A Bíróság március 20.-i ítélete: 1986. # Az Európai Közösségek Bizottsága kontra Holland Királyság. # Tagállami kötelezettségszegés. # 72/85. sz. ügy


title: A Bíróság (negyedik tanács) 2013. december 12-i ítélete. # Ministero dello Sviluppo economico és Autorità per la vigilanza sui contratti pubblici di lavori, servizi e forniture kontra SOA Nazionale Costruttori - Organismo di Attestazione SpA. # Előzetes döntéshozatal iránti kérelem: Consiglio di Stato - Olaszország. # Az EUMSZ 101., EUMSZ 102. és EUMSZ 106. cikk - Közvállalkozások és olyan vállalkozások, amelyeknek a tagállamok különleges vagy kizárólagos jogokat biztosítanak - Általános gazdasági érdekű szolgáltatások működtetésével megbízott vállalkozások - Fogalmak - Olyan szervezetek, amelyek feladata annak ellenőrzése és tanúsítása, hogy az építési munkákat végző vállalkozások tiszteletben tartják-e a törvény által előírt feltételeket - Az EUMSZ 49. cikk - Letelepedés szabadsága - Korlátozás - Igazolás - A szolgáltatások címzettjeinek védelme - A tanúsítási szolgáltatások minősége. # C-327/12. sz. ügy

text:
         A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (negyedik tanács)
      2013. december 12. (
            *1
         )
      „Az EUMSZ 101., EUMSZ 102. és EUMSZ 106. cikk — Közvállalkozások és olyan vállalkozások, amelyeknek a tagállamok különleges vagy kizárólagos jogokat biztosítanak — Általános gazdasági érdekű szolgáltatások működtetésével megbízott vállalkozások — Fogalmak — Olyan szervezetek, amelyek feladata annak ellenőrzése és tanúsítása, hogy az építési munkákat végző vállalkozások tiszteletben tartják‑e a törvény által előírt feltételeket — Az EUMSZ 49. cikk — Letelepedés szabadsága — Korlátozás — Igazolás — A szolgáltatások címzettjeinek védelme — A tanúsítási szolgáltatások minősége”
      A C‑327/12. sz. ügyben,
      az EUMSZ 267. cikk alapján benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában, amelyet a Consiglio di Stato (Olaszország) a Bírósághoz 2012. július 10‑én érkezett, 2012. március 6‑i határozatával terjesztett elő az előtte
      a Ministero dello Sviluppo economico,

      az Autorità per la vigilanza sui contratti pubblici di lavori, servizi e forniture

      és
      az SOA Nazionale Costruttori – Organismo di Attestazione SpA

      között,
      az Associazione nazionale Società Organismi di Attestazione (Unionsoa),

      az SOA CQOP SpA részvételével folyamatban lévő eljárásban,
      A BÍRÓSÁG (negyedik tanács),
      tagjai: L. Bay Larsen tanácselnök, M. Safjan (előadó), C. G. Fernlund, J. Malenovský és A. Prechal bírák,
      főtanácsnok: P. Cruz Villalón,
      hivatalvezető: C. Strömholm tanácsos,
      tekintettel az írásbeli szakaszra és a 2013. május 16‑i tárgyalásra,
      figyelembe véve a következők által előterjesztett észrevételeket:

               —

               az SOA Nazionale Costruttori – Organismo di Attestazione SpA képviseletében S. Cammareri és M. Condinanzi avvocati,

               —

               az Associazione nazionale Società Organismi di Attestazione (Unionsoa) képviseletében A. Cancrini, G. M. Di Paolo és A. Clarizia avvocati,

               —

               az SOA CQOP SpA képviseletében C. De Portu avvocato,

               —

               az olasz kormány képviseletében G. Palmieri, meghatalmazotti minőségben, segítője: L. D’Ascia avvocato dello Stato,

               —

               az Európai Bizottság képviseletében L. Malferrari, I. Rogalski és R. Striani, meghatalmazotti minőségben,

         a főtanácsnok indítványának a 2013. szeptember 5‑i tárgyaláson történt meghallgatását követően,
      meghozta a következő

         Ítéletet

               1

               Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem az EUMSZ 101. cikk, az EUMSZ 102. cikk és az EUMSZ 106. cikk értelmezésére irányul.

               2

               E kérelmet a Ministero dello Sviluppo economico (gazdasági fejlesztési minisztérium; a továbbiakban: Ministero), illetve Autorità per la vigilanza sui contratti pubblici di lavori (az építési beruházásra, a szolgáltatásnyújtásra és az árubeszerzésre irányuló közbeszerzési szerződések felügyeleti hatósága; a továbbiakban: Autorità), valamint az SOA Nazionale Costruttori – Organismo di Attestazione SpA (a továbbiakban: SOA Nazionale Costruttori) között annak tárgyában folyó jogvitában terjesztették elő, hogy a Ministero és az Autorità kimondta a szakmai tevékenységekre irányadó minimumdíjszabás jogszabály által történő hatályon kívül helyezésének alkalmazhatatlanságát a tanúsító szervezetek jogállásával rendelkező társaságok (Società Organismi di Attestazione, a továbbiakban: SOA‑k) által nyújtott szolgáltatások tekintetében.

         Jogi háttér

         Az uniós jog

               3

               Az építési beruházásra, az árubeszerzésre és a szolgáltatásnyújtásra irányuló közbeszerzési szerződések odaítélési eljárásainak összehangolásáról szóló 2004/18/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL L 134., 114. o.; magyar nyelvű különkiadás 6. fejezet, 7. kötet, 132. o.) 52. cikke (1) bekezdésének első albekezdése értelmében:
               „A tagállamok vagy elismert vállalkozók, szállítók és szolgáltatók hivatalos jegyzékeit, vagy közjogi, illetve magánjogi tanúsító szervezetek által végzett tanúsítást vezethetnek be.”

         Az olasz jog

               4

               A 2004/17/EK, valamint a 2004/18/EK irányelv alkalmazásában az építési beruházásra, a szolgáltatásnyújtásra és az árubeszerzésre irányuló közbeszerzési szerződéseket szabályozó törvénykönyvről szóló, 2006. április 12‑i 163. sz. törvényerejű rendelet (a GURI 2006. május 2‑i 100. számának rendes melléklete; a továbbiakban: törvénykönyv) 40. cikke ekképp rendelkezik:
               „(1)   A bármely jogcímen építési beruházásokat végző személyeknek elismeréssel kell rendelkezniük, és ügyelniük kell arra, hogy tevékenységük megfeleljen a minőség, a szakmaiság és a jóhiszemű együttműködés elveinek. Ugyanezen célból az e személyek által alkalmazott termékeket, eljárásokat és a vállalkozáson belüli minőségi rendszereket a hatályos szabályozásnak megfelelően tanúsítani kell.
               (2)   A rendelet [...] szabályozza az elismerés rendszerét valamennyi, bármely jogcímen olyan építési beruházást végző személy tekintetében, amelynek összege meghaladja a 150000 eurót, a beruházások jellegétől és összegétől függően. A rendelet [...] ily módon az elismerési kategóriák időszakos felülvizsgálatát és esetleges új kategóriák bevezetését is lehetővé teszi.
               (3)   Az elismerési rendszert az e tekintetben az Autorità által feljogosított magánjogi tanúsító szervezetek részvételével működik. A tanúsítási tevékenységet az ítéletalkotás függetlensége elvének tiszteletben tartása mellett gyakorolják, minden olyan kereskedelmi vagy pénzügyi érdek hiányát garantálva, amelyek részrehajló vagy hátrányosan megkülönböztető magatartásokhoz vezethetnek. Az építési beruházásokat végző személyek tekintetében végzett tanúsítási tevékenység során az SOA‑k közjogi feladatot látnak el [...]. Amennyiben hamis tanúsítványokat bocsátanak ki, a büntető törvénykönyv 476. és 479. cikkét kell alkalmazni. A tanúsítványok kibocsátását megelőzően az SOA‑k ellenőrzik, hogy a kérelmező vállalkozással szemben megkövetelt valamennyi feltétel teljesül‑e. A tanúsító szervezetek feladata annak tanúsítása, hogy az elismert személyek:

                        a)

                        olyan, az európai előírásoknak megfelelően akkreditált szervezetek által kiállított igazolással rendelkeznek, amely tanúsítja, hogy minőségi rendszerük megfelel az európai előírásoknak [...] és a hatályos nemzeti szabályozásnak [...]. Az akkreditált szervezetek az építési beruházásokat végző vállalkozások vonatkozásában a jelen pontban említett igazolást kötelesek az olasz akkreditációs szervezet hivatalos jegyzékébe felvetetni [...];

                        b)

                        tiszteletben tartják az elismerés területén alkalmazandó [uniós jog] által előírt általános jellegű, műszaki‑szervezeti, illetve gazdasági‑pénzügyi feltételeket. A műszaki‑szervezeti feltételek részét képezik az ajánlatkérők által az építési beruházásokat végző vállalkozások számára kiadott igazolások. [...]

