title: C-841/19. sz. ügy: A Juzgado de lo Social n.o 41 de Madrid (Spanyolország) által 2019. november 20-án benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem – JL kontra Fondo de Garantía Salarial (Fogasa)

text:
               10.2.2020

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 45/25

      A Juzgado de lo Social n.o 41 de Madrid (Spanyolország) által 2019. november 20-án benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem – JL kontra Fondo de Garantía Salarial (Fogasa)
      (C-841/19. sz. ügy)
      (2020/C 45/23)
      Az eljárás nyelve: spanyol

         A kérdést előterjesztő bíróság

      Juzgado de lo Social n.o 41 de Madrid

         Az alapeljárás felei

         Felperes: JL

         Alperes: Fondo de Garantía Salarial (Fogasa)

         Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések

      Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés arra irányul, hogy a 79/7 irányelv (1) 4. cikkének (1) bekezdését és a 2006. július 5-i 2006/54/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (2) 2. cikkének (1) bekezdését úgy kell-e értelmezni, hogy az olyan […] tagállami szabályozás, mint amely az alapjogvita tárgyát képezi, amely szerint a FOGASA (3) részmunkaidőben foglalkoztatott munkavállalóval szemben fennálló felelősségének összege tekintetében a részmunkaidő miatt csökkentett fizetési alapot ismét csökkentik a FOGASA felelősségének a munkavállalók jogállásáról szóló törvény 33. cikke értelmében történő kiszámításánál úgy, hogy az összehasonlítható, teljes munkaidőben foglalkoztatott munkavállalóhoz viszonyítva a részmunkaidő tényezőjét ismét alkalmazzák, ellentétes az említett rendelkezésekkel, ha e szabályozás különösen hátrányosan érinti a női munkavállalókat a férfi munkavállalókkal szemben.

         (1)  A férfiak és a nők közötti egyenlő bánásmód elvének a szociális biztonság területén történő fokozatos megvalósításáról szóló, 1978. december 19-i 79/7/EGK tanácsi irányelv (HL 1979. L 6., 24. o.; magyar nyelvű különkiadás 5. fejezet, 1. kötet, 215. o.)

         (2)  A férfiak és nők közötti esélyegyenlőség és egyenlő bánásmód elvének a foglalkoztatás és munkavégzés területén történő megvalósításáról szóló, 2006. július 5-i 2006/54/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2006. L 204., 23. o.; helyesbítés: HL 2019. L 191., 45. o.)

         (3)  Fondo de Garantía Salarial


title: C-842/19. sz. ügy: 2019. november 19-én benyújtott kereset – Európai Bizottság kontra Belga Királyság

text:
               10.2.2020

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 45/26

      2019. november 19-én benyújtott kereset – Európai Bizottság kontra Belga Királyság
      (C-842/19. sz. ügy)
      (2020/C 45/24)
      Az eljárás nyelve: francia

         Felek

         Felperes: Európai Bizottság (képviselők: W. Roels, A. Armenia meghatalmazottak)

         Alperes: Belga Királyság

         Kereseti kérelmek

      A felperes azt kéri, hogy a Bíróság:

                  —

                  állapítsa meg, hogy a Belga Királyság – mivel nem tette meg a Bíróság C-110/17. sz., Bizottság kontra Belgium ügyben 2012. április 12-én hozott ítélete teljesítéséhez szükséges intézkedéseket – nem teljesítette az EUMSZ 260. cikk (1) bekezdéséből eredő kötelezettségeit;

                  —

                  kötelezze a Belga Királyságot, hogy a jelen ügyben meghozandó ítélet kihirdetésének napjától a fent hivatkozott C-110/17. sz. ügyben hozott ítélet teljesítésének napjáig, az említett C-110/17. sz. ügyben hozott ítélet teljesítésének késedelme tekintetében késedelmi naponként fizessen meg 22 076,55 euró kényszerítő bírságot a Bizottság által megjelölendő számlára;

                  —

                  kötelezze a Belga Királyságot, hogy a fent hivatkozott C-110/17. sz. ügyben hozott ítélet kihirdetésének napjától a jelen ügyben meghozandó ítélet kihirdetésének napjáig, illetve ha a teljesítésre korábban kerül sor, az említett C-110/17. sz. ügyben hozott ítéletben foglaltak teljesítésének napjáig, fizessen meg vagy 2 029 000 euró minimális átalányösszeget, vagy e minimális átalányösszeg túllépése esetén napi 4 905,90 euró átalányösszeget a Bizottság által megjelölendő számlára;

                  —

                  a Belga Királyságot kötelezze a költségek viselésére.

         Jogalapok és fontosabb érvek

      A keresetével a Bizottság azt rója fel a Belga Királyságnak, hogy nem tette meg a Bíróság 2018. április 12-én hozott ítéletében foglaltak teljesítéséhez szükséges intézkedéseket.


title: C-872/19. P. sz. ügy: A Törvényszék (kibővített negyedik tanács) T-65/18. sz., Venezuela kontra Tanács ügyben 2019. szeptember 20-án hozott ítélete ellen a Venezuelai Bolivári Köztársaság által 2019. november 28-án benyújtott fellebbezés

text:
               10.2.2020

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 45/27

      A Törvényszék (kibővített negyedik tanács) T-65/18. sz., Venezuela kontra Tanács ügyben 2019. szeptember 20-án hozott ítélete ellen a Venezuelai Bolivári Köztársaság által 2019. november 28-án benyújtott fellebbezés
      (C-872/19. P. sz. ügy)
      (2020/C 45/25)
      Az eljárás nyelve: angol

         Felek

         Fellebbező: Venezuelai Bolivári Köztársaság (képviselők: L. Giuliano és F. Di Gianni avvocati)

         A másik fél az eljárásban: az Európai Unió Tanácsa

         A fellebbező kérelmei

      A fellebbező azt kéri, hogy a Bíróság

                  —

                  helyezze hatályon kívül a megtámadott ítéletet abban a részében, amely a keresetet mint elfogadhatatlant elutasította;

                  —

                  állapítsa meg, hogy fellebbező által előterjesztett kereset elfogadható, és az érdemi döntés céljából utalja vissza az ügyet a Törvényszék elé; és

                  —

                  a Tanácsot kötelezze a jelen eljárás és a Törvényszék előtti eljárás költségeinek viselésére.

         Jogalapok és fontosabb érvek

      Fellebbezésének alátámasztása céljából a fellebbező egyetlen jogalapra hivatkozik, amely három részből áll.
      A Törvényszék tévesen értelmezte az EUMSZ 263. cikk negyedik bekezdése szerinti közvetlen érintettség kritériumát az Almaz-Antey ítéletre tekintettel:

                  1.

                  A Törvényszék nem a megfelelő tesztet alkalmazta annak megítélése céljából, hogy a Venezuelai Bolivári Köztársaságot közvetlenül érintik-e a vitatott rendelkezések. (1)

                  2.

                  A Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot, mivel az Almaz-Antey ítéletben megállapított közvetlen érintettség kritériumának alkalmazása során a jelen ügyben figyelmen kívül hagyott néhány lényeges körülményt.

                  3.

                  A Törvényszék nem vette figyelembe a vitatott rendelkezéseknek a Venezuelai Bolivári Köztársaságra gyakorolt tényleges hatásait.

         (1)  A venezuelai helyzetre tekintettel hozott korlátozó intézkedésekről szóló, 2017. november 13-i (KKBP) 2017/2074 tanácsi határozat (HL 2017. L 295., 60. o.).


title: C-874/19. P. sz. ügy: A Törvényszék (nyolcadik tanács) T-599/18. sz., Aeris Invest kontra ESZT ügyben 2019. október 10-én hozott végzése ellen az Aeris Invest Sàrl által 2019. november 28-án benyújtott fellebbezés

text:
               10.2.2020

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 45/28

      A Törvényszék (nyolcadik tanács) T-599/18. sz., Aeris Invest kontra ESZT ügyben 2019. október 10-én hozott végzése ellen az Aeris Invest Sàrl által 2019. november 28-án benyújtott fellebbezés
      (C-874/19. P. sz. ügy)
      (2020/C 45/26)
      Az eljárás nyelve: francia

         Felek

         Fellebbező: Aeris Invest Sàrl (képviselők: R. Vallina Hoset, A. Sellés Marco abogados)

         A másik fél az eljárásban: Egységes Szanálási Testület (ESZT)

         A fellebbező kérelmei

      A fellebbező azt kéri, hogy a Bíróság:

                  —

                  helyezze hatályon kívül a Törvényszék által 2019. október 10-én hozott Aeris Invest kontra ESZT végzést, T-599/18, EU:T:2019:740, amennyiben az úgy rendelkezik, hogy a kereset elfogadhatatlan;

                  —

                  utalja vissza az ügyet a Törvényszék elé, hogy a Törvényszék – amelyet jogkérdésekben köt a Bíróság határozata – hozzon döntést az e fél által az elsőfokú eljárásban előterjesztett kérelmeknek megfelelően; és

                  —

                  a költségekről jelenleg ne határozzon.

         Jogalapok és fontosabb érvek

      Első jogalapjával a fellebbező úgy érvel, hogy a megtámadott végzés sérti a hitelintézeteknek és bizonyos befektetési vállalkozásoknak az Egységes Szanálási Mechanizmus keretében történő szanálására vonatkozó egységes szabályok és egységes eljárás kialakításáról, valamint az Egységes Szanálási Alap létrehozásáról és az 1093/2010/EU rendelet módosításáról szóló, 2014. július 15-i európai parlamenti és tanácsi 806/2014/EU rendelet (HL 2014. L 225., 1. o.) 20. cikkét, valamint az Európai Unió Alapjogi Chartája (a továbbiakban: Charta) 47. cikkét. A fellebbező szerint a Törvényszék előtt megtámadott jogi aktusnak kötelező joghatásai vannak, mivel a végleges értékelés szerves részét képezi a szanálási határozatnak.
      A második jogalapjával a fellebbező úgy véli, hogy a megtámadott végzés sérti a Charta 17. cikkét. A 806/2014 rendelet 20. cikkének a megtámadott végzésben szereplő értékelése nem egyeztethető össze a tulajdonhoz való joggal, mivel a fellebbezőt megillető tulajdonhoz való jogba ellentételezés nélküli beavatkozást enged.
      A harmadik fellebbezési jogalapja szerint a megtámadott végzés sérti a 806/2014 rendelet 20. cikke (11) bekezdésének b) pontját. A szanálási határozatot és a részvények leírását követően a Banco Popular korábbi részvényesei az intézmény hitelezőivé váltak. Ennélfogva a 806/2014 rendelet 20. cikke (11) bekezdésének b) pontját kell alkalmazni a korábbi részvényesekre, mivel e rendelkezés azt a kötelezettséget írja elő, hogy a végleges értékelés alapján dönteni kell a „követelések visszaírásáról”.
      Végül a negyedik jogalapjával a fellebbező úgy véli, hogy a megtámadott végzés sérti a 806/2014 rendelet 20. cikkének (11) és (14) bekezdését, valamint a Charta 41. cikkét, tekintve, hogy nem veszi figyelembe, hogy a megtámadott jogi aktusnak kötelező joghatásai vannak e félre nézve, mivel gátolja az AERIS-t abban, hogy hozzáférjen az új és teljes körű információkhoz egy olyan intézmény számviteli helyzetével kapcsolatban, amelyben az AERIS 3,45%-os tulajdoni részesedéssel rendelkezett.


title: C-883/19. P. sz. ügy: A Törvényszék (második tanács) T-105/17. sz., HSBC Holdings és társai kontra Bizottság ügyben 2019. szeptember 24-én hozott ítélete ellen a HSBC Holdings plc, HSBC Bank plc, HSBC France által 2019. december 3-án benyújtott fellebbezés

text:
               10.2.2020

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 45/29

      A Törvényszék (második tanács) T-105/17. sz., HSBC Holdings és társai kontra Bizottság ügyben 2019. szeptember 24-én hozott ítélete ellen a HSBC Holdings plc, HSBC Bank plc, HSBC France által 2019. december 3-án benyújtott fellebbezés
      (C-883/19. P. sz. ügy)
      (2020/C 45/27)
      Az eljárás nyelve: angol

         Felek

         Fellebbezők: HSBC Holdings plc, HSBC Bank plc, HSBC France (képviselők: K. Bacon QC, D. Bailey Barrister, M. Simpson Solicitor, C. Angeli avocate, M. Giner advocate)

         A másik fél az eljárásban: Európai Bizottság

         A fellebbezők kérelmei

      A fellebbezők azt kérik, hogy a Bíróság:

                  —

                  helyezze hatályon kívül a Törvényszék (kibővített második tanács) T-105/17. sz., HSBC Holdings és társai kontra Európai Bizottság ügyben 2019. szeptember 24-én hozott ítélete rendelkező részének 2. pontját;

                  —

                  semmisítse meg az EUMSZ 101. cikk és az EGT-Megállapodás 53. cikke alkalmazására vonatkozó eljárásban (AT.39914 – „Euro Interest Rate Derivatives” ügy) 2016. december 7-én hozott C(2016) 85 30 final bizottsági határozat (1) 1. cikkének b) pontját, vagy másodlagosan semmisítse meg az 1. cikk b) pontjának azon részét, amely a HSBC egységes és folyamatos jogsértésben való, 2007. március 19-ét követő részvételére utal; és

                  —

                  kötelezze a Bizottságot a HSBC részéről a T-105/17. sz. üggyel, illetve a jelen fellebbezéssel kapcsolatban felmerült valamennyi költség viselésére.

