title: Az Elsőfokú Bíróság (ötödik tanács) 2007. március 22-i ítélete. # SIGLA SA kontra Belső Piaci Harmonizációs Hivatal (védjegyek és formatervezési minták) (OHIM). # Közösségi védjegy - Felszólalási eljárás - A VIPS közösségi szóvédjegy bejelentése - A VIPS korábbi nemzeti szóvédjegy - A 40/94/EK rendelet 8. cikkének (5) bekezdése - A 40/94/EK rendelet 74. cikke - Rendelkezési elv - A védelemhez való jog. # T-215/03. sz. ügy

text:
      T‑215/03. sz. ügy
      Sigla SA
      kontra
      Belső Piaci Harmonizációs Hivatal (védjegyek és formatervezési minták) (OHIM)
      „Közösségi védjegy – Felszólalási eljárás – A VIPS közösségi szóvédjegy bejelentése – A VIPS korábbi nemzeti szóvédjegy – A 40/94/EK rendelet 8. cikkének (5) bekezdése – A 40/94/EK rendelet 74. cikke – Rendelkezési elv – A védelemhez való jog”
      Az Elsőfokú Bíróság ítélete (ötödik tanács), 2007. március 22.
      Az ítélet összefoglalása
      1.     Közösségi védjegy – A közösségi védjegy meghatározása és megszerzése – Viszonylagos kizáró okok – Jó hírnévvel rendelkező,
            azonos vagy hasonló korábbi védjegy jogosultjának felszólalása
      (40/94 tanácsi rendelet, 8. cikk, (5) bekezdés)
      2.     Közösségi védjegy – A közösségi védjegy meghatározása és megszerzése – Viszonylagos kizáró okok – Jó hírnévvel rendelkező,
            azonos vagy hasonló korábbi védjegy jogosultjának felszólalása
      (40/94 tanácsi rendelet, 8. cikk, (5) bekezdés)
      3.     Közösségi védjegy – A közösségi védjegy meghatározása és megszerzése – Viszonylagos kizáró okok – Jó hírnévvel rendelkező,
            azonos vagy hasonló korábbi védjegy jogosultjának felszólalása
      (40/94 tanácsi rendelet, 8. cikk, (5) bekezdés)
      4.     Közösségi védjegy – A közösségi védjegy meghatározása és megszerzése – Viszonylagos kizáró okok – Jó hírnévvel rendelkező,
            azonos vagy hasonló korábbi védjegy jogosultjának felszólalása
      (40/94 tanácsi rendelet, 8. cikk, (5) bekezdés)
      5.     Közösségi védjegy – A közösségi védjegy meghatározása és megszerzése – Viszonylagos kizáró okok – Jó hírnévvel rendelkező,
            azonos vagy hasonló korábbi védjegy jogosultjának felszólalása
      (40/94 tanácsi rendelet, 8. cikk, (1) bekezdés, b) pont és 8. cikk, (5) bekezdés)
      6.     Közösségi védjegy – A közösségi védjegy meghatározása és megszerzése – Viszonylagos kizáró okok – Jó hírnévvel rendelkező,
            azonos vagy hasonló korábbi védjegy jogosultjának felszólalása
      (40/94 tanácsi rendelet, 8. cikk, (5) bekezdés)
      7.     Közösségi védjegy – A közösségi védjegy meghatározása és megszerzése – Viszonylagos kizáró okok – Jó hírnévvel rendelkező,
            azonos vagy hasonló korábbi védjegy jogosultjának felszólalása
      (40/94 tanácsi rendelet, 8. cikk, (5) bekezdés)
      8.     Közösségi védjegy – A közösségi védjegy meghatározása és megszerzése – Viszonylagos kizáró okok – Jó hírnévvel rendelkező,
            azonos vagy hasonló korábbi védjegy jogosultjának felszólalása
      (40/94 tanácsi rendelet, 8. cikk, (5) bekezdés)
      9.     Közösségi védjegy – Fellebbezési eljárás
      (40/94 tanácsi rendelet, 62. cikk, (1) bekezdés és 74. cikk)
      1.     A közösségi védjegyről szóló 40/94 rendelet 8. cikkének (5) bekezdését – amely a jó hírnévvel rendelkező, korábban lajstromozott
         védjegyeknek a nem hasonló árukra és szolgáltatásokra is kiterjesztett oltalmat biztosít – úgy kell értelmezni, hogy arra
         a megindított felszólalás alátámasztásaként éppúgy hivatkozni lehet valamely olyan közösségi védjegybejelentéssel szemben,
         amely a korábbi védjeggyel jelöltekkel nem azonos és nem hasonló árukra és szolgáltatásokra vonatkozik, mint az olyan közösségi
         védjegybejelentéssel szemben, amely a korábbi védjeggyel jelöltekkel azonos vagy azokhoz hasonló árukra vonatkozik. Ugyanis
         e rendelkezést nem lehet úgy értelmezni, hogy annak az legyen a következménye, hogy a jó hírű védjegyek alacsonyabb szintű
         oltalomban részesüljenek valamely megjelölésnek azonos vagy hasonló áruk vagy szolgáltatások tekintetében való használata
         esetén, mint a megjelölésnek nem hasonló áruk vagy szolgáltatások tekintetében való használata esetén.

      (vö. 32‑33. pont)
      2.     A közösségi védjegyről szóló 40/94 rendelet 8. cikkének (5) bekezdése – amely a jó hírnévvel rendelkező, korábban lajstromozott
         védjegyeknek a nem hasonló árukra és szolgáltatásokra is kiterjesztett oltalmat biztosít – lehetővé teszi, többek között,
         a korábbi jó hírű védjegy jogosultjának a korábbi védjegy megkülönböztető képességét esetlegesen sértő védjegyek lajstromozásával
         szembeni felszólalást. E sérelem akkor következhet be, ha a korábbi védjegy többé nem alkalmas közvetlen asszociáció keltésére
         azon áruk tekintetében, amelyek tekintetében azt lajstromozták és alkalmazták. E veszély kiterjed a korábbi védjegy „felhígulására”,
         illetve „fokozatos elfogyatkozására” annak önazonosságának és a vásárlóközönség képzete befolyásolásának diszperziója révén.
         Ugyanakkor a felhígulás veszélye főszabály szerint kevésbé jelentős akkor, ha a korábbi védjegy olyan kifejezésből áll, amely
         a neki tulajdonítható valamely jelentés tekintetében nagyon elterjedt és gyakran használt, függetlenül a szóban forgó kifejezésből
         álló korábbi védjegytől. Ilyen esetben kevésbé valószínű, hogy a kérdéses kifejezésnek a bejelentett védjegy által történő
         átvétele a korábbi védjegy felhígulásához vezet.

      (vö. 37‑38. pont)
      3.     A közösségi védjegyről szóló 40/94 rendelet 8. cikkének (5) bekezdése – amely a jó hírnévvel rendelkező, korábban lajstromozott
         védjegyeknek a nem hasonló árukra és szolgáltatásokra is kiterjesztett oltalmat biztosít – lehetővé teszi, többek között,
         a korábbi jó hírű védjegy jogosultjának a korábbi védjegy jó hírét esetlegesen sértő védjegyek lajstromozásával szembeni felszólalást.
         Ilyen sérelem akkor keletkezik, ha a bejelentett védjeggyel jelölt árukat vagy szolgáltatásokat a közönség olyan módon észlelheti,
         hogy a korábbi védjegy vonzereje ezáltal csökken. E sérelem veszélye főként olyankor következik be, amikor az említett áruk
         és szolgáltatások olyan jellemzővel vagy minőséggel rendelkeznek, amely alkalmas negatív befolyást gyakorolni a jó hírnévvel
         rendelkező korábbi védjegy imázsára, a bejelentett védjeggyel való azonossága vagy ahhoz való hasonlósága folytán.

      (vö. 39. pont)
      4.     A közösségi védjegyről szóló 40/94 rendelet 8. cikkének (5) bekezdése – amely a jó hírnévvel rendelkező, korábban lajstromozott
         védjegyeknek a nem hasonló árukra és szolgáltatásokra is kiterjesztett oltalmat biztosít – lehetővé teszi, többek között,
         a korábbi jó hírű védjegy jogosultjának az olyan védjegyek lajstromozásával szembeni felszólalást, amelyek tisztességtelenül
         kihasználhatják a korábbi védjegy megkülönböztető képességét vagy jó hírnevét. Azon előny fogalma, amelyet a bejelentett védjegy
         alapos ok nélküli használata a korábbi védjegy megkülönböztető képességének vagy jó hírnevének tisztességtelen kihasználása
         révén húzhat, magában foglalja azokat az eseteket, amikor a híres védjegy kihasználásáról vagy az azon való nyilvánvaló élősködésről,
         illetve az annak hírnevéből való előnyszerzés kísérletéről van szó. Más szóval, annak a veszélyéről van szó, hogy a jó hírű
         védjegy vagy az általa előrevetített jellemzők a bejelentett védjeggyel jelölt árukra tevődnek át, oly módon, hogy a jó hírnévvel
         rendelkező korábbi védjegyhez való e gondolatbeli társítás elősegíti azok forgalmazását. Ez utóbbi veszélyt el kell különíteni
         a 40/94 rendelet 8. cikke (1) bekezdésének b) pontjában foglalt összetéveszthetőségtől. A 40/94 rendelet 8. cikke (5) bekezdésében
         foglalt esetekben az érintett közönség párhuzamba állítást végez, vagyis – anélkül, hogy azokat összetévesztené – kapcsolatot
         létesít az ütköző védjegyek között. Tehát az összetévesztés veszélyének fennállása nem feltétele e rendelkezés alkalmazásának.

      (vö. 40‑41. pont)
      5.     A közösségi védjegyről szóló 40/94 rendelet 8. cikkének (5) bekezdésében – amely a jó hírnévvel rendelkező, korábban lajstromozott
         védjegyeknek a nem hasonló árukra és szolgáltatásokra is kiterjesztett oltalmat biztosít – foglalt tisztességtelenül szerzett
         előny veszélye és az ugyanezen rendelet 8. cikke (1) bekezdésének b) pontja értelmében vett összetévesztés veszélye közötti
         különbség a következőképpen foglalható össze: az összetévesztés veszélye akkor áll fenn, ha a bejelentett védjeggyel jelölt
         áru vagy szolgáltatás úgy vonja magára az érintett fogyasztó figyelmét, hogy a fogyasztó azt hiszi, hogy az ugyanattól a vállalkozástól
         származik, mint a bejelentett védjeggyel azonos vagy ahhoz hasonló korábbi védjegy által jelölt áruk vagy szolgáltatások.
         Ezzel szemben az a veszély, hogy a bejelentett védjegy alapos ok nélküli használata tisztességtelenül kihasználja a korábbi
         védjegy megkülönböztető képességét vagy jó hírnevét, akkor áll fenn, ha a fogyasztó figyelmét, anélkül hogy feltétlenül összekeverné
         a szóban forgó áru vagy szolgáltatás kereskedelmi származását, maga a bejelentett védjegy kelti fel, és azért vásárolja meg
         a terméket vagy a szolgáltatást, mert az ezt, a korábbi védjeggyel azonos vagy ahhoz hasonló védjegyet viseli.

      (vö. 42. pont)
      6.     A közösségi védjegyről szóló 40/94 rendelet 8. cikke (5) bekezdésének – amely a jó hírnévvel rendelkező, korábban lajstromozott
         védjegyeknek a nem hasonló árukra és szolgáltatásokra is kiterjesztett oltalmat biztosít – célja nem az, hogy megakadályozza
         valamennyi, a jó hírnévnek örvendő védjeggyel azonos vagy ahhoz hasonló védjegy lajstromozását. E rendelkezés rendeltetése
         nevezetesen az, hogy lehetővé tegye a jó hírnévnek örvendő korábbi nemzeti védjegy jogosultja számára, hogy felszólalhasson
         azon védjegyek lajstromozása ellen, amelyek a korábbi védjegy jó hírnevét vagy megkülönböztető képességét sérthetik, vagy
         e jó hírnevet vagy megkülönböztető képességet tisztességtelenül kihasználhatják. E tekintetben a korábbi védjegy jogosultja
         nem köteles bizonyítani védjegyének tényleges és aktuális veszélyeztetését. Ugyanakkor olyan bizonyítékokat kell szolgáltatnia,
         amelyekből prima facie következtetni lehet a tisztességtelen kihasználás vagy sérelem nem csupán feltételezett jövőbeni veszélyére.

      Lehetséges – különösen olyan felszólalás esetében, amely valamely, kiemelkedően jó hírnévvel rendelkező védjegyen alapul –,
         hogy a felszólalásban hivatkozott védjegynek a bejelentett védjegy által történő tisztességtelen kihasználásának vagy sérelmének
         jövőbeni, nem csupán feltételezett veszélyének valószínűsége annyira nyilvánvaló, hogy a felszólalónak nem is kell e célból
         más tényelemre hivatkoznia, és azt bizonyítania. Ugyanakkor nem vélelmezhető, hogy mindig ez az eset áll fenn.

      (vö. 46, 48. pont)
      7.     A bejelentett védjegy és a korábbi védjegy közötti kapcsolat megléte alapvető feltétele a közösségi védjegyről szóló 40/94
         rendelet 8. cikke (5) bekezdése alkalmazásának, amely rendelkezés a jó hírnévvel rendelkező, korábban lajstromozott védjegyeknek
         a nem hasonló árukra és szolgáltatásokra is kiterjesztett oltalmat biztosít. Ugyanis az e rendelkezésben említett sérelmek,
         amennyiben megvalósulnak, a bejelentett védjegy és a korábbi védjegy bizonyos fokú hasonlóságának következményei, amely miatt
         az érintett vásárlóközönség egymással rokonítja a kettőt, vagyis kapcsolatba hozza őket egymással. E kapcsolat meglétét átfogóan
         kell értékelni, figyelembe véve az ügy szempontjából releváns valamennyi tényezőt. E tekintetben minél jelentősebb a korábbi
         védjegy megkülönböztető képessége és jó hírneve, annál könnyebben ismerhető el a sérelem veszélye.