                  (4)   A rendelet különösen a következőket határozza meg:
               […]

                        b)

                        a tanúsító szervezetek engedélyezésének és esetleges megszűnésének azon módozatait és feltételeit, valamint azon szubjektív, szervezeti, pénzügyi és műszaki feltételeket, amelyeknek az említett szervezeteknek meg kell felelniük;

                        c)

                        azon módszereket, amelyek szerint tanúsításra kerül, hogy az elismert személyek a (3) bekezdés a) pontjának megfelelően tanúsított minőségi rendszerrel rendelkeznek, és tiszteletben tartják a (3) bekezdés b) pontjában előírt feltételeket, valamint az említett feltételeknek a mérlegadatok tekintetében történő esetleges éves ellenőrzése módozatait;

                        d)

                        a (3) bekezdés b) pontjában szereplő műszaki‑szervezeti és gazdasági‑pénzügyi feltételeket, a beruházások nagyságára és jellegére vonatkozó intézkedéseket is beleértve […]

                        e)

                        az elismerési tevékenység díjai megállapításának feltételeit, a minimumdíjszabástól való eltérés kizárásának fenntartása mellett;

                        f)

                        az elismerés ellenőrzésének módozatait; az elismerés öt évig érvényes, és az általános feltételek, valamint a rendeletben feltüntetendő strukturális kapacitásra vonatkozó feltételek fennállását három éven belül ellenőrizni kell; a (2) bekezdésben előírt ellenőrzés tárgyát képező általános és különös kategóriáják érvényességét; a feltételek fennállása ellenőrzésének díja a tanúsítás díjával arányos, és nem lépheti túl ezen utóbbi háromötöd részét;

                        fa)

                        azon módozatokat, amelyek a vonatkozó hatáskörök keretében lehetővé teszik a tanúsító szervezetek tevékenységének összehangolt felügyeletét, az e tekintetben már rendelkezésre álló struktúrák és források igénybevételével, anélkül hogy újabb vagy megnövekedett költségek terheljék a költségvetést;

                        g)

                        pénzbeli és tilalmat rögzítő, az engedély visszavonásáig terjedő szankciók az SOA‑k által a tanúsítványok kibocsátása során elkövetett szabálytalanságokért és jogellenes cselekményekért, valamint az Autorità felügyeleti feladataival kapcsolatos tájékoztatás adására és dokumentumok bemutatására irányuló felhívását követően az SOA‑k hallgatása esetén, az arányosság és a kontradiktórius eljárás elvének tiszteletben tartása mellett;

                        ga)

                        a 6. cikk (11) bekezdésében előírt pénzbeli, valamint tilalmat rögzítő, az elismerési tanúsítvány visszavonásáig terjedő szankciókat azon gazdasági szereplők tekintetében, amelyek nem válaszolnak az Autorità által az elismerési rendszer felügyeletére vonatkozó hatáskörében tett, tájékoztatás adására és dokumentumok bemutatására irányuló felhívásra, illetve amelyek nem valós információkat vagy dokumentumokat szolgáltatnak;

                        h)

                        tartományi alapon olyan jegyzékek összeállítását, amelyek a (3) bekezdés szerinti elismeréssel rendelkeznek; e jegyzékeket az Autorità állítja össze és tárolja, és az Osservatorión keresztül biztosítja azok nyilvánosságát.

                  […]
               (6)   A rendelet meghatározza azokat a különös gazdasági‑pénzügyi és műszaki‑szervezeti feltételeket, amelyeknek valamely építési koncesszió azon pályázóinak meg kell felelniük, amelyek az építési munkákat nem saját vállalkozási szervezetükkel kívánják elvégezni.
               [...]
               (9a)   Az SOA‑k felelősek a tanúsítványok kibocsátásához felhasznált dokumentumok és iratok megőrzéséért, a tanúsítási tevékenység megszűnését követően is. Az SOA‑k kötelesek hozzáférést biztosítani az említett dokumentumokhoz és iratokhoz a rendeletben megjelölt személyek számára, ideértve a tanúsítási tevékenység gyakorlására vonatkozó engedélye felfüggesztésének vagy visszavonásának esetét is; kötelezettségszegés esetén a 6. cikk (11) bekezdésében előírt pénzbeli közigazgatási szankciókat kell alkalmazni. Az SOA‑k az első mondatban említett dokumentumokat és iratokat tíz éven vagy a rendeletben előírt időtartamon keresztül kötelesek megőrizni […].
               (9b)   Az SOA‑k kötelesek az Autoritàt tájékoztatni a valamely vállalkozás tekintetében a megkövetelt feltételek fennállására irányuló vizsgálat megkezdéséről és ennek eredményéről. Az SOA‑k kötelesek megállapítani az elismerési tanúsítvány érvénytelenségét, amennyiben megállapítják, hogy azt úgy bocsátották ki, hogy az említett feltételek nem teljesültek, illetve már nem álltak fenn; kötelezettségszegés esetén az Autorità megállapítja az SOA tanúsítási tevékenysége gyakorlására vonatkozó engedélyének érvénytelenségét.
               (9c)   Ha az elismerés tekintetében nem valós nyilatkozatot tesznek, vagy nem valós dokumentumokat nyújtanak be, az SOA‑k jelzik ezeket az Autoritànak, amely – amennyiben úgy ítéli meg, hogy szándékosságról vagy súlyos gondatlanságról van szó – a valótlan nyilatkozat vagy a valótlan dokumentumok tárgyát alkotó tények jelentőségére figyelemmel ezt számítógépes nyilvántartásba veszi [...] a közbeszerzési eljárásokból és az alvállalkozói megbízásokból egyéves időszakra történő kizárás céljából, […] amely időszak elteltekor törlik a nyilvántartásba vételt, illetve az mindenesetre hatályát veszti.”

               5

               A módosításokat követően a 2006. augusztus 4‑i 248. sz. törvénnyel (a GURI rendes mellékletének 2006. augusztus 11‑i 186. száma) törvénnyé alakított, a gazdasági és szociális fellendülés, a közkiadások korlátozása és ésszerűsítése, valamint a bevételekkel és az adóelkerülés elleni küzdelemmel kapcsolatos beavatkozások érdekében szükséges sürgős rendelkezésekről szóló, 2006. július 4‑i 223. sz. rendelettörvény (a GURI 2006. július 4‑i 153. száma; a továbbiakban: 223/2006 rendelettörvény) 2. cikke (1) bekezdésének a) pontja hatályon kívül helyezte a rögzített vagy minimumdíjszabások alkalmazásának kötelezettségét előíró rendelkezéseket a „szabad szakmai és szellemi tevékenységet illetően”.

