title: A Bíróság (negyedik tanács) 2015. március 5-i ítélete.#Európai Bizottság kontra Francia Köztársaság.#Tagállami kötelezettségszegés – Adózás – Héa – Kedvezményes adómérték alkalmazása – Elektronikus vagy digitális könyvek értékesítése.#C-479/13. sz. ügy.

text:
         A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (negyedik tanács)
      2015. március 5. (
            *1
         )
      „Tagállami kötelezettségszegés — Adózás — Héa — Kedvezményes adómérték alkalmazása — Elektronikus vagy digitális könyvek értékesítése”
      A C‑479/13. sz. ügyben,
      az EUMSZ 258. cikk alapján kötelezettségszegés megállapítása iránt a Bírósághoz 2013. szeptember 6‑án
      az Európai Bizottság (képviselik: C. Soulay és F. Dintilhac, meghatalmazotti minőségben, kézbesítési cím: Luxembourg)
      felperesnek
      a Francia Köztársaság (képviselik: D. Colas és J.‑S. Pilczer, meghatalmazotti minőségben)
      alperes ellen,
      támogatja:
      a Belga Királyság (képviselik: M. Jacobs és J.‑C. Halleux, meghatalmazotti minőségben)
      beavatkozó,
      benyújtott keresete tárgyában,
      A BÍRÓSÁG (negyedik tanács),
      tagjai: L. Bay Larsen tanácselnök, K. Jürimäe, J. Malenovský, M. Safjan és A. Prechal (előadó) bírák,
      főtanácsnok: P. Mengozzi,
      hivatalvezető: A. Calot Escobar,
      tekintettel az írásbeli szakaszra,
      tekintettel a főtanácsnok meghallgatását követően hozott határozatra, miszerint az ügy elbírálására a főtanácsnok indítványa nélkül kerül sor,
      meghozta a következő

         Ítéletet

               1

               Keresetlevelében az Európai Bizottság azt kéri, hogy a Bíróság állapítsa meg, hogy a Francia Köztársaság, mivel az elektronikus (vagy digitális) könyvek értékesítésére kedvezményes hozzáadottértékadó‑mértéket (a továbbiakban: héa) alkalmazott, nem teljesítette a 2010. december 7‑i 2010/88/EU tanácsi irányelvvel (HL L 326., 1. o.) módosított, a közös hozzáadottértékadó‑rendszerről szóló, 2006. november 28‑i 2006/112/EK tanácsi irányelv (HL L 347., 1. o.; a továbbiakban:héairányelv) – ezen irányelv II. és III. mellékletével, valamint a 2006/112 irányelv végrehajtási intézkedéseinek megállapításáról szóló, 2011. március 15‑i 282/2011/EU tanácsi végrehajtási rendelettel (HL L 77, 1. o.) összefüggésben értelmezett – 96. és 98. cikkében előírt kötelezettségeit.

         Jogi háttér

         Az uniós jog

               2

               A héairányelv 14. cikke (1) bekezdésében előírja:
               „»Termékértékesítés« a birtokba vehető dolog átengedése, amely tulajdonosként való rendelkezésre jogosít fel.”

               3

               Ezen irányelv 24. cikkének (1) bekezdése szerint:
               „»Szolgáltatásnyújtás« minden olyan tevékenység, amely nem minősül termékértékesítésnek.”

               4

               Az említett irányelv 96. cikke a következőképpen rendelkezik:
               „A tagállamok egy általános héamértéket alkalmaznak, amelyet minden egyes tagállam az adóalap százalékában határoz meg, és amely azonos a termékértékesítésre és a szolgáltatásnyújtásra.”

               5

               Ugyanezen irányelv 98. cikkének (1) és (2) bekezdése előírja:
               „(1)   A tagállamok egy vagy két kedvezményes adómértéket alkalmazhatnak.
               (2)   A kedvezményes adómértéket csak a III. mellékletben szereplő kategóriák termékértékesítéseire és szolgáltatásnyújtásaira lehet alkalmazni.
               A kedvezményes adómérték nem alkalmazható az elektronikus úton nyújtott szolgáltatásokra.”

               6

               A héairányelvnek „az 58. cikkben és az 59. cikk első bekezdés[e] k) pontjában említett elektronikus úton nyújtott szolgáltatások indikatív jegyzék[ét]” magában foglaló II. melléklete, amely két cikk a nem adóalanyok részére nyújtott szolgáltatások teljesítési helyének meghatározására szolgál, 3. pontjában a következőket említi:
               „képek, szövegek és információk, valamint adatbázis‑hozzáférés szolgáltatása”.

               7

               A 2006/112 irányelv eredeti változatában annak III. melléklete, amely magában foglalta az olyan termékek és szolgáltatások jegyzékét, amelyek értékesítésére az ezen irányelv 98. cikkében említett kedvezményes adómértéket lehet alkalmazni, 6. pontjában a következőket említi:
               „könyvek, beleértve a könyvtári kölcsönzést is (ideértve a brosúrákat, röplapokat, és más nyomtatott anyagokat, gyermekeknek szóló képes‑, rajzoló‑, illetve kifestőkönyveket, nyomtatott vagy kéziratos kottákat, térképeket, vízrajzi vagy hasonló ábrákat), újságok és folyóiratok értékesítése, kivéve a nagyrészt vagy teljes egészében reklámcélú anyagokat”.

               8

               A 2009. május 5‑i 2009/47/EK tanácsi irányelv (HL L 116., 18. o.) módosította a 2006/112 irányelvet. A 2009/47 irányelv (4) preambulumbekezdése kimondja:
               „A 2006/112/EK irányelvet továbbá annak érdekében is célszerű módosítani, hogy kedvezményes adómértéket, illetve mentességet lehessen alkalmazni bizonyos, korlátozott számú sajátos esetben szociális vagy egészségügyi okokból, valamint azért is, hogy a III. mellékletében található, könyvekre vonatkozó hivatkozásokat pontosítani, és a technikai fejlődés tekintetében naprakésszé lehessen tenni.”

               9

               2009. június 1‑jétől, a 2009/47 irányelv hatálybalépésének időpontjától, a héairányelv III. melléklete 6. pontjának szövege a következő:
               „könyvek, (ideértve a brosúrákat, röplapokat és más nyomtatott anyagokat, gyermekeknek szóló képes‑, rajzoló‑, illetve kifestőkönyveket, nyomtatott vagy kéziratos kottákat, térképeket, vízrajzi vagy hasonló ábrákat) bármilyen fizikai adathordozón történő értékesítése – beleértve a könyvtári kölcsönzést is – újságok és folyóiratok értékesítése, kivéve a nagyrészt vagy teljes egészében reklámcélú anyagokat”.

               10

               A 282/2011 végrehajtási rendelet 7. cikkének (1) és (2) bekezdésében előírja:
               „(1)   A [héa]irányelvben meghatározott, »elektronikus úton nyújtott szolgáltatások« magukban foglalják az interneten vagy más elektronikus hálózaton keresztül nyújtott szolgáltatásokat, amelyek jellegüknél fogva jelentős mértékben automatizáltak, minimális emberi közreműködést igényelnek, és amelyek nyújtására információs technológia hiányában nincs lehetőség.
               (2)   Az (1) bekezdés hatálya alá tartoznak különösen az alábbiak:
               […]

                        f)

                        az I. mellékletben felsorolt szolgáltatások.”

               11

               A 282/2011 végrehajtási rendelet „E rendelet 7. cikke” címet viselő I. mellékletének 3. pontja a következőképpen rendelkezik:
               „A [héa]irányelv II. mellékletének 3. pontja:
               […]
               Könyvek digitalizált tartalma és más elektronikus kiadványok;
               […]”

         A francia jog

               12

               A code général des impôts‑nak (általános adókódex; a továbbiakban: CGI) a Francia Köztársaság részére 2012. október 25‑én megküldött indokolással ellátott véleményben megállapított határidő lejártakor hatályos változata 278‑0a. cikke előírja:
               „5,50%‑os kedvezményes [héa]mértéket kell alkalmazni az alábbiak tekintetében:

                        A. –

                        Vásárlási, behozatali, Közösségen belüli termékbeszerzési, eladási, értékesítési, bizományi, közvetítési vagy vállalkozási ügyletek a következők vonatkozásában:

                  […]

                        (3)

                        Könyvek, ideértve azok kölcsönzését. A jelen (3) bekezdést bármely fizikai adathordozón található könyvre alkalmazni kell, ideértve a letöltés útján értékesített könyveket.

                  […]”

         A pert megelőző eljárás és a Bíróság előtti eljárás

               13

               A Bizottság úgy vélte, hogy a kedvezményes héamértéknek a letöltés útján értékesített könyvek értékesítésére vonatkozó ügyletekre – amelyek tekintetében az adóztatandó tényállás 2012. január 1‑jét követően valósult meg – való kiterjesztése ellentétes a héairányelvvel. Következésképpen 2012. július 4‑én felszólító levelet küldött a Francia Köztársaságnak. Az említett tagállam arra a 2012. augusztus 3‑i levelében adott választ.

               14

               2012. október 25‑én a Bizottság indokolással ellátott véleményt adott ki, amelyben felhívta a Francia Köztársaságot, hogy a kézhezvételt követő két hónapon belül tegye meg az abban foglaltaknak való megfeleléshez szükséges intézkedéseket. Az említett tagállam 2012. november 23‑i levelében adott választ.

               15

               A Bizottság – mivel a Francia Köztársaság által szolgáltatott magyarázatokat nem találta kielégítőnek – úgy határozott, hogy benyújtja a jelen keresetet.

               16

               A Bíróság elnöke 2014. február 6‑i határozatával megengedte a Belga Királyságnak, hogy a Francia Köztársaság kérelmeinek támogatása végett beavatkozzon.

         A keresetről

         Előzetes észrevételek

               17

               A Bizottság pontosítja, hogy digitális vagy elektronikus könyvek értékesítése alatt számítógépen, okostelefonon, e‑könyv‑olvasón vagy bármely más olvasórendszeren hozzáférhető, olyan elektronikus formátumú könyvet kell érteni, amelyet valamely honlapról letöltés vagy valós idejű adatátvitel (streaming) útján, ellenérték fejében értékesítettek (a továbbiakban: elektronikus könyvek értékesítése).

               18

               A Francia Köztársaság arra hivatkozik, hogy azon elektronikus vagy digitális könyvekre vonatkozó meghatározás, amelyekre a CGI 278‑0a. cikke értelmében kedvezményes héamérték alkalmazható, szűkebb a Bizottság által képviselt meghatározásnál. Ezen tagállam álláspontja szerint a kedvezményes héamértéket e rendelkezés alapján kizárólag az úgynevezett „homotetikus”, vagyis a nyomtatott könyvhöz vagy bármely más adathordozón értékesített könyvhöz hasonló könyvekre alkalmazandó, amelyek csupán néhány, a formátumukból fakadó alkotóelemükben különböznek egymástól.

               19

               E tekintetben meg kell állapítani, hogy az a körülmény, miszerint a CGI 278‑0a. cikkét az elektronikus vagy digitális könyvek tekintetében kizárólag homotetikus könyvekre kell alkalmazni, önmagában nem teszi lehetővé annak megállapítását, hogy a Bizottság keresetével szükségszerűen az elektronikus vagy digitális könyvek tágabb kategóriáját érinti, mint amelyre e rendelkezés alapján a kedvezményes héamértéket alkalmazni kell. A Bizottság keresete szerinti elektronikus vagy digitális könyveket ugyanis az értékesítésük módja szerint határozzák meg. Márpedig a Francia Köztársaság nem vitatta, hogy a homotetikus könyvek ebből a szempontból olyanok, mint a Bizottság által a keresetében meghatározott könyvek.

               20

               Másrészt, még ha a CGI 278‑0a. cikke a „letöltés” fogalmát használja is, e tagállam nem állítja, hogy a valós idejű adatátvitel útján történő könyvértékesítés ki van zárva e rendelkezés hatálya alól.

               21

               E körülmények között nem indokolt, hogy a kereset vizsgálatát a Bizottság keresetlevelében szereplőhöz képest az elektronikus vagy digitális könyvek szűkebb kategóriájára korlátozzuk.

         Az ügy érdeméről

               22

               A Bizottság arra hivatkozik, hogy a kedvezményes héamértéknek a Francia Köztársaság által az elektronikus vagy digitális könyvek értékesítésére való alkalmazása ellentétes a héairányelv II. és III. mellékletével, valamint a 282/2011 végrehajtási rendelettel összefüggésben értelmezett, ugyanezen irányelv 96. és 98. cikkével.

               23

               Ezen intézmény előadja, hogy a héairányelv 98. cikke (2) bekezdésének második albekezdése alapján a kedvezményes héamértéket csak az ezen irányelv III. mellékletben szereplő kategóriák termékértékesítéseire és szolgáltatásnyújtásaira lehet alkalmazni. Márpedig az elektronikus könyvek értékesítése nem tartozik az említett melléklet hatálya alá, és ebből következően nem eshet kedvezményes héamérték alá. Ezt az értelmezést támasztja alá a héairányelv 98. cikke (2) bekezdésének második albekezdése, amely kizárja a kedvezményes adómérték elektronikus úton nyújtott szolgáltatásokra való alkalmazhatóságát.