      (vö. 47. pont)
      8.     A VIPS szómegjelölés – amelynek közösségi védjegyként történő lajstromozását a Nizzai Megállapodás szerinti 9., 35., illetve
         42. osztályba tartozó „számítógépek és szalagon vagy lemezen rögzített számítógépes programok”, „tanácsadás kereskedelmi ügyekben;
         számítógépen rögzített adatok feldolgozásával kapcsolatos szolgáltatások”, illetve „számítógép programozás; vendéglátással
         kapcsolatos, éttermi és kávéházi szolgáltatások” tekintetében kérték – által jelölt szolgáltatások és a korábban Spanyolországban
         az említett megállapodás szerinti 42. osztályba tartozó „fogyasztásra kész élelmiszerek és italok szállításához kapcsolódó
         szolgáltatások; éttermek; önkiszolgáló éttermek, menzák, bárok, kávézók, vendéglátással kapcsolatos szolgáltatások” tekintetében
         lajstromozott VIPS szóvédjeggyel jelölt szolgáltatások közötti kapcsolat megléte – egyéb releváns bizonyíték hiányában – nem
         elegendő ahhoz, hogy ebből prima facie azon jövőbeni, nem csupán feltételezett veszélyre lehessen következtetni, hogy az említett megjelölés használata a közösségi
         védjegyről szóló 40/94 rendelet 8. cikkének (5) bekezdése értelmében sérti vagy tisztességtelenül kihasználja a korábbi védjegy
         megkülönböztető képességét vagy jó hírnevét.

      Először is, mivel a „VIPS” kifejezés az angol nyelvű VIP rövidítés többes számú alakja, amely kifejezés mind nemzetközi, mind
         nemzeti téren egyaránt széleskörűen elterjedten használatos a közismert személyek jelölésére, ezért korlátozottnak tűnik annak
         veszélye, hogy a korábbi védjegy megkülönböztető képességének a bejelentett védjegy használata sérelmet okoz. Ugyanezen veszély
         még kevésbé tűnik valószínűnek, ugyanis a bejelentett védjegy olyan szolgáltatásokra vonatkozik, amelyeknek célközönsége speciális,
         és szükségképpen szűkebb. A két ütköző védjeggyel jelölt szolgáltatások között állítólagosan fennálló kapcsolat ebben az összefüggésben
         nem releváns, mivel a jó hírnévvel rendelkező védjegy önazonosságának felhígulása nem függ az e védjeggyel, illetve a bejelentett
         védjeggyel jelölt áruk és szolgáltatások hasonlóságától.

      Másodszor a bejelentett védjeggyel jelölt szolgáltatások nem mutatnak olyan jellemzőt vagy sajátosságot, amely alkalmas lenne
         a korábbi védjegynek okozott ilyen fajta sérelem valószínű bekövetkezésének megállapítására. E tekintetben az ütköző védjegyekkel
         jelölt szolgáltatások közötti puszta kapcsolat nem elegendő és nem is ügydöntő. Természetesen az ilyen kapcsolat megléte erősíti
         annak a valószínűségét, hogy a közönség a bejelentett védjeggyel való találkozáskor szintén gondolni fog a korábbi védjegyre.
         Ugyanakkor e körülmény önmagában nem elegendő a korábbi védjegy vonzerejének csökkentésére. Ez a végeredmény csak akkor következhet
         be, ha bizonyítottá válik, hogy a bejelentett védjeggyel jelölt szolgáltatások a korábbi védjegy jó hírére nézve potenciálisan
         sérelmet jelentő jellemzőket vagy sajátosságokat mutatnak.

      Végül a korábbi védjegy megkülönböztető képességének vagy jó hírnevének tisztességtelen kihasználásával keletkező jogtalan
         előny veszélye csak akkor következhet be, ha az érintett közönség, anélkül hogy összekeverné az ütköző védjegyekkel jelölt
         szolgáltatások származását, csak azért tanúsítana különös vonzalmat a bejelentő szoftvere iránt, mert az a korábbi jó hírű
         védjeggyel azonos védjegyet viseli. Ez utóbbi jogosultja részéről korábbi védjegyének sajátos jellemzőire, illetve annak módjára
         való hivatkozás hiányában, hogy hogyan lennének azok alkalmasak a bejelentett védjeggyel jelölt szolgáltatások értékesítésének
         előmozdítására, a gyorsétterem‑lánc jó hírű védjegyéhez gondolatban szokásosan társítható jellemzőket önmagában nem lehet
         olyanoknak tekinteni, mint amelyek előnyt biztosíthatnak – akár a szállodák vagy éttermek részére nyújtott – számítógép-programozási
         szolgáltatások számára.

      (vö. 61‑64., 67., 71‑73. pont)
      9.     Ha a Belső Piaci Harmonizációs Hivatal (védjegyek és formatervezési minták) (OHIM) fellebbezési tanácsához fellebbezést nyújtanak
         be a felszólalásnak helyt adó határozattal szemben, akkor ez utóbbinak el kell végeznie a felszólalás érdemi részének újbóli
         és teljes vizsgálatát, mind a jogi, mind a tényállási elemek vonatkozásában.

      Abban az esetben, ha a fellebbezési tanács úgy véli, hogy a felszólaló által felszólalásában hivatkozott és a felszólalási
         osztály által annak határozatában megállapított viszonylagos kizáró okok valamelyike nem megalapozott, akkor a felszólalás
         érdemi részének ezen újbóli és teljes vizsgálata mindenképpen azzal jár, hogy a fellebbezési tanácsnak – a felszólalási osztály
         határozatának hatályon kívül helyezését megelőzően – azt is meg kell vizsgálnia, hogy a felszólalásnak esetleg helyt lehet‑e
         adni valamely más olyan viszonylagos kizáró ok alapján, amelyre a felszólaló a felszólalási osztály előtt hivatkozott, de
         azt a felszólalási osztály elutasította vagy nem vizsgálta.

      (vö. 96‑97. pont)
AZ ELSŐFOKÚ BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (ötödik tanács)
      2007. március 22.(*)

      „Közösségi védjegy – Felszólalási eljárás – A VIPS közösségi szóvédjegy bejelentése – A VIPS korábbi nemzeti szóvédjegy – A 40/94/EK rendelet 8. cikkének (5) bekezdése – A 40/94/EK rendelet 74. cikke – Rendelkezési elv – A védelemhez való jog”
      A T‑215/03. sz. ügyben,
      a Sigla SA (székhelye: Madrid [Spanyolország], képviseli: E. Armijo Chávarri ügyvéd)

      felperesnek
      a Belső Piaci Harmonizációs Hivatal (védjegyek és formatervezési minták) (OHIM) (képviseli: I. de Medrano Caballero és G. Schneider, meghatalmazotti minőségben)

      alperes ellen,
      a másik fél az OHIM fellebbezési tanácsa előtti eljárásban:
      az Elleni Holding BV (székhelye: Alphen aan de Rijn [Hollandia])

      az OHIM harmadik fellebbezési tanácsának (az R 1127/2000‑3. sz. ügyben) a SIGLA SA és az Elleni Holding BV közötti felszólalási
         eljárással kapcsolatban 2003. április 1‑jén hozott határozata ellen benyújtott kereset tárgyában,

      AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK ELSŐFOKÚ BÍRÓSÁGA
      (ötödik tanács),
      tagjai: M. Vilaras elnök, F. Dehousse és D. Šváby bírák,
      hivatalvezető: B. Pastor hivatalvezető‑helyettes,
      tekintettel az Elsőfokú Bíróság Hivatalához 2003. június 13‑án benyújtott keresetlevélre,
      tekintettel az Elsőfokú Bíróság Hivatalához 2003. október 3‑án benyújtott válaszbeadványra,
      tekintettel a szóbeli szakaszra és a 2006. november 14‑i tárgyalásra,
      meghozta a következő
      Ítéletet
       A jogvita előzményei
      1       1997. február 7‑én az Elleni Holding BV a közösségi védjegyről szóló, 1993. december 20‑i 40/94/EK módosított tanácsi rendelet
         (HL 1994. L 11., 1. o., magyar nyelvű különkiadás 17. fejezet, 1. kötet, 146. o.) alapján közösségi védjegybejelentési kérelmet
         nyújtott be a Belső Piaci Harmonizációs Hivatalhoz (védjegyek és formatervezési minták) (a továbbiakban: OHIM).

      2       A lajstromoztatni kívánt védjegy (a továbbiakban: a bejelentett védjegy) a VIPS szómegjelölés volt.
      3       A bejelentést a védjegyekkel ellátható termékek és szolgáltatások nemzetközi osztályozására vonatkozó, felülvizsgált és módosított,
         1957. június 15‑i Nizzai Megállapodás szerinti 9., 35. és 42. osztályba tartozó áruk és szolgáltatások vonatkozásában tették,
         az alábbi leírással:

      –       9. osztály: „számítógépek és szalagon vagy lemezen rögzített számítógépes programok”;
      –       35. osztály: „tanácsadás kereskedelmi ügyekben; számítógépen rögzített adatok feldolgozásával kapcsolatos szolgáltatások”;
      –       42. osztály: „számítógép‑programozás; vendéglátással kapcsolatos, éttermi és kávéházi szolgáltatások”.
      4       Az OHIM‑nak címzett 1999. április 23‑i beadványában az Elleni Holding a közösségi védjegybejelentésében szereplő 42. osztályba
         tartozó szolgáltatás jegyzékét a következő szolgáltatásokra korlátozta: „vendéglátással kapcsolatos, éttermi (étkeztetés)
         és kávéházi szolgáltatásokhoz kapcsolódó számítógép‑programozás”. 1999. április 26‑i levelében az OHIM elfogadta e korlátozást.

      5       A közösségi védjegybejelentés a Közösségi Védjegyértesítő 46/99. számában 1999. június 14‑én került meghirdetésre.

      6       1999. szeptember 14‑én a Sigla SA a 40/94 rendelet 42. cikkének (1) bekezdése alapján felszólalt a bejelentett védjegy lajstromozásával
         szemben.

      7       A felszólalás a felperes „VIPS” szóvédjegyén (a továbbiakban: korábbi védjegy) alapult, amelyet korábban Spanyolországban
         lajstromoztak a nizzai megállapodás szerinti 42. osztályba tartozó, a következő leírásnak megfelelő szolgáltatások tekintetében:
         „fogyasztásra kész élelmiszerek és italok szállításához kapcsolódó szolgáltatások; éttermek; önkiszolgáló éttermek, menzák,
         bárok, kávézók, vendéglátással kapcsolatos szolgáltatások”. A Sigla arra is hivatkozott, hogy a 40/94 rendelet 8. cikke (2) bekezdésének
         c) pontja alapján a VIPS védjegy, az ipari tulajdon oltalmára létesült, 1883. március 20‑án Párizsban aláírt, legutóbb 1967.
         július 14‑én Stockholmban felülvizsgált és 1979. szeptember 28‑án módosított párizsi egyezmény (Recueil des traités des Nations
         unies, 828. kötet, 11847. sz. , 108. o.) 6 bis cikke értelmében a „fogyasztásra kész élelmiszerek és italok szállításához kapcsolódó szolgáltatások; éttermek; bárokhoz
         és kávézókhoz kapcsolódó szolgáltatások; fogyasztási cikkeket, ajándéktárgyakat, élelmiszereket, sajtótermékeket, könyveket,
         audiovizuális termékeket, fényképezéshez szükséges eszközöket, illatszereket, tisztítószereket, ruházati cikkeket, játékokat,
         szoftvereket értékesítő, valamint a filmkölcsönzéshez és fényképelőhíváshoz hasonló szolgáltatásokat nyújtó kiskereskedelmi
         üzletek működtetése” tekintetében Spanyolországban közismert. A felszólalás a közösségi védjegybejelentésben foglalt valamennyi
         áru és szolgáltatás ellen irányult.

      8       A felszólalás alátámasztására hivatkozott jogalapok a 40/94 rendelet 8. cikke (1) bekezdésének b) pontja, és annak 5. cikke.
      9       2000. február 18‑án az Elleni Holding a 40/94 rendelet 44. cikke (1) bekezdésének megfelelően a védjegybejelentésében szereplő,
         42. osztályba tartozó szolgáltatások jegyzékét a következőkre korlátozta: „vendéglátással kapcsolatos, éttermi és kávéházi
         szolgáltatásokhoz kapcsolódó számítógép‑programozás”.

      10     2000. szeptember 28‑i 2221/2000. sz. határozatával az OHIM felszólalási osztálya a 42. osztályba tartozó szolgáltatások tekintetében
         helyt adott a felszólalásnak, a 9. és 35. osztályba tartozó áruk és szolgáltatások tekintetében pedig azt elutasította. Lényegében
         a felszólalási osztály úgy ítélte meg, hogy mivel a korábbi védjeggyel érintett szolgáltatások, és a bejelentett védjegy árujegyzékében
         szereplő áruk és szolgáltatások eltérőek, ezért – az ütköző megjelölések azonossága ellenére – nem áll fenn az összetévesztés
         semmiféle veszélye a 40/94 rendelet 8. cikke (1) bekezdésének b) pontja értelmében. Mindenesetre a felszólalási osztály úgy
         vélte, hogy a 42. osztályba tartozó szolgáltatásokra az említett rendelet 8. cikkének (5) bekezdését kell alkalmazni azzal
         az indokkal, hogy egyrészt a felperes bizonyította, hogy korábbi VIPS védjegye a spanyol piacon jó hírnévnek örvend, másrészt
         pedig a bejelentett védjegy tisztességtelenül kihasználná a korábbi védjegy jó hírnevét, vagy azt sértené, figyelemmel az
         érintett szolgáltatások két típusa közötti kapcsolatra.

      11     2000. november 22‑én az Elleni Holding fellebbezést nyújtott be a 40/94 rendelet 57–62. cikke alapján a felszólalási osztály
         határozata ellen.

      12     2003. április 1‑jei határozatával (a továbbiakban: megtámadott határozat), amelyről a felperest ezt követően április 3‑án
         értesítette, a harmadik fellebbezési tanács helyt adott az Elleni Holding fellebbezésének, és hatályon kívül helyezte a felszólalási
         osztály határozatát.