               6

               A 163. sz. törvényerejű rendelet végrehajtásáról és alkalmazásáról szóló, a 2000. január 25‑i 34. sz. köztársasági elnöki rendeletet hatályon kívül helyező 2010. október 5‑i 207. sz. köztársasági elnöki rendelet (a GURI rendes mellékletének 2010. december 10‑i 288. száma; a továbbiakban 207/2010 elnöki rendelet) 60. cikkének (2)–(4) bekezdése előírja:
               „(2)   Az elismerés kötelező minden olyan személy tekintetében, aki valamely ajánlatkérő által megbízva 150 000 eurónál nagyobb összegű építési beruházásokat végez.
               (3)   […] a jelen címnek megfelelően kibocsátott elismerési tanúsítvány szükséges és elégséges feltételnek minősül annak igazolásához, hogy teljesülnek az építési beruházások odaítélésének a műszaki és pénzügyi kapacitás tekintetében előírt követelményei.
               (4)   Az ajánlatkérők nem kérhetik az ajánlattevőktől, hogy a jelen fejezetben előírtaktól eltérő módon, eljárás szerint és feltételek mellett igazolják alkalmasságukat […]”

               7

               A 207/2010 rendelet 68. cikke előírja:
               „(1)   Az alkalmasság tanúsításának tevékenységét az SOA‑k [...] az Autorità engedélyével gyakorolhatják.
               (2)   Az SOA engedély iránti kérelméhez a következő iratokat kell csatolni:

                        a)

                        a társaság alapító okirata és alapszabálya;

                        b)

                        a részvényesek jegyzéke, valamint a vállalkozások közötti esetleges ellenőrzésre vagy kapcsolódásra vonatkozó nyilatkozat;

                        c)

                        az SOA szervezeti felépítése, az ebben résztvevők életrajzát is beleértve;

                        d)

                        a jogi képviselőnek a hatályos jogszabályokban előírt módon és formában tett, arra vonatkozó nyilatkozata, hogy az SOA, vezető tisztségviselői, jogi képviselői vagy igazgatói tekintetében nem állnak fenn a 64. cikk (6) bekezdésében említett helyzetek [...];

                        e)

                        a vezető tisztségviselők, jogi képviselők, műszaki igazgatók, valamint a 67. cikk (2) bekezdése szerinti személyzet erkölcsi bizonyítványai;

                        f)

                        az azon eljárások leírását tartalmazó irat, amelyeket az Autorità által megállapított rendelkezéseknek értelmében a tanúsítási tevékenység során alkalmazni fognak;

                        g)

                        az azon kockázat fedezésére engedéllyel rendelkező biztosítóval kötött biztosítás, amelyre a biztosítási kötelezettség vonatkozik a gyakorolt tevékenységből eredő felelősség fedezetére, amelynek maximális összege legalább a várható forgalom hatszorosa.

                  [...]”

               8

               A 207/2010. sz. rendelet 70. cikke következőképpen rendelkezik:
               „(1)   Tevékenységük gyakorlása során az SOA‑k kötelesek:

                        a)

                        gondossággal, tisztességesen és átlátható módon eljárni, a törvénykönyv 2. cikkében szereplő elvek tiszteletben tartása mellett;

                        b)

                        megszerezni a szükséges információkat az elismerendő személyektől, és oly módon eljárni, hogy biztosított legyen a megfelelő információ;

                        c)

                        oly módon eljárni, hogy biztosítva legyen a pártatlanság és az egyenlő bánásmód;

                        d)

                        biztosítani és fenntartani a törvénykönyv és a jelen cím rendelkezései által megkövetelt függetlenséget;

                        e)

                        a hatékonyság és a tisztességesség biztosítására alkalmas erőforrásokkal és eljárásokkal rendelkezni, a belső ellenőrzést is beleértve;

                        f)

                        ellenőrizni az azon személyek által benyújtott […] nyilatkozatok, igazolások és dokumentumok valóságosságát és tartalmát, amelyek számára a tanúsítványt ki kell bocsátani, valamint a 78. cikkben előírt feltételek fennállását;

                        g)

                        kibocsátani az elismerési tanúsítványt a vállalkozás által benyújtott, az f) pontnak megfelelően ellenőrzött dokumentumoknak megfelelően.

                  (2)   Az elismerés értékelésére és ellenőrzésére irányuló tevékenységük keretében az SOA‑k olyan gazdasági‑pénzügyi jellegű adatokat szereznek be, mint például a vállalkozások mérlegei, szervezeti változásaikra és jogi jellegük átalakulására vonatkozó információk, a kereskedelmi, ipari és kézműves kamara adatbázisában szereplő adatokat is beleértve.
               (3)   Intézményi feladataik végrehajtása céljából az SOA‑k nem vehetik igénybe saját szervezetükön kívül álló, harmadik személyek által nyújtott szolgáltatásokat. Az SOA‑k mindenesetre felelősek valamennyi, közvetlenül vagy közvetve a nevükben és javukra gyakorolt tevékenységért.
               (4)   Valamennyi elismerési tanúsítvány vagy annak megújítása, valamint minden kiegészítő felülvizsgálati vagy módosítási tevékenység díjköteles azon összeg egésze, és azon általános vagy különös csoportok száma alapján, amelyek tekintetében az elismerést kérik, a C. melléklet I. részében foglalt számítási képlet alapján. Az állandó csoportok tekintetében bármely tevékenységgel kapcsolatban az SOA által követelhető összeg ötven százalékkal csökken; azon vállalkozásokat illetően pedig, amelyek a II. osztályozási csoportra vonatkozó közbeszerzési eljárások tekintetében szereztek elismerést, az SOA valamennyi tevékenységére vonatkozó díj húsz százalékkal csökken.
               (5)   A (4) bekezdés szerint megállapított összegek a nyújtott szolgáltatások díjminimumát rögzítik. A fizetendő összeg nem haladhatja meg a (4) bekezdés szerinti feltételek alapján megállapított díj kétszeresét. Az ezzel ellentétes megállapodás semmis. Az ellenértéket teljes egészében ki kell fizetni a tanúsítvány kiadása, felülvizsgálata vagy módosítása előtt; a hat hónapot meg nem haladó késedelem elfogadható, amennyiben a kibocsátás időpontjában az SOA számára rendelkezésre bocsátottak egy folyószámlára vonatkozó beszedési megbízást az összeg egésze tekintetében, és ezt közölték az SOA‑val.
               (6)   Az SOA‑k a tanúsítványokat a kibocsátásuktól számított tizenöt napon belül a 8. cikk (7) bekezdésében előírt módon megküldik az Autoritànak.
               (7)   Az SOA‑k tíz napon belül tájékoztatják az Autoritàt a vállalkozással szemben megkövetelt feltételek ellenőrzésére irányuló eljárás megindításáról és ennek eredményéről a törvénykönyv 40. cikke (9b) bekezdésének megfelelően.”

         Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés

               9

               2010. szeptember 20‑i határozataikban a Ministero és az Autorità megállapították, hogy a szakmai tevékenységekre irányadó kötelező minimumdíjszabás hatályon kívül helyezéséről szóló 223/2006. sz. rendelettörvény 2. cikke nem alkalmazandó az SOA‑k által nyújtott szolgáltatásokra, és úgy határoztak, hogy nem adnak helyt az SOA Nazionale Costruttori azon szándékának, hogy a vállalkozásoknak engedményeket adjanak az elismerési tanúsítvány kibocsátásáért fizetett összegek tekintetében.

               10

               Az SOA Nazionale Costruttori az említett határozatok megsemmisítése iránti keresetet nyújtott be a Tribunale amministrativo regionale per il Lazióhoz.

               11

               2011. június 1‑jei ítéletében az említett bíróság helyt adott az SOA Nazionale Costruttori keresetének.

               12

               A Ministero és az Autorità fellebbezést nyújtottak be a hivatkozott ítélettel szemben a Consiglio di Statóhoz.

               13

               A kérdést előterjesztő bíróság szerint a 223/2006. sz. rendelettörvény 2. cikke (1) bekezdésének a) pontjában a „szellemi” tevékenységekre történő utalás nem vonatkozhat az SOA‑k tevékenységére, mivel ezek a „tanúsítás közfeladatát” végzik. E feladat lényege ugyanis az annak igazolása tekintetében szükséges és elégséges feltételnek minősülő elismerési tanúsítvány kibocsátása, hogy egy vállalkozás megfelel az építési beruházások végzésének odaítélése céljából a technikai és pénzügyi kapacitás vonatkozásában támasztott feltételeknek.

               14

               Ezenfelül az SOA‑k tevékenysége kizárólagos jellegű, mivel nem gyakorolhatnak más tevékenységet, és nem rendelkeznek önálló jelleggel, mivel jogszabályok és az Autorità felügyelete alá tartoznak.

               15

               Következésképpen a kérdést előterjesztő bíróság úgy ítéli meg, hogy a minimumdíjszabásnak a 223/2006 rendelettörvény által előírt hatályon kívül helyezése nem alkalmazandó az SOA‑k tevékenysége vonatkozásában rögzített díjakra.