               24

               A Francia Köztársaság, amelyet a Belga Királyság is támogat, vitatja a Bizottság által a héairányelv érintett rendelkezései tekintetében képviselt értelmezést. E tagállamok álláspontja szerint az elektronikus könyvek értékesítése a héairányelv III. melléklete 6. pontjának hatálya alá tartozik, és következésképpen arra kedezményes héamérték alkalmazható.

               25

               E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy a héairányelv 96. cikke előírja, hogy a termékértékesítésre és a szolgáltatásnyújtásra azonos, vagyis általános adómértéket kell alkalmazni. Ezen elvtől eltérően a héairányelv 98. cikkének (1) bekezdése biztosítja a tagállamoknak azt a lehetőséget, hogy egy vagy két kedvezményes héamértéket alkalmazzanak. E cikk (2) bekezdésének első albekezdése értelmében a kedvezményes héamértéket csak a héairányelv III. mellékletében szereplő kategóriák termékértékesítéseire és szolgáltatásnyújtásaira lehet alkalmazni (K‑ítélet, C‑219/13, EU:C:2014:2207, 21. és 22. pont).

               26

               A Francia Köztársaság és a Belga Királyság által felhozott azon érvet illetően, amely szerint az elektronikus könyvek értékesítése a héairányelv III. melléklete 9. pontjának hatálya alá tartozik, emlékeztetni kell arra, hogy valamely uniós rendelkezés tartalmának meghatározása során tekintettel kell lenni mind annak megfogalmazására, mind összefüggéseire és céljaira (lásd különösen: NCC Construction Danmark ítélet, C‑174/08, EU:C:2009:669, 23. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).

               27

               Meg kell állapítani, hogy e III. melléklet 6. pontja kifejezett utal a „könyvek bármilyen fizikai adathordozón történő értékesítésére” azon szolgáltatások körében, amelyek értékesítésére kedvezményes héamértéket lehet alkalmazni. E pont szövegéből ily módon az következik, hogy a kedvezményes héamértéket azon ügyletekre kell alkalmazni, amelyek valamely fizikai adathordozón rögzített könyv értékesítésére irányulnak. Ily módon, amint azt a Bizottság helyesen megállapítja, minden más értelmezés megfosztaná az értelmétől az említett pontban szereplő „bármilyen fizikai adathordozón történő” kifejezést.

               28

               Bár az elektronikus könyvek elolvasásához kétségkívül szükség van valamilyen fizikai adathordozóra, mint például egy számítógépre, az ilyen adathordozó azonban nem képezi az elektronikus könyv értékesítésének a részét.

               29

               Ebből következően, e 6. pont szövegére tekintettel, az elektronikus könyvek értékesítése nem esik e rendelkezés hatálya alá.

               30

               Az említett rendelkezés összefüggései megerősítik ezt az értelmezést. E rendelkezés ugyanis eltérést képez azon elv alól, miszerint a tagállamok általános héamértéket alkalmaznak az adóköteles ügyletekre, azt tehát megszorítóan kell értelmezni (lásd különösen: Bizottság kontra Spanyolország ítélet, C‑360/11, EU:C:2013:17, 18. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).

               31

               Igaz – amint arra a Francia Köztársaság és a Belga Királyság helyesen hivatkozik – a héairányelv III. melléklete 6. pontja hatályának a 2009/47 irányelvvel való módosítása alapján a „könyvek bármilyen fizikai adathordozón történő értékesítésére” való kiterjesztésével az európai uniós jogalkotó célja az volt, amint az a 2009/47 irányelv (4) preambulumbekezdéséből következik, hogy az e pontban szereplő „könyvek” fogalmára vonatkozó hivatkozásokat pontosítani és a technikai fejlődés tekintetében naprakésszé lehessen tenni.

               32

               A 2006/112 irányelv III. mellékletének megalkotásával – ahogyan arra a Francia Köztársaság helyesen hivatkozik – az említett jogalkotónak továbbá az volt a célja, hogy az alapvető termékek, valamint bizonyos szociális vagy kulturális célnak megfelelő termékek és szolgáltatások esetében kedvezményes héamérték legyen alkalmazható, amennyiben ez nem vagy csak korlátozott mértékben jelent veszélyt a verseny torzítása szempontjából (lásd ebben az értelemben: Bizottság kontra Hollandia ítélet, C‑41/09, EU:C:2011:108, 52. pont).

               33

               Azonban, ahogyan az a héairányelv 98. cikke (2) bekezdésének második albekezdéséből következik, a jogalkotó egyúttal arról is határozott, hogy az „elektronikus úton nyújtott szolgáltatásokra” nézve kizárja a kedvezményes adómérték alkalmazásának minden lehetőségét.

               34

               Márpedig az elektronikus könyvek értékesítése e 98. cikk (2) bekezdésének második albekezdése értelmében „elektronikus úton nyújtott szolgáltatás[nak]” minősül.

               35

               Ugyanis, egyrészt a héairányelv 24. cikkének (1) bekezdése szerint „szolgáltatásnyújtás” minden olyan tevékenység, amely nem minősül termékértékesítésnek”, míg ezen irányelv 14. cikkének (1) bekezdése szerint „termékértékesítés” a birtokba vehető dolog átengedése, amely tulajdonosként való rendelkezésre jogosít fel”. Márpedig, ellentétben azzal, amire a Francia Köztársaság hivatkozik, amennyiben az elektronikus könyv nem minősíthető birtokba vehető dolognak, az elektronikus könyvek értékesítése ez utóbbi rendelkezés értelmében nem tekinthető „termékértékesítésnek”. Ugyanis, ahogyan az a jelen ítélet 28. pontjából következik, a fizikai adathordozó, amely lehetővé teszi e könyv elolvasását, és amely birtokba vehető dolognak minősíthető, nem képezi az értékesítés részét. Ebből következően e 24. cikk (1) bekezdésével összhangban az elektronikus könyvek értékesítését szolgáltatásnyújtásnak kell minősíteni.

               36

               Másrészt a 282/2011 végrehajtási rendelet 7. cikke (1) bekezdésének megfelelően a héairányelv értelmében elektronikus úton nyújtott szolgáltatások „az interneten vagy más elektronikus hálózaton keresztül nyújtott szolgáltatások[…], amelyek jellegüknél fogva jelentős mértékben automatizáltak, minimális emberi közreműködést igényelnek, és amelyek nyújtására információs technológia hiányában nincs lehetőség”. Meg kell állapítani, hogy az elektronikus könyvek értékesítése megfelel ennek a meghatározásnak.

               37

               Az említett végrehajtási rendelet ugyanezen 7. cikkének (1) és (2) bekezdésével és I. mellékletének 3. pontjával összhangban értelmezett, a héairányelv II. mellékletének 3. pontja megerősíti ezt az értelmezést, aminek eredményeképpen a könyvek digitalizált tartalmának értékesítése ilyen szolgáltatásnak minősül.

               38

               Nem ellentétes ezzel az, hogy a héairányelv II. melléklete magában foglalja a héairányelv 58. cikkében és az 59. cikke első bekezdésének k) pontjában említett elektronikus úton nyújtott szolgáltatások indikatív jegyzékét. Ugyanis az a körülmény, hogy e melléklet csak azon elektronikus úton nyújtott szolgáltatásokat sorolja fel, amelyek e két utóbbi rendelkezés alkalmazása szempontjából relevánsak, még e szolgáltatások természete tekintetében sem bír jelentőséggel.

               39

               Végezetül, amint az a 282/2011 végrehajtási rendelet 7. cikke (1) bekezdésének a szövegéből következik, az e rendelkezéssel összefüggésben a héairányelv II. mellékletének 3. pontjában felsorolt szolgáltatásokra történő hivatkozás azon elektronikus úton nyújtott szolgáltatások meghatározására szolgál, amelyeket a héairányelv általános jelleggel, nem pedig kizárólag bizonyos rendelkezések szintjén szabályoz.

               40

               Következésképpen, mivel az elektronikus könyvek értékesítése a héairányelv 98. cikke (2) bekezdésének második albekezdése értelmében „elektronikus úton nyújtott szolgáltatás”, és mivel e rendelkezés kizárja a kedvezményes adómérték ilyen szolgáltatásokra történő alkalmazásának minden lehetőségét, az uniós jogalkotó arra irányuló szándékának megsértése nélkül, hogy e szolgáltatásokra ne alkalmazzanak kedvezményes héamértéket, a héairányelv III. mellékletének 6. pontját nem lehet úgy értelmezni, hogy az elektronikus könyvek értékesítése annak hatálya alá tartozik.

               41

               Ebből következően, figyelemmel mind a héairányelv III. mellékletének 6. pontjára, mind pedig azon szabályozás összefüggéseire és céljaira, amelybe e rendelkezés illeszkedik, e pontot nem lehet úgy értelmezni, mint amelynek hatálya magában foglalja az elektronikus könyvek értékesítését.

               42

               A Francia Köztársaság és a Belga Királyság állításával szemben az adósemlegesség elve, amellyel az uniós jogalkotó a héa területén az egyenlő bánásmód alapelvét fejezi ki, nem kérdőjelezi meg ezt az értelmezést (NCC Construction Danmark ítélet, EU:C:2009:669, 41. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).

               43

               Ugyanis az adósemlegesség elve – egyértelmű rendelkezés hiányában – nem teszi lehetővé valamely kedvezményes héamérték hatályának kiterjesztését (lásd ebben az értelemben: Zimmermann‑ítélet, C‑174/11, EU:C:2012:716, 50. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat). Márpedig a héairányelv III. mellékletének 6. pontja nem olyan rendelkezés, amely egyértelmű módon kiterjeszti a kedvezményes héamérték hatályát az elektronikus könyvek értékesítésére. Épp ellenkezőleg, amint az a jelen ítélet 41. pontjából következik, az ilyen értékesítés nem tartozik e rendelkezés hatálya alá.

               44

               Mivel szintén nem vitatott, hogy az elektronikus könyvek értékesítése nem tartozik a héairányelv mellékletében felsorolt szolgáltatásnyújtások egyik kategóriájába sem, a kedvezményes héamérték ilyen értékesítésre történő alkalmazása nem egyeztethető össze a héairányelv 98. cikkének (2) bekezdésével.

               45

               A fentiek összességéből az következik, hogy a Bizottság keresete megalapozott.

               46

               Következésképpen meg kell állapítani, hogy a Francia Köztársaság, mivel az elektronikus könyvek értékesítésére kedvezményes héamértéket alkalmazott, nem teljesítette a héairányelv II. és III. mellékletével, valamint a 282/2011/EU végrehajtási rendelettel összefüggésben értelmezett, fent említett irányelv 96. és 98. cikkében előírt kötelezettségeit.

         A költségekről

               47

               A Bíróság eljárási szabályzata 138. cikkének (1) bekezdése alapján a Bíróság a pervesztes felet kötelezi a költségek viselésére, ha a pernyertes fél ezt kérte. A Francia Köztársaságot, mivel pervesztes lett, a Bizottság kérelmének megfelelően kötelezni kell a saját, valamint a Bizottság részéről felmerült költségek viselésére.

               48

               Az eljárási szabályzat 140. cikkének (1) bekezdésével összhangban az eljárásba beavatkozó tagállamok maguk viselik költségeiket. Következésképpen a Belga Királyság maga viseli saját költségeit.

               A fenti indokok alapján a Bíróság (negyedik tanács) a következőképpen határozott:

                           1)

                           A Francia Köztársaság, azáltal hogy az elektronikus vagy digitális könyvek értékesítésére kedvezményes hozzáadottértékadó‑mértéket alkalmazott, nem teljesítette a 2010. december 7‑i 2010/88/EU tanácsi irányelvvel módosított, a közös hozzáadottértékadó‑rendszerről szóló, 2006. november 28‑i 2006/112/EK tanácsi irányelv – ezen irányelv II. és III. mellékletével, valamint a 2006/112 irányelv végrehajtási intézkedéseinek megállapításáról szóló, 2011. március 15‑i 282/2011/EU tanácsi végrehajtási rendelettel összefüggésben értelmezett – 96. és 98. cikkében előírt kötelezettségeit.

                           2)

                           A Francia Köztársaság maga viseli saját költségeit, valamint az Európai Bizottság részéről felmerült költségeket.

                           3)

                           A Belga Királyság maga viseli saját költségeit.

                     Aláírások

            (
            *1
         )	Az eljárás nyelve: francia.


A Bíróság (harmadik tanács) 1982. január 14-i ítélete. # Nicolaus Corman & Fils SA kontra Hauptzollamt Gronau. # Előzetes döntéshozatal iránti kérelem: Finanzgericht Münster - Németország. # # 64/81. sz. ügy


A Törvényszék ítélete (második tanács), 2017. szeptember 15.#sheepworld AG kontra az Európai Unió Szellemi Tulajdoni Hivatala.#Európai uniós védjegy – A Beste Freundin európai uniós szóvédjegy bejelentése – Feltétlen kizáró ok – Megkülönböztető képesség hiánya – A 207/2009/EK rendelet 7. cikke (1) bekezdésének b) pontja.#T-452/16. sz. ügy.