         Jogalapok és fontosabb érvek

      Első jogalap: a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot a lényeges eljárási szabályok, mégpedig a HSBC-nek az ártatlanság vélelméből és a megfelelő ügyintézés elvéből eredő jogainak, illetve a védelemhez való jogának Bizottság általi megsértéséből eredő hatásokat illetően.
      Második jogalap: a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot, mivel az EUMSZ 101. cikk (1) bekezdését tévesen alkalmazta a 2007. március 19-i manipuláció céljának meghatározásához, illetve mivel a releváns bizonyítékokat elferdítette.
      Harmadik jogalap: a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot annak megállapításakor, hogy a két megbeszélés az EUMSZ 101. cikk (1) bekezdése cél általi megsértésének minősül. Konkrétan a Törvényszék tévesen állapította meg, hogy e megbeszélések versenyt elősegítő jellegét az EUMSZ 101. cikk (1) bekezdésének keretében csakis az alapügylet járulékos korlátozásaival összefüggésben, vagy az EUMSZ 101. cikk (3) bekezdése szerinti értékeléssel összefüggésben lehet figyelembe venni.
      Negyedik jogalap: a Törvényszéknek a 2007. február 12-i és 16-i két megbeszélést illető megállapításai nyilvánvalóan elferdítették a Törvényszékhez benyújtott bizonyítékokat.
      Ötödik jogalap: a Törvényszék azon megállapítása, hogy az ítéletében meghatározott egységes és folyamatos jogsértés egységes célt követett, két szempontból is téves jogalkalmazáson alapul: i. a 2007. március 27-i megbeszélést illetően a tények és bizonyítékok nyilvánvaló elferdítése, és ii. téves jogalkalmazás annak megállapításakor, hogy a medián árakra vonatkozó két megbeszélés a Törvényszék által meghatározott egységes célt követett.
      Hatodik jogalap: a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot annak megállapításakor, hogy a HSBC olyan, egységes és folyamatos jogsértésben vett részt, amely magában foglalt olyan magatartásokat is, amelyeket a határozat nem azonosított a HSBC jogsértő magatartásaként.

         (1)  HL 2019. C 130., 4. o.


title: C-885/19. P. sz. ügy: A Törvényszék (kibővített hetedik tanács) által a T-755/15. és T-759/15. sz., Luxembourg és Fiat Chrysler Finance Europe kontra Bizottság egyesített ügyekben 2019. szeptember 24-én hozott ítélet ellen a Fiat Chrysler Finance Europe által 2019. december 4-én benyújtott fellebbezés

text:
               10.2.2020

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 45/30

      A Törvényszék (kibővített hetedik tanács) által a T-755/15. és T-759/15. sz., Luxembourg és Fiat Chrysler Finance Europe kontra Bizottság egyesített ügyekben 2019. szeptember 24-én hozott ítélet ellen a Fiat Chrysler Finance Europe által 2019. december 4-én benyújtott fellebbezés
      (C-885/19. P. sz. ügy)
      (2020/C 45/28)
      Az eljárás nyelve: angol

         Felek

         Fellebbező: Fiat Chrysler Finance Europe (képviselők: J. Rodriguez abogado, N. de Boynes avocat, M. Engel Rechtsanwalt, G. Maisto avvocato)

         A többi fél az eljárásban: Európai Bizottság, Írország

         A fellebbező kérelmei

      A fellebbező azt kéri, hogy a Bíróság:

                  —

                  helyezze hatályon kívül a Törvényszék (kibővített hetedik tanács) által a T-755/15. és T-759/15. sz. egyesített ügyekben 2019. szeptember 24-én hozott ítéletet;

                  —

                  az EUMSZ 263. cikk negyedik bekezdése alapján semmisítse meg a Bizottság 2015. október 21-i vitatott határozatát; (1) másodlagosan, amennyiben a Bíróságnak nem állna módjában jogerős határozatot hozni, az ügyet utalja vissza a Törvényszékhez, és

                  —

                  a Bizottságot kötelezze arra, hogy a Bíróság eljárási szabályzata 138. cikkének (1) bekezdése, valamint 184. cikkének (1) és (2) bekezdése alapján viselje a Fiat Chrysler Finance Europe részéről felmerült költségeket, továbbá hogy viselje a Fiat Chrysler Finance Europe részéről az elsőfokú eljárásban felmerült költségeket.

         Jogalapok és fontosabb érvek

      Első jogalap: a Törvényszék által arra vonatkozóan lefolytatott elemzés, hogy a Fiat Chrysler Finance Europe-nak előnye származott-e az előzetes árképzési megállapodásból (advance pricing agreement, a továbbiakban: APA), sérti az EUMSZ 107. cikket azáltal, hogy i. a Törvényszék tévesen alkalmazta az annak vizsgálatára szolgáló jogi mércét, hogy az APA olyan módszert hagyott-e jóvá, amely túllépte az irányadó mérlegelési mozgásteret, továbbá hogy ii. a Törvényszék elmulasztotta megfelelően meghatározni azt a releváns vállalkozást, amely az APA kedvezményezettje volt.
      Második jogalap: a szokásos piaci ár tekintetében a Bizottság által alkalmazott elv jogalapjára vonatkozóan a Törvényszék által lefolytatott elemzés elégtelen és ellentmondásos, továbbá sérti azt az általános elvet, amely szerint megfelelő és következetes indokolással kell szolgálni.
      Harmadik jogalap: a Törvényszék megsértette a jogbiztonság általános elvét azáltal, hogy i. a szokásos piaci ár tekintetében a Bizottság által alkalmazott elvet anélkül hagyta jóvá, hogy érintette volna annak érvényesülési körét vagy tartalmát, továbbá hogy ii. helybenhagyta a szelektivitás vélelmének az APA vonatkozásában történő alkalmazását.

         (1)  A Luxemburg által a Fiatnak nyújtott SA.38375 (2014/C korábbi 2014/NN) állami támogatásról szóló, 2015. október 21-i (EU) 2016/2326 bizottsági határozat (az értesítés a C(2015) 7152. számú dokumentummal történt) (HL 2016. L 351., 1. o.).


title: C-888/19. P. sz. ügy: A Törvényszék (ötödik tanács) T-586/14. RENV. sz., Xinyi PV Products (Anhui) Holdings kontra Bizottság ügyben 2019. szeptember 24-én hozott ítélete ellen a GMB Glasmanufaktur Brandenburg GmbH által 2019. december 4-én benyújtott fellebbezés

text:
               10.2.2020

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 45/31

      A Törvényszék (ötödik tanács) T-586/14. RENV. sz., Xinyi PV Products (Anhui) Holdings kontra Bizottság ügyben 2019. szeptember 24-én hozott ítélete ellen a GMB Glasmanufaktur Brandenburg GmbH által 2019. december 4-én benyújtott fellebbezés
      (C-888/19. P. sz. ügy)
      (2020/C 45/29)
      Az eljárás nyelve: angol

         Felek

         Fellebbező: GMB Glasmanufaktur Brandenburg GmbH (képviselő: R. MacLean, Solicitor)

         A többi fél az eljárásban: Xinyi PV Products (Anhui) Holdings Ltd, Európai Bizottság

         A fellebbező kérelmei

      A fellebbező azt kéri, hogy a Bíróság:

                  —

                  helyezze hatályon kívül a megtámadott ítéletet;

                  —

                  mint megalapozatlant utasítsa el az első fokon benyújtott keresetlevél első jogalapjának a megtámadott ítélet által átvett második részét;

                  —

                  maga határozzon az első fokon benyújtott keresetlevél első jogalapjának a megtámadott ítélet által átvett második része érdemét illetően;

                  —

                  utalja vissza az ügyet a Törvényszék elé, hogy az határozhasson a felperesnek a jogsértésre alapított többi jogalapjairól; és

                  —

                  a felperest kötelezze a fellebbező részéről a jelen eljárással, valamint az elsőfokú eljárással és a fellebbezési eljárással összefüggésben felmerült költségek és kiadások megtérítésére.

         Jogalapok és fontosabb érvek

      A fellebbező fenntartja, hogy a megtámadott ítéletet három önálló jogalapra tekintettel hatályon kívül kell helyezni.
      Első jogalap: A Törvényszék a megtámadott ítéletben tévesen alkalmazta a jogot azzal, hogy tévesen értelmezte a dömpingellenes alaprendelet (1) 2. cikke (7) bekezdése c) pontja harmadik francia bekezdése szerinti „jelentős torzulások” és „pénzügyi helyzet” összefüggő fogalmait, és hogy ebből fakadóan a piacgazdasági elbánás (a továbbiakban: MET) tekintetében a felperesről a Bizottságra hárítva megfordította a bizonyítási terhet.
      Második jogalap: A Törvényszék nem tartotta tiszteletben a Bizottságot a MET értékelése tekintetében megillető mérlegelési jogkört, és az exportáló gyártók körülményeinek a Bizottság általi értékelését az erre vonatkozó saját értékelésével helyettesítette.
      Harmadik jogalap: A fellebbező a megtámadott ítélet rendelkező része első bekezdésének hatályon kívül helyezését kéri arra tekintettel, hogy a Törvényszék ennek meghozatalakor a kereseten túlterjedően hozott határozatot.

         (1)  Az Európai Közösségben tagsággal nem rendelkező országokból érkező dömpingelt behozatallal szembeni védelemről szóló, 2009. november 30-i 1225/2009/EK tanácsi rendelet (HL 2009. L 343., 51. o.; helyesbítések: HL 2010. L 7., 22. o.; HL 2016. L 44., 20. o.; a továbbiakban: alaprendelet).


title: C-891/19. P. sz. ügy: A Törvényszék (hetedik tanács) T-500/17. sz., Hubei Xinyegang Special Tube kontra Bizottság ügyben 2019. szeptember 24-én hozott ítélete ellen az Európai Bizottság által 2019. december 4-én benyújtott fellebbezés

text:
               10.2.2020

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 45/32

      A Törvényszék (hetedik tanács) T-500/17. sz., Hubei Xinyegang Special Tube kontra Bizottság ügyben 2019. szeptember 24-én hozott ítélete ellen az Európai Bizottság által 2019. december 4-én benyújtott fellebbezés
      (C-891/19. P. sz. ügy)
      (2020/C 45/30)
      Az eljárás nyelve: angol

         Felek

         Fellebbező: Európai Bizottság (képviselők: T. Maxian Rusche és N. Kuplewatzky meghatalmazottak)

         A többi fél az eljárásban: Hubei Xinyegang Special Tube Co. Ltd, ArcelorMittal Tubular Products Roman SA, Válcovny trub Chomutov a.s., Vallourec Deutschland GmbH

         A fellebbező kérelmei

      A fellebbező azt kéri, hogy a Bíróság:

                  —

                  helyezze hatályon kívül a megtámadott ítéletet;

                  —

                  az elsőfokú eljárásban előterjesztett kereset első és második jogalapját utasítsa el jogi megalapozatlanság miatt;

                  —

                  az elsőfokú eljárásban előterjesztett kereset harmadik és negyedik jogalapja tekintetében utalja vissza az ügyet a Törvényszék elé újbóli mérlegelésre;

                  —

                  az elsőfokú és a fellebbezési eljárásban felmerült költségekről ne határozzon, azt a Törvényszék végső ítéletére hagyva.