               16

               Mindazonáltal az említett bíróság kétségeit fejezi ki a tekintetben, hogy az SOA‑k tanúsítási tevékenységét illetően releváns nemzeti rendelkezések összeegyeztethetők‑e az uniós szabályozással.

               17

               E bíróság elsősorban arra keresi a választ, hogy az EUM‑szerződésnek a versenyre és a letelepedés szabadságára vonatkozó rendelkezései értelmében az SOA‑k közhatalom gyakorlásában vesznek‑e részt, és hogy a minimumdíjszabásra vonatkozó nemzeti szabályozás összeegyeztethető‑e az említett rendelkezésekkel.

               18

               E körülményekre tekintettel a Consiglio di Stato elhatározta az eljárás felfüggesztését, és a következő kérdést terjesztette a Bíróság elé előzetes döntéshozatalra:
               „Ellentétes‑e az [uniós] versenyjogi elvekkel és az EUMSZ 101., EUMSZ 102. és EUMSZ 106. cikk[el] a [2000. január 25‑i 34/2000. sz. és a [207/2010. sz. ] elnöki rendeletekben előírt díjszabásnak a [SOA‑k] tanúsítási tevékenységére történő alkalmazása?”

         Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésről

         Az elfogadhatóságról

               19

               Az Associazione nazionale Società Organismi di Attestazione (a továbbiakban: Unionsoa) azt állítja, hogy az előzetes döntéshozatal iránti kérelem elfogadhatatlan azon az alapon, hogy nem releváns az alapjogvita kimenetele szempontjából, mivel a kérdést előterjesztő bíróság már megállapította, hogy az SOA‑k díjszabására vonatkozó nemzeti szabályozás igazolva van.

               20

               E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy a Bíróság állandó ítélkezési gyakorlata szerint a nemzeti bíróság által saját felelősségére meghatározott jogszabályi és ténybeli háttér alapján az uniós jog értelmezésére vonatkozóan előterjesztett kérdések releváns voltát vélelmezni kell (lásd a C‑651/11. sz. X‑ügyben 2013. május 30‑án hozott ítélet 20. pontját, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).

               21

               A nemzeti bíróságok által előterjesztett előzetes döntéshozatal iránti kérelem Bíróság általi elutasítása csak abban az esetben lehetséges, amennyiben nyilvánvaló, hogy az uniós jog kért értelmezése nem függ össze az alapeljárás tényállásával vagy tárgyával, illetve ha a szóban forgó probléma hipotetikus jellegű, és a Bíróság nem rendelkezik azon ténybeli és jogi elemek ismeretével, amelyek szükségesek ahhoz, hogy a feltett kérdéseket hasznosan megválaszolja (lásd a fent hivatkozott X‑ügyben hozott ítélet 21. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).

               22

               Márpedig meg kell állapítani, hogy a jelen ügyben a Bíróság elé benyújtott ügyiratokból nem nyilvánvaló, hogy az uniós jognak a nemzeti bíróság által kért értelmezése ne függene össze az alapeljárás tárgyával, vagy hogy a kérdést előterjesztő bíróság által felvetett kérdés hipotetikus jellegű lenne.

               23

               A kérdést előterjesztő bíróság ugyanis – amelyhez a Tribunale amministrativo regionale per il Lazio ítéletének megváltoztatása iránti kérelmet nyújtottak be, amely ítélet megállapította az SOA‑k tanúsítási tevékenységével kapcsolatos minimumdíjszabástól való eltérés lehetőségét – úgy ítéli meg, hogy az alapjogvita megoldása attól a kérdéstől függ, hogy az uniós versenyjoggal ellentétes‑e az olyan nemzeti szabályozás, amely az SOA‑k számára minimumdíjszabási rendszert ír elő az általuk nyújtott szolgáltatások tekintetében. Következésképpen az említett díjakra vonatkozó nemzeti szabályozás értékelését a kérdést előterjesztő bíróság még nem végezte el végleges jelleggel.

               24

               Ilyen körülmények között válaszolni kell a Consiglio di Stato által előterjesztett kérdésre.

         Az ügy érdeméről

               25

               A kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra keresi a választ, hogy a Szerződésnek a versenyre és a letelepedés szabadságára vonatkozó rendelkezéseit úgy kell‑e értelmezni, hogy azokkal ellentétes az olyan nemzeti szabályozás, mint az alapügyben szereplő, amely az SOA‑k számára minimumdíjszabási rendszert ír elő az építési beruházásokra irányuló közbeszerzési eljárásokban részt venni kívánó vállalkozások számára nyújtott tanúsítási szolgáltatások tekintetében.

         Az uniós versenyjogról

               26

               Ahhoz, hogy választ lehessen adni e kérdésre, először is azt kell megvizsgálni, hogy az SOA‑k tanúsítási tevékenységük keretében az EUMSZ 101. cikk, az EUMSZ 102. cikk és az EUMSZ 106. cikk értelmében vett „vállalkozásoknak” tekinthetők‑e.

               27

               E tekintetben a Bíróság állandó ítélkezési gyakorlatából az következik, hogy az uniós versenyjogi rendelkezések alkalmazása tekintetében vállalkozásnak minősül minden gazdasági tevékenységet folytató szervezet, jogállásától és finanszírozásának módjától függetlenül (lásd a C-41/90. sz., Höfner és Elser ügyben 1991. április 23-án hozott ítélet [EBHT 1991., I-1979. o.] 21. pontját). Minden olyan tevékenység gazdasági tevékenységnek minősül, amely áruk vagy szolgáltatások adott piacon történő kínálatával jár (lásd a C-475/99. sz. Ambulanz Glöckner ügyben 2001. október 25-én hozott ítélet [EBHT 2001., I-8089. o.] 19. pontját). Ugyanakkor a közhatalmi jogkörök gyakorlásával kapcsolatos tevékenységek nem rendelkeznek olyan gazdasági jelleggel, amely indokolná a Szerződés versenyre vonatkozó szabályainak alkalmazását (lásd a C‑138/11. sz., Compass‑Datenbank ügyben 2012. július 12‑én hozott ítélet 36. pontját).

               28

               A jelen ügyben az olasz jogalkotó a 2004/18 irányelv 52. cikke (1) bekezdésének végrehajtásaként magánjogi szervezetek, nevezetesen az SOA‑k által működtetett tanúsítási rendszert vezetett be. Az SOA‑k üzleti alapon működő vállalkozások, amelyek feladata tanúsítási szolgáltatások nyújtása, mivel a megfelelő tanúsítvány megszerzése szükséges feltétele annak, hogy az érdekelt személyek részt vehessenek az építési beruházásokra irányuló közbeszerzési eljárásokban a nemzeti szabályozás által előírt feltételek mellett.

               29

               Márpedig az SOA‑k tevékenysége gazdasági jellegű tevékenység. Ezek ugyanis díjazás ellenében bocsátanak ki tanúsítványokat, és kizárólag a valós piaci kereslet alapján. Ezenfelül viselik az e tevékenység gyakorlásághoz kapcsolódó pénzügyi kockázatokat (lásd ebben az értelemben a C-35/96. sz., Bizottság kontra Olaszország ügyben 1998. június 18-án hozott ítélet [EBHT 1998., I-3851. o.] 37. pontját).

               30

               A nemzeti szabályozás különösen azt írja elő, hogy az SOA‑k ellenőrzik az elismerendő vállalkozások műszaki és pénzügyi kapacitását, az azon személyek által benyújtott nyilatkozatok, igazolások és dokumentumok valóságosságát és tartalmát, amelyek számára a tanúsítványt ki kell bocsátani, valamint a pályázó vagy ajánlattevő személyes helyzetére vonatkozó feltételek fenntartását.

               31

               Ezen ellenőrzés keretében az SOA‑k kötelesek a megfelelő információkat közölni az Autoritàval, amely a tanúsítási tevékenység szabályszerűségét ellenőrzi, és szankciók szabhatók ki e vállalkozásokkal szemben abban az esetben, ha megsértik a hatályos nemzeti szabályozás által előírt kötelezettségeiket.

               32

               A C-113/07. P. sz., SELEX Sistemi Integrati kontra Bizottság ügyben hozott ítélet (EBHT 2009., I-2207. o.; 76. pont) alapjául szolgáló ügytől eltérően az SOA‑k nem szabványosítási feladatot végeznek. E vállalkozások nem rendelkeznek semmiféle, a közhatalmi jogkörök gyakorlásához kapcsolódó döntéshozatali hatáskörrel.

