játékok és általában játékok üzemeltetése, lebonyolítása és szervezése; játékautomaták;
            játékkaszinók üzemeltetése; játéktermek üzemeltetése; különféle fogadási és sorsjátékközpontok üzemeltetése” szolgáltatások
            vonatkozásában, és az említett megállapodás 35. osztálya szerinti „bálok, sorshúzások, nyereményjátékok tervezése és fejlesztése
            üzleti, szervezési és hirdetési szempontból” szolgáltatások vonatkozásában.
      2)      Mindegyik fél maga viseli a saját költségeit.

               Czúcz

               Labucka

               O’Higgins

         Kihirdetve Luxembourgban, a 2011. július 7‑i nyilvános ülésen.
      Aláírások
      Tartalomjegyzék

      A jogvita előzményei
      A felek kérelmei
      A jogkérdésről
      A 207/2009 rendelet 7. cikke (1) bekezdése c) pontjának megsértésén alapuló első jogalapról
      A felek érvei
      A Törvényszék álláspontja
      – A bejelentett védjegynek azon szolgáltatások tekintetében fennálló leíró jellegéről, amelyek tárgya fogadások vagy szerencsejátékok
         kínálata

      – A bejelentett védjegynek azon szolgáltatások tekintetében fennálló leíró jellegéről, amelyeknek nem tárgya fogadások vagy
         szerencsejátékok kínálata

      A 207/2009 rendelet 7. cikke (1) bekezdése b) pontjának megsértésén alapuló második jogalapról
      A felek érvei
      A Törvényszék álláspontja
      A 207/2009 rendelet 83. cikkének, az egyenlő bánásmód elvének, valamint az EJEE 6. és 14. cikkének megsértésén alapuló harmadik
         jogalapról

      A felek érvei
      A Törvényszék álláspontja
      Az EK 49. cikk megsértésén alapuló negyedik jogalapról
      A felek érvei
      A Törvényszék álláspontja
      A költségekről
      * Az eljárás nyelve: német.