         Jogalapok és fontosabb érvek

      A Bizottság hat fellebbezési jogalapot terjeszt elő.
      Először is az ítélet 59–67. pontja több tekintetben is téves jogalkalmazáson alapul. Konkrétan a Törvényszék tévesen értelmezte az alaprendelet (1) 1. cikkének (2) és (4) bekezdését, 3. cikkének (2), (3) és (8) bekezdését, valamint 4. cikkét oly módon, hogy az utóbbi két rendelkezéshez olyan követelményt rendelt, amely szerint a Bizottságnak az árhatások elemzése során figyelembe kell vennie a mérlegelt termék piacának szegmentációját. Az alaprendelet 3. cikkének (2) és (3) bekezdése azonban az alaprendelet 1. cikkének (4) bekezdésében meghatározott hasonló termék szintjén való összehasonlítást ír elő, és nem a Törvényszék által megkövetelt, a piaci szegmensek szintjén végzett részletes értékelést. A Törvényszék által hivatkozott jogforrások nem támogatják a Törvényszék álláspontját, és a Törvényszék elferdíti az e jogforrások és a vitatott rendelet (2) alapjául szolgáló tényeket. Végezetül és mindenesetre semmilyen különleges tényező nem igazolja a piaci szegmenseként történő elemzést.
      Másodszor a Törvényszék a megtámadott ítélet 59–67. pontjában tévesen értelmezte a vitatott rendeletet, és elferdítette a tényeket a Bizottság árhatásokra vonatkozó elemzésében a termékkódok használatát illetően. A termékkódok használata internalizál bizonyos olyan jellemzőket, mint a piaci szegmentáció (és számos más tényezőt), így az ilyen termékkód-struktúrára alapított árhatás-elemzések természetszerűleg figyelembe veszik e tényezőket. Nem volt tehát szükséges a további szegmentált árhatás-elemzés.
      Harmadszor az ítélet 77–79. pontjában a Törvényszék tévesen értelmezte az EUSZ 296. cikket, és eltorzított a vizsgálat során és a vitatott rendeletben elvégzett, a piaci szegmenseken alapuló elemzést érintető bizonyítékokat.
      Negyedszer az ítélet 68–76. pontjában a Törvényszék tévesen értelmezi az alaprendelet 3. cikkének (2) és (3) bekezdését, amelyek csupán a dömpingelt import által az uniós ágazatra gyakorolt hatások megállítását írják elő. A Törvényszék álláspontjával ellentétben a mintába tartozó exportáló gyártók által nem exportált terméktípusok eladásainak a hatása irreleváns.
      Ötödször az ítélet 67–76. pontja nem veszi figyelembe az alaprendelet mintavételre vonatkozó 17. cikkének a hatásait, ily módon megakadályozva annak hatékony érvényesülését. Az említett pontokban tett megállapítások figyelmen kívül hagyják, hogy a mintavétel inherens hatása az, hogy a Bizottság csak a mintába tartozó kínai exportáló gyártók importjait elemzi. Így jogszerű módon létezhetnek olyan eladások, amelyeket a mintavétel alkalmazása miatt nem vettek figyelembe. Ez a mellékhatás azonban nem sérti az alaprendelet 17. cikke alapján alkotott reprezentatív minta alapján végzett árhatás-elemzés jogszerűségét.
      Hatodszor a Törvényszék az ítélet 34., 35. és 45. pontjában átminősítette az elé terjesztett első és második jogalapot, és ultra petita fennállását állapította meg. A Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot abban a vonatkozásban is, hogy az elé terjesztett első és második jogalap tekintetében alkalmazandó bírósági felülvizsgálat terjedelmét tévesen határozta meg. Még ha a Törvényszék által megállapított felülvizsgálati mérce létezne is – ami nem áll fenn –, a Törvényszék a Bizottság elemzésének alapjául szolgáló tényeket tévesen minősítette, és még el is torzította.

         (1)  Az Európai Unióban tagsággal nem rendelkező országokból érkező dömpingelt behozatallal szembeni védelemről szóló, 2016. június 8-i (EU) 2016/1036 európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2016. L 176., 21. o.).

         (2)  A Kínai Népköztársaságból származó egyes varrat nélküli, kör keresztmetszetű, 406,4 mm-t meghaladó külső átmérőjű, vasból (de nem öntöttvasból) vagy acélból (de nem rozsdamentes acélból) készült csövek behozatalára vonatkozó végleges dömpingellenes vám kivetéséről szóló, 2017. május 11-i (EU) 2017/804 bizottsági végrehajtási rendelet (HL 2017. L 121., 3. o.)


title: C-897/19. sz. ügy: A Vrhovni sud (Horvátország) által 2019. december 5-én benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem – Oroszországi Föderáció

text:
               10.2.2020

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 45/33

      A Vrhovni sud (Horvátország) által 2019. december 5-én benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem – Oroszországi Föderáció
      (C-897/19. sz. ügy)
      (2020/C 45/31)
      Az eljárás nyelve: horvát

         A kérdést előterjesztő bíróság

      Vrhovni sud

         Az alapeljárás résztvevői

      I. N.
      Oroszországi Föderáció

         Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések

                  1.

                  Úgy kell-e értelmezni az EUMSZ 18. cikket, hogy az az európai uniós tagállam, amely nem az Európai Unió, de a schengeni térség tagállamának állampolgára harmadik állam részére történő kiadatásáról határoz, köteles tájékoztatni a kiadatási kérelemről a schengeni térség azon tagállamát, amelynek e személy állampolgára?

                  2.

                  Amennyiben az előző kérdésre igenlő választ kell adni, és a schengeni térség tagállama e személy átadását azon eljárás lefolytatása céljából kérelmezte, amelyre tekintettel kiadatását kérték, e személyt az Európai Unió, valamint az Izlandi Köztársaság és a Norvég Királyság között az Európai Unió tagállamai, valamint Izland és Norvégia közötti átadási eljárásról szóló megállapodásnak megfelelően át kell-e adni e tagállamnak?


title: C-735/18. sz. ügy: A Bíróság elnökének 2019. október 21-i végzése (a Justice de paix du troisième canton de Charleroi [Belgium] előzetes döntéshozatal iránti kérelme) – IZ kontra Ryanair DAC

text:
               10.2.2020

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 45/34

      A Bíróság elnökének 2019. október 21-i végzése (a Justice de paix du troisième canton de Charleroi [Belgium] előzetes döntéshozatal iránti kérelme) – IZ kontra Ryanair DAC
      (C-735/18. sz. ügy) (1)

      (2020/C 45/32)
      Az eljárás nyelve: francia
      A Bíróság elnöke elrendelte az ügy törlését.

         (1)  HL C 44., 2019.2.4.


title: C-281/19. sz. ügy: A Bíróság elnökének 2019. november 18-i végzése (a Tribunal administratif de Paris [Franciaország] előzetes döntéshozatal iránti kérelme) – XS kontra Recteur de l'académie de Paris

text:
               10.2.2020

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 45/34

      A Bíróság elnökének 2019. november 18-i végzése (a Tribunal administratif de Paris [Franciaország] előzetes döntéshozatal iránti kérelme) – XS kontra Recteur de l'académie de Paris
      (C-281/19. sz. ügy) (1)

      (2020/C 45/33)
      Az eljárás nyelve: francia
      A Bíróság elnöke elrendelte az ügy törlését.

         (1)  HL C 187., 2019.6.3.


title: C-395/19. sz. ügy: A Bíróság elnökének 2019. november 26-i végzése (a Tribunal d'instance de Nice [Franciaország] előzetes döntéshozatal iránti kérelme) – VT, WU kontra easyJet Airline Co. Ltd

text:
               10.2.2020

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 45/34

      A Bíróság elnökének 2019. november 26-i végzése (a Tribunal d'instance de Nice [Franciaország] előzetes döntéshozatal iránti kérelme) – VT, WU kontra easyJet Airline Co. Ltd
      (C-395/19. sz. ügy) (1)

      (2020/C 45/34)
      Az eljárás nyelve: francia
      A Bíróság elnöke elrendelte az ügy törlését.

         (1)  HL C 246., 2019.7.22.


title: T-749/19. sz. ügy: 2019. november 1-jén benyújtott kereset – John Wood Group és társai kontra Bizottság

text:
               10.2.2020

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 45/35

      2019. november 1-jén benyújtott kereset – John Wood Group és társai kontra Bizottság
      (T-749/19. sz. ügy)
      (2020/C 45/35)
      Az eljárás nyelve: angol

         Felek

         Felperesek: John Wood Group plc (Aberdeen, Egyesült Királyság), WGPSN (Holdings) Ltd (Aberdeen), Wood Group Investments Ltd (Aberdeen) és Amec Foster Wheeler Ltd (Knutsford, Egyesült Királyság) (képviselők: C. McDonnell barrister, B. Goren solicitor, M. Peristeraki ügyvéd és K. Desai solicitor)

         Alperes: Európai Bizottság

         Kérelmek

      A felperesek azt kérik, hogy a Törvényszék:

                  —

                  állapítsa meg, hogy nem áll fenn jogellenes állami támogatás, semmisítse meg az Egyesült Királyság által a CFC-csoportfinanszírozási mentességgel kapcsolatban végrehajtott SA.44896. számú állami támogatásról szóló, 2019. április 2-i C(2019) 2526 bizottsági határozat 1. cikkét annyiban, amennyiben az megállapítja, hogy jogellenes állami támogatás áll fenn, és semmisítse meg az Egyesült Királyság arra való kötelezését, hogy téríttesse vissza a felperesek által ezzel összefüggésben kapott állítólagos jogellenes állami támogatást (a megtámadott határozat 2. és 3. cikke);

                  —

                  másodlagosan semmisítse meg a megtámadott határozat 2. és 3. cikkét annyiban, amennyiben azok az állítólagos állami támogatásnak a felperesektől való visszatéríttetésére kötelezik az Egyesült Királyságot; és

                  —

                  mindenesetre kötelezze a Bizottságot a felperesek részéről ezen eljárással összefüggésben felmerült költségek viselésére.

         Jogalapok és fontosabb érvek

      Keresetük alátámasztása érdekében a felperesek kilenc jogalapra hivatkoznak.

                  1.

                  Az első jogalap azon alapul, hogy a Bizottság a nem kereskedési pénzügyi nyereség elbírálása vonatkozásában félreértelmezte az Egyesült Királyság ellenőrzött külföldi társaságokra (EKT) vonatkozó szabályainak hátterét, célját és működését. A Bizottságnak a megtámadott határozatban tett megállapításai számos nyilvánvaló hibán alapulnak. Közelebbről a Bizottság nyilvánvaló hibákat követett el az Egyesült Királyság általános adórendszerének értelmezése során, az EKT-szabályozás céljainak értelmezése során, a csoportfinanszírozási mentesség különös hatályát illetően és a minősített hitelviszonyok meghatározását illetően.

                  2.

                  A második jogalap azon alapul, hogy a Bizottság hibásan minősítette a csoportfinanszírozási mentességet adómentességnek, és következésképpen előnynek. A nem kereskedési pénzügyi nyereséget illetően a csoportfinanszírozási mentesség adózási rendelkezésnek minősül, és részét képezi az EKT-szabályok hatálya meghatározásának, továbbá nem jelent szelektív előnyt. A Bizottság nem végzett mennyiségi elemzést annak bizonyítása érdekében, hogy előnyről van szó, és arra vonatkozó meggyőző bizonyíték hiányában, hogy a szóban forgó intézkedés előnyt jelent, a megtámadott határozatot meg kell semmisíteni.

                  3.

                  A harmadik jogalap azon alapul, hogy a Bizottság tévesen határozta meg az EKT-szabályok hatásainak értékelésére szolgáló referencia-rendszert, és tévesen tekintette az EKT-szabályokat az Egyesült Királyság általános társaságiadó-rendszerétől elkülönülő szabályrendszernek. A Bizottság félreértelmezte az EKT-szabályok célját, és nem vette figyelembe az Egyesült Királyság mérlegelési mozgásterét.

                  4.

                  A negyedik jogalap azon alapul, hogy a Bizottság az állami támogatásra vonatkozó elemzésében nyilvánvaló hibákat vétett, és az összeegyeztethetőség kérdésének vizsgálatakor hibás kritériumokat alkalmazott. A Bizottság nem ismerte el azt, hogy az egyesült királysági adóalap eltérő mértékű kockázatnak van kitéve akkor, ha a csoporthoz tartozó, az Egyesült Királyságban adóköteles társaságnak hiteleznek, illetve ha a csoporthoz tartozó, az Egyesült Királyságban nem adóköteles társaságnak hiteleznek, és észszerűtlenül arra a következtetésre jutott, hogy a csoporton belüli hitelezés a harmadik félnek való hitelezéshez hasonló.

                  5.

                  Az ötödik jogalap azon alapul, hogy még ha feltételezzük is, hogy a szóban forgó EKT-intézkedések első látásra az EUMSZ 107. cikk (1) bekezdése értelmében vett állami támogatásnak minősülnek, a megtámadott határozat tévesen állapította meg, hogy a szóban forgó intézkedéseknek az uniós állami támogatási szabályokkal való összeegyeztethetősége semmilyen indokkal nem védhető. Ezenkívül a megtámadott határozat észszerűtlen és következetlen, mivel a Bizottság helyesen elismerte, hogy a Taxation (International and Other Provisions) Act 2010 (a nemzetközi és egyéb rendelkezésekről szóló 2010. évi adótörvény) 9A. részének 9. fejezete igazolható azokban az esetekben, amikor az említett 5. fejezet szerinti EKT-adóteher kizárólag az „Egyesült Királysághoz kötődő tőke” kritériuma miatt alkalmazandó, mivel e kritérium gyakorlati alkalmazása túlságosan nehéz lehet, ugyanakkor a Bizottság megfelelő indokolás nélkül azt állítja, hogy az említett 9. fejezet nem igazolható azokban az esetekben, amikor a jelentős személyi funkciók kritériuma eredményezi az említett 5. fejezet szerinti EKT-adóteher alkalmazását. Valójában a jelentős személyi funkciók kritériuma a gyakorlatban túlságosan nehezen alkalmazható, így a Bizottságnak meg kellett volna állapítania, hogy az említett 9. fejezet e kritérium alapján is igazolható, ezért arra kellett volna következtetnie, hogy nem áll fenn állami támogatás.