A Bíróság (ötödik tanács) július 17.-i ítélete: 1997. # Pascoal & Filhos Ldª kontra Fazenda Pública. # Előzetes döntéshozatal iránti kérelem: Tribunal Tributário de Segunda Instância - Portugália. # C-97/95. sz. ügy


title: Az Elsőfokú Bíróság (második tanács) 2005. december 14-i ítélete. # Regione autonoma della Sardegna kontra az Európai Közösségek Bizottsága. # Állami támogatás - Az olasz hatóságoknak a szarvasmarhák kéknyelvbetegsége (blue tongue) által okozott károk ellensúlyozását célzó intézkedései - A mezőgazdasági szektor állami támogatására vonatkozó iránymutatások. # T-200/04. sz. ügy

text:
      Az Elsőfokú Bíróság (második tanács) 2005. december 14‑i ítélete − Regione autonoma della Sardegna kontra Bizottság
      (T‑200/04. sz. ügy)
      „Állami támogatás – Az olasz hatóságoknak a szarvasmarhák kéknyelvbetegsége (blue tongue) által okozott károk ellensúlyozását célzó intézkedései
         – A mezőgazdasági szektor állami támogatására vonatkozó iránymutatások”

      1.                     Államok által nyújtott támogatások – Tilalom – Eltérések – A mezőgazdasági termelésben bekövetkezett károk ellensúlyozását
            célzó támogatások – Feldolgozó vállalkozásoknak vagy feldolgozási tevékenységek után nyújtott, állatbetegségek által okozott
            károk ellensúlyozását célzó támogatások – Sajttermelő szövetkezeteknek nyújtott támogatások – Kizártság (2000/C 28/02 bizottsági
            közlemény, 11. pont) (vö. 46–49. pont)
      2.                     Államok által nyújtott támogatások – A Bizottság által végzett vizsgálat – Az érdekeltek észrevételeinek hiánya – A bizottsági
            határozat érvényességére vonatkozó hatás hiánya – A kifejezetten fel nem hozott tények hivatalbóli vizsgálatának kötelezettsége
            – Hiány (EK 88. cikk, (2) bekezdés) (vö. 50–58., 70. pont)
      3.                     Államok által nyújtott támogatások – A Bizottság által végzett vizsgálat – Támogatási rendszer átfogó vizsgálata – Megengedhetőség
            – Azon, a Bizottság által széles mérlegelési jogkörének gyakorlása során hozott döntés, hogy inkább megtiltja a támogatási
            rendszert, mint hogy azt azzal a feltétellel engedélyezze, hogy a nemzeti hatóságok minden konkrét esetben esetleges ellenőrzési
            intézkedéseket legyenek kötelesek hozni – A szóban forgó támogatási rendszer alkalmazására a nemzeti jogban előírt ellenőrzési
            mechanizmusba való, Bizottság általi jogellenes beavatkozás – Hiány (vö. 59–61. pont)
      4.                     Államok által nyújtott támogatások – A támogatásnak a közös piaccal való összeegyeztethetetlenségét megállapító bizottsági
            határozat– Indokolási kötelezettség – Szükséges információk (EK 253. cikk) (vö. 63–64. pont)
      Tárgy

         Az Olaszország által a feldolgozó és kereskedelmi szövetkezetek javára bevezetni szándékozott, a kéknyelvbetegség
               (blue tongue)
                által okozott károk ellensúlyozását célzó támogatási rendszerről szóló, 2004. március 16‑i C (2004) 471 végleges bizottsági
                  határozat megsemmisítése iránti kérelem (Szardínia régió 2000. november 17‑i 22. sz. törvényének 5. cikke).

            Rendelkező rész

                  1)

                  Az Elsőfokú Bíróság a keresetet elutasítja.

                  2)

                  Az Elsőfokú Bíróság a felperest kötelezi a költségek viselésére.


title: A Bíróság ítélete (negyedik tanács), 2017. szeptember 13.#Európai Bizottság kontra Belga Királyság.#Tagállami kötelezettségszegés – Állami támogatások – 2011/678/EU határozat – A szarvasmarhaféléket érintő fertőző szivacsos agyvelőbántalmak (TSE) szűrővizsgálatának finanszírozásához nyújtott állami támogatás – A belső piaccal összeegyeztethetetlen támogatás – Visszatéríttetési kötelezettség – A végrehajtás elmaradása.#C-591/14. sz. ügy.

text:
         A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (negyedik tanács)
      2017. szeptember 13. (
            *1
         ) (
            1
         )
      „Tagállami kötelezettségszegés – Állami támogatások – 2011/678/EU határozat – A szarvasmarhaféléket érintő fertőző szivacsos agyvelőbántalmak (TSE) szűrővizsgálatának finanszírozásához nyújtott állami támogatás – A belső piaccal összeegyeztethetetlen támogatás – Visszatéríttetési kötelezettség – A végrehajtás elmaradása”
      A C‑591/14. sz. ügyben,
      az EUMSZ 108. cikk (2) bekezdésének második albekezdése alapján kötelezettségszegés megállapítása iránt 2014. december 19‑én
      az Európai Bizottság (képviselik: J.‑F. Brakeland, B. Stromsky, S. Noë és H. van Vliet, meghatalmazotti minőségben, kézbesítési cím: Luxembourg)
      felperesnek
      a Belga Királyság (képviselik: C. Pochet, L. Van den Broeck és J.‑C. Halleux, meghatalmazotti minőségben, segítőik: L. Van den Hende és J. Charles avocats)
      alperes ellen
      benyújtott keresete tárgyában,
      A BÍRÓSÁG (negyedik tanács),
      tagjai: T. von Danwitz tanácselnök, Juhász E. (előadó), C. Vajda, K. Jürimäe és C. Lycourgos bírák,
      főtanácsnok: P. Mengozzi,
      hivatalvezető: V. Giacobbo‑Peyronnel tanácsos,
      tekintettel az írásbeli szakaszra és a 2016. december 8‑i tárgyalásra,
      a főtanácsnok indítványának a 2017. március 30‑i tárgyaláson történt meghallgatását követően,
      meghozta a következő

         Ítéletet

               1

               Keresetlevelével az Európai Bizottság annak megállapítását kéri a Bíróságtól, hogy a Belga Királyság, mivel nem tett meg az előírt határidőkön belül minden szükséges intézkedést annak érdekében, hogy visszatéríttesse a kedvezményezettekkel a szarvasmarhaféléket érintő fertőző szivacsos agyvelőbántalmak (TSE) szűrővizsgálatának finanszírozásához Belgium által nyújtott állami támogatásról (C 44/08 [ex NN 45/04] állami támogatás) szóló, 2011. július 27‑i 2011/678/EU bizottsági határozat (HL 2011. L 274., 36. o.; a továbbiakban: vitatott határozat) 1. cikkének (3) és (4) bekezdésében jogellenesnek és a belső piaccal összeegyeztethetetlennek nyilvánított állami támogatásokat, és mivel nem tájékoztatta a megadott határidőn belül a Bizottságot az e határozatnak való megfelelés érdekében hozott intézkedésekről, nem teljesítette az EUMSZ 288. cikk negyedik bekezdéséből és az említett határozat 2–4. cikkéből eredő kötelezettségeit.

         Jogi háttér

            A 659/1999/EK rendelet

               2

               Az [EUMSZ 108. cikk] alkalmazására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló, 1999. március 22‑i 659/1999/EK tanácsi rendeletnek (HL 1999. L 83., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 8. fejezet, 1. kötet, 339. o.) „A támogatás visszatérítése [helyesen: visszatéríttetése]” című 14. cikke kimondja:
               „(1)   Amennyiben a jogellenes támogatások esetén elutasító határozat születik, a Bizottság dönt arról, hogy az érintett tagállam hozza meg a szükséges intézkedéseket a támogatásnak a kedvezményezettől történő visszavételére (a továbbiakban: „visszatérítési [helyesen: visszatéríttetési] határozat”). A Bizottság nem követeli meg a támogatás visszatérítését [helyesen: visszatéríttetését], amennyiben az ellentétes [az uniós] jog valamelyik általános elvével.
               (2)   A visszatérítési [helyesen: visszatéríttetési] határozat szerint visszatérítésre kerülő [helyesen: visszatéríttetendő] támogatás magában foglalja a Bizottság által megfelelő kamatlábbal meghatározott kamatot. A kamat attól a naptól esedékes, amikor a jogellenes támogatást a kedvezményezett rendelkezésére bocsátották, addig a napig, amíg visszafizetésre nem került.
               (3)   Az Európai [Unió] Bíróságának [az EUMSZ 278. cikk] értelmében hozott határozatának sérelme nélkül a visszatérítést [helyesen: visszatéríttetést] késedelem nélkül és az érintett tagállam nemzeti joga szerinti eljárás keretében kell végrehajtani, feltéve hogy e rendelkezések lehetővé teszik a Bizottság határozatának azonnali és hatékony végrehajtását. Ebből a célból és a nemzeti bíróságok előtt zajló eljárás esetén – [az uniós] jog sérelme nélkül – az érintett tagállamok meghozzák a jogrendszerük szerint rendelkezésre álló szükséges intézkedéseket [helyesen: minden szükséges intézkedést], beleértve az átmeneti intézkedéseket is.”

            A TSE‑iránymutatás

               3

               Az Európai Közösségek Bizottsága 2002‑ben elfogadta a TSE‑vizsgálatokkal, az elhullott állatokkal és a vágóhídi hulladékokkal kapcsolatos állami támogatásokra vonatkozó közösségi iránymutatást (HL 2002. C 324., 2. o.; a továbbiakban: TSE‑iránymutatás). Ezen iránymutatás 23–25. pontja a következőket írja elő:

                        „23.

                        Az állati és emberi egészség védelmére irányuló intézkedések elfogadásának előmozdítása céljából a Bizottság úgy határozott, hogy a mezőgazdasági iránymutatás 11.4 pontjában bemutatott elvek alapján továbbra is engedélyezi a TSE‑vizsgálatokhoz kapcsolódó költségek 100%‑át fedező állami támogatásokat.

                        24.

                        Mindazonáltal 2003. január 1‑jétől az emberi fogyasztás céljából levágott szarvasmarhafélék kötelező BSE‑vizsgálata tekintetében a közvetlen és közvetett állami támogatások – ideértve a közösségi kifizetéseket is – teljes összege vizsgálatonként nem haladhatja meg a 40 eurót. A vizsgálat elvégzésének kötelezettsége közösségi vagy nemzeti jogszabályokon egyaránt alapulhat. Ez az összeg a vizsgálat teljes költségére vonatkozik, amely magában foglalja a vizsgálat elvégzéséhez szükséges készletet, a minta vételét, szállítását, vizsgálatát, tárolását és megsemmisítését. Ezen összeg a vizsgálatokhoz kapcsolódó költségek csökkenésével a jövőben csökkenthető.

                        25.

                        A TSE‑vizsgálattal kapcsolatos költségekre nyújtott állami támogatás azon gazdasági szereplőnek fizetendő, amelynek létesítményében a vizsgálati mintát le kell venni. Mindazonáltal az ilyen támogatással kapcsolatos ügyvitel megkönnyítése érdekében a támogatás a laboratóriumnak is folyósítható, feltéve hogy bizonyítható, hogy a támogatás teljes összegét átadják a gazdasági szereplőnek. Mindenesetre a közvetlenül vagy közvetve azon gazdasági szereplő számára nyújtott állami támogatásnak, amelynek létesítményében a vizsgálati mintát le kell venni, tükröződnie kell az e gazdasági szereplő által megfelelően alacsonyabb szinten megállapított árban.”

         A jogvita előzményei és a vitatott határozat

               4

               2001 és 2006 között a Belga Királyság egészben vagy részben átvállalta a szarvasmarhaféléket érintő fertőző szivacsos agyvelőbántalmak szűrővizsgálatának (a továbbiakban: BSE‑vizsgálatok) költségeit.

               5

               A 2001. január 1‑jétől december 31‑ig terjedő időszakban a BSE‑vizsgálatok költségeit teljes mértékben az államkincstár finanszírozta.

               6

               A 2002. január 1‑jétől 2004. június 30‑ig terjedő időszakban e vizsgálatokat a belga Bureau d’intervention et de restitution (támogatásnyújtási és visszatérítési hivatal, BIRB), egy jogi személyiséggel rendelkező szövetségi közintézmény előfinanszírozta.

               7

               A 2004. július 1‑jétől november 30‑ig terjedő időszakban a BSE‑vizsgálatokat az Agence fédérale pour la sécurité de la chaîne alimentaire (szövetségi élelmiszer‑biztonsági hatóság, AFSCA), egy jogi személyiséggel rendelkező közintézmény finanszírozta.

               8

               A Bizottság a hozzá beérkezett panaszok nyomán 2004. január 27‑én tájékoztatáskérést intézett a Belga Királysághoz a BSE‑vizsgálatok finanszírozására irányuló intézkedésekkel kapcsolatban. A belga hatóságok 2004. február 6‑án és május 14‑én válaszoltak e kérésre.