      13     Lényegében a fellebbezési tanács úgy ítélte meg, hogy a felperes bizonyította, hogy korábbi védjegye Spanyolországban jó hírnevet
         élvez, viszont nem hivatkozott olyan indokra, miszerint a bejelentett védjegy tisztességtelenül kihasználná a korábbi védjegy
         megkülönböztető képességét vagy jó hírnevét, illetve azt sértené. A 40/94 rendelet 8. cikke (5) bekezdéséből szükségszerűen
         következő előfeltételek valamelyikének bizonyítottsága hiányában az említett cikk nem alkalmazható a jelen esetben. Ezenkívül
         a fellebbezési tanács úgy vélte, hogy nem szükséges a felperes által az Elleni Holding fellebbezésére válaszként benyújtott,
         a 40/94 rendelet 8. cikke (1) bekezdése b) pontjának a jelen ügyre való alkalmazásával kapcsolatos észrevételekben kifejtett
         érvek vizsgálata, mivel az említett fellebbezés kizárólag az említett rendelet 8. cikkének (5) bekezdésén alapult, és emiatt
         annak tárgyát a felperes nem terjesztheti ki az általa a fellebbezési tanácshoz válaszként benyújtott észrevételeiben. A felperesnek
         erre csak úgy lett volna lehetősége, ha külön fellebbezést nyújtott volna be a 40/94 rendelet 59. cikkében meghatározott módon
         és határidőn belül a felszólalási osztály határozatának részleges hatályon kívül helyezése iránt.

       A felek kérelmei
      14     A felperes azt kéri, hogy az Elsőfokú Bíróság:
      –       helyezze hatályon kívül a megtámadott határozatot;
      –       az OHIM‑ot kötelezze a költségek viselésére.
      15     Az OHIM azt kéri, hogy az Elsőfokú Bíróság:
      –       utasítsa el a keresetet a 40/94 rendelet 8. cikke (5) bekezdésének megsértésére alapított jogalap tekintetében;
      –       a felperest kötelezze a költségek viselésére.
      16     A védelemhez való jog, valamint a 40/94 rendelet 74. cikkéből következő rendelkezési elv megsértésére alapított jogalapot
         illetően az OHIM – konkrét kereseti kérelem előterjesztése nélkül – az Elsőfokú Bíróság mérlegelésére bízza a döntést.

       A jogkérdésről
      17     Keresetének alátámasztásaként a felperes két jogalapra hivatkozik. Az elsődlegesen előterjesztett első jogalap a 40/94 rendelet
         8. cikke (5) bekezdésének megsértésén alapul. A másodlagosan előterjesztett második jogalap a védelemhez való jog, valamint
         az említett rendelet 74. cikkében foglalt rendelkezési elv megsértésén alapul.

       A 40/94 rendelet 8. cikke (5) bekezdésének megsértésére alapított, első jogalapról
       A felek érvei
      18     A felperes elsőként a fellebbezési tanács azon megállapítását vitatja, miszerint nem hivatkozott, és nem is szolgáltatott
         bizonyítékot az említett tényekre, nevezetesen azon kárveszélyre vonatkozóan, amelyet a bejelentett védjegy használata jelenthetne
         a korábbi védjegyre nézve, illetve arra az előnyre, amely a korábbi védjegy tisztességtelen kihasználásából adódhatna. E tekintetben
         a felperes a felszólalási osztályhoz benyújtott 2000. február 11‑i és május 17‑i írásbeli észrevételek kivonataira, valamint
         a fellebbezési tanácshoz az Elleni Holding fellebbezésére válaszként benyújtott észrevételeire hivatkozik.

      19     A felperes szerint e kivonatokból következik, hogy az ő felszólalása, ami annak a 40/94 rendelet 8. cikke (5) bekezdésén alapuló
         mivoltát illeti, a következő érvekre támaszkodott: először is, a felperes azt szerette volna bizonyítani, hogy korábbi védjegye
         a spanyol közönség számára presztízst és minőséget képvisel, és fennáll annak a veszélye, hogy az e védjegyhez kapcsolódó
         pozitív imázst a fogyasztók az Elleni Holding termékeire vetítik ki. Másodszor, a felperes – védjegyének elterjesztése és
         meghonosítása érdekében – jelentős összeget fordított e szolgáltatások reklámozására és promóciójára, amelyet tisztességtelenül
         kihasználva a bejelentett védjegy előnyre tehet szert. Harmadszor, az Elleni Holding nem szolgáltatott semmiféle bizonyítékot
         arra, hogy igazolja a bejelentett védjegy használatának jogszerűségét. Negyedszer, azt a veszélyt, hogy a bejelentett védjegy
         kisajátíthatja a korábbi védjegy presztízsét, ismertségét vagy jó hírnevét, tovább erősíti az a tény, hogy a bejelentett védjeggyel
         jelölt szolgáltatásokra kiterjedő kereskedelmi területek közel állnak egymáshoz. Mindebből véleménye szerint az következik,
         hogy a 40/94 rendelet 8. cikke (5) bekezdése alkalmazásának feltételei a jelen esetben fennállnak.

      20     Másodszor, a felperes megjegyzi, hogy ahogyan a fellebbezési tanács azt a megtámadott határozat 44. pontjában megállapította,
         a feltételes mód alkalmazása a 40/94 rendelet 8. cikke (5) bekezdésének szövegében („sértené vagy tisztességtelenül kihasználná
         […]”) arra utal, hogy a puszta valószínűség – amely logikai és deduktív elemzésen alapul – is elegendő annak megállapításához,
         hogy fennáll a korábbi védjegy megkülönböztető képessége vagy jó hírneve tisztességtelen kihasználásának esete. Valójában
         a jogosulatlan előny fennállásának tárgyi bizonyítása nem kérhető tekintettel arra, hogy a vitatott megjelölés még nem került
         lajstromozásra. E megközelítést tartalmazta és fejtette ki a harmadik fellebbezési tanács 2001. április 25‑i határozatában
         (az R‑283/1999‑3. sz. HOLLYWOOD‑ügy).

      21     Harmadszor, a felperes arra hivatkozik, hogy a fellebbezési tanács helytelenül állapította meg, hogy a felszólalási osztály
         a 40/94 rendelet 8. cikke (5) bekezdésében foglalt veszély fennállását illetően az ütköző védjegyek árujegyzékébe tartozó
         szolgáltatások közötti puszta kapcsolatra alapította értékelését. Az említett kapcsolatot a felszólalási osztály csak a veszély
         fennállásának vizsgálatánál vette figyelembe. A felperes szerint az OHIM eljárása során az ütköző megjelölések árujegyzékébe
         tartozó termékek közötti gondolattársítás veszélyét olyan tényezőnek tekintette, amely a korábbi védjegy tisztességtelen kihasználásának
         valószínűségét erősítheti, ahogyan azt a felszólalási osztály 1999. november 15‑i 1219/1999. sz. határozata, valamint az OHIM
         harmadik fellebbezési tanácsának a HOLLYWOOD‑ügyben az előző pontban hivatkozott határozata is mutatja.

      22     Negyedszer, a felperes úgy véli, hogy a fellebbezési tanács által a 40/94 rendelet 8. cikke (5) bekezdésének a jelen ügyben
         kifejtett értelmezése ellentétes az említett rendelet 61. és azt követő cikkének rendelkezéseivel, valamint az Elsőfokú Bíróság
         T‑163/98. sz., Procter & Gamble kontra OHIM (BABY‑DRY) ügyben 1999. július 8‑án hozott ítéletének (EBHT 1999., II‑2383. o.)
         43. pontjával. E tekintetben a felperes úgy véli, hogy ha a fellebbezési tanácsnak kétsége volt a felperes álláspontját illetően,
         akkor a 40/94 rendelet 61. cikke (2) bekezdésének megfelelően fel kellett volna őt hívnia annak tisztázására.

      23     És végül ötödször, a felperes benyújtotta az Elsőfokú Bírósághoz a felszólalási osztály 531/2000. és 621/2001. sz. határozatát,
         amelyeket hasonló ügyekben hoztak, és amelyek a 40/94 rendelet 8. cikke (5) bekezdését illetően a felperes által a jelen ügyben
         képviselt álláspontot erősítik meg.

      24     Az OHIM úgy véli, hogy mind a felszólalási osztály, mind a fellebbezési tanács helyesen állapította meg egyrészt azt, hogy
         az ütköző megjelölések azonosak, másrészt azt, hogy a felperes bizonyította, hogy a felszólalásban hivatkozott védjegye Spanyolországban
         jó hírnévnek örvend a 42. osztályba tartozó „fogyasztásra kész élelmiszerek és italok szállításához kapcsolódó szolgáltatások;
         önkiszolgáló éttermek, menzák, bárok, kávézók” tekintetében.

      25     Ezenkívül, a fellebbezési tanács – helyesen – vélekedett úgy is, hogy a korábbi védjegy megkülönböztető képessége vagy jó
         hírneve tisztességtelen kihasználásának vagy azok sérelmének bizonyítása, a 40/94 rendelet 8. cikkének (5) bekezdése értelmében,
         valószínűségre is alapítható. Mindenesetre, ahogyan azt a fellebbezési tanács megerősítette, a felperes sem a felszólalási
         osztályhoz 2000. február 11‑én, illetve május 17‑én benyújtott észrevételeiben, sem az Elleni Holding fellebbezésére adott
         válaszként benyújtott észrevételeiben nem szolgált olyan jellegű meggyőző érvekkel, amelyek e veszélyt bizonyították volna.
         Ezért véleménye szerint a fellebbezési tanács semmiféle hibát nem vétett a 40/94 rendelet 8. cikke (5) bekezdésének a jelen
         ügyre való alkalmazásának elemzését illetően.

      26     Az OHIM elismeri, hogy a felperes által a felszólalási osztályhoz benyújtott, 2000. február 11‑i észrevételeiben tett, ráfordításaira
         és promóciós tevékenységére való hivatkozás, mivel hivatkozott védjegyének jobb megismerését segítette elő, hasznos tényezőt
         jelent e védjegy jó hírnevének bizonyításánál. Ennek ellenére a felperes nem fejtette ki, hogy e tényező miként kapcsolódik
         az Elleni Holding által benyújtott védjegybejelentéshez. Ami a felperes azon érvét illeti, amely azon a tényen alapul, hogy
         az Elleni Holding nem bizonyította, hogy a bejelentett védjegy használatának alapos oka van, az OHIM hangsúlyozza, hogy a
         felperes feladata lett volna, a bejelentett védjegy lajstromozása ellen felszólaló félként, azon tárgyi bizonyítékok előterjesztése,
         amelyek a 40/94 rendelet 8. cikke (5) bekezdésének jelen ügyben való alkalmazását indokolták volna.

      27     Az OHIM osztja a fellebbezési tanács azon következtetését, miszerint a korábbi, illetve a bejelentett védjeggyel érintett
         szolgáltatások közötti, a felperes által említett kapcsolat önmagában nem elegendő annak megállapításához, hogy fennáll a
         korábbi védjegy tisztességtelen kihasználásának vagy sérelmének veszélye. E tekintetben az OHIM megjegyzi, hogy az ütköző
         megjelölésekkel érintett szolgáltatások közötti kapcsolat a felperes szerint is csupán egy e veszélyt valószínűségét erősítő
         tényező. Mivel e veszély fennállását egyáltalán nem tudták bizonyítani, ezért a szóban forgó veszély bárminemű erősítése fel
         sem merül.

      28     Ezenkívül az, hogy az Elleni Holding a bejelentett védjegy árujegyzékében szereplő, 42. osztályba tartozó szolgáltatásokat
         korlátozta (lásd a fenti 9. pontot), részéről mind a korábbi védjegy tisztességtelen kihasználására irányuló szándék hiányát,
         mind azon sérelem veszélyének a valószínűtlenségét mutatja, amelyet a bejelentett védjegy használata a korábbi védjegyre nézve
         jelentene.

      29     Végül a felperes azon érvét illetően, miszerint a fellebbezési tanácsnak fel kellett volna őt hívnia álláspontjának tisztázására
         az említett veszély fennállásával kapcsolatban, az OHIM azzal védekezik, hogy a fellebbezési tanács nem vonható felelősségre
         a felperes felszólalásának hiányosságai miatt. Az OHIM szerint a fellebbezési tanács a 40/94 rendelet 74. cikkének megfelelően
         csak a felek által a felszólalási eljárás során előterjesztett jogalapok vizsgálatára szorítkozhat, és a valamelyikükre történő
         utalás a részéről a hiányzó jogi vagy ténybeli elemeket illetően sértené a másik fél érdekeit, és ezáltal a kontradiktórius
         elv megsértését jelentené, amely az OHIM előtti inter partes eljárásokra is alkalmazandó.

      30     Mindenesetre az OHIM hangsúlyozza, hogy az Elleni Holding 2001. január 3‑i, a fellebbezési tanács elé terjesztett fellebbezésének
         indokolását tartalmazó beadványában már hivatkozott a felperes arra vonatkozó érvelésének hiányára, amely alkalmas lenne azon
         jogtalan előny bizonyítására, amelyet a bejelentett védjegy használata eredményezne a korábbi védjegy megkülönböztető képességének
         vagy jó hírnevének kihasználása, illetve azok megsértése révén. A felperes ezért nem állíthatja azt, hogy nem tudott erről
         az érvről, amelyre többek között az Elleni Holding fellebbezésére adott válaszként benyújtott észrevételeiben válaszolt.

       Az Elsőfokú Bíróság álláspontja
      31     Elsőként emlékezetni kell arra, hogy a 40/94 rendelet 8. cikkének (5) bekezdése értelmében „a (2) bekezdés szerinti korábbi
         védjegy jogosultjának felszólalása alapján nem részesülhet továbbá oltalomban a korábbi védjeggyel azonos vagy ahhoz hasonló
         megjelölés, ha az érintett áruk, illetve szolgáltatások nem hasonlóak, feltéve hogy közösségi védjegy esetén a korábbi közösségi
         védjegy a Közösségben, korábbi nemzeti védjegy esetén a korábbi nemzeti védjegy pedig az érintett tagállamban jó hírnevet
         élvez, és a megjelölés alapos ok nélkül történő használata sértené vagy tisztességtelenül kihasználná a korábbi védjegy megkülönböztető
         képességét vagy jó hírnevét”.