                  6.

                  A hatodik jogalap azon alapul, hogy amennyiben a megtámadott határozatot nem semmisítik meg, az, hogy e határozat végrehajtása keretében a felperesekkel visszatéríttetik az állítólag állami támogatást, uniós jogi alapelveket sértene, ideértve a letelepedés szabadságát és a szolgáltatásnyújtás szabadságát, tekintettel arra, hogy a felperesek esetében a szóban forgó EKT-k más tagállamokban találhatók.

                  7.

                  A hetedik jogalap azon alapul, hogy a visszatéríttetésnek a megtámadott határozatban való elrendelése megalapozatlan, és uniós alapelveket sért.

                  8.

                  A nyolcadik jogalap azon alapul, hogy a Bizottság a megtámadott határozatban lényeges elemeket nem indokolt meg megfelelően, úgymint azon megállapítást, miszerint az említett 5. fejezet szerinti EKT-adóteher a jelentős személyi funkciók kritériuma alapján bármilyen nehézség vagy aránytalan teher nélkül alkalmazható.

                  9.

                  A kilencedik jogalap azon alapul, hogy a megtámadott határozat sérti a megfelelő ügyintézés elvét is, amely megköveteli, hogy a Bizottság által folytatott közigazgatási eljárás átlátható és kiszámítható legyen, és hogy határozatait észszerű határidőn belül meghozza. Nem észszerű az, hogy a Bizottságnak több mint négy évre volt szüksége ahhoz, hogy a jelen ügyben meghozza a vizsgálatot elrendelő határozatot, és az sem, hogy a vitatott intézkedés hatálybalépését követően több mint hat év elteltével hozott határozatot.


title: T-762/19. sz. ügy: 2019. november 8-án benyújtott kereset – Rio Tinto European Holdings és társai kontra Bizottság

text:
               10.2.2020

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 45/36

      2019. november 8-án benyújtott kereset – Rio Tinto European Holdings és társai kontra Bizottság
      (T-762/19. sz. ügy)
      (2020/C 45/36)
      Az eljárás nyelve: angol

         Felek

         Felperesek: Rio Tinto European Holdings Ltd (London, Egyesült Királyság), Rio Tinto International Holdings Ltd (London) és Rio Tinto Simfer UK Ltd (London) (képviselők: N. Niejahr és B. Hoorelbeke ügyvédek, valamint A. Strataki és P. O’Gara solicitors)

         Alperes: Európai Bizottság

         Kérelmek

      A felperesek azt kérik, hogy a Törvényszék:

                  —

                  semmisítse meg az Egyesült Királyság által a CFC-csoportfinanszírozási mentességgel kapcsolatban végrehajtott SA.44896. számú állami támogatásról szóló, 2019. április 2-i (EU) 2019/1352 bizottsági határozatot (HL 2019. L 216., 1. o.) annyiban, amennyiben az megállapítja, hogy az állítólagos támogatási intézkedés az EUMSZ 107. cikk (1) bekezdése értelmében vett támogatásnak minősül, és elrendeli annak kamatokkal együtt – többek között a felperesektől – való visszatéríttetését;

                  —

                  másodlagosan semmisítse meg a megtámadott határozat 2., 3. és 4. cikkét annyiban, amennyiben azok elrendelik a belső piaccal összeegyeztethetetlen támogatás kamatokkal együtt – többek között a felperesektől – való visszatéríttetését;

                  —

                  kötelezze a Bizottságot saját költségeinek és a felperesek ezen eljárással összefüggésben felmerült költségeinek viselésére.

         Jogalapok és fontosabb érvek

      Keresetük alátámasztása érdekében a felperesek öt jogalapra hivatkoznak.

                  1.

                  Az első jogalap azon alapul, hogy a Bizottság megsértette az EUMSZ 107. cikk (1) bekezdését, amikor megállapította, hogy az állítólagos támogatási intézkedés szelektív előnnyel jár:

                              a)

                              az alacsony kockázatú minősített hitelviszonyok vonatkozásában nyújtott 75 %-os mentességet igénybe vevő társaságok számára, mivel a Bizottság:

                                          —

                                          tévesen vette figyelembe az Egyesült Királyság EKT-szabályozását referencia-rendszerként;

                                          —

                                          tévesen alkalmazta a jogot, amikor megállapította, hogy a 75 %-os mentesség a referencia-adórendszertől való eltérést jelent, mivel:

                                                      i.

                                                      az eltérést tévesen a szabályozási technika alapján állapította meg;

                                                      ii.

                                                      az Egyesült Királyság EKT-szabályozása vonatkozásában nem a jelentős személyi funkciók kritériuma jelenti a döntő kritériumot; és

                                                      iii.

                                                      a minősített és a nem minősített hitelviszonyokat nem ugyanazon jogi és ténybeli helyzet jellemzi, és mindenesetre a Bizottság tévesen alkalmazta a jogot, amikor analógia útján alkalmazta az (EU) 2016/1164 tanácsi irányelv (1) rendelkezéseit, illetve indokolatlanul támaszkodott azokra;

                                          —

                                          ténybeli hibát követett el, és tévesen alkalmazta a jogot, amikor megállapította, hogy a 75 %-os mentességet nem igazolja az adórendszer jellege és általános felépítése ugyanolyan módon, mint a csoportfinanszírozási mentességet, amely a Taxation (International and Other Provisions) Act 2010 (a nemzetközi és egyéb rendelkezésekről szóló 2010. évi adótörvény) 371EC. szakaszának hatálya alá tartozó, nem kereskedési pénzügyi nyereségre alkalmazandó.

                              b)

                              a kamatmegfelelési adómentességet igénybe vevő társaságok számára, mivel:

                                          —

                                          tévesen vette figyelembe az Egyesült Királyság EKT-szabályozását referencia-rendszerként;

                                          —

                                          tévesen alkalmazta a jogot, amikor megállapította, hogy a kamatmegfelelési adómentesség a referencia-adórendszertől való eltérést jelent, mivel:

                                                      i.

                                                      az eltérést tévesen a szabályozási technika alapján állapította meg, és az Egyesült Királyság EKT-szabályozása vonatkozásában nem a jelentős személyi funkciók kritériuma jelenti a döntő kritériumot;

                                                      ii.

                                                      a kamatmegfelelési adómentességre jogosult adóalanyok nincsenek ugyanazon jogi és ténybeli helyzetben, mint az e mentesség igénybevételére nem jogosult adóalanyok;

                                          —

                                          ténybeli hibát követett el, és tévesen alkalmazta a jogot, amikor megállapította, hogy a kamatmegfelelési adómentességet nem igazolja az adórendszer jellege és általános felépítése.

                  2.

                  A második jogalap azon alapul, hogy a Bizottság megsértette az EUMSZ 107. cikk (1) bekezdését, mivel nem bizonyította, hogy az állítólagos támogatási intézkedés alkalmas volt arra, hogy érintse a tagállamok közötti kereskedelmet, és a verseny torzításával fenyegetett.

                  3.

                  A másodlagosan felhozott harmadik jogalap azon alapul, hogy a Bizottság megsértette a EUMSZ 49. cikket, amikor az állítólagos támogatási intézkedést a belső piaccal összeegyeztethetetlen olyan állami támogatásnak minősítette, amely nem sérti az EUMSZ 49. cikkben biztosított letelepedési szabadságot.

                  4.

                  A negyedik jogalap azon alapul, hogy a Bizottság megsértette az egyenlő bánásmód alapelvét, illetve a hátrányos megkülönböztetés tilalmának elvét azáltal, hogy:

                              —

                              a minősített hitelviszonyokból származó nem kereskedési pénzügyi nyereséget ugyanolyan módon kezelte, mint a nem minősített hitelviszonyokból származó nem kereskedési pénzügyi nyereséget; és

                              —

                              a csoportfinanszírozási mentességet eltérően kezelte attól függően, hogy a nem kereskedési pénzügyi nyereség a nemzetközi és egyéb rendelkezésekről szóló 2010. évi adótörvény 371EB. vagy 371EC. szakaszának hatálya alá tartozik-e.

                  5.

                  A másodlagosan felhozott ötödik jogalap azon alapul, hogy még ha az állítólagos támogatási intézkedés az EUMSZ 107. cikk (1) bekezdésének hatálya alá tartozik is, a Bizottság megsértette az (EU) 2015/1589 tanácsi rendelet (2) 16. cikkének (1) bekezdését, amikor elrendelte az állítólag összeegyeztethetetlen támogatás összegének az állítólagos támogatási intézkedés kedvezményezettjeitől való visszatéríttetését, mivel e visszatéríttetés sérti az uniós jog általános elveit, nevezetesen a bizalomvédelem elvét és a jogbiztonság elvét.

         (1)  A belső piac működését közvetlenül érintő adókikerülési gyakorlatok elleni szabályok megállapításáról szóló, 2016. július 12-i (EU) 2016/1164 tanácsi irányelv (HL 2016. L 193., 1. o.; helyesbítés: HL 2018. L 48., 44. o.).

         (2)  Az Európai Unió működéséről szóló szerződés 108. cikkének alkalmazására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló, 2015. július 13-i (EU) 2015/1589 tanácsi rendelet (HL 2015. L 248., 9. o.).


title: T-763/19. sz. ügy: 2019. november 8-án benyújtott kereset – Ultra Electronics Holdings és társai kontra Bizottság

text:
               10.2.2020

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 45/38

      2019. november 8-án benyújtott kereset – Ultra Electronics Holdings és társai kontra Bizottság
      (T-763/19. sz. ügy)
      (2020/C 45/37)
      Az eljárás nyelve: angol

         Felek

         Felperesek: Ultra Electronics Holdings plc (London, Egyesült Királyság), DF Group Ltd (London) és Ultra Electronics Swiss Holdings Company Ltd (London) (képviselők: M. Whitehouse és P. Halford solicitors)

         Alperes: Európai Bizottság

         Kérelmek

      A felperesek azt kérik, hogy a Törvényszék:

                  —

                  semmisítse meg az Egyesült Királyság által a CFC-csoportfinanszírozási mentességgel kapcsolatban végrehajtott SA.44896. számú állami támogatásról szóló, 2019. április 2-i (EU) 2019/1352 bizottsági határozatot (HL 2019. L 216., 1. o.);

                  —

                  másodlagosan semmisítse meg a megtámadott határozat 2. cikkét annyiban, amennyiben az sérti a felperesek EUMSZ 49. cikk szerinti letelepedési szabadságát vagy az EUMSZ 63. cikkben biztosított tőke szabad mozgását; és

                  —

                  kötelezze a Bizottságot a felperesek költségeinek viselésére.

         Jogalapok és fontosabb érvek

      Keresete alátámasztása érdekében a felperesek tizenegy jogalapra hivatkoznak.

                  1.

                  Az első jogalap azon alapul, hogy a Bizottság tévesen alkalmazta a jogot, és/vagy nyilvánvaló mérlegelési hibát követett el, amikor megállapította, hogy a csoportfinanszírozási mentességre vonatkozó szabályozás (vitatott intézkedés) az EUMSZ 107. cikk (1) bekezdése értelmében vett, e rendelkezés hatálya alá tartozó gazdasági előnyt nyújt.

                  2.

                  A második jogalap azon alapul, hogy a Bizottság a referencia-rendszernek a „szelektivitás” elemzése céljából való meghatározása során tévesen alkalmazta a jogot, és/vagy nyilvánvaló mérlegelési hibát követett el.

                  3.

                  A harmadik jogalap azon alapul, hogy a Bizottság tévesen alkalmazta a jogot, és/vagy nyilvánvaló mérlegelési hibákat követett el, amikor az általa megállapított referencia-rendszer releváns célkitűzéseit hibásan, illetve hiányosan azonosította, és e célkitűzéseket nem megfelelően értelmezte.

                  4.

                  A negyedik jogalap azon alapul, hogy a Bizottság tévesen alkalmazta a jogot, és/vagy nyilvánvaló mérlegelési hibákat követett el, amikor a vitatott intézkedést az általa megállapított referencia-rendszertől való eltérésnek minősítette.

                  5.

                  Az ötödik jogalap azon alapul, hogy a Bizottság tévesen alkalmazta a jogot, és/vagy nyilvánvaló mérlegelési hibákat követett el, amikor a vitatott intézkedést prima facie szelektívnek minősítette, mivel tévesen állapította meg, hogy az jogi és ténybeli szempontból hasonló helyzetben lévő vállalkozásokat eltérő bánásmódban részesít.

                  6.

                  A hatodik jogalap azon alapul, hogy a Bizottság tévesen alkalmazta a jogot, amikor a vitatott intézkedés szelektivitásának értékelésekor figyelembe vette az (EU) 2016/1164 tanácsi irányelvet, (1) noha e jogszabály csak azon időszak végét követően lépett hatályba, amely során a Bizottság megállapította, hogy a vitatott intézkedés állami támogatásnak minősül.

                  7.

                  A hetedik jogalap azon alapul, hogy a Bizottság a megtámadott határozat meghozatala során az Egyesült Királyság adóztatási szuverenitását megsértve visszaélt hatáskörével.