               9

               2004. január 23‑i levelében a Belga Királyság bejelentett a Bizottságnak egy, az állatok BSE‑szűrővizsgálatának költségeit fedezni hivatott támogatási intézkedést. Ezzel az intézkedéssel a BSE‑vizsgálatok költségeinek előfinanszírozását tervezték megvalósítani, amelynek összegét utólag, parafiskális járulék formájában kellett volna megtéríteni. A Belga Királyság által adott magyarázatok szerint a bejelentett finanszírozási mechanizmus csupán azon királyi rendelettervezet átdolgozása volt, amelyet a Bizottság 2001‑ben már jóváhagyott, azonban azt nem hajtották végre. A bejelentett intézkedést, mivel már végrehajtották, a be nem jelentett támogatások jegyzékében az NN 45/04 referenciaszám alatt vették nyilvántartásba.

               10

               2004. szeptember 16‑án a belga hatóságok bejelentettek egy új királyi rendelettervezetet, amelyet az arrêté royal du 15 octobre 2004 relatif au financement du dépistage des encéphalopathies spongiformes transmissibles chez les animaux (az állatokat érintő fertőző szivacsos agyvelőbántalmak szűrővizsgálatának finanszírozásáról szóló, 2004. október 15‑i királyi rendelet; Moniteur belge, 2004. november 8., 75290. o.) királyi rendeletként fogadtak el. E rendelet a vágásra beérkezett szarvasmarhafélék után egyedenként 10,70 euró díjazást magában foglaló rendszert írt elő.

               11

               2008. november 26‑i levelében a Bizottság tájékoztatta a Belga Királyságot arról, hogy megindítja az EUMSZ 108. cikk (2) bekezdése szerinti eljárást.

               12

               A vitatott határozat (121) preambulumbekezdésében a Bizottság megállapította, hogy a Belga Királyság 2003. január 1. és 2004. június 30. között túllépte a BSE‑vizsgálatok finanszírozása keretében engedélyezett támogatás maximális összegét, azaz a TSE‑iránymutatás által megállapított, vizsgálatonként legfeljebb 40 euró összeget. A Bizottság jelezte, hogy a támogatásoknak az említett engedélyezett maximális összeget túllépő összegét 6619810,74 euróra becsüli.

               13

               E határozat (92) preambulumbekezdésében a Bizottság ugyanis megállapította, hogy „[…] az állami forrásokból finanszírozott intézkedések – köztük a hozzájárulások – szelektív előnyt biztosítanak az alkalmazandó jogszabályok értelmében kötelezően BSE‑vizsgálatnak alávetendő szarvasmarhafélékből származó termékeket feldolgozó, kezelő, árusító vagy forgalomba hozó gazdálkodóknak, vágóhidaknak vagy egyéb gazdasági szereplőknek, mivel ezek az intézkedések csökkentik az e kedvezményezettekre háruló költségeket. Ezek az előnyök nem közvetlen kifizetések útján valósulnak meg, hanem a BSE‑vizsgálatok költségeinek a közhatóságok általi átvállalásával, mivel közvetlenül ezek a hatóságok fizetik ki a vizsgálatok költségét a vizsgálatokat a vágóhidak kérésére elvégző laboratóriumok számára, és a költségeket kiszámlázzák az AFSCA felé”.

               14

               A Bizottság a vitatott határozat (99) és (100) preambulumbekezdésében egyrészt kiemelte, hogy a BSE‑vizsgálatok hozzájárulások útján történő finanszírozása az alkalmazandó jogszabályok értelmében kötelezően BSE‑vizsgálatnak alávetendő szarvasmarhafélékből származó termékeket feldolgozó, kezelő, árusító vagy forgalomba hozó gazdálkodók, vágóhidak és egyéb gazdasági szereplők részére nyújtott, állami forrásból finanszírozott előnynek minősül, másrészt pedig, hogy ezen előny az EUMSZ 107. cikk (1) bekezdésének hatálya alá tartozik. Ezen intézmény, miután megemlítette, hogy a Belga Királyság nem jelentette be neki e támogatásokat, rámutatott arra, hogy az említett támogatások jogellenesek.

               15

               A vitatott határozat (126)–(128) preambulumbekezdésében a Bizottság a 2003. január 1. és 2004. június 30. között nyújtott támogatásokat illetően megvizsgálta a Belga Királyság által javasolt, a támogatásoknak az AFSCA finanszírozására beszedett hozzájárulások révén való visszatéríttetésére irányuló rendszert, amely tagállam szerint azért szükséges ez a globális megközelítés, mivel a gyakorlatban nehéz lenne e támogatások egyedi visszatéríttetésének megvalósítása.

               16

               A Bizottság a vitatott határozat (129) preambulumbekezdésében hangsúlyozta, hogy a Belga Királyság által ily módon végrehajtott, a támogatások visszatéríttetésére irányuló rendszer nem felel meg a jogellenes és a belső piaccal összeegyeztethetetlen támogatások visszatéríttetésére vonatkozó követelményeknek, mivel a Bíróság állandó ítélkezési gyakorlatával szemben nem e támogatások tényleges kedvezményezettjét kötelezi arra, hogy ő maga térítse vissza azt az előnyt, amelyet a piacon a versenytársaihoz képest élvezett.

               17

               E körülményekre tekintettel a Bizottság a vitatott határozatban, amelyet a Belga Királysággal 2011. július 28‑án közölt, a következőképpen határozott:
               „1. cikk

               (1)   A díjakból finanszírozott intézkedések nem minősülnek állami támogatásnak.
               (2)   A 2001. január 1. és 2002. december 31. közötti időszakban, valamint a 2004. július 1. és 2005. december 31. közötti időszakban a kötelező BSE‑vizsgálatnak alávetendő szarvasmarhafélékből származó termékeket feldolgozó, kezelő, árusító vagy forgalomba hozó gazdálkodók, vágóhidak és egyéb gazdasági szereplők javára a BSE‑vizsgálatok állami forrásból történő finanszírozása a belső piaccal összeegyeztethető támogatásnak minősül.
               (3)   A 2003. január 1. és 2004. június 30. közötti időszakban a kötelező BSE‑vizsgálatnak alávetendő szarvasmarhafélékből származó termékeket feldolgozó, kezelő, árusító vagy forgalomba hozó gazdálkodók, vágóhidak vagy egyéb gazdasági szereplők javára a BSE‑vizsgálatok állami forrásból történő finanszírozása a belső piaccal összeegyeztethető támogatásnak minősül a vizsgálatonként 40 euró alatti összegek esetében. A vizsgálatonként 40 eurót meghaladó összegek nem összeegyeztethetők a belső piaccal, és ezeket vissza kell téríttetni, kivéve az olyan specifikus projektekhez nyújtott támogatásokat, amelyek – a támogatás folyósításának időpontjában – megfelelnek az alkalmazandó de minimis rendeletben meghatározott összes feltételnek.
               (4)   Belgium a 2001. január 1. és 2004. június 30. közötti időszakban jogellenesen, az EUMSZ 108. cikk[…] (3) bekezdésének megsértésével nyújtott támogatást a BSE‑vizsgálatok finanszírozásához.

                  2. cikk

               (1)   Belgium meghozza a szükséges intézkedéseket az 1. cikk (3) és (4) bekezdésében említett jogtalan [helyesen: jogellenes] és a belső piaccal összeegyeztethetetlen támogatásoknak a kedvezményezettektől történő visszafizettetése érdekében.
               (2)   A visszafizettetésre kerülő támogatások tartalmazzák a kamatot is, a támogatásnak a kedvezményezett számára történő rendelkezésre bocsátásának időpontjától a visszafizetés időpontjáig számítva.
               (3)   A kamatokat a [659/1999 rendelet végrehajtásáról szóló, 2004. április 21‑i] 794/2004/EK [bizottsági] rendelet [(HL 2004. L 140., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 8. fejezet, 7. kötet, 3. o.; helyesbítés: HL 2011. L 114., 7. o.)] V. fejezetében foglalt rendelkezésekkel összhangban, kamatos kamattal kell kiszámítani.
               (4)   A visszafizettetést késedelem nélkül végre kell hajtani, a nemzeti jog által előírt eljárásokkal összhangban, amennyiben azok lehetővé teszik e határozat azonnali és hatékony végrehajtását.

                  3. cikk

               Az 1. cikk (3) és (4) bekezdésében említett támogatást azonnal és hatékonyan kell visszafizettetni.
               Belgium biztosítja, hogy e határozatot az értesítésétől [helyesen: az arról szóló értesítéstől] számított négy hónapon belül végrehajtja.

                  4. cikk

               (1)   E határozat értesítésének dátumától [helyesen: Az e határozatról szóló értesítés időpontjától] számított két hónapon belül Belgium benyújtja a Bizottsághoz az alábbi információkat:

                        a)

                        az 1. cikk (3) és (4) bekezdésében említett támogatásból részesült kedvezményezettek listája, valamint az egyes kedvezményezettek részére nyújtott támogatás teljes összege,

                        b)

                        a kedvezményezettek által visszafizetendő teljes összeg (támogatás és a visszatérítési kamatok),

                        c)

                        az e határozatnak való megfelelés érdekében meghozott, illetve tervezett intézkedések részletes leírása,

                        d)

                        igazoló dokumentumok arra vonatkozóan, hogy a kedvezményezettet felszólították a támogatás visszafizetésére.

                  (2)   Belgium mindaddig tájékoztatja a Bizottságot az e határozat végrehajtása céljából elfogadott nemzeti intézkedések nyomán elért eredményekről, amíg az 1. cikk (3) és (4) bekezdésében említett támogatás visszafizetése be nem fejeződött.
               (3)   Az (1) bekezdésben előírt két hónapos időszak leteltével Belgium – a Bizottság egyszerű kérésére – jelentést nyújt be az e határozatnak való megfelelés érdekében meghozott és tervezett intézkedésekről. Ebben a jelentésben Belgium részletes tájékoztatást ad a kedvezményezettek által már visszafizetett támogatás és kamatok összegéről.

                  5. cikk

               Ennek a határozatnak a Belga Királyság a címzettje.”

         A pert megelőző eljárás

               18

               A Belga Királyság 2011. szeptember 27‑én közölte a Bizottsággal, hogy nem ért egyet a vitatott határozattal.

               19

               E célból először is jelezte, hogy fenntartja azon álláspontját, hogy a BSE‑vizsgálatok költségeinek finanszírozása nem minősül állami támogatásnak, mivel „nincs olyan uniós szabály, amely arra kötelezné a tagállamokat, hogy egészben vagy részben téríttessék vissza a BSE‑vizsgálatok költségeit a gazdasági szereplőkkel, és különösen azokkal, akik a mezőgazdasági ágazatban tevékenykednek”. A Belga Királyság ezt követően azon vizsgálat jelentőségét hangsúlyozta, amelyet a versenyhatóságok a laboratóriumok által a BSE‑vizsgálatok során tanúsított versenyellenes magatartások gyanújával kapcsolatban jelenleg folytatnak.

               20

               A vitatott határozat végrehajtását illetően a Belga Királyság azzal érvelt, hogy a vitatott határozat 1. cikkében a jogellenes és a belső piaccal összeegyeztethetetlen támogatások kedvezményezettjeiként megjelölt személyek széles körére – azaz a kötelező BSE‑vizsgálatnak alávetendő szarvasmarhafélékből származó termékeket feldolgozó, kezelő, árusító vagy forgalomba hozó gazdálkodókra, vágóhidakra és egyéb gazdasági szereplőkre – tekintettel lehetetlen „objektív kapcsolatot megállapítani a [BSE‑]vizsgálatnak alávetett állat és a végtermék eladásáig valamennyi szakaszban érintett kedvezményezettek között”.

               21

               Végül a Belga Királyság azzal érvelt, hogy mindenesetre annak megállapításához, hogy a de minimis szabály alapján nem indokolt a támogatások visszatéríttetése, elegendő az említett támogatások összegét egyenlő részben felosztani a hat érintett ágazat (állattenyésztők, élőállat‑kereskedők, vágóhidak, a termékek előállítói és feldolgozói, nagykereskedelem és kiskereskedelem) között, és az így kapott összeget elosztani az egyes ágazatokban tevékenykedő gazdasági szereplők számával.

               22

               2012. július 18‑án a Bizottság közölte a Belga Királysággal, hogy a támogatás kedvezményezettje „a kötelező BSE‑vizsgálatnak alávetett azon gazdasági szereplő, amely részére a vágóhíd a BSE‑vizsgálat költségeinek megfizetéséről szóló számlát kiállítja”, és hogy e tagállamnak „meg kell vizsgálnia, hogy az érintett időszakban azok, akik egyénileg vették igénybe a szarvasmarháikon elvégzett BSE‑vizsgálatokat, a de minimis összeget ([vagyis] 40 eurót) meghaladó, a belső piaccal összeegyeztethetetlen támogatást kaptak‑e”. E tekintetben a Bizottság olyan számítási módszert javasolt, amelynek keretében – feltételezve, hogy egyéb támogatást nem nyújtottak – a de minimis összeget el kell osztani az elvégzett vizsgálatonkénti 40 eurós felső határt meghaladó összeggel, miáltal a gazdasági szereplőkre vetítve végül kiszámítható azon BSE‑vizsgálatok száma, amelyen túl a támogatás túllépi az engedélyezett felső határokat.