      32     A fenti rendelkezés szövege olyan bejelentett védjegyre utal, amelynek árui és szolgáltatásai nem azonosak, illetve nem hasonlók
         a korábbi védjeggyel jelölt árukhoz vagy szolgáltatásokhoz. Mindenesetre egy, a védjegyekre vonatkozó tagállami jogszabályok
         közelítéséről szóló, 1988. december 21‑i 89/104/EGK első tanácsi irányelv (HL 1989. L 40., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás
         17. fejezet, 1. kötet, 92. o.) 5. cikke (2) bekezdésének – amelynek normatív tartalma lényegében azonos a 40/94 rendelet 8. cikke
         (5) bekezdésével – értelmezésére irányuló előzetes döntéshozatali kérdés keretében a Bíróság kimondta, hogy figyelemmel annak
         a rendszernek az általános logikájára és célkitűzéseire, amelybe az említett irányelv 5. cikkének (2) bekezdése illeszkedik,
         e rendelkezést nem lehet úgy értelmezni, hogy annak az legyen a következménye, hogy a jó hírű védjegyek alacsonyabb szintű
         oltalomban részesüljenek valamely megjelölésnek azonos vagy hasonló áruk vagy szolgáltatások tekintetében való használata
         esetén, mint a megjelölésnek nem hasonló áruk vagy szolgáltatások tekintetében való használata esetén. Más szóval, a Bíróság
         által adott értelmezés szerint, a jó hírű védjegynek valamely megjelölés azonos vagy hasonló áruk vagy szolgáltatások tekintetében
         való használata esetén legalább olyan széles körű oltalomban kell részesülnie, mint a megjelölésnek nem hasonló áruk vagy
         szolgáltatások tekintetében való használata esetén (a Bíróság C‑292/00. sz. Davidoff‑ügyben 2003. január 9‑én hozott ítéletének
         [EBHT 2003., I‑389. o.] 24–26. pontja és C‑408/01. sz., Adidas‑Salomon és Adidas Benelux ügyben 2003. október 23‑án hozott
         ítéletének [EBHT 2003., I‑12537. o.] 19–22. pontja).

      33     Ezért – analóg módon – a 40/94 rendelet 8. cikkének (5) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy arra a megindított felszólalás
         alátámasztásaként éppúgy hivatkozni lehet valamely olyan közösségi védjegybejelentéssel szemben, amely a korábbi védjeggyel
         jelöltekkel nem azonos és nem hasonló árukra és szolgáltatásokra vonatkozik, mint az olyan közösségi védjegybejelentéssel
         szemben, amely a korábbi védjeggyel jelöltekkel azonos vagy azokhoz hasonló árukra vonatkozik.

      34     A 40/94 rendelet 8. cikke (5) bekezdésének szövegéből az is következik, hogy annak alkalmazása a következő feltételekhez kötött:
         először is, az ütköző védjegyek azonossága vagy hasonlósága; másodszor, a felszólalásban hivatkozott korábbi védjegy jó hírneve;
         és harmadszor, azon veszély fennállása, hogy a bejelentett védjegy alapos ok nélküli használata sérti vagy tisztességtelenül
         kihasználja a korábbi védjegy megkülönböztető képességét vagy jó hírnevét. E feltételek kumulatív jellegűek, és közülük már
         egynek a hiánya is meghiúsítja az említett rendelkezés alkalmazását (az Elsőfokú Bíróság T‑67/04. sz., Spa Monopole kontra
         OHIM – Spa‑Finders Travel Arrangements (SPA‑FINDERS) ügyben 2005. május 25‑én hozott ítéletének [EBHT 2005., II‑1825. o.]
         30. pontja).

      35     A 40/94 rendelet 8. cikke (5) bekezdésében foglalt veszély érthetőbb felvázolása érdekében ki kell emelni, hogy a védjegy
         elsődleges funkciója vitathatatlanul az „eredetjelző funkció” (lásd 40/94 rendelet hetedik preambulumbekezdése). Az sem kevésbé
         igaz, hogy a védjegyek ugyanakkor egyéb üzeneteket hordozó eszközként is működnek, különösen a velük jelölt termékek vagy
         szolgáltatások minőségét vagy sajátos jellemzőit illetően, illetve az általa kivetített imázst és érzeteket illetően, mint
         például a luxus, az életstílus, az exkluzivitás, a kaland, a fiatalság. Ebben az értelemben a védjegy bennerejlően önálló
         és elkülönült gazdasági értékkel rendelkezik azon árukhoz és szolgáltatásokhoz értékéhez képest, amelyek tekintetében lajstromozásra
         került. Ezek az üzenetek, amelyeket különösen a jó hírű védjegyek hordoznak, vagy amelyek hozzájuk gondolatban társíthatóak,
         a védjegyet jelentős és oltalomra méltó értékkel ruházzák fel, és az esetek többségében ez még inkább igaz, ha a védjegy jó
         hírneve a jogosultja erőfeszítéseinek és jelentős ráfordításainak az eredménye. Így tehát a 40/94 rendelet 8. cikkének (5) bekezdése
         biztosítja a jó hírnévvel rendelkező védjegy védelmét minden olyan azonos vagy hasonló védjegy bejelentése esetén, amely annak
         imázsát sértheti, még akkor is, ha a bejelentett védjegy árui vagy szolgáltatásai nem hasonlóak a jó hírnévvel rendelkező
         korábbi védjegy azon áruihoz vagy szolgáltatásaihoz, amelyek tekintetében azt lajstromozták.

      36     A fenti 34. pontban felsorolt feltételek közül főként a harmadikat illetően három különféle veszélyt kell elemezni, nevezetesen
         elsőként azt az esetet, amikor a bejelentett védjegy alapos ok nélküli használata sértheti a korábbi védjegy megkülönböztető
         képességét, másodszor azt, amikor a használat sértheti a korábbi védjegy jó hírnevét, harmadszor pedig azt, amikor az tisztességtelenül
         kihasználja a korábbi védjegy megkülönböztető képességét vagy jó hírnevét (lásd a fenti 34. pontban említett SPA‑FINDERS‑ügyben
         hozott ítélet 43–53. pontját; továbbá analógiaként Jacobs főtanácsnoknak a fenti 32. pontban hivatkozott Adidas‑Salomon és
         Adidas Benelux ügyben [EBHT 2003., I‑12540. o.] írt indítványának 36–39. pontját). Tekintettel a 40/94 rendelet 8. cikke (5) bekezdésének
         szövegére, ahhoz, hogy e rendelkezés alkalmazhatóvá váljék, elegendő, ha a fent említett veszély fajtái közül akár egy is
         fennáll. Így a fenti 34. pontban hivatkozott kumulatív feltételek közül a harmadik három, vagylagosan említett veszélyfajtára
         oszlik.

      37     Először is, ami azt a sérelmet illeti, amelyet a bejelentett védjegy alapos ok nélküli használata jelenthet a korábbi védjegy
         megkülönböztető képességére nézve, az akkor következhet be, ha a korábbi védjegy többé nem alkalmas közvetlen asszociáció
         keltésére azon áruk tekintetében, amelyek tekintetében azt lajstromozták és alkalmazták (lásd a fenti 34. pontban hivatkozott,
         SPA‑FINDERS‑ügyben hozott ítélet 43. pontját). E veszély kiterjed a korábbi védjegy „felhígulására”, illetve „fokozatos elfogyatkozására”
         annak önazonosságának és a vásárlóközönség képzete befolyásolásának diszperziója révén (Jacobs főtanácsnoknak a fenti 36. pontban
         hivatkozott Adidas‑Salomon és Adidas Benelux ügyben írt indítványának 37. pontja).

      38     Ugyanakkor a felhígulás veszélye fő szabály szerint kevésbé jelentős akkor, ha a korábbi védjegy egy olyan kifejezésből áll,
         ami a neki tulajdonítható valamely jelentés tekintetében nagyon elterjedt és gyakran használt, függetlenül a szóban forgó
         kifejezésből álló korábbi védjegytől. Ilyen esetben kevésbé valószínű, hogy a kérdéses kifejezésnek a bejelentett védjegy
         által történő átvétele a korábbi védjegy felhígulásához vezet. Ehhez hasonlóan a fenti 34. pontban hivatkozott SPA‑FINDERS‑ügyben
         hozott ítéletben (44. pont) az Elsőfokú Bíróság kimondta, hogy mivel a „spa” kifejezést gyakran használják, például Spa belga
         város és a Spa‑Francorchamps‑i belga autóversenypálya jelölésére, illetve általános jelleggel az olyan hidroterápiás helyek
         jelölésére, mint a gőzfürdők és szaunák, ezért annak a veszélye, hogy egy, a „Spa” szóelemet szintén tartalmazó másik védjegy
         sértheti a SPA védjegy megkülönböztető képességét, korlátozottnak tűnik.

      39     Ezt követően, ami azt a sérelmet illeti, amelyet a bejelentett védjegy alapos ok nélküli használata a korábbi védjegy jó hírnevére
         nézve jelenthet, ki kell emelni, hogy ilyen veszély akkor keletkezik, ha a bejelentett védjeggyel jelölt árukat vagy szolgáltatásokat
         a közönség olyan módon észlelheti, hogy a korábbi védjegy vonzereje ezáltal csökken (a fenti 34. pontban hivatkozott SPA‑FINDERS‑ügyben
         hozott ítélet 46. pontja). E sérelem veszélye főként olyankor következik be, amikor az említett áruk és szolgáltatások olyan
         jellemzővel vagy minőséggel rendelkeznek, amely alkalmas negatív befolyást gyakorolni a jó hírnévvel rendelkező korábbi védjegy
         imázsára, a bejelentett védjeggyel való azonossága vagy ahhoz való hasonlósága folytán.

      40     Végül az előny fogalma, amelyet a bejelentett védjegy alapos ok nélküli használata a korábbi védjegy megkülönböztető képességének
         vagy jó hírnevének tisztességtelen kihasználása vagy azok megsértése révén húzhat, magában foglalja azokat az eseteket, amikor
         a híres védjegy kihasználásáról vagy az azon való nyilvánvaló élősködésről, illetve az annak hírnevéből való előnyszerzés
         kísérletéről van szó (a fenti 34. pontban hivatkozott SPA‑FINDERS‑ügyben hozott ítélet 51. pontja). Más szóval, annak a veszélyéről
         van szó, hogy a jó hírű védjegy vagy az általa előrevetített jellemzők a bejelentett védjeggyel jelölt árukra tevődnek át,
         oly módon, hogy a jó hírnévvel rendelkező korábbi védjegyhez való e gondolatbeli társítás elősegíti azok forgalmazását.

      41     Ez utóbbi veszélyt el kell különíteni a 40/94 rendelet 8. cikke (1) bekezdésének b) pontjában foglalt összetéveszthetőségtől.
         Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint az összetéveszthetőség akkor állapítható meg, ha a fogyasztók azt gondolhatják, hogy
         az áruk vagy szolgáltatások ugyanattól a vállalkozástól származnak, vagy legalábbis gazdasági kapcsolatban álló vállalkozásoktól
         (az Elsőfokú Bíróság T‑104/01. sz., Oberhauser kontra OHIM és Petit Liberto (Fifties) ügyben 2002. október 23‑án hozott ítéletének
         [EBHT 2002., II‑4359. o.] 25. pontja; lásd még analógiaként a Bíróságnak a C‑39/97. sz. Canon‑ügyben 1998. szeptember 29‑én
         hozott ítéletének [EBHT 1998., I‑5507. o.,] 29. pontja; és a C‑342/97. sz. Lloyd Schuhfabrik Meyer ügyben 1999. június 22‑én
         hozott ítéletének [EBHT 1999., I‑3819. o.] 17. pontja). Ezzel szemben viszont a 40/94 rendelet 8. cikke (5) bekezdésében foglalt
         esetekben az érintett közönség párhuzamba állítást végez, vagyis – anélkül, hogy azokat összetévesztené – kapcsolatot létesít
         az ütköző védjegyek között (lásd analógiaként a fenti 32. pontban hivatkozott Adidas‑Salomon és Adidas Benelux ügyben hozott
         ítélet 29. pontját). Tehát az összetévesztés veszélyének fennállása nem feltétele e rendelkezés alkalmazásának (lásd analógiaként
         a Bíróság C‑251/95. sz. SABEL‑ügyben 1997. november 11‑én hozott ítéletének [EBHT 1997., I‑6191. o.] 20. pontját).

      42     Az előbbiekben kifejtett érvek alapján a 40/94 rendelet 8. cikkének (5) bekezdésében foglalt tisztességtelenül szerzett előny
         veszélye és az összetévesztés veszélye közötti különbség a következőképpen foglalható össze: az összetévesztés veszélye akkor
         áll fenn, ha a bejelentett védjeggyel jelölt áru vagy szolgáltatás úgy vonja magára az érintett fogyasztó figyelmét, hogy
         a fogyasztó azt hiszi, hogy az ugyanattól a vállalkozástól származik, mint a bejelentett védjeggyel azonos vagy ahhoz hasonló
         korábbi védjegy által jelölt áruk vagy szolgáltatások. Ezzel szemben viszont az a veszély, hogy a bejelentett védjegy alapos
         ok nélküli használata tisztességtelenül kihasználja a korábbi védjegy megkülönböztető képességét vagy jó hírnevét, akkor áll
         fenn, ha a fogyasztó figyelmét, anélkül, hogy feltétlenül összekeverné a szóban forgó áru vagy szolgáltatás kereskedelmi származását,
         maga a bejelentett védjegy kelti fel, és azért vásárolja meg a terméket vagy a szolgáltatást, mert az ezt, a korábbi védjeggyel
         azonos vagy ahhoz hasonló védjegyet viseli.

      43     Másodszor tehát meg kell vizsgálni, hogy melyek azok a tényezők, amelyekre a felszólalónak, vagyis a jó hírnévvel rendelkező
         korábbi védjegy jogosultjának hivatkoznia kell a 40/94 rendelet 8. cikke (5) bekezdésében foglalt felszólalás jogalapjának
         alátámasztásaként.