               33

               Amint az a jelen ügy irataiból is kitűnik, a tanúsítási tevékenységet folytató vállalkozások, nevezetesen az SOA‑k, amint azt a főtanácsnok is megállapította indítványának 57. pontjában, verseny keretében végzik tevékenységüket.

               34

               Az építési beruházásokra irányuló közbeszerzési eljárásokban részt venni kívánó vállalkozásokat a törvény nem kötelezi arra, hogy valamely meghatározott SOA szolgáltatásait vegyék igénybe.

               35

               E körülményekre figyelemmel meg kell állapítani, hogy – hasonlóképpen ahhoz, hogy a Bíróság vállalkozásnak tekintette az olyan gépjárműgyártót, amely a gépjárművek tanúsításának piacán folytatott tevékenységet a nyilvántartásba vételhez szükséges megfelelőségi tanúsítványok kibocsátásával (a 226/84. sz., British Leyland kontra Bizottság ügyben 1986. november 11-én hozott ítélet [EBHT 1986., 3263. o.]) – az SOA‑kat tanúsítási tevékenységük keretében az EUMSZ 101. cikk, az EUMSZ 102. cikk és az EUMSZ 106. cikk értelmében vett „vállalkozásoknak” kell tekinteni.

               36

               Másodsorban azt kell megvizsgálni, hogy az EUMSZ 101. cikk és az EUMSZ 102. cikk alkalmazható‑e az alapügyben szereplőhöz hasonló helyzetben, amelyben a minimumdíjszabást a tanúsítási szolgáltatások tekintetében az állam határozza meg.

               37

               E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy a Bíróság állandó ítélkezési gyakorlatából az következik, hogy az EUMSZ 101. cikk és az EUMSZ 102. cikk, noha csakis a vállalkozások tevékenységét érintik, és nem vonatkoznak a tagállamoktól származó törvényi vagy rendeleti intézkedésekre, ezen cikkek – az EUSZ 4. cikk (3) bekezdésével együttesen értelmezve, amely az Európai Unió és a tagállamok közötti együttműködési kötelezettséget rögzíti – kötelezik a tagállamokat arra, hogy ne hozzanak vagy ne tartsanak hatályban olyan – akár törvényi, akár pedig rendeleti – intézkedéseket, amelyek alkalmasak arra, hogy a vállalkozásokra vonatkozó versenyszabályok hatékony érvényesülését gátolják (lásd a C-94/04. és C-202/04. sz., Cipolla és társai egyesített ügyekben 2006. december 5-én hozott ítélet [EBHT 2006., I-11421. o.] 46. pontját, valamint a C-393/08. sz. Sbarigia-ügyben 2010. július 1-jén hozott ítélet [EBHT 2010., I-6337. o.] 31. pontját).

               38

               Az EUSZ 4. cikk (3) bekezdésével együttesen értelmezett EUMSZ 101. cikket, illetve EUMSZ 102. cikket sérti, ha valamely tagállam előírja vagy előnyben részesíti az EUMSZ 101. cikkel ellentétes megállapodások kötését, vagy az ilyen megállapodások hatását erősíti, vagy ha megszünteti a saját szabályozásának állami jellegét azáltal, hogy a gazdasági jellegű beavatkozásokkal kapcsolatos döntések meghozatalának felelősségét piaci magánszereplőkre ruházza, illetve előnyben részesíti az erőfölénnyel való visszaélést (lásd ebben az értelemben a fent hivatkozott Cipolla és társai egyesített ügyekben hozott ítélet 47. pontját).

               39

               A Bíróság rendelkezésére álló egyetlen irat sem teszi lehetővé annak megállapítását, hogy az alapügyben vitatott nemzeti szabályozás ilyen hatásokat keltene. Ezenfelül nyilvánvaló, hogy a szóban forgó tagállam a gazdasági jellegű beavatkozásokkal kapcsolatos döntések meghozatalának felelősségét nem ruházza piaci magánszereplőkre.

               40

               E körülményekre figyelemmel harmadsorban azt kell megvizsgálni, hogy a jelen ügyben alkalmazható‑e az EUMSZ 106. cikk, amelynek (1) bekezdése, amely megtiltja a tagállamoknak, hogy az olyan vállalkozások esetében, amelyeknek különleges vagy kizárólagos jogokat biztosítanak, a Szerződések szabályaival, különösen pedig az EUMSZ 101. cikk és EUMSZ 102. cikk szabályaival ellentétes intézkedéseket fogadjanak el vagy tartsanak fenn.

               41

               Valamely állami intézkedés akkor minősíthető az EUMSZ 106. cikk (1) bekezdése értelmében vett különleges vagy kizárólagos jogokat biztosító intézkedésnek, ha az a vállalkozások egy korlátozott csoportjának védelmet nyújt, és alkalmas arra, hogy lényegileg befolyásolja azt, hogy más vállalkozások az érintett tevékenységet ugyanazon a területen lényegében egyenlő feltételekkel végezhessék (lásd a fent hivatkozott Ambulanz Glöckner ügyben hozott ítélet 24. pontját).

               42

               A jelen ügyben az a tény, hogy a tanúsításhoz kapcsolódó feladatokat az SOA‑kra, és kizárólag rájuk bízták, nem minősíthető az SOA‑kra különleges vagy kizárólagos jogot ruházó intézkedésnek. Ugyanis valamennyi SOA ugyanazon jogokkal és ugyanazon jogkörrel rendelkezik a tanúsítási szolgáltatások releváns piacán, mivel semmiféle versenyelőnyt nem biztosítottak egyes, e piacon tevékenységet végző vállalkozások javára és az ugyanezen szolgáltatásokat nyújtó más vállalkozások hátrányára. Ezenfelül úgy tűnik, hogy az új SOA‑k létesítésének engedélyezése nem korlátozott számú szervezetek számára van fenntartva, ezen engedélyt ugyanis minden olyan szervezet megkapja, amely megfelel a jelen ítélet 7. pontjában említett feltételeknek.

               43

               Következésképpen az SOA‑kat nem lehet olyan vállalkozásoknak tekinteni, mint amelyeket az érintett tagállam az EUMSZ 106. cikk (1) bekezdésének értelmében vett különleges vagy kizárólagos jogokkal ruházott fel.

               44

               A fenti megfontolásokra figyelemmel meg kell állapítani, hogy az EUMSZ 101. cikket, az EUMSZ 102. cikket és az EUMSZ 106. cikket úgy kell értelmezni, hogy azokkal nem ellentétes az olyan nemzeti szabályozás, mint az alapügyben szereplő szabályozás, amely az SOA‑k számára minimumdíj‑szabási rendszert ír elő az építési beruházásokra irányuló közbeszerzési eljárásokban részt venni kívánó vállalkozások számára nyújtott tanúsítási szolgáltatások tekintetében.

         A letelepedés szabadságáról

               45

               Emlékeztetni kell arra, hogy az EUMSZ 49. cikk tiltja a letelepedés szabadságának korlátozását. E rendelkezés tilt minden olyan nemzeti rendelkezést, amely alkalmas arra, hogy megzavarja vagy kevésbé vonzóvá tegye a Szerződés által biztosított letelepedési szabadságnak az Unió polgárai általi gyakorlását. A korlátozás fogalma magában foglalja a tagállam által elfogadott olyan intézkedéseket, amelyek – bár megkülönböztetés nélkül alkalmazandók – befolyásolják a más tagállamok vállalkozásainak piacra jutását, és így akadályozzák a Közösségen belüli kereskedelmet (lásd a C-518/06. sz. Bizottság kontra Olaszország 2009. április 28-án ügyben hozott ítélet [EBHT 2009., I-3491. o.] 63. és 64. pontját, valamint a C‑577/11. sz. DKV Belgium ügyben 2013. március 7‑én hozott ítélet 31–33. pontját).