                  8.

                  A nyolcadik jogalap azon alapul, hogy a Bizottság nyilvánvaló mérlegelési hibákat követett el, amikor megállapította, hogy az állítólagos eltérés nem igazolt azzal kapcsolatosan, hogy a minősített hitelviszonyokból származó nem kereskedési pénzügyi nyereség adóztatása prima facie a Taxation (International and Other Provisions) Act 2010 (a nemzetközi és egyéb rendelkezésekről szóló 2010. évi adótörvény) 371EB. szakaszának („egyesült királyságbeli tevékenységek”) hatálya alá tartozik. Ami a „minősített forrásokra” és a „kamatmegfelelési nyereségre” vonatkozó mentességet illeti, a Bizottság határozata továbbá azért is hibás, mert e mentességek igazolását, illetve azok igazolásának hiányát illetően nem ad semmilyen indokolást.

                  9.

                  A kilencedik jogalap azon alapul, hogy a Bizottság megsértette az EUMSZ 108. cikk (2) bekezdését és az (EU) 2015/1589 rendelet (2) 6. cikkét, továbbá az Alapjogi Charta 41. cikke szerinti megfelelő ügyintézés elvét. Közelebbről a Bizottság az eljárás megindítását elrendelő határozatában nem jelezte, hogy kétségei vannak a nemzetközi és egyéb rendelkezésekről szóló 2010. évi adótörvény 371ID. szakasza szerinti „75%-os mentesség” igazolását illetően, annak érdekében, hogy a csoporton belüli hitelezési tevékenységgel összefüggésben elkerülje a jelentős személyi funkciókkal kapcsolatos elemzés elvégzésével járó gyakorlati nehézségeket, továbbá nem adott megfelelő lehetőséget arra, hogy az érdekelt felek ezzel kapcsolatban kifejthessék észrevételeiket; a Bizottság a vizsgálat során e tekintetben nem kért észrevételeket az érdekelt felektől; és a megtámadott határozatban az érdekelt felek által e tekintetben benyújtott észrevételeket inkább figyelmen kívül hagyta. Következésképpen a megtámadott határozat semmis.

                  10.

                  A tizedik jogalap azon alapul, hogy a Bizottság tévesen alkalmazta a jogot, amikor megállapította, hogy az egyesült királyságbeli társaságoknak a külföldi leányvállalatok nyeresége tekintetében „csak a belföldi eszközöknek és tevékenységeknek betudható mértékben” történő megadóztatása nem korlátozza a letelepedési szabadságot, és hogy a vitatott intézkedésnek nem kell megfelelnie a Szerződésben biztosított szabadságoknak.
                  A megtámadott határozat 2. cikkének megsemmisítése iránti (másodlagos) kérelmük alátámasztására a felperesek a következő jogalapra hivatkoznak:

                  11.

                  A tizenegyedik jogalap azon alapul, hogy még ha a megtámadott határozat állami támogatási programnak minősül is (amiről nincs szó), a Bizottság tévesen alkalmazta a jogot, amikor megállapította, hogy a támogatás visszatéríttetése nem sérti az uniós jog alapelveit, és amikor a visszatéríttetést arra tekintet nélkül rendelte el, hogy az EKT-k letelepedése és a csoporton belüli, külföldi illetőségű társaságok számára való hitelezési tevékenysége valójában a letelepedési szabadság gyakorlásának, illetve a tőke szabad mozgásának körébe tartozik-e. Közelebbről a jelen ügyben a visszatéríttetés sérti a felperesek EUMSZ 49. cikk szerinti letelepedési szabadságát és az EUMSZ 63. cikkben biztosított tőke szabad mozgását. E jogsértésre tekintettel a visszatéríttetésnek a megtámadott határozat 2. cikkében való elrendelését meg kell semmisíteni.

         (1)  A belső piac működését közvetlenül érintő adókikerülési gyakorlatok elleni szabályok megállapításáról szóló, 2016. július 12-i (EU) 2016/1164 tanácsi irányelv (HL 2016. L 193., 1. o.; helyesbítés: HL 2018. L 48., 44. o.).

         (2)  Az Európai Unió működéséről szóló szerződés 108. cikkének alkalmazására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló, 2015. július 13-i (EU) 2015/1589 tanácsi rendelet (HL 2015. L 248., 9. o.).


title: T-765/19. sz. ügy: 2019. november 8-án benyújtott kereset – Genus Investments kontra Bizottság

text:
               10.2.2020

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 45/41

      2019. november 8-án benyújtott kereset – Genus Investments kontra Bizottság
      (T-765/19. sz. ügy)
      (2020/C 45/39)
      Az eljárás nyelve: angol

         Felek

         Felperes: Genus Investments Ltd (Basingstoke, Egyesült Királyság) (képviselők: M. Whitehouse és P. Halford solicitors)

         Alperes: Európai Bizottság

         Kérelmek

      A felperes azt kéri, hogy a Törvényszék:

                  —

                  semmisítse meg az Egyesült Királyság által a CFC-csoportfinanszírozási mentességgel kapcsolatban végrehajtott SA.44896. számú állami támogatásról szóló, 2019. április 2-i (EU) 2019/1352 bizottsági határozatot (HL 2019. L 216., 1. o.);

                  —

                  másodlagosan semmisítse meg a megtámadott határozat 2. cikkét annyiban, amennyiben az sérti a felperesnek az EUMSZ 49. cikkben biztosított letelepedési szabadságát; és

                  —

                  kötelezze a Bizottságot a felperes költségeinek viselésére.

         Jogalapok és fontosabb érvek

      Keresete alátámasztása érdekében a felperes tizenegy jogalapra hivatkozik.

                  1.

                  Az első jogalap azon alapul, hogy a Bizottság tévesen alkalmazta a jogot, és/vagy nyilvánvaló mérlegelési hibát követett el, amikor megállapította, hogy a csoportfinanszírozási mentességre vonatkozó szabályozás (a vitatott intézkedés) az EUMSZ 107. cikk (1) bekezdése értelmében vett, e rendelkezés hatálya alá tartozó gazdasági előnyt nyújt.

                  2.

                  A második jogalap azon alapul, hogy a Bizottság a referencia-rendszernek a „szelektivitás” elemzése céljából való meghatározása során tévesen alkalmazta a jogot, és/vagy nyilvánvaló mérlegelési hibát követett el.

                  3.

                  A harmadik jogalap azon alapul, hogy a Bizottság tévesen alkalmazta a jogot, és/vagy nyilvánvaló mérlegelési hibákat követett el, amikor az általa megállapított referencia-rendszer releváns célkitűzéseit hibásan, illetve hiányosan azonosította, és e célkitűzéseket nem megfelelően értelmezte.

                  4.

                  A negyedik jogalap azon alapul, hogy a Bizottság tévesen alkalmazta a jogot, és/vagy nyilvánvaló mérlegelési hibákat követett el, amikor a vitatott intézkedést az általa megállapított referencia-rendszertől való eltérésnek minősítette.

                  5.

                  Az ötödik jogalap azon alapul, hogy a Bizottság tévesen alkalmazta a jogot, és/vagy nyilvánvaló mérlegelési hibákat követett el, amikor a vitatott intézkedést prima facie szelektívnek minősítette, mivel tévesen állapította meg, hogy az jogi és ténybeli szempontból hasonló helyzetben lévő vállalkozásokat eltérő bánásmódban részesít.

                  6.

                  A hatodik jogalap azon alapul, hogy a Bizottság tévesen alkalmazta a jogot, amikor a vitatott intézkedés szelektivitásának értékelésekor figyelembe vette az (EU) 2016/1164 tanácsi irányelvet, (1) noha e jogszabály csak azon időszak végét követően lépett hatályba, amely során a Bizottság megállapította, hogy a vitatott intézkedés állami támogatásnak minősül.

                  7.

                  A hetedik jogalap azon alapul, hogy a Bizottság a megtámadott határozat meghozatala során az Egyesült Királyság adóztatási szuverenitását megsértve visszaélt hatáskörével.

                  8.

                  A nyolcadik jogalap azon alapul, hogy a Bizottság nyilvánvaló mérlegelési hibákat követett el, amikor megállapította, hogy az állítólagos eltérés nem igazolt azzal kapcsolatosan, hogy a minősített hitelviszonyokból származó nem kereskedési pénzügyi nyereség adóztatása prima facie a Taxation (International and Other Provisions) Act 2010 (a nemzetközi és egyéb rendelkezésekről szóló 2010. évi adótörvény) 371EB. szakaszának („egyesült királyságbeli tevékenységek”) hatálya alá tartozik. Ami a „minősített forrásokra” és a „kamatmegfelelési nyereségre” vonatkozó mentességet illeti, a Bizottság határozata továbbá azért is hibás, mert e mentességek igazolását, illetve azok igazolásának hiányát illetően nem ad semmilyen indokolást.

                  9.

                  A kilencedik jogalap azon alapul, hogy a Bizottság megsértette az EUMSZ 108. cikk (2) bekezdését és az (EU) 2015/1589 rendelet (2) 6. cikkét, továbbá az Alapjogi Charta 41. cikke szerinti megfelelő ügyintézés elvét. Közelebbről a Bizottság az eljárás megindítását elrendelő határozatában nem jelezte, hogy kétségei vannak a nemzetközi és egyéb rendelkezésekről szóló 2010. évi adótörvény 371ID. szakasza szerinti „75%-os mentesség” igazolását illetően, annak érdekében, hogy a csoporton belüli hitelezési tevékenységgel összefüggésben elkerülje a jelentős személyi funkciókkal kapcsolatos elemzés elvégzésével járó gyakorlati nehézségeket, továbbá nem adott megfelelő lehetőséget arra, hogy az érdekelt felek ezzel kapcsolatban kifejthessék észrevételeiket; a Bizottság a vizsgálat során e tekintetben nem kért észrevételeket az érdekelt felektől; és a megtámadott határozatban az érdekelt felek által e tekintetben benyújtott észrevételeket inkább figyelmen kívül hagyta. Következésképpen a megtámadott határozat semmis.

                  10.

                  A tizedik jogalap azon alapul, hogy a Bizottság tévesen alkalmazta a jogot, amikor megállapította, hogy az egyesült királyságbeli társaságoknak a külföldi leányvállalatok nyeresége tekintetében „csak a belföldi eszközöknek és tevékenységeknek betudható mértékben” történő megadóztatása nem korlátozza a letelepedési szabadságot, és hogy a vitatott intézkedésnek nem kell megfelelnie a Szerződésben biztosított szabadságoknak.
                  A megtámadott határozat 2. cikkének megsemmisítése iránti (másodlagos) kérelmének alátámasztására a felperes a következő jogalapra hivatkozik:

                  11.

                  A tizenegyedik jogalap azon alapul, hogy még ha a megtámadott határozat állami támogatási programnak minősül is (amiről nincs szó), a Bizottság tévesen alkalmazta a jogot, amikor megállapította, hogy a támogatás visszatéríttetése nem sérti az uniós jog alapelveit, és amikor a visszatéríttetést arra tekintet nélkül rendelte el, hogy az EKT-k letelepedése és a csoporton belüli, külföldi illetőségű társaságok számára való hitelezési tevékenysége valójában a letelepedési szabadság gyakorlásának, illetve a tőke szabad mozgásának körébe tartozik-e. Közelebbről a jelen ügyben a visszatéríttetés sérti a felperes EUMSZ 49. cikk szerinti letelepedési szabadságát és az EUMSZ 63. cikkben biztosított tőke szabad mozgását. E jogsértésre tekintettel a visszatéríttetésnek a megtámadott határozat 2. cikkében való elrendelését meg kell semmisíteni.

         (1)  A belső piac működését közvetlenül érintő adókikerülési gyakorlatok elleni szabályok megállapításáról szóló, 2016. július 12-i (EU) 2016/1164 tanácsi irányelv (HL 2016. L 193., 1. o.; helyesbítés: HL 2018. L 48., 44. o.).

         (2)  Az Európai Unió működéséről szóló szerződés 108. cikkének alkalmazására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló, 2015. július 13-i (EU) 2015/1589 tanácsi rendelet (HL 2015. L 248., 9. o.).


title: T-766/19. sz. ügy: 2019. november 8-án benyújtott kereset – Just Eat Holding kontra Bizottság

text:
               10.2.2020

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 45/43

      2019. november 8-án benyújtott kereset – Just Eat Holding kontra Bizottság
      (T-766/19. sz. ügy)
      (2020/C 45/40)
      Az eljárás nyelve: angol

         Felek

         Felperes: Just Eat Holding Ltd (London, Egyesült Királyság) (képviselők: M. Whitehouse és P. Halford solicitors)

         Alperes: Európai Bizottság

         Kérelmek

      A felperes azt kéri, hogy a Törvényszék:

                  —

                  semmisítse meg az Egyesült Királyság által a CFC-csoportfinanszírozási mentességgel kapcsolatban végrehajtott SA.44896. számú állami támogatásról szóló, 2019. április 2-i (EU) 2019/1352 bizottsági határozatot (HL 2019. L 216., 1. o.);

                  —

                  másodlagosan semmisítse meg a megtámadott határozat 2. cikkét annyiban, amennyiben az sérti a felperes EUMSZ 49. cikk szerinti letelepedési szabadságát, illetve az EUMSZ 63. cikkben biztosított tőke szabad mozgását; és

                  —

                  kötelezze a Bizottságot a felperes költségeinek viselésére.