      44     E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy a 40/94 rendelet 74. cikke (1) bekezdése második mondatának megfelelően az OHIM
         által elvégzett vizsgálatnak a lajstromozás viszonylagos kizáró okaival kapcsolatos eljárás során a felek által előterjesztett
         érvekre és kérelmekre kell korlátozódnia. E rendelkezést az Elsőfokú Bíróság úgy értelmezte, hogy amikor az OHIM valamely
         szervezeti egysége, beleértve a fellebbezési tanácsot is, valamely felszólalási eljárást lezáró határozat elleni fellebbezést
         bírál el, határozatát csak az érintett fél által felhozott viszonylagos kizáró okokra, illetve az e fél által arra vonatkozólag
         előterjesztett tényekre és bizonyítékokra alapíthatja (az Elsőfokú Bíróság T‑308/01. sz., Henkel kontra OHIM‑LHS [Egyesült
         Királyság] [KLEENCARE] ügyben 2003. szeptember 23‑án hozott ítéletének [EBHT 2003., II‑3253. o.] 32. pontja, és T‑185/02. sz.,
         Ruiz‑Picasso és társai kontra OHIM – DaimlerChrysler (PICARO) ügyben 2004. június 22‑én hozott ítéletének [EBHT 2004., II‑1739. o.]
         28. pontja).

      45     Mindenesetre, az Elsőfokú Bíróság azt is kimondta, hogy a felszólalás vizsgálatának ténybeli alapjának korlátozása nem zárja
         ki a felszólalási eljárás során a felek által kifejezetten előterjesztett tényeken felül közismert tények, azaz olyan tények
         figyelembevételét, amelyeket bárki ismerhet, illetve amelyek általánosan hozzáférhető forrásokból megismerhetőek (a fenti
         44. pontban hivatkozott PICARO‑ügyben hozott ítélet 29. pontja).

      46     Ezenkívül, ki kell emelni, hogy a 40/94 rendelet 8. cikke (5) bekezdésének célja nem az, hogy kizárja valamennyi, a jó hírnévnek
         örvendő védjeggyel azonos vagy ahhoz hasonló védjegy lajstromozását. E rendelkezés rendeltetése nevezetesen az, hogy lehetővé
         tegye a jó hírnévnek örvendő korábbi nemzeti védjegy jogosultja számára, hogy felszólalhasson azon védjegyek lajstromozása
         ellen, amelyek a korábbi védjegy jó hírnevét vagy megkülönböztető képességét sérthetik, vagy e jó hírnevet vagy megkülönböztető
         képességet tisztességtelenül kihasználhatják. Ezen a ponton ki kell fejteni, hogy a korábbi védjegy jogosultja nem köteles
         bizonyítani védjegyének tényleges és aktuális veszélyeztetését. Ugyanakkor olyan bizonyítékokat kell szolgáltatnia, amelyekből
         prima facie következtetni lehet a tisztességtelen kihasználás vagy sérelem jövőbeni, nem csupán feltételezett veszélyére (a fenti 34. pontban
         hivatkozott SPA FINDERS ügyben hozott ítélet 40. pontja).

      47     A bejelentett védjegy és a korábbi védjegy közötti kapcsolat megléte alapvető feltétele a 40/94 rendelet 8. cikke (5) bekezdése
         alkalmazásának. Lényegében az e rendelkezésben említett sérelmek, amennyiben megvalósulnak, a bejelentett védjegy és a korábbi
         védjegy bizonyos fokú hasonlóságának következményei, amely miatt az érintett vásárlóközönség egymással rokonítja a kettőt,
         vagyis kapcsolatba hozza őket egymással (a fenti 34. pontban hivatkozott SPA FINDERS ügyben hozott ítélet 41. pontja). E kapcsolat
         meglétét átfogóan kell értékelni, figyelembe véve a jelen ügy szempontjából releváns valamennyi tényezőt (lásd analógiaként
         a fenti 32. pontban hivatkozott Adidas‑ítélet 29. és 30. pontját). E tekintetben minél jelentősebb a korábbi védjegy megkülönböztető
         képessége és jó hírneve, annál könnyebben ismerhető el a sérelem veszélye (lásd analógiaként a Bíróság C‑375/97. sz. General
         Motors ügyben 1999. szeptember 14‑én hozott ítéletének [EBHT 1999., I‑5421. o.] 30. pontja).

      48     Az előbbi érvekből következik, hogy az a felszólaló, aki a 40/94 rendelet 8. cikke (5) bekezdésében foglalt viszonylagos lajstromozást
         kizáró okot szeretné érvényesíteni, köteles megjelölni azt a korábbi védjegyet, amelyre a felszólalásban hivatkozik, és bizonyítani
         annak állítólagos jó hírnevét. Tekintettel a fenti 47. pontban hivatkozott General Motors ügyben hozott ítéletben szereplő
         megállapításokra (30. pont), amelyek a jelen esetre is analóg módon alkalmazhatók, lehetséges – különösen olyan felszólalás
         esetében, amely valamely, kiemelkedően jó hírnévvel rendelkező védjegyen alapul –, hogy a felszólalásban hivatkozott védjegy
         a bejelentett védjegy által történő tisztességtelen kihasználásának vagy sérelmének jövőbeni, nem csupán feltételezett veszélyének
         valószínűsége annyira nyilvánvaló, hogy a felszólalónak nem is kell e célból más tényelemre hivatkoznia, és azt bizonyítania.
         Ugyanakkor  nem vélelmezhető, hogy mindig ez az eset  áll fenn. Ugyanis lehetséges, hogy a bejelentett védjegy első látásra
         nem tűnik alkalmasnak arra, hogy a korábbi, jó hírnévvel rendelkező védjegy tekintetében a 40/94 rendelet 8. cikke (5) bekezdésében
         foglalt veszély három fajtája közül bármelyiket előidézze, annak ellenére, hogy ez utóbbival azonos vagy ahhoz hasonló. Ebben
         az esetben –kivéve, ha a tisztességtelen kihasználás vagy a sérelem ilyen jövőbeni, nem csupán feltételezett veszélye más
         olyan elemek segítségével bizonyítható, amelyek előterjesztése és bizonyítása a felszólaló feladata – a felszólalást, mint
         megalapozatlant, el kell utasítani.

      49     A jelen esetben először is meg kell állapítani, hogy a fellebbezési tanács nem vitatta a felszólalási osztály azon megállapítását,
         miszerint az ütköző megjelölések azonosak. Ezenkívül a fellebbezési tanács elutasította az Elleni Holding arra vonatkozó érveit,
         hogy a felperes nem szolgáltatott elegendő bizonyítékot korábbi védjegye jó hírnevének igazolására Spanyolországban, és a
         felszólalási osztállyal teljes mértékben egyetértve elismerte e jó hírnév meglétét a következő, 42. osztályba tartozó szolgáltatások
         tekintetében: „fogyasztásra kész élelmiszerek és italok szállításához kapcsolódó szolgáltatások; éttermek; önkiszolgáló éttermek,
         menzák, bárok, kávézók, vendéglátással kapcsolatos szolgáltatások”.

      50     Ezért a fellebbezési tanács azt állapította meg, hogy a felperes a 40/94 rendelet 8. cikke (5) bekezdése alkalmazásának három
         feltétele közül kettőnek eleget tett. Ugyanakkor úgy vélekedett, hogy a felperes nem szolgáltatott semmilyen érvet vagy olyan
         bizonyítási elemet, amely alkalmas lett volna annak megállapítására, hogy a bejelentett védjegy használata a korábbi védjegy
         jó hírének kihasználása volna, vagy arra nézve sérelmes lett volna. E tekintetben a fellebbezési tanács kiemelte, hogy a felszólalási
         osztály határozatában megállapítottakkal ellentétben, a felperes által e célból előterjesztett egyetlen bizonyítási elem,
         nevezetesen az ütköző megjelölésekkel jelölt szolgáltatások közötti puszta kapcsolat megléte nem elegendő. Következésképpen,
         a fellebbezési tanács úgy vélte, hogy a felperes felszólalását el kell utasítani, mivel a 40/94 rendelet 8. cikke (5) bekezdése
         alkalmazásának feltételei közül az egyik nem teljesül.

      51     Ezért a megtámadott határozatot úgy kell értelmezni, hogy a fellebbezési tanács a jelen ügyben – az ütköző megjelölések azonossága
         és a korábbi védjegy jó hírneve ellenére – nem tudta kimutatni a korábbi védjegy megkülönböztető képességének vagy jó hírnevének
         a bejelentett védjegy által történő tisztességtelen kihasználása vagy sérelme veszélyének fennállását.

      52     Ebből következően a megtámadott határozat jogszerűségének értékeléséhez azt kell megvizsgálni, hogy az adott esetben a 40/94
         rendelet 8. cikke (5) bekezdésében szereplő háromféle veszély közül legalább egy fennállt‑e. E vizsgálat érdekében először
         is azt kell ellenőrizni, hogy a felperes az OHIM szervezeti egységei előtt hivatkozott‑e az ütköző megjelölésekkel jelölt
         szolgáltatások között állítólagosan fennálló kapcsolaton kívül más olyan bizonyítási elemekre, amelyek alkalmasak lettek volna
         arra, hogy azokat a fellebbezési tanács a szóban forgó veszély fennállásának értékelésénél figyelembe vegye.

      53     Keresetlevelében a felperes ebben az összefüggésben hivatkozik arra a jelentős reklámtevékenységre, amelyet korábbi védjegye
         terjesztésének és meghonosításának előmozdítása érdekében tett. Mindenesetre meg kell állapítani, hogy ez a tényező nem releváns
         a korábbi védjegy jó hírnevének bizonyítása szempontjából, amelyet a megtámadott határozat egyébként elismert. Ezzel szemben
         viszont e reklámtevékenység önmagában nem bizonyítja annak a veszélynek a fennállását, hogy a bejelentett védjegy használata
         tisztességtelenül kihasználná vagy sértené a korábbi védjegy megkülönböztető képességét vagy jó hírnevét a 40/94 rendelet
         8. cikke (5) bekezdésének értelmében, és ezért a jelen esetben nem releváns.

      54     A felperes arra a tényre is hivatkozik, hogy a spanyol közönség a korábbi védjegyet „presztízzsel rendelkező, minőségi” védjegyként
         ismeri. Keresetében a felperes ugyanebben az összefüggésben idéz a felszólalási osztályhoz benyújtott 2000. február 11‑i észrevételeiből,
         melyekben utalt a korábbi védjegy rendszeres, „az érintett áruk és szolgáltatások megszokott minőségéhez kötődő” reklámozására.
         Ugyanezen észrevételekben a felperes szintén említést tesz korábbi védjegye „presztízsének és jó hírnevének bizonyítékairól”
         (evidence of the prestige and reputation).

      55     Az Elsőfokú Bíróság megállapítja, hogy ezen észrevételekben a felperes a VIPS éttermeket úgy jellemezte, mint a hét minden
         napján – beleértve a munkaszüneti és ünnepnapokat is – sokáig (hajnali 3 óráig) nyitva tartó létesítményeket, amelyek folyamatos,
         minden étteremben egységes menün alapuló étkeztetést biztosítanak. Emellett a felperes utalt a sajtóban és nyomtatványokban
         megjelent több olyan cikk kivonatára, amelyekből kiderül, hogy a VIPS‑eket a spanyol közönség leginkább olyan fesztelen és
         pihentető hangulatú, főként fiatalok számára vonzó helyeknek tartja, ahol a nap bármely órájában lehet étkezni, illetve élelmiszert
         és italt vásárolni.

      56     Emellett a VIPS éttermeket – különösen az alábbi kivonatokban – más, jól ismert gyorsétterem‑láncok között, vagy az első osztályú
         éttermekkel szembeállítva említik:

      –       „Esetleg el lehet sétálni a Moncloától a Plaza de Españáig, elhaladva a McDonald's, a VIPS és a Pan’s & Company mellett”;
      –       „A kiemelt vendégek számára gondosan egy első osztályú éttermet választottak, azonban Willy Banks és Al Oerter csak hamburgert
         szeretett volna enni. Ez ugyan régebben történt, azonban a dolgok nem sokat változtak. A múlt évben Maurice Greene ünnepelte
         világrekordját azzal, hogy éjjel egy órakor a VIPS‑be tért be hamburgert enni […]”;

      –       „Ami az éttermeket illeti, van egy VIPS és egy Burger King”.
      57     E tekintetben ki kell emelni, hogy még ha bizonyos gyorsétterem‑láncok védjegyei vitathatatlanul jó hírnévnek is örvendenek,
         az még – fő szabály szerint, és az ennek ellenkezőjét bizonyító elemek hiányában – nem vetíti előre a különleges presztízst
         vagy a magas színvonalat, lévén, hogy a gyorséttermek ágazata inkább más jellemzőkhöz kötődik, mint például a gyorsaság és
         a folyamatos rendelkezésre állás, valamint bizonyos mértékben a fiatalság, mivel sok fiatal látogatja az ilyen jellegű létesítményeket.

      58     E megfontolásokat figyelembe véve a felperes által a felszólalási osztály elé terjesztett észrevételeiben a VIPS éttermekben
         kínált termékek és szolgáltatások „presztízsére és jó hírnevére”, illetve „elismert minőségére” tett homályos és nem alátámasztott
         utalások nem szolgálnak segítségül a felperes korábbi VIPS védjegyéhez állítólagosan kötődő presztízzsel rendelkező és különösen
         magas színvonalú imázs bizonyításához. Valójában úgy tűnik, hogy a felperes – mind az OHIM elé terjesztett észrevételeiben,
         mind a keresetében – összekeverte a védjegy jó hírnevének fogalmát annak esetleges presztízsével, illetve egyedi jellemzőivel.
         Vagyis nem vélelmezhető, hogy minden egyes, jó hírnévvel rendelkező védjegy pusztán jó hírnevénél fogva presztízzsel rendelkező,
         illetve magas színvonalú imázst vetít előre. Következésképpen helyes, hogy a megtámadott határozat nem vette figyelembe a
         korábbi védjegyhez állítólagosan társuló presztízst.