               46

               A jelen ügyben a Bíróság elé terjesztett iratokból kiderül, hogy az alapeljárás valamennyi körülménye egyetlen tagállamon, nevezetesen az Olasz Köztársaságon belülre korlátozódik. Ezért előzetesen meg kell vizsgálni, hogy a Bíróságnak van‑e hatásköre a jelen ügyben a Szerződésnek a letelepedés szabadságára vonatkozó rendelkezése, tehát az EUMSZ 49. cikk alapján határozni (a C-384/08. sz. Attanasio Group ügyben 2010. március 11-én hozott ítélet [EBHT 2010., I-2055. o.] 22. pontja).

               47

               Ugyanis az alapeljárásban szereplőhöz hasonló nemzeti szabályozás, amely megkülönböztetés nélkül alkalmazandó az olasz állampolgárokra és más tagállamok állampolgáraira, főszabály szerint csak annyiban tartozhat a Szerződésben biztosított alapvető szabadságokra vonatkozó rendelkezések hatálya alá, amennyiben a tagállamok közötti kereskedelmet érintő helyzetekre alkalmazandó (lásd a fent hivatkozott Attanasio Group ügyben hozott ítélet 23. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).

               48

               Mindazonáltal a jelen ügyben semmiképpen nem zárható ki, hogy az Olasz Köztársaságon kívüli tagállamokban letelepedett vállalkozások érdeklődjenek az e tagállamon belüli tanúsítási tevékenység gyakorlása iránt (lásd ebben az értelemben a fent hivatkozott Attanasio Group ügyben hozott ítélet 24. pontját).

               49

               Egyébiránt még olyan helyzetben is, amelyben valamennyi körülmény egyetlen tagállamon belülre korlátozódik, adható olyan válasz, amely hasznos lehet a kérdést előterjesztő bíróság számára, különösen abban az esetben, amikor a nemzeti jog e bíróságot arra kötelezi, hogy ugyanazokat a jogokat biztosítsa a saját állampolgároknak, mint amelyekre azonos esetben valamely más tagállam állampolgárai az uniós jog alapján igényt tarthatnának (lásd a C-570/07. és C-571/07. sz., Blanco Pérez és Chao Gómez egyesített ügyekben 2010. június 1-jén hozott ítélet [EBHT 2010., I-4629. o.] 39. pontját).

               50

               Az EUMSZ 51. cikket illetően, amelynek értelmében nem tartoznak a Szerződés letelepedés szabadságára vonatkozó rendelkezéseinek hatálya alá a közhatalom gyakorlásához kapcsolódó tevékenységek, meg kell állapítani, hogy ez az eltérés nem alkalmazandó a jelen ügyben.

               51

               Az említett eltérést ugyanis azon tevékenységekre kell korlátozni, amelyek önmagukban véve is a közhatalom gyakorlásában való közvetlen és sajátos részvételnek minősülnek (a C-47/08. sz., Bizottság kontra Belgium ügyben 2011. május 24-én hozott ítélet [EBHT 2011., I-4105. o.] 85. pontja és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).

               52

               A jelen ítélet 28–35. pontjában szereplő megfontolásokra figyelemmel nem állapítható meg, hogy az SOA‑k tanúsító tevékenysége a közhatalom gyakorlásában való közvetlen és sajátos részvételnek minősül.

               53

               Amint ugyanis azt a főtanácsnok is megállapította indítványának 47. és 78. pontjában, nem tartoznak az EUMSZ 51. cikkben előírt eltérés hatálya alá a műszaki vizsgálat tanúsítására vagy tanúsításának elutasítására vonatkozó döntések, amelyek lényegében csupán a műszaki ellenőrzés eredményeit állapítják meg, mivel egyrészről nem a közhatalmi jogosítványok gyakorlására jellemző döntéshozatali autonómia keretében születnek, másrészről pedig azokat közvetlen állami felügyelet keretében hozzák (lásd analógia útján a C-438/08. sz., Bizottság kontra Portugália ügyben 2009. október 22-én hozott ítélet (EBHT 2009., I-10219. o.) 41. és 45. pontját). Hasonlóképpen a felügyeleti hatósághoz képest a magánszervezetekre ruházott kisegítő, illetve előkészítő szerep az EUMSZ 51. cikk értelmében nem minősülhet a közhatalomgyakorlásban való közvetlen és sajátos részvételnek (lásd a C-404/05. sz., Bizottság kontra Németország ügyben 2007. november 29-én hozott ítélet [EBHT 2007., I-10239. o.] 44. pontját).

               54

               A jelen ügyben a tanúsítvány beszerzésére köteles vállalkozások műszaki és pénzügyi kapacitásának, az azon személyek által benyújtott nyilatkozatok, igazolások és dokumentumok valóságosságának és tartalmának, amelyek számára a tanúsítványt ki kell bocsátani, valamint a pályázó vagy ajánlattevő személyes helyzetére vonatkozó feltételek fenntartásának az SOA‑k általi ellenőrzését nem lehet olyan tevékenységnek tekinteni, amelyet a közhatalmi jogosítványok gyakorlására jellemző döntéshozatali autonómia keretében végeznek. Ezen ellenőrzést teljes egészében meghatározza a nemzeti szabályozási keret. Ezenfelül ezt az ellenőrzést közvetlen állami felügyelet alatt végzik, és az a funkciója, hogy megkönnyítse az ajánlatkérő hatóságok feladatát az építési beruházásokra irányuló közbeszerzési szerződések területén, mivel az a célja, hogy lehetővé tegye ezen utóbbiak számára, hogy feladatukat úgy lássák el, hogy pontos és részletes ismeretekkel rendelkeznek az ajánlattevők műszaki és pénzügyi kapacitásait illetően.

               55

               Következésképpen az alapügyben vitatott nemzeti szabályozást meg kell vizsgálni az EUMSZ 49. cikk vonatkozásában.

         – A letelepedés szabadsága korlátozásának fennállásáról

               56

               Az alapügyben vitatott nemzeti szabályok megtiltják a tanúsítási szolgáltatásokat nyújtó vállalkozásoknak, hogy eltérjenek az olasz jog által előírt minimumdíjszabástól. Amint azt a főtanácsnok is megállapította indítványának 51. pontjában, az említett szabályok alkalmasak arra, hogy az Olasz Köztársaságtól eltérő tagállamokban letelepedett vállalkozások számára kevésbé vonzóvá tegye a letelepedés szabadságának gyakorlását az említett szolgáltatások piacán.

               57

               Az említett tilalom ugyanis megfosztja az Olasz Köztársaságtól eltérő tagállamban letelepedett, és az olasz szabályozásnak megfelelő vállalkozásokat annak lehetőségétől, hogy az olasz jogalkotó által rögzített díjszabásnál alacsonyabb tiszteletdíj fejében hatékonyabb versenyt folytassanak az érintett tagállamban állandó tevékenységet folytató vállalkozásokkal, akik e tényből eredően a más tagállamban letelepedett vállalkozásokhoz viszonyítva nagyobb lehetőségekkel rendelkeznek ügyfelek megtartására (lásd analógia útján a C-442/02. sz. CaixaBank France ügyben 2004. október 5-én hozott ítélet [EBHT 2004., I-8961. o.] 13. pontját, valamint a fent hivatkozott Cipolla és társai ügyben hozott ítélet 59. pontját).

               58

               E körülményekre figyelemmel az olyan szabályozás, mint az alapügyben szereplő, a letelepedés szabadsága korlátozásának minősíthető.

         – A letelepedés szabadsága korlátozásának igazolásáról

               59

               A letelepedés szabadságának és a szolgáltatásnyújtás szabadságának korlátozása elfogadható, amennyiben közérdeken alapuló nyomós indok igazolja, alkalmas a kitűzött célok megvalósításának biztosítására, és nem haladja meg az elérni kívánt cél megvalósításához szükséges mértéket (lásd a fent hivatkozott DKV Belgium ügyben hozott ítélet 38. pontját).

               60

               Az Unionsoa és az olasz kormány azt állítja, hogy az alapügyben vitatott nemzeti szabályozás arra irányul, hogy biztosítsa az SOA‑k függetlenségét, valamint az általuk nyújtott tanúsítási szolgáltatások minőségét. Ugyanis az SOA‑k közötti verseny az ügyfelekkel megtárgyalt díjak szintjén, valamint e díjak túl alacsony szinten történő rögzítésének lehetősége azzal fenyegetne, hogy sérül az SOA‑k ügyfeleikkel szembeni függetlensége, és hátrányosan érintené a tanúsítási szolgáltatások minőségét.