               23

               Több, különösen a visszatéríttetendő támogatások összegének meghatározásához használandó számítási módszerrel kapcsolatos levélváltást követően a Bizottság, mivel úgy vélte, hogy a Belga Királyság a vitatott határozatban foglaltaknak való megfelelés érdekében nem hozta meg a szükséges intézkedéseket, úgy határozott, hogy 2014. december 19‑i keresetlevelével megindítja a jelen keresetet.

               24

               E kereset benyújtását követően az Európai Unió Törvényszéke a 2015. március 25‑iBelgium kontra Bizottság ítéletével (T‑538/11, EU:T:2015:188) elutasította a Belga Királyság által a vitatott határozattal szemben korábban benyújtott megsemmisítés iránti keresetet. A 2016. június 30‑iBelgium kontra Bizottság ítéletével (C‑270/15 P, EU:C:2016:489) a Bíróság elutasította a Törvényszék ezen ítéletével szemben a Belga Királyság által benyújtott fellebbezést.

         A keresetről

            A felek érvelése

               25

               A Bizottság kifejti, hogy egyáltalán nem került sor a szóban forgó támogatások visszatéríttetésére a vitatott határozat közlésének időpontjától számított négy hónapon belül, vagyis legkésőbb 2011. november 28‑ig, és a Belga Királyság mindemellett nem bizonyította, hogy teljes mértékben lehetetlen volt számára e határozat végrehajtása.

               26

               E tekintetben a Bizottság azzal érvel, hogy a Belga Királyság állításával ellentétben a vitatott határozat lehetővé teszi a jogellenes és a belső piaccal összeegyeztethetetlen támogatások kedvezményezettjeinek azonosítását. E határozat ugyanis nem általánosan vonatkozik a szarvasmarhafélékből származó termékeket feldolgozó, kezelő, árusító vagy forgalomba hozó gazdálkodókra, vágóhidakra és egyéb gazdasági szereplőkre, hanem pontosan meghatározza, hogy e személyek közül azok minősülnek e támogatások kedvezményezettjeinek, akik BSE‑vizsgálatok elvégzésére kötelezettek, és akik számára az említett támogatásokban való részesülés lehetővé tette termelési költségeik csökkentését.

               27

               Így a jogellenes és a belső piaccal összeegyeztethetetlen támogatások tényleges kedvezményezettjei az esetek döntő többségében és bármilyen sajátos körülmény hiányában az elsődleges termelők, azonban más körülmények között esettől függően kedvezményezett lehet vagy a vágóhíd, vagy az állatot feldolgozó vagy kezelő gazdasági szereplő, vagy pedig az, aki a szarvasmarhafélékből származó termékeket árusította vagy forgalomba hozta.

               28

               Ezen intézmény hozzáteszi, hogy a Belga Királysággal folytatott levélváltás során egyfolytában végig olyan módszereket javasolt, amelyek a gyakorlatban lehetővé teszik a vitatott határozat végrehajtását, és hogy ezen állam állításaival ellentétben a Bizottság sosem módosította azzal kapcsolatos álláspontját, hogy e határozat értelmében mely személyeket kell a jogellenesnek és a belső piaccal összeegyeztethetetlennek nyilvánított támogatások kedvezményezettjeinek tekinteni.

               29

               A Bizottság hangsúlyozza, hogy a Belga Királyság nem hivatkozhat a de minimis rendeletekre, mivel nem azonosította a támogatások egyedi kedvezményezettjeit, és következésképpen nem tudja bizonyítani egyrészt azt, hogy e támogatások teljes összege valóban nem haladta meg az említett rendeletek által engedélyezett felső határt, másrészt pedig azt, hogy az e rendeletekben megállapított összes többi feltételt tiszteletben tartották.

               30

               A Bizottság hozzáteszi, hogy a Belga Királyság alaptalanul hivatkozik arra, hogy teljes mértékben lehetetlen volt számára a vitatott határozat végrehajtása, és tévesen érvel azzal, hogy az eljárás során végig igen nagy lojalitásról tett tanúbizonyságot, miközben ezen állam folyamatosan kifogásolta a vitatott határozat végrehajtását egy azzal szemben álló érveléssel.

               31

               Válaszul a Belga Királyság először is azzal érvel, hogy a BSE‑vizsgálatok finanszírozása nem minősíthető állami támogatásnak, mivel az e vizsgálatok elvégzésére vonatkozó kötelezettség alapja a közegészség védelme, és következésképpen e vizsgálatok nem tekinthetők olyan tehernek, amely általában a vállalkozások költségvetésére nehezedik.

               32

               Másodszor a Belga Királyság azt állítja, hogy észszerű bizonyosság áll fenn azzal kapcsolatban, hogy a de minimis küszöböket nem lépték át, ily módon e tagállam egyáltalán nem szegte meg a vitatott határozatból eredő kötelezettségeket. E célból az említett tagállam azzal érvel, hogy mivel a BSE olyan betegség, amely a termelési szakasztól kezdődően a végtermék értékesítésének szakaszáig a teljes élelmiszerláncot érintette, nem lehet objektív kapcsolatot megállapítani a vizsgált állat és a végtermék előállításának és értékesítésének egyes szakaszaiban megjelenő különböző kedvezményezettek között. Az említett tagállam ezen okból érvelt a vitatott határozattal és különösen annak (92) preambulumbekezdésével összhangban mindig is azzal, hogy a BSE‑vizsgálatok költségeit a marhahús által érintett hat gazdasági ágazatra kell terhelni, annál is inkább, mivel ha a visszatéríttetendő támogatást egyenlő részben tudnák be ezen ágazatoknak, a kedvezményezettenként és ágazatonként kapott előny átlagos összege jóval alatta maradna a de minimis küszöbnek, ily módon észszerűtlen azt követelni valamely tagállamtól, hogy olyan különösen nehéz feladatokat teljesítsen, amelyek nyilvánvalóan szükségtelenek.

               33

               A Belga Királyság hozzáteszi, hogy mindenesetre csak akkor lehetséges megvizsgálni azt, hogy a támogatás egyes kedvezményezettjei esetében a de minimis küszöböket túllépték‑e, ha a vitatott határozat lehetővé teszi az említett kedvezményezettek tényleges azonosítását, a jelen ügyben azonban ezt nem teszi lehetővé.

               34

               E célból azzal érvel, hogy a vitatott határozat inkoherenciája, amely nem teszi lehetővé annak megállapítását, hogy a jogellenes és a belső piaccal összeegyeztethetetlen támogatásokat csupán az állat tulajdonosával, vagy azon gazdasági szereplők összességével kell‑e visszatéríttetni, amelyek az e határozatban meghatározott ágazatokban tevékenykednek. Ezen inkoherencia következtében vagy úgy kell tekinteni, hogy az említett határozat nem létezik, vagy pedig úgy, hogy azt lehetetlen végrehajtani.

               35

               E tekintetben e tagállam azzal érvel, hogy nem lehet azt állítani, hogy nem működött együtt lojálisan a Bizottsággal, mivel az általa a vitatott határozat végrehajtása érdekében javasolt átfogó módszer elfogadása már önmagában lehetővé tette volna e végrehajtást, amely módszer alkalmazását a Bizottság nem engedte meg, és ez utóbbi intézmény állandóan változtatgatta a jogellenes és a belső piaccal összeegyeztethetetlen támogatások meghatározásával kapcsolatos fejtegetéseit.

            A Bíróság álláspontja

               36

               Előzetesen, amint azt a főtanácsnok az indítványának 55. pontjában tette, rá kell mutatni arra, hogy a Belga Királyság nem vitatja sem azt, hogy a vitatott határozat 1. cikkének (3) és (4) bekezdésében támogatásnak minősített finanszírozások visszatéríttetése érdekében egyetlen intézkedést sem hozott, sem pedig azt, hogy az előírt határidőkön belül nem közölte a Bizottsággal az e határozat 4. cikkében meghatározott információkat.

               37

               Következésképpen meg kell vizsgálni azokat a védekezési jogalapokat, amelyeket a Belga Királyság e határozat végrehajtása elmaradásának igazolása érdekében hoz fel.

               38

               E tekintetben rá kell mutatni arra, hogy azon esetek kivételével, amikor a visszatéríttetést elrendelő határozatot az EUMSZ 263. cikk alapján megsemmisítették, a Bizottság által az EUMSZ 108. cikk (2) bekezdése alapján benyújtott kötelezettségszegés megállapítása iránti keresettel szembeni védekezésként a tagállam kizárólag a neki címzett határozat megfelelő végrehajtásának teljes lehetetlenségére alapított jogalapra (lásd: 2015. július 9‑iBizottság kontra Franciaország ítélet, C‑63/14, EU:C:2015:458, 48. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat), illetve a visszatéríttetést elrendelő határozat nem létezésére alapított jogalapra hivatkozhat, amennyiben az említett határozat különösen súlyos és nyilvánvaló hibákat tartalmaz (lásd ebben az értelemben különösen: 2013. október 10‑iBizottság kontra Olaszország ítélet, C‑353/12, nem tették közzé, EU:C:2013:651, 43. pont; 2001. március 22‑iBizottság kontra Franciaország ítélet, C‑261/99, EU:C:2001:179, 19. pont).

               39

               Az arra alapított érvet illetően, hogy a Bizottság tévesen minősítette a BSE‑vizsgálatok finanszírozását állami támogatásnak, elegendő megállapítani, hogy ezen érv valójában magát az állami támogatás létezését, és következésképpen a vitatott határozat érvényességét vitatja, anélkül azonban, hogy arra hivatkozna, hogy az említett határozat nem létezik. Így az említett érvre csak az EUMSZ 263. cikkben foglalt, megsemmisítés iránti keresettel kapcsolatos peres eljárás keretében lehet hivatkozni (lásd ebben az értelemben: 2015. február 12‑iBizottság kontra Franciaország ítélet, C‑37/14, nem tették közzé, EU:C:2015:90, 77. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).

               40

               Mindenesetre rá kell mutatni arra, hogy a Törvényszék ezen érvet a 2015. március 25‑iBelgium kontra Bizottság ítélet (T‑538/11, EU:T:2015:188) 79–81. pontjában már megvizsgálta és elutasította, amely ítéletben a Törvényszék elutasította a Belga Királyság által a vitatott határozattal szemben benyújtott megsemmisítés iránti keresetet, és amely ítéletet a Bíróság a 2016. június 30‑iBelgium kontra Bizottság ítéletében (C‑270/15 P, EU:C:2016:489) helybenhagyta.

               41

               A fenti megfontolásokból következően az arra alapított érv, hogy a Bizottság tévesen minősítette a BSE‑vizsgálatok finanszírozását állami támogatásnak, elfogadhatatlan.

               42

               A Belga Királyság azon érvét illetően, miszerint a vitatott határozat nem létezik, és amely érvet az említett tagállam arra az esetre hozza fel, ha a szóban forgó támogatást kizárólag a gazdálkodókkal kellene visszatéríttetni, rá kell mutatni arra, hogy e határozat mind a (90), (92) és (99) preambulumbekezdésében, mind pedig 1. cikkének (3) bekezdésében azon személyeket jelöli meg a támogatások kedvezményezettjeiként, akikre a kötelező BSE‑vizsgálat elvégzésének terhe hárult.

               43

               Ebből következik, hogy a vitatott határozat, még ha meghatározott ágazat szerint vagy az előző pontban említettől eltérő objektív jellemzők alapján nem is azonosította közelebbről a kedvezményezetteket, lehetővé tette a jogellenes és a belső piaccal összeegyeztethetetlen támogatások kedvezményezettjeinek meghatározását, anélkül hogy e kedvezményezettek körét kizárólag a gazdálkodókra korlátozta volna. Következésképpen e határozat nem tekinthető nem létezőnek.

               44

               A szóban forgó támogatás tényleges kedvezményezettjeinek azonosításával kapcsolatos nehézségekre alapított, arra az esetre felhozott érvet illetően, ha e támogatást nem csupán a gazdálkodókkal kellene visszatéríttetni, emlékeztetni kell arra, hogy a belső – akár leküzdhetetlen – nehézségektől való félelem, amely nehézségek különösen abból adódnak, hogy a jogellenes támogatások visszatéríttetésére tekintettel minden egyes érintett vállalkozás helyzetét meg kell vizsgálni, vagy abból, hogy a támogatási program a nemzeti termelési rendszert széles körben átszövi, nem igazolhatja azt, hogy a tagállam ne tartsa tiszteletben az uniós jog értelmében őt terhelő kötelezettségeket (lásd ebben az értelemben: 2004. április 1‑jei Bizottság kontra Olaszország ítélet, C‑99/02, EU:C:2004:207, 22. és 23. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).