      59     Amennyiben a felperes által a keresetében a korábbi védjegyének különleges presztízsére tett utalást az Elsőfokú Bíróság előtt
         az e ténybeli elemre való első alkalommal történő hivatkozásnak kell tekinteni, akkor emlékeztetni kell arra, hogy az Elsőfokú
         Bírósághoz a 40/94 rendelet 63. cikke alapján benyújtott kereset a fellebbezési tanács határozatai jogszerűségének vizsgálatára
         irányul (az Elsőfokú Bíróság T‑237/01. sz., Alcon kontra OHIM – Dr. Robert Winzer Pharma (BSS) ügyben 2003. március 5‑én hozott
         ítéletének [EBHT 2003., II‑411. o.] 61. pontja; a T‑128/01. sz., DaimlerChrysler kontra OHIM (Calandre) ügyben 2003. március
         6‑án hozott ítéletének [EBHT 2003., II‑701. o.] 18. pontja és a T‑129/01. sz., Alejandro kontra OHIM – Anheuser‑Busch (BUDMEN)
         ügyben 2003. július 3‑án hozott ítéletének [EBHT 2003., II‑2251. o.] 67. pontja). Ezt a vizsgálatot a jogvitának a fellebbezési
         tanács előtt ismertetett ténybeli és jogi hátterére tekintettel kell elvégezni (az Elsőfokú Bíróság T‑194/01. sz., Unilever
         kontra OHIM („tojásdad tabletta”‑) ügyben 2003. március 5‑én hozott ítéletének [EBHT 2003., II‑383. o.] 16. pontja; és T‑311/01. sz.,
         Éditions Albert René kontra OHIM – Trucco (Starix) ügyben 2003. október 22‑én hozott ítéletének [EBHT 2003., II‑4625. o.]
         70. pontja). Ebből eredően ezt az új ténybeli elemet, mint elfogadhatatlant, el kell utasítani, lévén, hogy annak Elsőfokú
         Bíróság általi vizsgálata meghaladná a megtámadott határozat ténybeli keretét (lásd ebben az értelemben a fent hivatkozott
         Starix‑ítélet 73. pontját és az Elsőfokú Bíróság T‑66/03. sz., „Drie Mollen sinds 1818” kontra OHIM – Nabeiro Silveria (Galáxia)
         ügyben 2004. június 22‑én hozott ítéletének [EBHT 2004, II‑1765. o.] 46. és 47. pontját).

      60     A felperes végül az Elleni Holding által szolgáltatott bizonyíték hiányára hivatkozik azt illetően, hogy a bejelentett védjegy
         használatának alapos oka van‑e. Mindenesetre e tekintetben kiemelendő, hogy annak a vizsgálatnak, hogy 40/94 rendelet 8. cikke
         (5) bekezdése alkalmazásának harmadik és utolsó feltételében szereplő háromféle veszély közül legalább egy fennáll‑e, logikus
         módon meg kell előznie az esetleges „alapos okok” értékelését. Ha bebizonyosodik, hogy a háromféle veszély közül egyik sem
         áll fenn, a bejelentett védjegy lajstromozása és használata nem akadályozható meg, lévén az, hogy a bejelentett védjegy használatának
         alapos oka van‑e, vagy sem, irreleváns.

      61     Az előbbi megfontolásokból kifolyólag a fellebbezési tanács helyesen állapította meg azt a megtámadott határozatban, hogy
         a felperes által a 40/94 rendelet 8. cikke (5) bekezdésében foglalt viszonylagos ok alátámasztásaként hivatkozott egyetlen
         releváns tényező a két ütköző védjeggyel jelölt szolgáltatások közötti kapcsolat volt. Ezért meg kell vizsgálni, hogy a fellebbezési
         tanács helyesen vélekedett‑e úgy, hogy ez a tényező nem elegendő a fent leírt és e rendelkezésben foglalt háromféle veszély
         közül legalább az egyik fennállásának bizonyításához.

      62     Először is, ami azt a veszélyt – más szóval a „védjegy felhígulásának” és „fokozatos elfogyatkozásának” a fenti 37. és 38. pontban
         kifejtett veszélyét – illeti, hogy a bejelentett védjegy használata sérti a korábbi védjegy megkülönböztető képességét, ki
         kell emelni, hogy a „VIPS” kifejezés az angol nyelvű VIP rövidítés (angolul: „Very Important Person”, azaz: „nagyon fontos
         személy”) többes számú alakja, mely kifejezés mind nemzeti, mind nemzetközi téren egyaránt széleskörűen elterjedten használatos
         a közismert személyek jelölésére. E körülményekre tekintettel korlátozottnak tűnik annak veszélye, hogy a korábbi védjegy
         megkülönböztető képességének a bejelentett védjegy használata sérelmet okoz.

      63     Ez a veszély még kevésbé tűnik valószínűnek abban az esetben, ha a bejelentett védjegy a „vendéglátással kapcsolatos, éttermi
         (étkeztetés) és kávéházi szolgáltatásokhoz kapcsolódó számítógép‑programozás”‑ra vonatkozik, amelyeknek célközönsége speciális,
         és szükségképpen szűkebb, nevezetesen az említett létesítmények tulajdonosaiból áll. Ennek az a hatása, hogy a bejelentett
         védjegy, amennyiben lajstromozásra kerül, használata révén valószínűleg csak e viszonylag szűk közönség számára lesz ismert,
         ami bizonyosan csökkenti a korábbi védjegy önazonosságának és a vásárlóközönség képzete befolyásolásának diszperziója révén
         történő felhígulásának vagy fokozatos elfogyatkozásának veszélyét.

      64     E megállapításokat nem kérdőjelezi meg a felperes által hivatkozott, a két ütköző védjeggyel jelölt szolgáltatások közötti
         állítólagosan fennálló kapcsolat. Valójában, ahogyan arra a fellebbezési tanács a megtámadott határozat 46. pontjában helyesen
         rámutatott, a szóban forgó kapcsolat ebben az összefüggésben nem releváns, mivel a jó hírnévvel rendelkező védjegy önazonosságának
         felhígulása nem függ az e védjeggyel, illetve a bejelentett védjeggyel jelölt áruk és szolgáltatások hasonlóságától.

      65     Ebből következik, hogy a megtámadott határozat helyesen hivatkozott arra, hogy nem áll fenn a korábbi védjegy megkülönböztető
         képességének a bejelentett védjegy használata miatti felhígulásának veszélye.

      66     Másodszor, meg kell vizsgálni, hogy azon sérelem veszélyét, amelyet a bejelentett védjegy használata okozhat a korábbi védjegy
         jó hírnevének. Ahogyan azt a fenti 39. pontban kifejtettük, annak a veszélyéről van szó, hogy a jó hírnévvel rendelkező korábbi
         védjegynek a vele azonos vagy hozzá hasonló bejelentett védjeggyel jelölt árukhoz és szolgáltatásokhoz való gondolati társítása
         a korábbi védjegy leromlásához vagy meggyengüléséhez vezethet amiatt, hogy a bejelentett védjeggyel jelölt áruk és szolgáltatások
         olyan jellemzővel vagy különleges sajátossággal rendelkeznek, amelyek alkalmasak arra, hogy negatív módon befolyásolják a
         korábbi védjegy imázsát.

      67     E tekintetben megjegyzendő, hogy a bejelentett védjeggyel jelölt szolgáltatások nem mutatnak olyan jellemzőt vagy sajátosságot,
         amely alkalmas lenne a korábbi védjegynek okozott ilyen fajta sérelem valószínű bekövetkezésének megállapítására. A felperes
         nem hivatkozott semmiféle ilyen jellemzőre vagy ilyen jellegű sajátosságra, és nem is bizonyította ezeket a fortiori. Az ütköző védjegyekkel jelölt szolgáltatások közötti puszta kapcsolat nem elegendő, és nem is ügydöntő. Természetesen az
         ilyen kapcsolat megléte erősíti annak a valószínűségét, hogy a közönség a bejelentett védjeggyel való találkozáskor szintén
         gondolni fog a korábbi védjegyre . Ugyanakkor e körülmény önmagában nem elegendő a korábbi védjegy vonzerejének csökkentésére.
         Ez a végeredmény csak akkor következhet be, ha bizonyítottá válik, hogy a bejelentett védjeggyel jelölt szolgáltatások a korábbi
         védjegy jó hírére nézve potenciálisan sérelmet jelentő jellemzőket vagy sajátosságokat mutatnak. Azonban erre vonatkozó bizonyítékot
         a jelen ügyben nem sikerült előterjeszteni.

      68     Következésképpen a fellebbezési tanács helyesen jutott arra a következtetésre, hogy nem áll fenn a korábbi védjegy jó hírneve
         sérelmének a veszélye.

      69     Végül azt a veszélyt kell értékelni, amit a bejelentett védjegy használata a korábbi védjegy megkülönböztető képességének
         vagy jó hírnevének tisztességtelen kihasználása révén okozhat. Ahogyan arra a fenti 40–42. pontban rámutattunk, e veszélyt
         meg kell különböztetni a 40/94 rendelet 8. cikke (1) bekezdése b) pontjában foglalt összetéveszthetőségtől, mivel az ugyanezen
         cikk (5) bekezdésében foglalt veszély esetében a közönség nem feltétlenül téveszti össze egymással az ütköző védjegyeket.

      70     E tekintetben kiemelendő, hogy az az érv, miszerint a bejelentett védjegy célközönsége hajlamos lehet az e védjeggyel jelölt
         számítógépes szoftverek megvásárlására, azért, mert úgy vélheti, hogy azok a jó hírnevű VIPS éttermektől származnak vagy általuk
         használtak, a 40/94 rendelet 8. cikke (1) bekezdése b) pontjában foglalt viszonylagos kizáró okot jelentő esetleges összetéveszthetőség
         értékelésének körébe tartozik, és nem az ugyanezen cikk (5) bekezdésének értékelése körébe. Felszólalásának alátámasztásaként
         a felperes sikeresen hivatkozott az összetéveszthetőségre, azonban a felszólalási osztály kizárta, és a megtámadott határozatában
         nem vizsgálta újból, amit a felperes az itt később vizsgált, második jogalap keretében kifogásolt.

      71     Ezzel szemben viszont a korábbi védjegy megkülönböztető képességének vagy jó hírnevének tisztességtelen kihasználásával keletkező
         jogtalan előny veszélye csak akkor következhet be, ha az érintett közönség, anélkül hogy összekeverné az ütköző védjegyekkel
         jelölt szolgáltatások származását, csak azért tanúsítana különös vonzalmat az Elleni Holding szoftvere iránt, mert az a korábbi
         jó hírű VIPS védjeggyel azonos védjegyet viseli.

      72     Mindenesetre, a jelen esetben nincs az előző pontban említett veszély bizonyítására alkalmas tényező. Ahogyan a fellebbezési
         tanács arra helyesen rámutatott, az ütköző védjegyekkel jelölt szolgáltatások közötti kapcsolat önmagában nem elegendő. Valójában
         annak elismerése, hogy a bejelentett védjegy használata tisztességtelenül kihasználná a korábbi védjegy megkülönböztető képességét
         vagy jó hírnevét, amikor a szóban forgó szolgáltatások kereskedelmi származását illetően az összetéveszthetőség kizárható,
         a bejelentett védjegynek a korábbi azonos védjegy azon pozitív jellemzőihez gondolatban való társíthatóságának bizonyítását
         igényli, amelyek helyt adhatnának a bejelentett védjegy általi nyilvánvaló kihasználásnak vagy élősködésnek.

      73     Ezért a felperes részéről korábbi védjegyének sajátos jellemzőire, illetve annak módjára való hivatkozás hiányában, hogy hogyan
         lennének azok alkalmasak a bejelentett védjeggyel jelölt szolgáltatások értékesítésének előmozdítására, a gyorsétterem‑lánc
         jó hírű védjegyéhez gondolatban szokásosan társítható jellemzőket önmagában nem lehet olyanoknak tekinteni, mint amelyek előnyt
         biztosíthatnak – akár a szállodák vagy éttermek részére nyújtott – számítógép-programozási szolgáltatások számára.

      74     Ez annál is inkább igaz, mert a bejelentett védjeggyel jelölt szolgáltatások jelentős kiadást jelentenek a szállodák, éttermek
         és más ilyen jellegű létesítmények tulajdonosai számára, akik a szolgáltatások célközönségét képezik. Valójában kevéssé tűnik
         valószínűnek, hogy az e szolgáltatások jelölésére szolgáló védjegynek a korábbi jó hírű védjeggyel való azonossága önmagában
         lényeges befolyást gyakorolna e szűk és viszonylag speciális vásárlóközönségnek a piacon rendelkezésre álló más hasonló szoftverek
         közötti választás során hozott döntésére. Sokkal valószínűbb, hogy e döntés során olyan egyéb alapvető és meghatározó tényezőket
         fognak figyelembe venni, mint a kínált szoftverek ára, teljesítménye vagy informatikai jellemzői.

      75     Az előbbi megállapításokból az következik, hogy a megtámadott határozat szintén helyesen zárta ki a bejelentett védjegy használatával
         a korábbi védjegy megkülönböztető képességének vagy jó hírnevének tisztességtelen kihasználása vagy sérelme által okozott
         veszélyt.

      76     Egyébiránt emlékeztetni kell arra, a fent elemzett háromféle veszélyt illetően, hogy írásbeli beadványaiban (lásd fenti 21. pont)
         maga a felperes is elismeri, hogy a két ütköző védjeggyel jelölt szolgáltatások közötti kapcsolat csak a 40/94 rendelet 8. cikke
         (5) bekezdésében foglalt veszély fennállásának „igazolására” szolgál. A felperes tehát elismeri, hogy e veszélyt más tényezőkkel
         kell bizonyítani, és azt nem támasztja alá vagy erősíti meg a szóban forgó szolgáltatások közötti kapcsolat. Mindenesetre,
         ahogyan azt az imént kifejtettük, ezek az egyéb tényezők a jelen esetben teljesen hiányoznak.