               61

               E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy a szolgáltatást igénybe vevők védelméhez fűződő közérdek alkalmas a letelepedés szabadsága korlátozásának igazolására (lásd a C-451/03. sz. Servizi Ausiliari Dottori Commercialisti ügyben 2006. március 30-án hozott ítélet [EBHT 2006., I-2941. o.] 38. pontját).

               62

               A jelen ügyben egyfelől az SOA‑k feladata a vállalkozások tanúsítása, mivel a megfelelő tanúsítvány megszerzése az érintett vállalkozások építési beruházásokra irányuló közbeszerzési eljárásokban való részvételének szükséges feltétele. Ezen összefüggésben az olasz szabályozás minden olyan kereskedelmi vagy pénzügyi érdek hiányának garantálására irányul, amelyek az SOA‑knak az említett vállalkozásokkal szemben tanúsított részrehajló vagy hátrányosan megkülönböztető magatartásához vezethetnek.

               63

               Másfelől, amint az az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból is következik, az SOA‑k a tanúsításon kívül nem gyakorolhatnak más tevékenységeket. Ezenfelül a nemzeti szabályozás értelmében az SOA‑k kötelesek olyan erőforrásokkal és eljárásokkal rendelkezni, amelyek alkalmasak szolgáltatásaik hatékonyságának és tisztességes jellegének biztosítására.

               64

               Az SOA‑knak az ügyfeleik sajátos érdekeivel szembeni függetlensége a szolgáltatást igénybe vevők védelmének szempontjából ölt magára különös jelentőséget. Az árak ezen ügyfelekkel való megtárgyalása lehetőségének bizonyos korlátozása alkalmas függetlenségük megerősítésére.

               65

               E körülményekre figyelemmel meg kell állapítani, hogy – amint azt lényegében a főtanácsnok is hangsúlyozta indítványának 58. pontjában – a minimumdíjszabás rögzítése az ilyen szolgáltatások tekintetében főszabály szerint arra irányul, hogy garantálja e szolgáltatások jó minőségét, és alkalmas az e szolgáltatások címzettjei védelme célkitűzése megvalósulásának biztosítására.

               66

               E tekintetben azonban hangsúlyozni kell, hogy az alapügyben vitatott, a díjakra, és különösen a minimumdíjak kiszámítására vonatkozó nemzeti szabályozásnak arányosnak kell lennie az előző pontban említett célkitűzés megvalósítása tekintetében.

               67

               A jelen ügyben az olasz szabályozás előírja, hogy valamennyi elismerési tanúsítvány vagy annak megújítása, valamint minden kiegészítő felülvizsgálati vagy módosítási tevékenység díjköteles azon összeg egésze, és azon általános vagy különös csoportok száma alapján, amelyek tekintetében az elismerést kérik.

               68

               A kérdést előterjesztő bíróság feladata annak értékelése, hogy az említett szabályozás nem lép‑e túl a jelen ítélet 65. pontjában említett célkitűzés eléréséhez szükséges mértéken. E tekintetben e bíróságnak különösen a minimumdíjszabás számításának módját kell figyelembe vennie, elsősorban azon építési munkák kategóriái számának függvényében, amelyek vonatkozásában a tanúsítványt kiállították.

               69

               A fentiekre figyelemmel meg kell állapítani, hogy az olyan nemzeti szabályozás, mint az alapügyben szereplő szabályozás, amely az SOA‑k számára minimumdíj‑szabási rendszert ír elő az építési beruházásokra irányuló közbeszerzési eljárásokban részt venni kívánó vállalkozások számára nyújtott tanúsítási szolgáltatások tekintetében, a letelepedés szabadsága korlátozásának minősül az EUMSZ 49. cikk értelmében, ugyanakkor e szabályozás alkalmas az említett szolgáltatások címzettjei védelme célkitűzése megvalósításának biztosítására. A nemzeti bíróság feladata annak értékelése, hogy – elsősorban a minimumdíjszabás számításának módját figyelembe véve azon építési munkák kategóriái számának függvényében, amelyek vonatkozásában a tanúsítványt kiállították – az említett szabályozás nem lép‑e túl az e célkitűzés eléréséhez szükséges mértéken.

         A költségekről

               70

               Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.

               A fenti indokok alapján a Bíróság (negyedik tanács) a következőképpen határozott:

                     Az EUMSZ 101. cikket, az EUMSZ 102. cikket, valamint az EUMSZ 106. cikket úgy kell értelmezni, hogy azokkal nem ellentétes az olyan nemzeti szabályozás, mint az alapügyben szereplő szabályozás, amely a tanúsító szervezet jogállásával rendelkező társaságok (Società Organismi di Attestazione) számára minimumdíj‑szabási rendszert ír elő az építési beruházásokra irányuló közbeszerzési eljárásokban részt venni kívánó vállalkozások számára nyújtott tanúsítási szolgáltatások tekintetében.

                     Az ilyen nemzeti szabályozás a letelepedés szabadsága korlátozásának minősül az EUMSZ 49. cikk értelmében, ugyanakkor e szabályozás alkalmas az említett szolgáltatások címzettjei védelme célkitűzése megvalósításának biztosítására. A nemzeti bíróság feladata annak értékelése, hogy – elsősorban a minimumdíjszabás számításának módját figyelembe véve azon építési munkák kategóriái számának függvényében, amelyek vonatkozásában a tanúsítványt kiállították – az említett szabályozás nem lép‑e túl az e célkitűzés eléréséhez szükséges mértéken.

                     Aláírások

            (
            *1
         )	Az eljárás nyelve: olasz.


A Bíróság 1981. május 27-i ítélete. # Amministrazione delle Finanze dello Stato kontra Essevi SpA és entreprise Carlo Salengo. # Előzetes döntéshozatal iránti kérelmek: Corte d'appello di Milano - Olaszország. # 142/80. és 143/80. sz. egyesített ügyek


title: Az Elsőfokú Bíróság (második tanács) 2006. szeptember 6-i ítélete. # Olasz Köztársaság (T-304/04) és Wam SpA (T-316/04) kontra az Európai Közösségek Bizottsága. # Állami támogatások - Vállalkozás részére nyújtott, a bizonyos harmadik országokban történő letelepedést lehetővé tévő kedvezményes kamatozású kölcsönök - A tagállamok közötti kereskedelem érintettsége és a verseny torzulása - Indokolás. # T-304/04. és T-316/04. sz. egyesített ügyek

text:
      Az Elsőfokú Bíróság (második tanács) 2006. szeptember 6‑i ítélete – Olaszország és Wam kontra Bizottság
      (T‑304/04. és T‑316/04. sz. egyesített ügyek)
      „Állami támogatások – Vállalkozás részére nyújtott, a bizonyos harmadik országokban történő letelepedést lehetővé tévő kedvezményes kamatozású
         kölcsönök – A tagállamok közötti kereskedelem érintettsége és a verseny torzulása – Indokolás”

      Államok által nyújtott támogatások – A támogatásnak a közös piaccal való összeegyeztethetetlenségét megállapító bizottsági határozat (EK 87. cikk, (1) bekezdés
         és EK 253. cikk) (vö. 60–78. pont)

      Tárgy

               Az Olaszország által a WAM SpA számára nyújtott C 4/2003 állami támogatásra (ex NN 102/2002) vonatkozó, 2004. május 19‑i 2006/177/EK
                  bizottsági határozat (HL 2006. L 63., 11. o.) megsemmisítése iránti kérelem.

            Rendelkező rész

                  1)

                  Az Elsőfokú Bíróság az Olaszország által a WAM SpA számára nyújtott C 4/2003 állami támogatásra (ex NN 102/2002) vonatkozó,
                     2004. május 19‑i 2006/177/EK bizottsági határozatot (HL 2006. L 63., 11. o.) megsemmisíti.

                  2)

                  A keresetet ezt meghaladó részében elutasítja.