               45

               Márpedig a jelen ügyben a Belga Királyság nem bizonyította, hogy lehetetlen számára az, hogy a gyakorlatban azonosítsa a szóban forgó támogatás tényleges kedvezményezettjeit. Fordulhatott volna ugyanis például a laboratóriumokhoz, vagy azon gazdasági szereplőkhöz, amelyek létesítményében a BSE‑vizsgálat céljából levették a mintákat, azaz a TSE‑iránymutatás 25. pontjában említett gazdasági szereplőkhöz, azon többi gazdasági szereplő meghatározása érdekében, akikhez az említett támogatás hatása továbbgyűrűzött.

               46

               A de minimis küszöbök túllépésének hiányára alapított érvet illetően emlékeztetni kell arra, hogy valamely állami támogatás kedvezményezettjének meghatározása érdekében azonosítani kell azokat a vállalkozásokat, amelyek a támogatás kedvezményében ténylegesen részesültek (2003. július 3‑iBelgium kontra Bizottság ítélet, C‑457/00, EU:C:2003:387, 55. pont; 2016. december 21‑iBizottság kontra Aer Lingus és Ryanair Designated Activity ítélet, C‑164/15 P és C‑165/15 P, EU:C:2016:990, 90. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat). Ezen ítélkezési gyakorlat kizárja annak lehetőségét, hogy a visszatéríttetendő támogatás összegét úgy számítsák ki, hogy e támogatások teljes összegét egyenlő részben felosztják a vitatott határozatban megjelölt gazdasági ágazatok között, amint azt a Belga Királyság javasolja annak bizonyítása érdekében, hogy nem lépték át a de minimis küszöböket.

               47

               Végül a Bíróság ítélkezési gyakorlata szerint, noha a Bizottságnak kell bizonyítania a visszatéríttetési kötelezettség állítólagos megsértésének fennállását úgy, hogy benyújtja a Bírósághoz az e kötelezettségszegés fennállásának megvizsgálásához szükséges bizonyítékokat – anélkül hogy a Bizottság ennek során bármilyen vélelemre támaszkodhatna –, az érintett tagállam feladata viszont az, hogy a szóban forgó támogatások egy része vagy egésze visszatéríttetésének elmaradása esetén előadja az azt igazoló indokokat, hogy e visszatéríttetés bizonyos kedvezményezettek esetében miért nem szükséges (2015. február 12‑iBizottság kontra Franciaország ítélet, C‑37/14, nem tették közzé, EU:C:2015:90, 71. pont). Márpedig az előző pontban hivatkozott ítélkezési gyakorlatban kizárt számítási módszeren kívül a belga kormány egyáltalán nem szolgál olyan pontos és konkrét adatokkal, amelyek alapján meg lehetne állapítani, hogy az érintett kedvezményezettek vonatkozásában a de minimis küszöböket tiszteletben tartották.

               48

               A fenti megfontolások összességére tekintettel meg kell állapítani, hogy a Belga Királyság, mivel nem tett meg minden szükséges intézkedést annak érdekében, hogy visszatéríttesse a kedvezményezettekkel a vitatott határozat 1. cikkének (3) és (4) bekezdésében jogellenesnek és a belső piaccal összeegyeztethetetlennek nyilvánított állami támogatásokat, és mivel nem tájékoztatta a Bizottságot az e határozatnak való megfelelés érdekében hozott intézkedésekről, nem teljesítette az EUMSZ 288. cikk negyedik bekezdéséből és az említett határozat 2–4. cikkéből eredő kötelezettségeit.

         A költségekről

               49

               A Bíróság eljárási szabályzata 138. cikkének (1) bekezdése alapján a Bíróság a pervesztes felet kötelezi a költségek viselésére, ha a pernyertes fél ezt kérte. A Belga Királyságot, mivel pervesztes lett, a Bizottság kérelmének megfelelően kötelezni kell a költségek viselésére.

               A fenti indokok alapján a Bíróság (negyedik tanács) a következőképpen határozott:

                           1)

                           A Belga Királyság, mivel nem tett meg minden szükséges intézkedést annak érdekében, hogy visszatéríttesse a kedvezményezettekkel a szarvasmarhaféléket érintő fertőző szivacsos agyvelőbántalmak (TSE) szűrővizsgálatának finanszírozásához Belgium által nyújtott állami támogatásról (C 44/08 [ex NN 45/04] állami támogatás) szóló, 2011. július 27‑i 2011/678/EU bizottsági határozat 1. cikkének (3) és (4) bekezdésében jogellenesnek és a belső piaccal összeegyeztethetetlennek nyilvánított állami támogatásokat, és mivel nem tájékoztatta az Európai Bizottságot az e határozatnak való megfelelés érdekében hozott intézkedésekről, nem teljesítette az EUMSZ 288. cikk negyedik bekezdéséből és az említett határozat 2–4. cikkéből eredő kötelezettségeit.

                           2)

                           A Bíróság a Belga Királyságot kötelezi a költségek viselésére.

                     Aláírások

            (
            *1
         )	Az eljárás nyelve: francia.
      (
            1
         )	A jelen szöveg 21., 32., 38. és 46. pontjában az első elektronikus közzétételt követően nyelvi módosítás történt.


title: A Bíróság (ötödik tanács) 2015. március 5-i ítélete.#Modelo Continente Hipermercados SA kontra Autoridade Para As Condições de Trabalho - Centro Local do Lis (ACT).#A Tribunal do Trabalho de Leiria (Portugália) által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem.#Előzetes döntéshozatal iránti kérelem – A részvénytársaságok egyesülésére vonatkozó szabályozás – 78/855/EGK irányelv – Beolvadással történő egyesülés – 19. cikk – Joghatások – A beolvadó társaság összes, aktív és passzív, vagyonának az átvevő társaságra való átruházása – A beolvadó társaság által az egyesülés előtt elkövetett jogsértés – A jogsértés ezen egyesülést követő, közigazgatási határozattal való megállapítása – Nemzeti jog – A beolvadó társaság munkaügyi jogsértésért való felelősségének átszállása – Megengedhetőség.#C-343/13. sz. ügy.

text:
         A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (ötödik tanács)
      2015. március 5. (
            *1
         )
      „Előzetes döntéshozatal iránti kérelem — A részvénytársaságok egyesülésére vonatkozó szabályozás — 78/855/EGK irányelv — Beolvadással történő egyesülés — 19. cikk — Joghatások — A beolvadó társaság összes, aktív és passzív, vagyonának az átvevő társaságra való átruházása — A beolvadó társaság által az egyesülés előtt elkövetett jogsértés — A jogsértés ezen egyesülést követő, közigazgatási határozattal való megállapítása — Nemzeti jog — A beolvadó társaság munkaügyi jogsértésért való felelősségének átszállása — Megengedhetőség”
      A C‑343/13. sz. ügyben,
      az EUMSZ 267. cikk alapján benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában, amelyet a Tribunal do Trabalho de Leiria (Portugália) a Bírósághoz 2013. június 24‑én érkezett, 2013. március 14‑i határozatával terjesztett elő az előtte
      a Modelo Continente Hipermercados SA

      és
      az Autoridade para as Condições de Trabalho – Centro Local do Lis (ACT)

      között folyamatban lévő eljárásban,
      A BÍRÓSÁG (ötödik tanács),
      tagjai: T. von Danwitz tanácselnök, C. Vajda (előadó), A. Rosas, Juhász E. és D. Šváby bírák,
      főtanácsnok: M. Wathelet,
      hivatalvezető: M. Ferreira főtanácsos,
      tekintettel az írásbeli szakaszra és a 2014. szeptember 3‑i tárgyalásra,
      figyelembe véve a következők által előterjesztett észrevételeket:

               —

               a Modelo Continente Hipermercados SA képviseletében D. Abrunhosa e Sousa advogado,

               —

               a portugál kormány képviseletében Perestrelo de Oliveira, később L. Inez Fernandes és F. Figueiroa Quelhas, meghatalmazotti minőségben,

               —

               a német kormány képviseletében T. Henze és D. Kuon, meghatalmazotti minőségben,

               —

               a magyar kormány képviseletében Szíjjártó K., meghatalmazotti minőségben,

               —

               az osztrák kormány képviseletében C. Pesendorfer, meghatalmazotti minőségben,

               —

               az Európai Bizottság képviseletében P. Guerra e Andrade és H. Støvlbæk, meghatalmazotti minőségben,

         a főtanácsnok indítványának a 2014. november 12‑i tárgyaláson történt meghallgatását követően,
      meghozta a következő

         Ítéletet

               1

               Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem a 2009. szeptember 16‑i 2009/109/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvvel (HL L 259., 14. o.) módosított, a Szerződés 54. cikke (3) bekezdésének g) pontja alapján a részvénytársaságok egyesüléséről szóló, 1978. október 9‑i 78/855/EGK harmadik tanácsi irányelv (HL L 295., 36. o.; magyar nyelvű különkiadás 17. fejezet, 1. kötet, 42. o., a továbbiakban: 78/855 irányelv) 19. cikke (1) bekezdésének értelmezésére irányul.

               2

               A jelen keresetet a Modelo Continente Hipermercados SA (a továbbiakban: MCH) és az Autoridade para as Condições de Trabalho – Centro Local do Lis (ACT) (munkafeltételek ellenőrzésére hatáskörrel rendelkező hatóság, lisi körzeti központ) között ez utóbbi azon határozata tárgyában folyamatban lévő jogvita keretében terjesztették elő, amely az MCH‑t elmarasztalta a portugál munkajognak a Good and Cheap – Comércio Retalhista SA (a továbbiakban: Good and Cheap) által annak az MCH‑ba történő beolvadását megelőzően elkövetett megsértése miatt.

         Jogi háttér

         Az uniós jog

               3

               A 78/855 irányelv harmadik és hatodik preambulumbekezdése kimondja:
               „[…] a tagok és harmadik személyek érdekeinek védelme megköveteli, hogy a tagállamoknak a részvénytársaságok egyesülésére vonatkozó jogszabályai összhangban legyenek, és hogy az összes tagállam jogszabályaiban szerepeljenek az egyesülésre vonatkozó rendelkezések;
               [...]
               […] a hitelezők, beleértve a kötvénytulajdonosokat is, valamint az egyesülő társasággal [helyesen: társaságokkal] szemben egyéb követeléseket támasztó személyek védelmét biztosítani kell, hogy az egyesülés ne befolyásolja hátrányosan az érdekeiket”.

               4

               Ezen irányelv 3. cikkének (1) bekezdése szerint:
               „Ezen irányelv alkalmazásában a beolvadással történő egyesülés során egy vagy több társaság nem felszámolás útján megszűnik, és összes (aktív és passzív) vagyonukat egy másik társaságra ruházzák át, amiért ellenszolgáltatásként a beolvadó társaság [helyesen: társaság(ok)] részvényeseinek részvényeket bocsátanak ki az átvevő társaságban, valamint a részvényesek a kibocsátott részvények névértékének, és adott esetben ha a névérték nem állapítható meg akkor kibocsátási érték 10%‑át meg nem haladó készpénzkifizetésben részesülhetnek.”

               5

               Az említett irányelv 13. cikkének (1) és (2) bekezdése a következőképpen szólt:
               „(1)   A tagállamok jogszabályainak megfelelő védelmet kell biztosítaniuk a társaság [helyesen: egyesülő társaságok] olyan hitelezőinek, akiknek követelései megelőzik az egyesülési terv közzétételét, és nem váltak még esedékessé a közzététel időpontjában.
               (2)   Ebből a célból a tagállamok jogszabályainak legalább arról kell rendelkezniük, hogy az ilyen hitelezők megfelelő biztosítékokat igényelhessenek, ha az egyesülésben részt vevő társaságok pénzügyi helyzete az ilyen védelmet szükségessé teszi, és ha ezek a hitelezők még nem rendelkeznek ilyen biztosítékokkal.
               A tagállamoknak meg kell állapítaniuk az (1) bekezdés és e bekezdés első albekezdésében előírt védelem feltételeit. A tagállamoknak mindenképpen gondoskodniuk kell arról, hogy a hitelezőknek joga legyen arra, hogy a megfelelő [helyesen: hatáskörrel rendelkező] közigazgatási vagy igazságügyi hatósághoz forduljanak megfelelő biztosítékokért, amennyiben hitelt érdemlően be tudják mutatni, hogy az egyesülés miatt követeléseik kielégítése veszélyben van, és azt, hogy a társaságtól nem kaptak megfelelő biztosítékokat.”

               6

               Ezen irányelv 19. cikkének (1) bekezdése a következőket írta elő:
               „(1) Egy egyesülés ipso iure egyidejűleg a következő joghatással bír:

                        a)

                        a beolvadó társaság összes (aktív és passzív) vagyonának az átruházása az átvevő társaságra, mind a beolvadó társaság és az átvevő társaság közötti jogviszonyban, mind pedig harmadik személyek vonatkozásában;

                        b)

                        a beolvadó társaság részvényesei az átvevő társaság részvényeseivé válnak;

                        c)

                        a beolvadó társaság megszűnik.”