      77     A felperesnek a 40/94 rendelet 61. és azt követő cikkeire és a fenti 22. pontban hivatkozott BABY‑DRY‑ügyben hozott ítéletre
         (43. pont) alapított érvelése sem elfogadható. Egyrészt ebben az ítéletben az Elsőfokú Bíróság kiemelte, hogy 40/94 rendelet
         61. és 62. cikkéből, valamint a rendelet általános logikájából következik, hogy a fellebbezési tanács eljárásának nem lett
         volna szabad arra korlátozódnia, hogy elutasítja a fellebbezést benyújtó fél azon újabb érvét, amelyet az első alkalommal
         a fellebbezés során terjesztett elő, pusztán amiatt, hogy ezen érvet alsóbb szinten nem terjesztették elő, hanem köteles lett
         volna vagy a kérdésről érdemileg dönteni, vagy az ügyet visszautalni alsóbb szintre. A jelen esetben a felperes, aki egyébként
         nem a fellebbezési tanácshoz fellebbezést benyújtó fél, mégcsak azt sem állítja, hogy ő olyan új érvet terjesztett volna elő
         a fellebbezési tanács előtti eljárás során, amelyet ez utóbbi nem vett figyelembe.

      78     Másrészt, a 40/94 rendelet 61. cikkének (2) bekezdése kimondja, hogy „a fellebbezés vizsgálata során a fellebbezési tanács
         – ahányszor csak szükséges – felhívja a feleket, hogy az általa megjelölt határidőn belül nyújtsák be az ellenérdekű fél nyilatkozatával
         vagy a fellebbezési tanács felhívásával kapcsolatos észrevételeiket”. A felperes állításával ellentétben, e rendelkezés nem
         kötelezi a fellebbezési tanácsot arra, hogy felhívja a feleket az általuk eléje terjesztett írásbeli beadványok és észrevételek
         kiegészítésére.

      79     Végül ami az OHIM szervezeti egységeinek más ügyekben hozott, a felperes által hivatkozott határozatait illeti, pontosítani
         kell, hogy bár nem kizárt, hogy a felek ezekre a határozatokra hivatkozzanak azzal az egyedüli céllal, hogy az Elsőfokú Bíróság
         számára ötletforrásokat biztosítsanak a vonatkozó rendelkezések értelmezéséhez (lásd ebben az értelemben az Elsőfokú Bíróság
         T‑123/04. sz., Cargo Partner kontra OHIM (CARGO PARTNER) ügyben 2005. szeptember 27‑én hozott ítéletének [EBHT 2005., II‑3979. o.]
         68. pontját és T‑346/04. sz., Sadas kontra OHIM – LTJ Diffusion (ARTHUR ET FELICIE) ügyben 2005. november 24‑én hozott ítéletének
         [EBHT 2005., II‑4894. o.] 20. pontját), az sem kevéssé bizonyos, hogy a fellebbezési tanács határozatainak jogszerűségét kizárólag
         a 40/94 rendeletnek a közösségi bíróság által adott értelmezése alapján kell értékelni úgy, hogy ez utóbbi ítélkezési gyakorlatának
         az OHIM valamelyik fellebbezési tanácsa által egyetlen alkalommal történő megsértése nem képezhet olyan érvet, amely indokolhatja
         e határozat hatályon kívül helyezését (a Bíróság C‑37/03. P. sz., BioID kontra OHIM ügyben 2005. szeptember 15‑én hozott ítéletének
         [EBHT 2005., I‑7975. o.] 47. pontja; az Elsőfokú Bíróság T‑130/01. sz., Sykes Enterprises kontra OHIM (REAL PEOPLE, REAL SOLUTIONS)
         ügyben 2002. december 5‑én hozott ítéletének [EBHT 2002., II‑5179. o.] 31. pontja; a fenti 59. pontban hivatkozott BUDMEN‑ügyben
         hozott ítéletének 61. pontja és a T‑19/04. sz., Metso Paper Automation kontra OHIM (PAPERLAB) ügyben 2005. június 22‑én hozott
         ítéletének [EBHT 2005., II‑2383. o.] 39. pontja).

      80     Figyelemmel az előzőekben kifejtettekre, a felperes által hivatkozott első jogalapot, mind megalapozatlant, el kell utasítani.
       A védelemhez való jogok és a 40/94 rendelet 74. cikkében foglalt rendelkezési elv megsértésére alapított, második jogalapról
       A felek érvei
      81     A felperes azt állítja, hogy a fellebbezési tanács megsértette védelemhez való jogát, valamint a 40/94 rendelet 74. cikkében
         foglalt rendelkezési elvet, azáltal, hogy elutasította az említett rendelet 8. cikke (1) bekezdése b) pontjának a jelen esetben
         való alkalmazására vonatkozó érveinek megvizsgálását, amelyeket ő az Elleni Holding fellebbezésére adott válaszként benyújtott
         észrevételeiben terjesztett elő.

      82     A felperes szerint az OHIM előtti kontradiktórius eljárások során a 40/94 rendelet 74. cikkének értelmében a fellebbezési
         tanács elé kerülő fellebbezés devolutív hatálya behatárolt a fellebbezés és a felek kérelmei által. Tehát a jelen esetben
         az Elleni Holding által benyújtott fellebbezés beadványából az következik, hogy a fellebbezést a felszólalási osztály által
         hozott határozat egészével szemben nyújtották be. Másfelől, a fellebbezési tanács elé terjesztett észrevételeiben a felperes
         kifogásolta azt, hogy a felszólalási osztály megtagadta a 40/94 rendelet 8. cikke (1) bekezdése b) pontjának alkalmazását
         a 42. osztályba tartozó szolgáltatások tekintetében, viszont egyáltalán nem említette felszólalásának a 9. és 35. osztály
         tekintetében történő elutasítását.

      83     Ebből az következne, hogy a fellebbezés tárgya a 40/94 rendelet 8. cikke (1) bekezdése b) pontjának és (5) bekezdésének a
         felperes felszólalására való alkalmazásának vizsgálata lett volna, a 42. osztályba tartozó szolgáltatásokat illetően. Az Elleni
         Holding által azon elkövetett esetleges hibát, hogy az nem korlátozta a fellebbezési tanács előtti fellebbezésének tárgyát
         a felszólalási osztály határozatának azon részére, amely rá nézve kedvezőtlen volt, a fellebbezési tanács nem köteles hivatalból
         kiigazítani. Amennyiben ez utóbbinak kétségei támadtak volna e kérdést illetően, akkor a fellebbezést benyújtó felet a közösségi
         védjegyről szóló 40/94/EK tanácsi rendelet végrehajtásáról szóló, 1995. december 13‑i 2868/95/EK bizottsági rendelet (HL 1995. L 303.,
         1. o.; magyar nyelvű különkiadás 17. fejezet, 1. kötet, 189. o.) 49. szabályának megfelelően fel kellett volna hívnia annak
         tisztázására.

      84     A felperes úgy véli, hogy álláspontját alátámasztja az OHIM harmadik fellebbezési tanácsának (az R 158/2000‑3. sz. ügyben)
         2001. január 23‑án hozott, és a megtámadott határozat 23. pontjában hivatkozott határozata, valamint ugyanezen tanácsnak (az
         R 198/1999‑3. sz. ügyben) 2000. július 3‑án hozott határozata, amelyek elismerték, hogy az alperes észrevételei kiterjeszthetik
         a jogvita tárgyát, amennyiben azt a fellebbezést előterjesztő fél elfogadja.

      85     Előzetesen az OHIM kiemeli, hogy az Elleni Holding fellebbezésére válaszként a fellebbezési tanácshoz benyújtott észrevételeiben
         a felperes a fellebbezés elutasítását és a bejelentett védjegy lajstromozása megtagadásának megerősítését kérte. Kérelmének
         ezen részének alátámasztásaként a felperes egyrészt olyan érvekre hivatkozott, amelyek az Elleni Holdingnak a 40/94 rendelet
         8. cikke (5) bekezdése megsértésére vonatkozó érveit cáfolták, másrészt azt állította, hogy az említett rendelet 8. cikke
         (1) bekezdésének b) pontját szintén alkalmazni kellett volna az adott ügyben.

      86     Az OHIM fenntartja, hogy nincs olyan rendelkezés, amely lehetővé tenné a fellebbezési tanács előtti eljárásban részt vevő
         másik fél számára a fellebbezésre adott válaszként benyújtott észrevételeiben önálló kérelmek vagy jogalapok előterjesztését.
         Ilyen rendelkezés hiányában a fellebbezési tanács a jelen esetben úgy vélte, hogy annak a félnek, akinek kérelmeit az OHIM
         valamely alacsonyabb szintű szervezeti egysége nem fogadta el teljes egészében, külön fellebbezést kellett volna benyújtania
         a fellebbezési tanácshoz a határozat számára sérelmes részének megtámadása iránt.

      87     Az OHIM szerint ez a helyzet eltér az Elsőfokú Bíróság előtti helyzettől, lévén, hogy az Elsőfokú Bíróság eljárási szabályzata
         134. cikkének 3. §‑a értelmében a fellebbezési tanács előtti eljárásban részt vevő, a fellebbezőn kívüli többi fél válaszbeadványában
         kérheti az Elsőfokú Bíróságtól a fellebbezési tanács határozatának megváltozatását vagy hatályon kívül helyezését a keresetlevélben
         nem szereplő kérdésekben, és a keresetlevélben fel nem hozott jogalapokat terjeszthet elő. Az OHIM példaként utal a spanyol
         jog egyes olyan rendelkezéseire, amelyek hasonló hatással járnak, mint az eljárási szabályzat 134. cikkének 3. §‑a. Ennek
         ellenére jelzi, hogy az Európai Szabadalmi Hivatal – amely hasonló szabályozás alá tartozik, mint a 40/94 rendelet – fellebbezési
         tanácsai a megtámadott határozattal analóg határozatokat hoznak.

      88     Az OHIM a fellebbezési tanács álláspontját illetően a következő vizsgálati tényezőket nevezi meg: elsőként a 40/94 rendelet
         58. cikkére hivatkozik, amelynek értelmében a határozatot eredményező eljárásban részt vevő bármely fél fellebbezhet e határozat
         ellen, amennyiben az nem adott helyt kérelmeinek. Az OHIM szerint figyelemmel e rendelkezésre, a jelen esetben kétség merülhet
         fel a fellebbező által a felszólalási osztály határozata ellen benyújtott fellebbezés elfogadhatóságát illetően, amennyiben
         ez utóbbi helyt adott volna a fellebbező kérelmeinek. Ha a felperes nem nyújthatott volna be külön fellebbezést a felszólalási
         osztály határozata ellen, akkor a fellebbezési tanács által elfogadott álláspont sérthetné a felperes védelemhez való jogát,
         lévén, hogy a felszólalási osztálynak a felperes kérelmeinek helyt adó határozatát anélkül helyezték hatályon kívül, hogy
         a fellebbezési tanács határozott volna valamely másik, a felszólalási osztály által kifejezetten elutasított jogalapról.

      89     Mindent összevéve, túlzásnak tűnik azt elvárni attól a féltől, akinek a kérelmeinek nem adtak helyt, hogy fellebbezést nyújtson
         be érvei valamelyiknek elutasítása miatt, kizárólag abból a célból, hogy megvédje magát attól az esetleges veszélytől, hogy
         a másik fél, akinek a kérelmeit elutasították, fellebbezést nyújt be.

      90     Másodszor, az OHIM úgy véli, hogy a felperesnek a fellebbezési tanács elé terjesztett észrevételeinek nem az volt a célja,
         hogy eltérő tárgyban nyújtson be fellebbezést, hanem kizárólag tiltakozni az Elleni Holding ezen eljárásban tett észrevételei
         ellen, annak érdekében, hogy csökkentse a felszólalási osztály határozatának hatályon kívül helyezése veszélyét. Ennélfogva,
         a felperesnek a 40/94 rendelet 8. cikke (1) bekezdésének b) pontja állítólagos megsértésére alapított érv vizsgálata nem kellett,
         hogy maga után vonja a felszólalási osztály határozatának reformatio in peiusát (a kérelmező számára kedvezőtlenebb megváltoztatását).

      91     Harmadszor, az OHIM úgy véli, hogy elemezni kell a fellebbezési tanács által a fellebbezésnek a 40/94 rendelet 62. cikke (1) bekezdésében
         foglalt devolutív hatályára, valamint az említett rendelet 74. cikke (1) bekezdésében foglalt rendelkezési elvre vonatkozóan
         elfogadott álláspontot.

      92     Negyedszer, az OHIM rámutat arra, hogy minden igazságszolgáltatási rendszerben a magasabb szintű fórum hatásköre korlátozottabb,
         mint annak az alacsonyabb szintű fórumnak a hatásköre, amelynek a határozatainak a jogszerűségét vizsgálják felül. Tehát,
         a fellebbezési tanács által jelen ügyben elfogadott álláspontból – az eljárási szabályzat 134. cikkének 3. §‑ának rendelkezéseire
         tekintettel – az következik, hogy az Elsőfokú Bíróság a jogvita tárgyának meghatározását illetően szélesebb a hatásköre, mint
         a fellebbezési tanácsé, ami az OHIM szerint mindenesetre furcsa.

      93     Következésképpen az OHIM a felperes által hivatkozott második jogalapot illetően az Elsőfokú Bíróság mérlegelésére bízza a
         döntést, és úgy véli, hogy amennyiben az Elsőfokú Bíróság elfogadja e jogalapot, akkor az ügyet vissza kellene utalnia a fellebbezési
         tanács elé a 40/94 rendelet 8. cikke (1) bekezdésének b) pontjában foglalt viszonylagos kizáró ok alkalmazásának kérdéséről
         való döntés végett.