         Jogalapok és fontosabb érvek

      Keresete alátámasztása érdekében a felperes tizenegy jogalapra hivatkozik.

                  1.

                  Az első jogalap azon alapul, hogy a Bizottság tévesen alkalmazta a jogot, és/vagy nyilvánvaló mérlegelési hibát követett el, amikor megállapította, hogy a csoportfinanszírozási mentességre vonatkozó szabályozás (a vitatott intézkedés) az EUMSZ 107. cikk (1) bekezdése értelmében vett, e rendelkezés hatálya alá tartozó gazdasági előnyt nyújt.

                  2.

                  A második jogalap azon alapul, hogy a Bizottság a referencia-rendszernek a „szelektivitás” elemzése céljából való meghatározása során tévesen alkalmazta a jogot, és/vagy nyilvánvaló mérlegelési hibát követett el.

                  3.

                  A harmadik jogalap azon alapul, hogy a Bizottság tévesen alkalmazta a jogot, és/vagy nyilvánvaló mérlegelési hibákat követett el, amikor az általa megállapított referencia-rendszer releváns célkitűzéseit hibásan, illetve hiányosan azonosította, és e célkitűzéseket nem megfelelően értelmezte.

                  4.

                  A negyedik jogalap azon alapul, hogy a Bizottság tévesen alkalmazta a jogot, és/vagy nyilvánvaló mérlegelési hibákat követett el, amikor a vitatott intézkedést az általa megállapított referencia-rendszertől való eltérésnek minősítette.

                  5.

                  Az ötödik jogalap azon alapul, hogy a Bizottság tévesen alkalmazta a jogot, és/vagy nyilvánvaló mérlegelési hibákat követett el, amikor a vitatott intézkedést prima facie szelektívnek minősítette, mivel tévesen állapította meg, hogy az jogi és ténybeli szempontból hasonló helyzetben lévő vállalkozásokat eltérő bánásmódban részesít.

                  6.

                  A hatodik jogalap azon alapul, hogy a Bizottság tévesen alkalmazta a jogot, amikor a vitatott intézkedés szelektivitásának értékelésekor figyelembe vette az (EU) 2016/1164 tanácsi irányelvet, (1) noha e jogszabály csak azon időszak végét követően lépett hatályba, amely során a Bizottság megállapította, hogy a vitatott intézkedés állami támogatásnak minősül.

                  7.

                  A hetedik jogalap azon alapul, hogy a Bizottság a megtámadott határozat meghozatala során az Egyesült Királyság adóztatási szuverenitását megsértve visszaélt hatáskörével.

                  8.

                  A nyolcadik jogalap azon alapul, hogy a Bizottság nyilvánvaló mérlegelési hibákat követett el, amikor megállapította, hogy az állítólagos eltérés nem igazolt azzal kapcsolatosan, hogy a minősített hitelviszonyokból származó nem kereskedési pénzügyi nyereség adóztatása prima facie a Taxation (International and Other Provisions) Act 2010 (a nemzetközi és egyéb rendelkezésekről szóló 2010. évi adótörvény) 371EB. szakaszának („egyesült királyságbeli tevékenységek”) hatálya alá tartozik. Ami a „minősített forrásokra” és a „kamatmegfelelési nyereségre” vonatkozó mentességet illeti, a Bizottság határozata továbbá azért is hibás, mert e mentességek igazolását, illetve azok igazolásának hiányát illetően nem ad semmilyen indokolást.

                  9.

                  A kilencedik jogalap azon alapul, hogy a Bizottság megsértette az EUMSZ 108. cikk (2) bekezdését és az (EU) 2015/1589 rendelet (2) 6. cikkét, továbbá az Alapjogi Charta 41. cikke szerinti megfelelő ügyintézés elvét. Közelebbről a Bizottság az eljárás megindítását elrendelő határozatában nem jelezte, hogy kétségei vannak a nemzetközi és egyéb rendelkezésekről szóló 2010. évi adótörvény 371ID. szakasza szerinti „75%-os mentesség” igazolását illetően, annak érdekében, hogy a csoporton belüli hitelezési tevékenységgel összefüggésben elkerülje a jelentős személyi funkciókkal kapcsolatos elemzés elvégzésével járó gyakorlati nehézségeket, továbbá nem adott megfelelő lehetőséget arra, hogy az érdekelt felek ezzel kapcsolatban kifejthessék észrevételeiket; a Bizottság a vizsgálat során e tekintetben nem kért észrevételeket az érdekelt felektől; és a megtámadott határozatban az érdekelt felek által e tekintetben benyújtott észrevételeket inkább figyelmen kívül hagyta. Következésképpen a megtámadott határozat semmis.

                  10.

                  A tizedik jogalap azon alapul, hogy a Bizottság tévesen alkalmazta a jogot, amikor megállapította, hogy az egyesült királyságbeli társaságoknak a külföldi leányvállalatok nyeresége tekintetében „csak a belföldi eszközöknek és tevékenységeknek betudható mértékben” történő megadóztatása nem korlátozza a letelepedési szabadságot, és hogy a vitatott intézkedésnek nem kell megfelelnie a Szerződésben biztosított szabadságoknak.
                  A megtámadott határozat 2. cikkének megsemmisítése iránti (másodlagos) kérelmének alátámasztására a felperes a következő jogalapra hivatkozik:

                  11.

                  A tizenegyedik jogalap azon alapul, hogy még ha a megtámadott határozat állami támogatási programnak minősül is (amiről nincs szó), a Bizottság tévesen alkalmazta a jogot, amikor megállapította, hogy a támogatás visszatéríttetése nem sérti az uniós jog alapelveit, és amikor a visszatéríttetést arra tekintet nélkül rendelte el, hogy az EKT-k letelepedése és a csoporton belüli, külföldi illetőségű társaságok számára való hitelezési tevékenysége valójában a letelepedési szabadság gyakorlásának, illetve a tőke szabad mozgásának körébe tartozik-e. Közelebbről a jelen ügyben a visszatéríttetés sérti a felperes EUMSZ 49. cikk szerinti letelepedési szabadságát és az EUMSZ 63. cikk szerinti tőke szabad mozgását. E jogsértésre tekintettel a visszatéríttetésnek a megtámadott határozat 2. cikkében való elrendelését meg kell semmisíteni.

         (1)  A belső piac működését közvetlenül érintő adókikerülési gyakorlatok elleni szabályok megállapításáról szóló, 2016. július 12-i (EU) 2016/1164 tanácsi irányelv (HL 2016. L 193., 1. o.; helyesbítés: HL 2018. L 48., 44. o.).

         (2)  Az Európai Unió működéséről szóló szerződés 108. cikkének alkalmazására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló, 2015. július 13-i (EU) 2015/1589 tanácsi rendelet (HL 2015. L 248., 9. o.).


title: T-767/19. sz. ügy: 2019. november 8-án benyújtott kereset – Markit Group kontra Bizottság

text:
               10.2.2020

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 45/45

      2019. november 8-án benyújtott kereset – Markit Group kontra Bizottság
      (T-767/19. sz. ügy)
      (2020/C 45/41)
      Az eljárás nyelve: angol

         Felek

         Felperes: Markit Group Ltd (London, Egyesült Királyság) (képviselők: M. Whitehouse és P. Halford solicitors)

         Alperes: Európai Bizottság

         Kérelmek

      A felperes azt kéri, hogy a Törvényszék:

                  —

                  semmisítse meg az Egyesült Királyság által a CFC-csoportfinanszírozási mentességgel kapcsolatban végrehajtott SA.44896. számú állami támogatásról szóló, 2019. április 2-i (EU) 2019/1352 bizottsági határozatot (HL 2019. L 216., 1. o.);

                  —

                  másodlagosan semmisítse meg a megtámadott határozat 2. cikkét annyiban, amennyiben az sérti a felperesnek az EUMSZ 49. cikkben biztosított letelepedési szabadságát; és

                  —

                  kötelezze a Bizottságot a felperes költségeinek viselésére.

         Jogalapok és fontosabb érvek

      Keresete alátámasztása érdekében a felperes tizenegy jogalapra hivatkozik.

                  1.

                  Az első jogalap azon alapul, hogy a Bizottság tévesen alkalmazta a jogot, és/vagy nyilvánvaló mérlegelési hibát követett el, amikor megállapította, hogy a csoportfinanszírozási mentességre vonatkozó szabályozás (a vitatott intézkedés) az EUMSZ 107. cikk (1) bekezdése értelmében vett, e rendelkezés hatálya alá tartozó gazdasági előnyt nyújt.

                  2.

                  A második jogalap azon alapul, hogy a Bizottság a referencia-rendszernek a „szelektivitás” elemzése céljából való meghatározása során tévesen alkalmazta a jogot, és/vagy nyilvánvaló mérlegelési hibát követett el.

                  3.

                  A harmadik jogalap azon alapul, hogy a Bizottság tévesen alkalmazta a jogot, és/vagy nyilvánvaló mérlegelési hibákat követett el, amikor az általa megállapított referencia-rendszer releváns célkitűzéseit hibásan, illetve hiányosan azonosította, és e célkitűzéseket nem megfelelően értelmezte.

                  4.

                  A negyedik jogalap azon alapul, hogy a Bizottság tévesen alkalmazta a jogot, és/vagy nyilvánvaló mérlegelési hibákat követett el, amikor a vitatott intézkedést az általa megállapított referencia-rendszertől való eltérésnek minősítette.

                  5.

                  Az ötödik jogalap azon alapul, hogy a Bizottság tévesen alkalmazta a jogot, és/vagy nyilvánvaló mérlegelési hibákat követett el, amikor a vitatott intézkedést prima facie szelektívnek minősítette, mivel tévesen állapította meg, hogy az jogi és ténybeli szempontból hasonló helyzetben lévő vállalkozásokat eltérő bánásmódban részesít.

                  6.

                  A hatodik jogalap azon alapul, hogy a Bizottság tévesen alkalmazta a jogot, amikor a vitatott intézkedés szelektivitásának értékelésekor figyelembe vette az (EU) 2016/1164 tanácsi irányelvet, (1) noha e jogszabály csak azon időszak végét követően lépett hatályba, amely során a Bizottság megállapította, hogy a vitatott intézkedés állami támogatásnak minősül.

                  7.

                  A hetedik jogalap azon alapul, hogy a Bizottság a megtámadott határozat meghozatala során az Egyesült Királyság adóztatási szuverenitását megsértve visszaélt hatáskörével.

                  8.

                  A nyolcadik jogalap azon alapul, hogy a Bizottság nyilvánvaló mérlegelési hibákat követett el, amikor megállapította, hogy az állítólagos eltérés nem igazolt azzal kapcsolatosan, hogy a minősített hitelviszonyokból származó nem kereskedési pénzügyi nyereség adóztatása prima facie a Taxation (International and Other Provisions) Act 2010 (a nemzetközi és egyéb rendelkezésekről szóló 2010. évi adótörvény) 371EB. szakaszának („egyesült királyságbeli tevékenységek”) hatálya alá tartozik. Ami a „minősített forrásokra” és a „kamatmegfelelési nyereségre” vonatkozó mentességet illeti, a Bizottság határozata továbbá azért is hibás, mert e mentességek igazolását, illetve azok igazolásának hiányát illetően nem ad semmilyen indokolást.

                  9.

                  A kilencedik jogalap azon alapul, hogy a Bizottság megsértette az EUMSZ 108. cikk (2) bekezdését és az (EU) 2015/1589 rendelet (2) 6. cikkét, továbbá az Alapjogi Charta 41. cikke szerinti megfelelő ügyintézés elvét. Közelebbről a Bizottság az eljárás megindítását elrendelő határozatában nem jelezte, hogy kétségei vannak a nemzetközi és egyéb rendelkezésekről szóló 2010. évi adótörvény 371ID. szakasza szerinti „75%-os mentesség” igazolását illetően, annak érdekében, hogy a csoporton belüli hitelezési tevékenységgel összefüggésben elkerülje a jelentős személyi funkciókkal kapcsolatos elemzés elvégzésével járó gyakorlati nehézségeket, továbbá nem adott megfelelő lehetőséget arra, hogy az érdekelt felek ezzel kapcsolatban kifejthessék észrevételeiket; a Bizottság a vizsgálat során e tekintetben nem kért észrevételeket az érdekelt felektől; és a megtámadott határozatban az érdekelt felek által e tekintetben benyújtott észrevételeket inkább figyelmen kívül hagyta. Következésképpen a megtámadott határozat semmis.

                  10.