               7

               A 78/855 irányelvet 2011. július 1‑jétől hatályon kívül helyezte a részvénytársaságok egyesüléséről szóló, 2011. április 5‑i 2011/35/EU európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL L 110., 1. o.). Ahogy az (1) preambulumbekezdéséből kitűnik, ez utóbbi irányelv célja a több alkalommal jelentősen módosított 78/855 irányelvnek az áttekinthetőség és ésszerűség érdekében történő kodifikálása. A 2011/35 irányelv 19. cikkének (1) bekezdése változatlan megfogalmazással átveszi a 78/855 irányelv 19. cikkének (1) bekezdését.

         A portugál jog

               8

               A gazdasági társaságokról szóló törvénykönyv (Código das sociedades comerciais, a továbbiakban: CSC) 112. cikke a következőképpen rendelkezik:
               „Az egyesülés cégjegyzékbe történő bejegyzése azt eredményezi, hogy:

                        a)

                        a beolvadó társaságok megszűnnek, vagy új társaság alapítása esetén valamennyi egyesülő társaság megszűnik, a jogaikat és kötelezettségeiket pedig átruházzák az átvevő társaságra vagy az új társaságra;

                        b)

                        a megszűnt társaságok tagjai az átvevő társaság vagy az új társaság tagjai lesznek.”

         Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések

               9

               2011. február 15‑én az ACT megvizsgálta a Good and Cheap munkavállalói által 2010 decemberében és 2011 januárjában végzett munkaórák nyilvántartását. A portugál munkajogi rendelkezések megsértését állapította meg egyes munkavállalók megszakítás nélkül végzett munkaóráinak számát, és egyes esetekben a munkavégzési időszakok közötti pihenőórák számát illetően.

               10

               A Bírósághoz benyújtott iratokból kitűnik, hogy 2011. február 22‑én az MCH és a Good and Cheap az illetékes cégbíróságon egyesülési tervet jegyeztettek be, amelyet az igazságügyi minisztérium közleményeinek internetes oldalán közzétettek.

               11

               2011. március 7‑én az ACT két jegyzőkönyvet vett fel a Good and Cheappel szemben az említett jogsértések tárgyában. Ezeket azonban csak 2011. április 4‑én küldte meg.

               12

               2011. március 31‑én bejegyezték a Good and Cheap vagyonának az MCH‑ba történő beolvadása révén létrejövő egyesülést, aminek következtében az első társaság az utóbbi társaságba történő beolvadással megszűnt.

               13

               2012. szeptember 24‑i határozatával az ACT megerősítette a fent említett jegyzőkönyveket, és a szóban forgó valamennyi munkaügyi jogsértés után bírságot szabott ki az MCH‑ra.

               14

               A Tribunal do Trabalho de Leiria elé e határozattal szemben benyújtott keresetében az MCH felvetette az CSC 112. cikk ACT általi értelmezésének az 2011/35 irányelv 19. cikkével való összeegyeztethetőségét. E tekintetben az említett bíróságban felmerül a kérdés, hogy a beolvadással történő egyesülés során a beolvadó társaság összes, aktív és passzív, vagyonának az átvevő társaságra való, az utóbbi cikk (1) bekezdésének a) pontja értelmében vett átruházása maga után vonhatja‑e a beolvadó társaság által az ezen egyesülést megelőzően elkövetett munkaügyi jogsértésekért kiszabott bírság megfizetéséért viselt felelősségnek az átvevő társaságra való átszállását.

               15

               E körülmények között a Tribunal do Trabalho de Leiria felfüggesztette az eljárást, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjesztette a Bíróság elé:

                        „1)

                        A[z uniós] jog és különösen a [2011/35/EU irányelv 19. cikke (1) bekezdésének a) pontja] értelmében a társaságok egyesülése magával vonja‑e a beolvadó társaságnak az egyesülés cégjegyzékbe történő bejegyzését megelőző cselekményeiből fakadó munkaügyi jogsértésekkel kapcsolatos felelősségnek az átvevő társaságra való átszállását?

                        2)

                        A munkaviszonyokhoz kapcsolódó szankció a 2011/35 irányelv alkalmazása szempontjából harmadik személy (a jelen esetben a munkajog szabályainak megsértése miatt az állam) javára szóló olyan követelésnek tekinthető‑e, amelynek következtében a munkaügyi jogsértésből eredő tartozás (bírság) átszáll az átvevő társaságra, e tartozás tekintetében pedig az állam a hitelező?

                        3)

                        Ellentétes‑e a társaságok egyesülésének joghatásait megállapító 2011/35 irányelvvel a CSC 112. cikkének olyan értelmezése, amely szerint abból nem következik az egyesülést megelőzően elkövetett munkaügyi jogsértés miatti eljárás megszüntetése, sem a kiszabott vagy kiszabandó bírság eltörlése, és ezáltal a rendelkezésnek olyan kiterjesztő értelmezése jön‑e létre, amely ellentétes a[z uniós] jog elveivel és különösen [ezen] irányelv 19. cikkével?

                        4)

                        A fenti értelmezés sérti‑e azon elvet, hogy az átvevő társaság (enyhe) objektív felelősségének vagy vétkességen alapuló felelősségének hiányában nincs helye a munkaügyi jogsértés megállapításának?”

         Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekről

         Az elfogadhatóságról

               16

               Írásbeli észrevételeikben a német és osztrák kormány kétségeiket fejezik ki a kérdést előterjesztő bíróság egyes kérdéseinek elfogadhatóságát illetően. A német kormány úgy véli, hogy a harmadik és a negyedik kérdés a nemzeti jog értelmezésére irányul. Az osztrák kormány pedig azzal érvel, hogy a második kérdés olyan helyzetre vonatkozik, amelyben – szemben az alapeljárás tárgyát képező tényállással – a bírságot már az egyesülés előtt kiszabták, így ez a kérdés hipotetikus. Ezenkívül a negyedik kérdésben felvetett büntetőjogi felelősség kérdésére a 2011/35 irányelv nem vonatkozik, és ezért az uniós joggal nem függ össze az Európai Unió Alapjogi Chartájának 51. cikkében megkövetelt módon.

               17

               E tekintetben először is meg kell állapítani, hogy az alapeljárás kérdést előterjesztő bíróság által előadott tényállásából ténylegesen kitűnik, hogy a bírságot a Good and Cheapnek az MCH általi beolvasztását követően elfogadott határozatban szabták ki, a második kérdés megfogalmazásából azonban nem következik, hogy az nem vonatkozik ilyen esetre. Következésképpen nem állapítható meg, hogy e kérdés hipotetikus.

               18

               Ezután a harmadik kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság nyilvánvalóan nem a nemzeti jog, hanem a 2011/35 irányelv, és különösen a 19. cikkének értelmezését kéri annak megállapítása érdekében, hogy a CSC 112. cikkének nevezetesen az ACT általi értelmezése ellentétes‑e az uniós joggal.

               19

               Végül, ahogy az a főtanácsnok az indítványa 34. pontjában megállapítja, a negyedik kérdés láthatóan a portugál jogi elvek értelmezésére irányul, és semmilyen kapcsolatban nem áll az uniós joggal. Márpedig emlékeztetni kell arra, hogy az EUMSZ 267. cikk szerinti eljárás – az állandó ítélkezési gyakorlat alapján – a nemzeti bíróságok és a Bíróság közötti egyértelmű feladatmegosztáson alapul, amelynek értelmében ez utóbbi kizárólag az e cikkben említett uniós jogszabályok értelmezéséről és érvényességéről határozhat. E kereteken belül a Bíróságnak nem feladata a nemzeti jog rendelkezéseinek értelmezéséről határozni, sem azt megítélni, hogy helyesen értelmezte‑e ezen rendelkezéseket a nemzeti bíróság (lásd: Texdata Software ítélet, C‑418/11, EU:C:2013:588, 28. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).

               20

               Ebből kifolyólag a negyedik kérdés kivételével a kérdést előterjesztő bíróság által feltett kérdések elfogadhatóak.

         Az ügy érdeméről

               21

               Előzetesen meg kell állapítani, hogy a 2011/35 irányelv, amelynek értelmezése az első három kérdés tárgya, nem volt még hatályos az alapeljárás tényállásának megvalósulásakor. E körülmények között az előterjesztett kérdéseket csak a 78/855 irányelv rendelkezései vonatkozásában kell vizsgálni.

               22

               Következésképpen meg kell állapítani, hogy az együtt vizsgálandó első három kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra keresi a választ, hogy a 78/855 irányelv 19. cikkének (1) bekezdését úgy kell‑e értelmezni, hogy az ezen irányelv 3. cikkének (1) bekezdése értelmében vett „beolvadással történő egyesülés” maga után vonja a beolvadó társaság által az említett egyesülés előtt elkövetett munkajogi jogsértés miatt, jogerős határozattal ezen egyesülést követően kiszabott bírság megfizetésére vonatkozó kötelezettség átszállását.

               23

               A 78/855 irányelv 19. cikke (1) bekezdésének a) pontja értelmében a beolvadással történő egyesülés ipso iure a beolvadó társaság összes, aktív és passzív, vagyonának az átvevő társaságra történő átruházását vonja maga után.

               24

               A kérdést előterjesztő bíróság által feltett kérdésekre való válaszadás érdekében tehát meg kell vizsgálni, hogy a társaság munkaügyi jogsértésért való felelőssége – amely különösen a beolvadással történő egyesülés előtt elkövetett jogsértések miatt az e társaságra az ezen egyesülést követően kiszabott bírság megfizetésére vonatkozó kötelezettségben nyilvánul meg – beleértendő‑e ugyanezen társaságnak az említett rendelkezés értelmében vett passzív vagyonába.

               25

               Az Európai Unió Bírósága Alapokmányának 23. cikkében említett és e kérdésben álláspontjukat kifejtő érdekeltek nem vitatják, hogy a két társaság egyesülése előtt jogerős határozatban kiszabott, azonban még nem behajtott bírság a beolvadó társaság passzív vagyonának részét képezi, mivel az ilyen bírság összegét az e társaságot terhelő és az érintett tagállam javára szóló tartozásának kell tekinteni. Ellenben, ami az alapeljárás tárgyát képező helyzetet, vagyis a csupán a szóban forgó társaságok egyesülése után kiszabott bírságot illeti, kizárólag a portugál és magyar kormány, valamint az Európai Bizottság véleménye szerint tartozik az ilyen bírság megfizetésére vonatkozó kötelezettség a beolvadó társaság passzív vagyonába, míg az MCH és a német kormány ezzel ellentétes nézetet képvisel.

               26

               E tekintetben meg kell állapítani, hogy a többek között 78/855 irányelv 19. cikke (1) bekezdésének a) pontjában szereplő „aktív és passzív vagyon” fogalmát ezen irányelv nem határozza meg. Ezenkívül e rendelkezés nem tartalmaz utalást a tagállamoknak egy ilyen meghatározásra vonatkozó jogát illetően.

               27

               Márpedig az állandó ítélkezési gyakorlat szerint az uniós jog egységes alkalmazásának követelményéből és az egyenlőség elvéből az következik, hogy a jelentésének és hatályának meghatározása érdekében a tagállami jogokra kifejezett utalást nem tartalmazó uniós jogi rendelkezést az egész Európai Unióban önállóan és egységesen kell értelmezni, figyelembe véve a rendelkezés összefüggéseit és a kérdéses szabályozás célját (lásd többek között: Fish Legal et Shirley ítélet, C‑279/12, EU:C:2013:853, 42. pont; Deckmyn és Vrijheidsfonds ítélet, C‑201/13, EU:C:2014:2132, 14. pont).

               28

               Ami a „passzív vagyon” fogalmának szövegkörnyezetét illeti, a 78/855 irányelv 19. cikke (1) bekezdésének a) pontja értelmében a beolvadással történő egyesülés nemcsak a beolvadó társaság összes, aktív és passzív, vagyonának az átvevő társaságra való átruházásával jár ipso iure és következésképpen automatikusan, hanem az e rendelkezés c) pontja értelmében a beolvadó társaság megszűnésével is. Ennélfogva e felelősség megszűnne, ha a munkaügyi jogsértésért való felelősség, mint a beolvadó társaság passzív vagyonának eleme, nem szállna át az átvevő társaságra.

               29

               Ahogy azt a főtanácsnok az indítványa 61. pontjában megállapítja, a felelősség ilyen megszűnése ellentétben állna a 78/855 irányelv 3. cikkének (1) bekezdésében meghatározott, beolvadással történő egyesülésnek magával a jellegével, mivel e rendelkezés értelmében az ilyen egyesülés a beolvadó társaság teljes vagyonának az átvevő társaságra való átruházásából, majd pedig nem felszámolás útján való megszűnésből áll.

               30

               A fenti passzív vagyon fogalmának értelmezését a 78/855 irányelv céljának a vizsgálata is megerősíti. E tekintetben annak harmadik preambulumbekezdéséből kiderül, hogy a részvénytársaságok egyesülésére vonatkozó tagállami jogszabályok azzal való összehangolása, hogy a tagállami jogszabályokban szerepeljenek az egyesülésre vonatkozó rendelkezések, a tagok és harmadik személyek érdekeinek a beolvadással történő egyesülés során való védelmét szolgálja.