       Az Elsőfokú Bíróság álláspontja
      94     Az Elsőfokú Bíróság előzetesen emlékeztet arra, hogy ha az OHIM nem rendelkezik kereshetőségi joggal ahhoz, hogy keresetet
         nyújtson be valamely fellebbezési tanácsának határozata ellen, fordított esetben sem kötelezhető arra, hogy a fellebbezési
         tanácsok minden megtámadott határozatát szisztematikusan megvédje, illetve nem köteles minden, ilyen határozat ellen irányuló
         kereset elutasítását kérelmezni, és az ügy elbírálását az Elsőfokú Bíróság mérlegelésére bízhatja, minden olyan érvet előterjesztve,
         amelyet az Elsőfokú Bíróság tájékoztatása érdekében megfelelőnek tart (az Elsőfokú Bíróság T‑107/02. sz., GE Betz kontra OHIM
         – Atofina Chemicals (BIOMATE) ügyben 2004. június 30‑án hozott ítélet [EBHT 2004., II‑1845. o.] 34. és 36. pontja; T‑379/03. sz.,
         Peek & Cloppenburg kontra OHIM (Cloppenburg) ügyben 2005. október 25‑én hozott ítéletének [EBHT 2005., II‑4633. o.] 22. pontja;
         és T‑466/04 és T‑467/04. sz., egyesített Dami kontra OHIM – Stilton Cheese Makers (GERONIMO STILTON) ügyben 2006. február
         1‑jén hozott ítéletének [EBHT 2006., II‑186. o.] 30. és 31. pontja).

      95     Ezt követően ki kell emelni, hogy a védelemhez való jog és a rendelkezési elv megsértésére történő hivatkozással a jelen jogalap
         keretében a felperes valójában a megtámadott határozat jogszerűségét vitatja abban a vonatkozásban, hogy a fellebbezési tanács
         nem vizsgálta meg a felszólalás összetéveszthetőségre alapított indokát, melyet a fellebbezési eljárás devolutív hatályára
         tekintettel is meg kellett volna tennie. Ezért meg kell vizsgálni, hogy a fellebbezési tanács által elfogadott álláspont összhangban
         van‑e az eléje került fellebbezés tárgyát képező, a felszólalási osztály által hozott határozat vizsgálata keretében rá háruló
         kötelezettségekkel.

      96     Emlékeztetni kell arra, hogy a 40/94 rendelet 62. cikke (1) bekezdésének megfelelően a fellebbezés érdemi vizsgálatát követően
         a fellebbezési tanács „eljár annak a szervezeti egységnek a hatáskörében, amelyik a fellebbezéssel megtámadott határozatot
         hozta”, vagyis a jelen esetben ő maga dönt a felszólalás tárgyában, amelyet elutasít, vagy amelynek megállapítja megalapozottságát,
         helyben hagyva vagy hatályon kívül helyezve ezzel a megtámadott határozatot. A 40/94 rendelet 62. cikkének (1) bekezdéséből
         így az következik, hogy a fellebbezési tanácsnak a hozzá benyújtott fellebbezés vonatkozásában el kell végeznie a felszólalás
         érdemi részének újbóli és teljes vizsgálatát, mind a jogi, mind a tényállási elemek vonatkozásában.

      97     Tehát abban az esetben, ha a fellebbezési tanács úgy véli, hogy a felszólaló által felszólalásában hivatkozott és a felszólalási
         osztály által annak határozatában megállapított viszonylagos kizáró okok valamelyike nem megalapozott, akkor a felszólalás
         érdemi részének előző pontban említett újbóli és teljes vizsgálata mindenképpen azzal jár, hogy a fellebbezési tanácsnak – a
         felszólalási osztály határozatának hatályon kívül helyezését megelőzően – azt is meg kell vizsgálnia, hogy a felszólalásnak
         esetleg helyt lehet‑e adni valamely más olyan viszonylagos kizáró ok alapján, amelyre a felszólaló a felszólalási osztály
         előtt hivatkozott, de azt a felszólalási osztály elutasította, vagy nem vizsgálta.

      98     Ebből következően mivel a jelen esetben a fellebbezési tanács arra a következtetésre jutott, hogy a 40/94 rendelet 8. cikke
         (5) bekezdésében foglalt viszonylagos kizáró ok fennállását a felszólalási osztály tévesen állapította meg a 42. osztályba
         tartozó szolgáltatásokat illetően, köteles lett volna az alacsonyabb szinten született határozat hatályon kívül helyezését
         megelőzően újból megvizsgálni a felperes által felszólalásának alátámasztásaként hivatkozott másik viszonylagos kizáró okot,
         nevezetesen a bejelentett és a korábbi védjegy közötti összetéveszthetőséget.

      99     A megtámadott határozatban szereplő állítással ellentétben az összetéveszthetőségre alapított viszonylagos kizáró oknak a
         fellebbezési tanács általi fent említett vizsgálata nem terjesztette volna ki a fellebbezés tárgyát, lévén, hogy a fellebbezési
         tanács előtti fellebbezés a felszólalás új és teljes vizsgálatára irányul, úgy a jogi, mint a tényállási elemek vonatkozásában
         (lásd a fenti 96. pontot).

      100   Egyébként ugyanerre a megoldásra jutnánk a jelen esetben a következő megfontolások alapján is. A 40/94 rendelet 8. cikkéből
         következik, hogy az e cikkben foglalt viszonylagos kizáró okok mindegyike ugyanarra az eredményre vezet, nevezetesen a bejelentett
         védjegy lajstromozásának megtagadásához. Ennélfogva ahhoz, hogy a felszólalónak a bejelentett védjegy lajstromozásának elkerülésére
         irányuló kérelmének helyt adjanak, elegendő, ha a felszólalás során hivatkozott különböző viszonylagos kizáró okok közül akár
         csupán egyetlen megalapozott. E körülményekre tekintettel, amikor a felszólalási osztály arra a következtetésre jut, hogy
         a felszólaló által hivatkozott viszonylagos kizáró okok egyike megalapozott, a felszólalás vizsgálatát erre az egy okra is
         korlátozhatja, amely elegendő a felszólalásnak helyt adó határozat alátámasztására.

      101   Természetesen nem zárható ki, hogy a felszólalási osztály úgy dönt, hogy megvizsgálja, és adott esetben elutasítja a felszólaló
         által hivatkozott többi viszonylagos kizáró okot is, ahogyan az a jelen esetben is történt. Mindenesetre, a határozat indokolásának
         e része nem képezi a felszólalásnak helyt adó azon rendelkező rész szükséges alátámasztását, amely, teljesen jogszerűen, a
         megállapított viszonylagos kizáró okon alapul. Még a felszólalás részleges elutasítása sem merülhet fel, lévén, hogy a határozat
         teljes mértékben helyt adott a felszólaló kérelmének.

      102   Ilyen esetben a felszólaló által indított azon külön felszólalások egyesítése sem merülhet fel, amelyek közül egyeseket a
         felszólalási osztálynak el kellett volna utasítania azt követően, hogy közülük az egyiket elfogadta. Az a felfogás, miszerint
         a felszólaló által hivatkozott minden egyes viszonylagos kizáró okot úgy kell tekinteni, mint külön felszólalást, ellentétes
         lenne a 40/94 rendelet 42. cikke (1) bekezdésének tartalmával, amely kimondja, hogy felszólalás indítható azzal az indokkal,
         hogy a védjegy lajstromozását a 8. cikk értelmében meg kell tagadni. Ráadásul, az OHIM előtti eljárások gazdaságossága megkívánja,
         hogy a felszólalások ne többszöröződjenek meg szükségtelenül, és ellentmondana a több viszonylagos kizáró okra alapított felszólalás
         azon felfogásának is, amely szerint az lényegében úgy fogható fel, mint több külön felszólalás kötege.

      103   Az előbbiekben kifejtett érveket erősíti meg a felszólalási osztály jelen ügyben hozott határozatának rendelkező része is,
         amely az 1. pontban egyszerűen kimondja, a 42. osztályba tartozó szolgáltatásokat illetően elfogadja a felszólalást, és egyik
         elemében sem utal a felszólalás részleges elutasítására vagy az ugyanezen osztályra vonatkozó más felszólalás elutasítására.

      104   E körülményekre tekintettel a felperes felszólalásának vizsgálata a 42. osztály tekintetében nem ért véget a megtámadott határozattal,
         amelyben a fellebbezési tanács csupán a felszólalási osztály határozatának hatályon kívül helyezésére szorítkozott. E hatályon
         kívül helyezésnek az a joghatása, hogy a felszólalási eljárás a fent említett áruosztályra vonatkozó részében újraindul, és
         annak egy, azt elutasító vagy annak helyt adó második határozattal kell lezárulnia.

      105   A 40/94 rendelet 62. cikke (1) bekezdésének megfelelően e második határozatot magának a fellebbezési tanácsnak kell meghoznia,
         akkor is, ha az ügyet ő utalta vissza a felszólalási osztályhoz. Ezért, ahogyan arra már rámutattunk, e visszautalás minden
         kétséget kizáróan felesleges a jelen esetben, mivel a felszólalási osztály már az összetéveszthetőségre alapított viszonylagos
         kizáró ok kérdéséről is döntött. A felszólalási osztály ezen álláspontjának nyilvánvalóan az az eljárás-gazdaságossági ok
         a magyarázata, amelynek célja annak elkerülése, hogy határozatának hatályon kívül helyezése esetén az ügyet a fellebbezési
         tanács e szintre visszautalja.

      106   Ezért a fellebbezési tanács azon következtetése, miszerint a 40/94 rendelet 8. cikke (5) bekezdése alkalmazásának feltételei
         nem állnak a jelen esetben, önmagában nem elegendő a felszólalásnak a 42. osztályba tartozó szolgáltatások tekintetében történő
         elutasításához. Ahhoz, hogy ilyen eredményre juthasson, a fellebbezési tanácsnak még tanulmányoznia kellett volna a felszólalási
         osztálynak az ütköző védjegyek összetévesztésének veszélyére vonatkozó értékelését, amely szükségképpen e veszély újból vizsgálatát
         vonja maga után.

      107   Vagyis a fellebbezési tanács egyrészt a megtámadott határozatban kifejezetten megtagadta a 40/94 rendelet 8. cikke (1) bekezdése
         b) pontjában foglalt viszonylagos kizáró ok vizsgálatának elvégzését, és ennélfogva nem fogadta el, illetve erősítette meg
         a felszólalási osztály ezen okra vonatkozó érvelését. Másrészt, a megtámadott határozat rendelkező része csupán a felszólalási
         osztály határozatának hatályon kívül helyezésére szorítkozik, és nem említi a felszólalás végeredményét, valamint arra sem
         utal, hogy az ügyet visszautalja a felszólalási osztály elé.

      108   Az előzőkben kifejtettek egészére tekintettel, azáltal hogy elmulasztotta megvizsgálni a felperes által törvényes határidőn
         belül hivatkozott és az Elleni Holding fellebbezésére adott válaszként benyújtott észrevételeiben többször említett, fenti
         viszonylagos kizáró okot, a fellebbezési tanács nem teljesítette a fellebbezés vizsgálata során rá háruló kötelezettségeit.

      109   Ez utóbbi, a megtámadott határozatban az érvelését téves premisszára alapította, azáltal, hogy úgy vélte, hogy e vizsgálathoz
         a felperes részéről a felszólalási osztály határozata elleni külön fellebbezés benyújtására lett volna szükség. Ennélfogva,
         mivel a 40/94 rendelet 58. cikke értelmében a határozatot eredményező eljárásban részt vevő bármely olyan fél, akinek a kérelmének
         nem adtak helyt, e határozat ellen fellebbezést nyújthat be, a felperes a jelen esetben nem nyújthatott volna be fellebbezést
         a felszólalási osztály határozata ellen amiatt, hogy az a bejelentett védjegy 42. osztályba tartozó szolgáltatásai tekintetében
         történő lajstromozására vonatkozott. Ahogyan arra a fenti 103–105. pontban már rámutattunk, lévén, hogy e határozat elfogadta
         a felszólalást, és megtagadta a bejelentett védjegy lajstromozását az ezen osztályba tartozó szolgáltatások tekintetében,
         teljes mértékben helyt adott a felperes kérelmeinek.

      110   E körülményekre tekintettel a 40/94 rendelet rendelkezései között a fellebbezési tanácsok előtti fellebbezésre vonatkozó és
         az eljárási szabályzat 134. cikke 3. §‑ával analóg rendelkezésnek az OHIM által hivatkozott hiánya nem releváns, mivel a fellebbezési
         tanács a jelen eset körülményei között – még a felszólaló kifejezetten erre irányuló kérelme hiányában is – köteles lett volna
         a felszólalási osztály előtt hivatkozott, de az által elutasított másik viszonylagos kizáró ok vizsgálatára.

      111   Az előzőekben kifejtettek egészére tekintettel a második jogalapot el kell fogadni. Ezért a megtámadott határozatot hatályon
         kívül kell helyezni, anélkül hogy az Elsőfokú Bíróság az OHIM helyébe lépve értékelné az összetéveszthetőségre alapított viszonylagos
         kizáró okot, melynek elvégzése az OHIM feladata.

       A költségekről
      112   Az eljárási szabályzat 87. cikkének 2. §‑a alapján az Elsőfokú Bíróság a pervesztes felet kötelezi a költségek viselésére,
         ha a pernyertes fél ezt kérte.

      113   A jelen esetben kiemelendő, hogy bár az OHIM a második jogalapot illetően az Elsőfokú Bíróság mérlegelésére bízta a döntést,
         amelyet végül az Elsőfokú Bíróság elfogadott, akkor is kötelezni kell őt a felperes költségeinek viselésére, mivel a megtámadott
         határozatot az ő fellebbezési tanácsa hozta (lásd e tekintetben a fenti 94. pontban hivatkozott BIOMATE‑ügyben hozott ítélet
         97. pontját).

      A fenti indokok alapján
      AZ ELSŐFOKÚ BÍRÓSÁG (ötödik tanács)
      a következőképpen határozott:
      1)      Az Elsőfokú Bíróság hatályon kívül helyezi a Belső Piaci Harmonizációs Hivatal (védjegyek és formatervezési minták) (OHIM)
            harmadik fellebbezési tanácsának (az R 1127/2000‑3. sz.  ügyben) 2003. április 1‑jén hozott határozatát.
      2)      A Belső Piaci Harmonizációs Hivatalt (védjegyek és formatervezési minták) (OHIM) kötelezi a felperes költségeinek viselésére.

               Vilaras

                Dehousse

                Šváby

         Kihirdetve Luxembourgban, a 2007. március 22‑i nyilvános ülésen.

               E. Coulon

                      M. Vilaras

               hivatalvezető

                     elnök

         * Az eljárás nyelve: spanyol.