                  A tizedik jogalap azon alapul, hogy a Bizottság tévesen alkalmazta a jogot, amikor megállapította, hogy az egyesült királyságbeli társaságoknak a külföldi leányvállalatok nyeresége tekintetében „csak a belföldi eszközöknek és tevékenységeknek betudható mértékben” történő megadóztatása nem korlátozza a letelepedési szabadságot, és hogy a vitatott intézkedésnek nem kell megfelelnie a Szerződésben biztosított szabadságoknak.
                  A megtámadott határozat 2. cikkének megsemmisítése iránti (másodlagos) kérelmének alátámasztására a felperes a következő jogalapra hivatkozik:

                  11.

                  A tizenegyedik jogalap azon alapul, hogy még ha a megtámadott határozat állami támogatási programnak minősül is (amiről nincs szó), a Bizottság tévesen alkalmazta a jogot, amikor megállapította, hogy a támogatás visszatéríttetése nem sérti az uniós jog alapelveit, és amikor a visszatéríttetést arra tekintet nélkül rendelte el, hogy az EKT-k letelepedése és a csoporton belüli, külföldi illetőségű társaságok számára való hitelezési tevékenysége valójában a letelepedési szabadság gyakorlásának, illetve a tőke szabad mozgásának körébe tartozik-e. Közelebbről a jelen ügyben a visszatéríttetés sérti a felperes EUMSZ 49. cikk szerinti letelepedési szabadságát és az EUMSZ 63. cikk szerinti tőke szabad mozgását. E jogsértésre tekintettel a visszatéríttetésnek a megtámadott határozat 2. cikkében való elrendelését meg kell semmisíteni.

         (1)  A belső piac működését közvetlenül érintő adókikerülési gyakorlatok elleni szabályok megállapításáról szóló, 2016. július 12-i (EU) 2016/1164 tanácsi irányelv (HL 2016. L 193., 1. o.; helyesbítés: HL 2018. L 48., 44. o.).

         (2)  Az Európai Unió működéséről szóló szerződés 108. cikkének alkalmazására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló, 2015. július 13-i (EU) 2015/1589 tanácsi rendelet (HL 2015. L 248., 9. o.).


title: T-768/19. sz. ügy: 2019. november 8-án benyújtott kereset – Elementis kontra Bizottság

text:
               10.2.2020

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 45/46

      2019. november 8-án benyújtott kereset – Elementis kontra Bizottság
      (T-768/19. sz. ügy)
      (2020/C 45/42)
      Az eljárás nyelve: angol

         Felek

         Felperes: Elementis Holdings Ltd (London, Egyesült Királyság) (képviselők: M. Whitehouse és P. Halford solicitors)

         Alperes: Európai Bizottság

         Kérelmek

      A felperes azt kéri, hogy a Törvényszék:

                  —

                  semmisítse meg az Egyesült Királyság által a CFC-csoportfinanszírozási mentességgel kapcsolatban végrehajtott SA.44896. számú állami támogatásról szóló, 2019. április 2-i (EU) 2019/1352 bizottsági határozatot (HL 2019. L 216., 1. o.);

                  —

                  másodlagosan semmisítse meg a megtámadott határozat 2. cikkét annyiban, amennyiben az sérti a felperesnek az EUMSZ 49. cikkben biztosított letelepedési szabadságát; és

                  —

                  kötelezze a Bizottságot a felperes költségeinek viselésére.

         Jogalapok és fontosabb érvek

      Keresete alátámasztása érdekében a felperes tizenegy jogalapra hivatkozik.

                  1.

                  Az első jogalap azon alapul, hogy a Bizottság tévesen alkalmazta a jogot, és/vagy nyilvánvaló mérlegelési hibát követett el, amikor megállapította, hogy a csoportfinanszírozási mentességre vonatkozó szabályozás (a vitatott intézkedés) az EUMSZ 107. cikk (1) bekezdése értelmében vett, e rendelkezés hatálya alá tartozó gazdasági előnyt nyújt.

                  2.

                  A második jogalap azon alapul, hogy a Bizottság a referencia-rendszernek a „szelektivitás” elemzése céljából való meghatározása során tévesen alkalmazta a jogot, és/vagy nyilvánvaló mérlegelési hibát követett el.

                  3.

                  A harmadik jogalap azon alapul, hogy a Bizottság tévesen alkalmazta a jogot, és/vagy nyilvánvaló mérlegelési hibákat követett el, amikor az általa megállapított referencia-rendszer releváns célkitűzéseit hibásan, illetve hiányosan azonosította, és e célkitűzéseket nem megfelelően értelmezte.

                  4.

                  A negyedik jogalap azon alapul, hogy a Bizottság tévesen alkalmazta a jogot, és/vagy nyilvánvaló mérlegelési hibákat követett el, amikor a vitatott intézkedést az általa megállapított referencia-rendszertől való eltérésnek minősítette.

                  5.

                  Az ötödik jogalap azon alapul, hogy a Bizottság tévesen alkalmazta a jogot, és/vagy nyilvánvaló mérlegelési hibákat követett el, amikor a vitatott intézkedést prima facie szelektívnek minősítette, mivel tévesen állapította meg, hogy az jogi és ténybeli szempontból hasonló helyzetben lévő vállalkozásokat eltérő bánásmódban részesít.

                  6.

                  A hatodik jogalap azon alapul, hogy a Bizottság tévesen alkalmazta a jogot, amikor a vitatott intézkedés szelektivitásának értékelésekor figyelembe vette az (EU) 2016/1164 tanácsi irányelvet, (1) noha e jogszabály csak azon időszak végét követően lépett hatályba, amely során a Bizottság megállapította, hogy a vitatott intézkedés állami támogatásnak minősül.

                  7.

                  A hetedik jogalap azon alapul, hogy a Bizottság a megtámadott határozat meghozatala során az Egyesült Királyság adóztatási szuverenitását megsértve visszaélt hatáskörével.

                  8.

                  A nyolcadik jogalap azon alapul, hogy a Bizottság nyilvánvaló mérlegelési hibákat követett el, amikor megállapította, hogy az állítólagos eltérés nem igazolt azzal kapcsolatosan, hogy a minősített hitelviszonyokból származó nem kereskedési pénzügyi nyereség adóztatása prima facie a Taxation (International and Other Provisions) Act 2010 (a nemzetközi és egyéb rendelkezésekről szóló 2010. évi adótörvény) 371EB. szakaszának („egyesült királyságbeli tevékenységek”) hatálya alá tartozik. Ami a „minősített forrásokra” és a „kamatmegfelelési nyereségre” vonatkozó mentességet illeti, a Bizottság határozata továbbá azért is hibás, mert e mentességek igazolását, illetve azok igazolásának hiányát illetően nem ad semmilyen indokolást.

                  9.

                  A kilencedik jogalap azon alapul, hogy a Bizottság megsértette az EUMSZ 108. cikk (2) bekezdését és az (EU) 2015/1589 rendelet (2) 6. cikkét, továbbá az Alapjogi Charta 41. cikke szerinti megfelelő ügyintézés elvét. Közelebbről a Bizottság az eljárás megindítását elrendelő határozatában nem jelezte, hogy kétségei vannak a nemzetközi és egyéb rendelkezésekről szóló 2010. évi adótörvény 371ID. szakasza szerinti „75%-os mentesség” igazolását illetően, annak érdekében, hogy a csoporton belüli hitelezési tevékenységgel összefüggésben elkerülje a jelentős személyi funkciókkal kapcsolatos elemzés elvégzésével járó gyakorlati nehézségeket, továbbá nem adott megfelelő lehetőséget arra, hogy az érdekelt felek ezzel kapcsolatban kifejthessék észrevételeiket; a Bizottság a vizsgálat során e tekintetben nem kért észrevételeket az érdekelt felektől; és a megtámadott határozatban az érdekelt felek által e tekintetben benyújtott észrevételeket inkább figyelmen kívül hagyta. Következésképpen a megtámadott határozat semmis.

                  10.

                  A tizedik jogalap azon alapul, hogy a Bizottság tévesen alkalmazta a jogot, amikor megállapította, hogy az egyesült királyságbeli társaságoknak a külföldi leányvállalatok nyeresége tekintetében „csak a belföldi eszközöknek és tevékenységeknek betudható mértékben” történő megadóztatása nem korlátozza a letelepedési szabadságot, és hogy a vitatott intézkedésnek nem kell megfelelnie a Szerződésben biztosított szabadságoknak.
                  A megtámadott határozat 2. cikkének megsemmisítése iránti (másodlagos) kérelmének alátámasztására a felperes a következő jogalapra hivatkozik:

                  11.

                  A tizenegyedik jogalap azon alapul, hogy még ha a megtámadott határozat állami támogatási programnak minősül is (amiről nincs szó), a Bizottság tévesen alkalmazta a jogot, amikor megállapította, hogy a támogatás visszatéríttetése nem sérti az uniós jog alapelveit, és amikor a visszatéríttetést arra tekintet nélkül rendelte el, hogy az EKT-k letelepedése és a csoporton belüli, külföldi illetőségű társaságok számára való hitelezési tevékenysége valójában a letelepedési szabadság gyakorlásának, illetve a tőke szabad mozgásának körébe tartozik-e. Közelebbről a jelen ügyben a visszatéríttetés sérti a felperes EUMSZ 49. cikk szerinti letelepedési szabadságát és az EUMSZ 63. cikkben biztosított tőke szabad mozgását. E jogsértésre tekintettel a visszatéríttetésnek a megtámadott határozat 2. cikkében való elrendelését meg kell semmisíteni.

         (1)  A belső piac működését közvetlenül érintő adókikerülési gyakorlatok elleni szabályok megállapításáról szóló, 2016. július 12-i (EU) 2016/1164 tanácsi irányelv (HL 2016. L 193., 1. o.; helyesbítés: HL 2018. L 48., 44. o.).

         (2)  Az Európai Unió működéséről szóló szerződés 108. cikkének alkalmazására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló, 2015. július 13-i (EU) 2015/1589 tanácsi rendelet (HL 2015. L 248., 9. o.).


title: T-769/19. sz. ügy: 2019. november 8-án benyújtott kereset – Informa és társai kontra Bizottság

text:
               10.2.2020

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 45/48

      2019. november 8-án benyújtott kereset – Informa és társai kontra Bizottság
      (T-769/19. sz. ügy)
      (2020/C 45/43)
      Az eljárás nyelve: angol

         Felek

         Felperesek: Informa plc (London, Egyesült Királyság), Maypond Ltd (Dublin, Írország), Tanahol Ltd (Dublin) és Colonygrove Ltd (London) (képviselők: M. Whitehouse és P. Halford solicitors)

         Alperes: Európai Bizottság

         Kérelmek

      A felperesek azt kérik, hogy a Törvényszék:

                  —

                  semmisítse meg az Egyesült Királyság által a CFC-csoportfinanszírozási mentességgel kapcsolatban végrehajtott SA.44896. számú állami támogatásról szóló, 2019. április 2-i (EU) 2019/1352 bizottsági határozatot (HL 2019. L 216., 1. o.);

                  —

                  másodlagosan semmisítse meg a megtámadott határozat 2. cikkét annyiban, amennyiben az sérti a felperesek EUMSZ 49. cikk szerinti letelepedési szabadságát és/vagy az EUMSZ 63. cikkben biztosított tőke szabad mozgását; és

                  —

                  kötelezze a Bizottságot a felperesek költségeinek viselésére.

         Jogalapok és fontosabb érvek

      Keresetük alátámasztása érdekében a felperesek tizenegy jogalapra hivatkoznak.

                  1.

                  Az első jogalap azon alapul, hogy a Bizottság tévesen alkalmazta a jogot, és/vagy nyilvánvaló mérlegelési hibát követett el, amikor megállapította, hogy a csoportfinanszírozási mentességre vonatkozó szabályozás (a vitatott intézkedés) az EUMSZ 107. cikk (1) bekezdése értelmében vett, e rendelkezés hatálya alá tartozó gazdasági előnyt nyújt.

                  2.

                  A második jogalap azon alapul, hogy a Bizottság a referencia-rendszernek a „szelektivitás” elemzése céljából való meghatározása során tévesen alkalmazta a jogot, és/vagy nyilvánvaló mérlegelési hibát követett el.

                  3.

                  A harmadik jogalap azon alapul, hogy a Bizottság tévesen alkalmazta a jogot, és/vagy nyilvánvaló mérlegelési hibákat követett el, amikor az általa megállapított referencia-rendszer releváns célkitűzéseit hibásan, illetve hiányosan azonosította, és e célkitűzéseket nem megfelelően értelmezte.

                  4.

                  A negyedik jogalap azon alapul, hogy a Bizottság tévesen alkalmazta a jogot, és/vagy nyilvánvaló mérlegelési hibákat követett el, amikor a vitatott intézkedést az általa megállapított referencia-rendszertől való eltérésnek minősítette.

                  5.

                  Az ötödik jogalap azon alapul, hogy a Bizottság tévesen alkalmazta a jogot, és/vagy nyilvánvaló mérlegelési hibákat követett el, amikor a vitatott intézkedést prima facie szelektívnek minősítette, mivel tévesen állapította meg, hogy az jogi és ténybeli szempontból hasonló helyzetben lévő vállalkozásokat eltérő bánásmódban részesít.