               31

               Márpedig a harmadik személyek fogalma szélesebb, mint az említett irányelv hatodik preambulumbekezdésében említett, „a hitelezők, beleértve a kötvénytulajdonosokat is, valamint az egyesülő társasággal szemben egyéb követeléseket támasztó személyek” fogalma, amely hitelezőkre és egyéb követeléseket támasztó személyekre többek között a 78/855 irányelv 13–15. cikkében foglalt külön védelmi intézkedések vonatkoznak.

               32

               Meg kell tehát állapítani, hogy azon harmadik személyek között, amelyeknek érdekeit ezen irányelv védelemben részesíti, szerepelnek olyan jogalanyok is, amelyek az egyesülés időpontjában nem minősülnek hitelezőknek vagy egyéb követeléseket támasztó személyeknek, az egyesülést követően azonban annak tekinthetők az egyesülés előtt létrejött olyan helyzetek alapján, mint például a csupán az egyesülést követő határozatban megállapított munkajogi jogsértések elkövetése. Ha a beolvadó társaságnak a munkaügyi jogsértésért való – ilyen jogsértésért fizetendő bírság megfizetésében megnyilvánuló – felelőssége nem szállna át az átvevő társaságra, nem részesülne védelemben azon tagállam érdeke, amelynek hatáskörrel rendelkező hatóságai kiszabták e bírságot.

               33

               Ilyen körülmények között észre kell venni – amint azt a portugál és magyar kormány, valamint a Bizottság is felvetette –, hogy ha ki lenne zárva az ilyen felelősség átszállása, az egyesülés eszközül szolgálhatna a társaság részére az általa elkövetett jogsértések következményei alóli kibújásra, kárt okozva az érintett tagállamnak vagy esetlegesen más érdekeltnek.

               34

               E következtetést nem rontja le az MCH azon érve, amely szerint a beolvadó társaság munkaügyi jogsértésért való felelősségének az egyesülés útján való átruházása ellentétben áll az átvevő társaság hitelezőinek és részvényeseinek érdekeivel, mivel ez utóbbiak közvetlenül nem tudnák értékelni ezen egyesülés gazdasági és vagyoni következményeit. Egyrészt ugyanis az említett hitelezőknek a 78/855 irányelv 13. cikkének (2) bekezdése értelmében jogosultnak kell lenniük arra, hogy megfelelő biztosítékot igényeljenek akkor, ha az egyesülő társaságok pénzügyi helyzete szükségessé teszi e védelmet, adott esetben azzal, hogy az ilyen biztosíték érdekében a hatáskörrel rendelkező közigazgatási vagy igazságügyi hatósághoz fordulnak. Másrészt, ahogy azt a főtanácsnok az indítványa 61. pontjában megállapította, az átvevő társaság részvényeseinek védelmét biztosíthatja többek között a feltáró nyilatkozatról és biztosítékokról szóló záradék egyesülési szerződésbe való foglalása. Ezenkívül az átvevő társaságot semmi sem akadályozza meg abban, hogy az egyesülés előtt a beolvadó társaság gazdasági és jogi helyzetére vonatkozó részletes átvilágítást végeztessen el annak érdekében, hogy e társaság kötelezettségeiről a jogi rendelkezések értelmében rendelkezésre álló dokumentumokon és információkon túlmutató teljes képet kapjon.

               35

               Az előterjesztett első, második és harmadik kérdésre tehát azt a választ kell adni, hogy a 78/855 irányelv 19. cikkének (1) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy az említett irányelv 3. cikkének (1) bekezdése értelmében vett „beolvadással történő egyesülés” maga után vonja a beolvadó társaság által az említett egyesülés előtt elkövetett munkajogi jogsértés miatt, jogerős határozattal ezen egyesülést követően kiszabott bírság megfizetésére vonatkozó kötelezettség átszállását.

         A költségekről

               36

               Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.

               A fenti indokok alapján a Bíróság (ötödik tanács) a következőképpen határozott:

                     A 2009. szeptember 16‑i 2009/109/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvvel módosított, a Szerződés 54. cikke (3) bekezdésének g) pontja alapján a részvénytársaságok egyesüléséről szóló, 1978. október 9‑i 78/855/EGK harmadik tanácsi irányelv 19. cikkének (1) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy az említett irányelv 3. cikkének (1) bekezdése értelmében vett „beolvadással történő egyesülés” maga után vonja a beolvadó társaság által az említett egyesülés előtt elkövetett munkajogi jogsértés miatt, jogerős határozattal ezen egyesülést követően kiszabott bírság megfizetésére vonatkozó kötelezettség átszállását.

                     Aláírások

            (
            *1
         )	Az eljárás nyelve: portugál.


A Bíróság 1975. október 30-i ítélete. # Rey Soda kontra Cassa Conguaglio Zucchero. # Előzetes döntéshozatal iránti kérelem: Pretura di Abbiategrasso - Olaszország. # 23-75. sz. ügy


title: A Közszolgálati Törvényszék (második tanács) 2007. november 22-i ítélete. # José María Carpi Badía kontra az Európai Közösségek Bizottsága. # Közszolgálat - Tisztviselők - Előléptetés. # F-110/06. sz. ügy

text:
      A KÖZSZOLGÁLATI TÖRVÉNYSZÉK ÍTÉLETE(második tanács)
      2007. november 22.
      F‑110/06. sz. ügy
      José María Carpi Badía
      kontra
      az Európai Közösségek Bizottsága
      „Közszolgálat – Tisztviselők – Előléptetés – Elsőbbségi pontok – Hiányos személyi akta – Az elsőbbségi pontok kihagyása az ún. „Sysper 2” elektronikus előmeneteli aktából – Üzemzavar – A* előléptetési bizottság – A felettes által javasoltnál alacsonyabb előmeneteli pontszám odaítélése”
      Tárgy: Az EK 236. cikk és az EA 152. cikk alapján benyújtott kereset, amelyben J. M. Carpi Badía kéri a részére a 2005. évi előléptetési
         időszak során való előléptetéshez nem elegendő számú elsőbbségi pontot odaítélő bizottsági határozat és az említett előléptetési
         időszakban őt elő nem léptető határozat, valamint a kinevezésre jogosult hatóság felperes panaszát elutasító, 2006. június
         6‑i határozata megsemmisítését.

      Határozat: A Közszolgálati Törvényszék megsemmisíti a felperes részére a 2005. évi előléptetési időszak során való előléptetéshez nem
         elegendő számú elsőbbségi pontot odaítélő bizottsági határozatot. A Közszolgálati Törvényszék megsemmisíti az Európai Közösségek
         Bizottságának a 2005. november 23‑i 85‑2005. sz. Közigazgatási Tájékoztatóban megjelent, a 2005. évi előléptetési időszak
         során előléptetett tisztviselők listáját tartalmazó határozatát, amennyiben az nem tartalmazza a felperes nevét. A Közszolgálati
         Törvényszék a Bizottságot kötelezi a felperes költségeinek, valamint a saját költségeinek viselésére.

      Összefoglaló
      1.      Tisztviselők – Kereset – Sérelmet okozó aktus – A Bizottság által bevezetett előléptetési rendszer – Az előléptetési időszaknak
            az előléptetett tisztviselők listáját megállapító határozatot és a tisztviselőknek odaítélt pontokat rögzítő határozatot tartalmazó
            aktus útján való lezárása – Különálló keresetekkel vagy egyetlen keresettel megtámadható önálló határozatok
      (Személyzeti szabályzat, 45., 90. és 91. cikk)
      2.      Tisztviselők – Előléptetés – Az érdemek összehasonlító vizsgálata
      (Személyzeti szabályzat, 45. cikk)
      1.      A bizottsági belső szabályozás által bevezetett előléptetési rendszer keretében, amelyben az előléptetési eljárást lezáró
         aktus összetett természetű abban az értelemben, hogy a kinevezésre jogosult hatóság két különböző határozatát tartalmazza,
         éspedig az előléptetett tisztviselők listáját megállapító határozatot és az említett hatóságnak az előbbi határozat alapjául
         szolgáló, a tisztviselők összpontszámát megállapító határozatot, ez az összpontszámot megállapító határozat önálló aktus,
         amely ellen önállóan terjeszthető elő panasz és adott esetben – a személyzeti szabályzatban előírt jogorvoslati lehetőségek
         keretében – bírósági felülvizsgálat iránti kereset.

      Mindazonáltal az a tisztviselő, akit azért nem léptettek elő, mert – állítása szerint indokolatlanul – az előléptetési küszöbérték
         eléréséhez nem elegendő pontot kapott, egyszerre támadhatja jogorvoslattal a kinevezésre jogosult hatóságnak az összpontszám
         megállapításáról szóló határozatát, illetőleg az előléptetett tisztviselők listáját megállapító határozatát. Noha e két aktus
         jogilag különbözik, és megsemmisítésük érdekében külön is megtámadhatók, valójában azonban az előléptetés megtagadása esetén
         szorosan összefüggnek, minthogy az előléptetés szükségszerűen és kizárólag a tisztviselőnek adott összpontszám és az előléptetési
         küszöbérték viszonyítása alapján történik.

      (lásd a 32. és 33. pontot)
      2.      A Bizottság által bevezetett előléptetési rendszer keretében az előléptetési eljárás szabályszerű lefolytatását érintő eljárási
         hibának minősül, ha a tisztviselő nevét műszaki hiba miatt kihagyják a főigazgatóságának informatikai úton elkészített előléptetési
         listájáról, amelyet a főigazgató a főigazgatóság elsőbbségi pontjainak a tisztviselők számára való odaítélésére használ fel.
         Ez az eljárási hiba azonban csak abban az esetben vonhatja maga után a később annak orvoslásaként hozott, az érintett számára
         – jóllehet az előléptetéshez nem elegendő számú – elsőbbségi pont odaítéléséről szóló határozat és az előléptetett tisztviselők
         listájának megállapításáról szóló határozat megsemmisítését, ha megállapítást nyer, hogy az eljárás lefolytatását érintő ezen
         szabálytalanság hiányában az említett határozatoknak más lehetett volna a tartalma.

      Ez a helyzet, ha az érintett esetét figyelmen kívül hagyják, amikor a főigazgató a főigazgatóságra nézve elkészíti az elsőbbségi
         pontok odaítélésére vonatkozó hivatalos álláspontot, amely lépés az előléptetési eljárás lényeges részét képezi, és ezt a
         szabálytalanságot, jóllehet erre lett volna lehetőség, nem orvosolták jogilag megkövetelt módon a megfelelő számú elsőbbségi
         pontnak az előléptetési bizottság általi utólagos odaítélése útján. Az ilyen szabálytalanság ugyanis sértheti az érintett
         tisztviselő érdekeit, és érvénytelenné teheti az előléptetési eljárást.

      (lásd a 91–95. és 102. pontot)
      Hivatkozás:
      a Bíróság 150/84. sz., Bernardi kontra Parlament ügyben 1986. április 23‑án hozott ítéletének (EBHT 1986., 1375. o.) 28. pontja;
      az Elsőfokú Bíróság T‑64/94. sz., Benecos kontra Bizottság ügyben 1995. november 23‑án hozott ítéletének (EBHT‑KSZ 1995.,
         I‑A‑257. o. és II‑769. o.) 80. pontja; T‑212/97. sz., Hubert kontra Bizottság ügyben 1999. március 9‑én hozott ítéletének
         (EBHT‑KSZ 1999., I‑A‑41. o. és II‑185. o.) 53. pontja, valamint T‑87/99. sz., Hendrickx kontra Cedefop ügyben 2000. július
         13‑án hozott ítéletének (EBHT‑KSZ 2000., I‑A‑147. o. és II‑679. o.) 64. pontja.


A Törvényszék ítélete (második tanács), 2016. július 18.#Argus Security Projects Ltd kontra Európai Bizottság.#Szolgáltatásnyújtásra irányuló közbeszerzési szerződések – Az Európai Unió líbiai integrált határigazgatást segítő missziója keretében biztonsági szolgáltatások nyújtása – Az ajánlattevő ajánlatának elutasítása és a szerződés más ajánlattevőnek történő odaítélése – Indokolási kötelezettség.#T-266/14. sz. ügy.


A Törvényszék (második tanács) 2014. december 9‑i ítélete.#Industrie Riunite Odolesi SpA (IRO) kontra Európai Bizottság.#Verseny – Kartellek – A betonvasrudak, illetve ‑tekercsek piaca – Az ESZAK 65. cikk megsértését az ESZAK‑Szerződés lejárta után az 1/2003/EK rendelet alapján megállapító határozat – Az árak és a fizetési határidők rögzítése – A gyártás vagy az eladás korlátozása, illetve ellenőrzése – Lényeges eljárási szabályok megsértése – Jogalap – Az ügy vizsgálata – A piac meghatározása – Az ESZAK 65. cikk megsértése – Bírságok – Enyhítő körülmények – Arányosság.#T‑69/10. sz. ügy.