                  6.

                  A hatodik jogalap azon alapul, hogy a Bizottság tévesen alkalmazta a jogot, amikor a vitatott intézkedés szelektivitásának értékelésekor figyelembe vette az (EU) 2016/1164 tanácsi irányelvet, (1) noha e jogszabály csak azon időszak végét követően lépett hatályba, amely során a Bizottság megállapította, hogy a vitatott intézkedés állami támogatásnak minősül.

                  7.

                  A hetedik jogalap azon alapul, hogy a Bizottság a megtámadott határozat meghozatala során az Egyesült Királyság adóztatási szuverenitását megsértve visszaélt hatáskörével.

                  8.

                  A nyolcadik jogalap azon alapul, hogy a Bizottság nyilvánvaló mérlegelési hibákat követett el, amikor megállapította, hogy az állítólagos eltérés nem igazolt azzal kapcsolatosan, hogy a minősített hitelviszonyokból származó nem kereskedési pénzügyi nyereség adóztatása prima facie a Taxation (International and Other Provisions) Act 2010 (a nemzetközi és egyéb rendelkezésekről szóló 2010. évi adótörvény) 371EB. szakaszának („egyesült királyságbeli tevékenységek”) hatálya alá tartozik. Ami a „minősített forrásokra” és a „kamatmegfelelési nyereségre” vonatkozó mentességet illeti, a Bizottság határozata továbbá azért is hibás, mert e mentességek igazolását, illetve azok igazolásának hiányát illetően nem ad semmilyen indokolást.

                  9.

                  A kilencedik jogalap azon alapul, hogy a Bizottság megsértette az EUMSZ 108. cikk (2) bekezdését és az (EU) 2015/1589 rendelet (2) 6. cikkét, továbbá az Alapjogi Charta 41. cikke szerinti megfelelő ügyintézés elvét. Közelebbről a Bizottság az eljárás megindítását elrendelő határozatában nem jelezte, hogy kétségei vannak a nemzetközi és egyéb rendelkezésekről szóló 2010. évi adótörvény 371ID. szakasza szerinti „75%-os mentesség” igazolását illetően, annak érdekében, hogy a csoporton belüli hitelezési tevékenységgel összefüggésben elkerülje a jelentős személyi funkciókkal kapcsolatos elemzés elvégzésével járó gyakorlati nehézségeket, továbbá nem adott megfelelő lehetőséget arra, hogy az érdekelt felek ezzel kapcsolatban kifejthessék észrevételeiket; a Bizottság a vizsgálat során e tekintetben nem kért észrevételeket az érdekelt felektől; és a megtámadott határozatban az érdekelt felek által e tekintetben benyújtott észrevételeket inkább figyelmen kívül hagyta. Következésképpen a megtámadott határozat semmis.

                  10.

                  A tizedik jogalap azon alapul, hogy a Bizottság tévesen alkalmazta a jogot, amikor megállapította, hogy az egyesült királyságbeli társaságoknak a külföldi leányvállalatok nyeresége tekintetében „csak a belföldi eszközöknek és tevékenységeknek betudható mértékben” történő megadóztatása nem korlátozza a letelepedési szabadságot, és hogy a vitatott intézkedésnek nem kell megfelelnie a Szerződésben biztosított szabadságoknak.
                  A megtámadott határozat 2. cikkének megsemmisítése iránti (másodlagos) kérelmük alátámasztására a felperesek a következő jogalapra hivatkoznak:

                  11.

                  A tizenegyedik jogalap azon alapul, hogy még ha a megtámadott határozat állami támogatási programnak minősül is (amiről nincs szó), a Bizottság tévesen alkalmazta a jogot, amikor megállapította, hogy a támogatás visszatéríttetése nem sérti az uniós jog alapelveit, és amikor a visszatéríttetést arra tekintet nélkül rendelte el, hogy az EKT-k letelepedése és a csoporton belüli, külföldi illetőségű társaságok számára való hitelezési tevékenysége valójában a letelepedési szabadság gyakorlásának, illetve a tőke szabad mozgásának körébe tartozik-e. Közelebbről a jelen ügyben a visszatéríttetés sérti a felperesek EUMSZ 49. cikk szerinti letelepedési szabadságát és az EUMSZ 63. cikkben biztosított tőke szabad mozgását. E jogsértésre tekintettel a visszatéríttetésnek a megtámadott határozat 2. cikkében való elrendelését meg kell semmisíteni.

         (1)  A belső piac működését közvetlenül érintő adókikerülési gyakorlatok elleni szabályok megállapításáról szóló, 2016. július 12-i (EU) 2016/1164 tanácsi irányelv (HL 2016. L 193., 1. o.; helyesbítés: HL 2018. L 48., 44. o.).

         (2)  Az Európai Unió működéséről szóló szerződés 108. cikkének alkalmazására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló, 2015. július 13-i (EU) 2015/1589 tanácsi rendelet (HL 2015. L 248., 9. o.).


title: T-770/19. sz. ügy: 2019. november 8-án benyújtott kereset – Merlin UK Finco 1 és társai kontra Bizottság

text:
               10.2.2020

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 45/50

      2019. november 8-án benyújtott kereset – Merlin UK Finco 1 és társai kontra Bizottság
      (T-770/19. sz. ügy)
      (2020/C 45/44)
      Az eljárás nyelve: angol

         Felek

         Felperesek: Merlin UK Finco 1 Ltd (Poole, Egyesült Királyság), Merlin UK Finco 2 Ltd (Poole), Charcoal Newco 1 Ltd (Poole) és Charcoal Newco 1A Ltd (Poole) (képviselők: M. Whitehouse és P. Halford solicitors)

         Alperes: Európai Bizottság

         Kérelmek

      A felperesek azt kérik, hogy a Törvényszék:

                  —

                  semmisítse meg az Egyesült Királyság által a CFC-csoportfinanszírozási mentességgel kapcsolatban végrehajtott SA.44896. számú állami támogatásról szóló, 2019. április 2-i (EU) 2019/1352 bizottsági határozatot (HL 2019. L 216., 1. o.);

                  —

                  másodlagosan semmisítse meg a megtámadott határozat 2. cikkét annyiban, amennyiben az sérti a felperesek EUMSZ 49. cikk szerinti letelepedési szabadságát, illetve az EUMSZ 63. cikkben biztosított tőke szabad mozgását; és

                  —

                  kötelezze a Bizottságot a felperesek költségeinek viselésére.

         Jogalapok és fontosabb érvek

      Keresetük alátámasztása érdekében a felperesek tizenegy jogalapra hivatkoznak.

                  1.

                  Az első jogalap azon alapul, hogy a Bizottság tévesen alkalmazta a jogot, és/vagy nyilvánvaló mérlegelési hibát követett el, amikor megállapította, hogy a csoportfinanszírozási mentességre vonatkozó szabályozás (a vitatott intézkedés) az EUMSZ 107. cikk (1) bekezdése értelmében vett, e rendelkezés hatálya alá tartozó gazdasági előnyt nyújt.

                  2.

                  A második jogalap azon alapul, hogy a Bizottság a referencia-rendszernek a „szelektivitás” elemzése céljából való meghatározása során tévesen alkalmazta a jogot, és/vagy nyilvánvaló mérlegelési hibát követett el.

                  3.

                  A harmadik jogalap azon alapul, hogy a Bizottság tévesen alkalmazta a jogot, és/vagy nyilvánvaló mérlegelési hibákat követett el, amikor az általa megállapított referencia-rendszer releváns célkitűzéseit hibásan, illetve hiányosan azonosította, és e célkitűzéseket nem megfelelően értelmezte.

                  4.

                  A negyedik jogalap azon alapul, hogy a Bizottság tévesen alkalmazta a jogot, és/vagy nyilvánvaló mérlegelési hibákat követett el, amikor a vitatott intézkedést az általa megállapított referencia-rendszertől való eltérésnek minősítette.

                  5.

                  Az ötödik jogalap azon alapul, hogy a Bizottság tévesen alkalmazta a jogot, és/vagy nyilvánvaló mérlegelési hibákat követett el, amikor a vitatott intézkedést prima facie szelektívnek minősítette, mivel tévesen állapította meg, hogy az jogi és ténybeli szempontból hasonló helyzetben lévő vállalkozásokat eltérő bánásmódban részesít.

                  6.

                  A hatodik jogalap azon alapul, hogy a Bizottság tévesen alkalmazta a jogot, amikor a vitatott intézkedés szelektivitásának értékelésekor figyelembe vette az (EU) 2016/1164 tanácsi irányelvet, (1) noha e jogszabály csak azon időszak végét követően lépett hatályba, amely során a Bizottság megállapította, hogy a vitatott intézkedés állami támogatásnak minősül.

                  7.

                  A hetedik jogalap azon alapul, hogy a Bizottság a megtámadott határozat meghozatala során az Egyesült Királyság adóztatási szuverenitását megsértve visszaélt hatáskörével.

                  8.

                  A nyolcadik jogalap azon alapul, hogy a Bizottság nyilvánvaló mérlegelési hibákat követett el, amikor megállapította, hogy az állítólagos eltérés nem igazolt azzal kapcsolatosan, hogy a minősített hitelviszonyokból származó nem kereskedési pénzügyi nyereség adóztatása prima facie a Taxation (International and Other Provisions) Act 2010 (a nemzetközi és egyéb rendelkezésekről szóló 2010. évi adótörvény) 371EB. szakaszának („egyesült királyságbeli tevékenységek”) hatálya alá tartozik. Ami a „minősített forrásokra” és a „kamatmegfelelési nyereségre” vonatkozó mentességet illeti, a Bizottság határozata továbbá azért is hibás, mert e mentességek igazolását, illetve azok igazolásának hiányát illetően nem ad semmilyen indokolást.

                  9.

                  A kilencedik jogalap azon alapul, hogy a Bizottság megsértette az EUMSZ 108. cikk (2) bekezdését és az (EU) 2015/1589 rendelet (2) 6. cikkét, továbbá az Alapjogi Charta 41. cikke szerinti megfelelő ügyintézés elvét. Közelebbről a Bizottság az eljárás megindítását elrendelő határozatában nem jelezte, hogy kétségei vannak a nemzetközi és egyéb rendelkezésekről szóló 2010. évi adótörvény 371ID. szakasza szerinti „75%-os mentesség” igazolását illetően, annak érdekében, hogy a csoporton belüli hitelezési tevékenységgel összefüggésben elkerülje a jelentős személyi funkciókkal kapcsolatos elemzés elvégzésével járó gyakorlati nehézségeket, továbbá nem adott megfelelő lehetőséget arra, hogy az érdekelt felek ezzel kapcsolatban kifejthessék észrevételeiket; a Bizottság a vizsgálat során e tekintetben nem kért észrevételeket az érdekelt felektől; és a megtámadott határozatban az érdekelt felek által e tekintetben benyújtott észrevételeket inkább figyelmen kívül hagyta. Következésképpen a megtámadott határozat semmis.

                  10.

                  A tizedik jogalap azon alapul, hogy a Bizottság tévesen alkalmazta a jogot, amikor megállapította, hogy az egyesült királyságbeli társaságoknak a külföldi leányvállalatok nyeresége tekintetében „csak a belföldi eszközöknek és tevékenységeknek betudható mértékben” történő megadóztatása nem korlátozza a letelepedési szabadságot, és hogy a vitatott intézkedésnek nem kell megfelelnie a Szerződésben biztosított szabadságoknak.
                  A megtámadott határozat 2. cikkének megsemmisítése iránti (másodlagos) kérelmük alátámasztására a felperesek a következő jogalapra hivatkoznak:

                  11.

                  A tizenegyedik jogalap azon alapul, hogy még ha a megtámadott határozat állami támogatási programnak minősül is (amiről nincs szó), a Bizottság tévesen alkalmazta a jogot, amikor megállapította, hogy a támogatás visszatéríttetése nem sérti az uniós jog alapelveit, és amikor a visszatéríttetést arra tekintet nélkül rendelte el, hogy az EKT-k letelepedése és a csoporton belüli, külföldi illetőségű társaságok számára való hitelezési tevékenysége valójában a letelepedési szabadság gyakorlásának, illetve a tőke szabad mozgásának körébe tartozik-e. Közelebbről a jelen ügyben a visszatéríttetés sérti a felperesek EUMSZ 49. cikk szerinti letelepedési szabadságát és az EUMSZ 63. cikk szerinti tőke szabad mozgását. E jogsértésre tekintettel a visszatéríttetésnek a megtámadott határozat 2. cikkében való elrendelését meg kell semmisíteni.

         (1)  A belső piac működését közvetlenül érintő adókikerülési gyakorlatok elleni szabályok megállapításáról szóló, 2016. július 12-i (EU) 2016/1164 tanácsi irányelv (HL 2016. L 193., 1. o.; helyesbítés: HL 2018. L 48., 44. o.).

         (2)  Az Európai Unió működéséről szóló szerződés 108. cikkének alkalmazására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló, 2015. július 13-i (EU) 2015/1589 tanácsi rendelet (HL 2015. L 248., 9. o.).