                  3)

                  A Bizottság viseli a saját, és az Olasz Köztársaságnak a T‑304/04. sz. ügyben, valamint a Wamnak a T‑316/04. sz. ügyben felmerült
                     költségeit, ideértve az ideiglenes intézkedés iránti eljárással kapcsolatos költségeket.


title: A Bíróság ítélete (hetedik tanács), 2017. június 14.#Verband Sozialer Wettbewerb eV kontra TofuTown.com GmbH.#A Landgericht Trier (Németország) által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem.#Előzetes döntéshozatal – A mezőgazdasági termékpiacok közös szervezése – 1308/2013/EU rendelet – A 78. cikk és a VII. melléklet III. része – 2010/791/EU határozat – Meghatározások, megjelölések és kereskedelmi megnevezések – »Tej« és »tejtermékek« – Tisztán növényi élelmiszerek reklámozásához és forgalmazásához alkalmazott megjelölések.#C-422/16. sz. ügy.

text:
         A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (hetedik tanács)
      2017. június 14. (
            *1
         )
      „Előzetes döntéshozatal — A mezőgazdasági termékpiacok közös szervezése — 1308/2013/EU rendelet — A 78. cikk és a VII. melléklet III. része — 2010/791/EU határozat — Meghatározások, megjelölések és kereskedelmi megnevezések — »Tej« és »tejtermékek« — Tisztán növényi élelmiszerek reklámozásához és forgalmazásához alkalmazott megjelölések”
      A C‑422/16. sz. ügyben,
      az EUMSZ 267. cikk alapján benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában, amelyet a Landgericht Trier (trieri regionális bíróság, Németország) a Bírósághoz 2016. augusztus 1‑jén érkezett, 2016. július 28‑i határozatával terjesztett elő
      a Verband Sozialer Wettbewerb eV

      és
      a TofuTown.com GmbH

      között folyamatban lévő eljárásban,
      A BÍRÓSÁG (hetedik tanács),
      tagjai: A. Prechal tanácselnök, A. Rosas és E. Jarašiūnas (előadó) bírák,
      főtanácsnok: M. Campos Sánchez‑Bordona,
      hivatalvezető: A. Calot Escobar,
      tekintettel az írásbeli szakaszra,
      figyelembe véve a következők által előterjesztett észrevételeket:

               —

               a TofuTown.com GmbH képviseletében M. Beuger Rechtsanwalt,

               —

               a német kormány képviseletében K. Stranz és T. Henze, meghatalmazotti minőségben,

               —

               a görög kormány képviseletében G. Kanellopoulos és O. Tsirkinidou, meghatalmazotti minőségben,

               —

               az olasz kormány képviseletében G. Palmieri, meghatalmazotti minőségben, segítője: P. Gentili avvocato dello Stato,

               —

               az Európai Bizottság képviseletében A. X. P. Lewis és D. Triantafyllou, meghatalmazotti minőségben,

         tekintettel a főtanácsnok meghallgatását követően hozott határozatra, miszerint az ügy elbírálására a főtanácsnok indítványa nélkül kerül sor,
      meghozta a következő
      Ítéletet

               1

               Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem a mezőgazdasági termékpiacok közös szervezésének létrehozásáról, és a 922/72/EGK, a 234/79/EK, az 1037/2001/EK és az 1234/2007/EK tanácsi rendelet hatályon kívül helyezéséről szóló, 2013. december 17‑i 1308/2013/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2013. L 347., 671. o., helyesbítés: HL 2016. L 130., 9. o.; HL 2014. L 232., 25. o.; HL 2014. L 189., 261. o.) 78. cikke (2) bekezdésének és VII. melléklete III. része 1. és 2. pontjának értelmezésére irányul.

               2

               E kérelmet a Verband Sozialer Wettbewerb eV (a továbbiakban: VSW) és a TofuTown.com GmbH (a továbbiakban: TofuTown) között a VSW által indított, jogsértés megszüntetésére irányuló eljárás tárgyában folyamatban lévő jogvita keretében terjesztették elő.

         Jogi háttér

            Az uniós jog

         Az 1308/2013 rendelet

               3

               A 1308/2013 rendelet (64) és (76) preambulumbekezdése kimondja:

                        „(64)

                        A mezőgazdasági termékek forgalmazására vonatkozó előírások alkalmazása hozzájárulhat a termelés és a forgalmazás gazdasági feltételeinek, valamint a termékek minőségének javulásához. Az ilyen előírások alkalmazása ezért a termelők, a kereskedők és a fogyasztók érdekeit egyaránt szolgálja.

                  […]

                        (76)

                        Bizonyos ágazatok és termékek esetében a meghatározások, megjelölések és kereskedelmi megnevezések fontos szerepet játszanak a versenyfeltételek meghatározásában. Ezért helyénvaló ezen ágazatok és/vagy termékek esetében olyan meghatározásokat, megjelöléseket és kereskedelmi megnevezéseket megállapítani, amelyek csak a vonatkozó követelményeknek megfelelő termékek forgalmazására használhatók az Unióban.”

               4

               Az említett rendelet a belső piacról szóló II. részében a forgalmazásra és a termelői szervezetekre vonatkozó szabályokról szóló II. címet is tartalmaz. E cím I. fejezete 1. szakasza 2. alszakaszának címe „Ágazatok vagy termékek szerinti forgalmazási előírások”, és ugyanezen rendelet 74–83. cikkét tartalmazza.

               5

               Az 1308/2013 rendelet „Egyes ágazatokra és termékekre vonatkozó meghatározások, megjelölések és kereskedelmi megnevezések” című 78. cikke előírja:
               „(1)   Az 59. cikkben említett, alkalmazandó forgalmazási előírások mellett – adott esetben – a VII. mellékletben szereplő meghatározások, megjelölések és kereskedelmi megnevezések alkalmazandók a következő ágazatokra vagy termékekre:
               […]

                        c)

                        emberi fogyasztásra szánt tej és tejtermékek;

                  […]
               (2)   A VII. mellékletben szereplő meghatározások, megjelölések és kereskedelmi megnevezések csak olyan termék forgalmazására használhatók az Unióban, amely megfelel az említett mellékletben megállapított vonatkozó követelményeknek.
               (3)   A Bizottság felhatalmazást kap arra, hogy […] felhatalmazáson alapuló jogi aktusokat fogadjon el a VII. [helyesen: VI.] mellékletben szereplő meghatározásokkal és kereskedelmi megnevezésekkel kapcsolatos módosításokra, eltérésekre vagy mentesítésekre vonatkozóan. E felhatalmazáson alapuló jogi aktusoknak szigorúan a változó fogyasztói keresletből és a műszaki fejlődésből eredő bizonyított szükségletekre, illetve a termék innovációból eredő szükségletekre kell korlátozódniuk.
               […]
               (5)   A fogyasztói elvárásoknak és a tejtermékpiac alakulásának a figyelembevétele érdekében a Bizottság felhatalmazást kap arra, hogy […] felhatalmazáson alapuló jogi aktusokat fogadjon el, amelyekben egyrészt meghatározza azokat a tejtermékeket, amelyek tekintetében fel kell tüntetni azon állatfaj nevét, amelytől a tej származik, amennyiben nem szarvasmarháról van szó, másrészt pedig megállapítja a szükséges szabályokat.”

               6

               Az 1308/2013 rendelet II. része II. címe I. fejezete 1. szakasza 5. alszakaszának címe „Közös rendelkezések”. Ugyanezen rendeletnek ezen 5. alszakaszban található 91. cikke pontosítja:
               „A Bizottság végrehajtási jogi aktusok útján:

                        a)

                        megállapíthatja a VII. melléklet III. része 5. pontjának második bekezdésében említett tej‑ és tejtermékeket, […] a tagállamok által a Bizottsághoz eljuttatandó azon indikatív jegyzékek alapján, amelyek a tagállamok területén az említett rendelkezés[nek] megfelelőnek tekintett termékeket tartalmazzák;

                  […]”

               7

               Az említett rendelet VII. mellékletének címe „A 78. cikkben említett termékek meghatározásai, megjelölései és kereskedelmi megnevezései”. Bevezető bekezdésében e melléket pontosítja, hogy e melléklet alkalmazásában a „kereskedelmi megnevezés” az élelmiszernek többek között „[a fogyasztók élelmiszerekkel kapcsolatos tájékoztatásáról, az 1924/2006/EK és az 1925/2006/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet módosításáról és a 87/250/EGK bizottsági irányelv, a 90/496/EGK tanácsi irányelv, az 1999/10/EK bizottsági irányelv, a 2000/13/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv, a 2002/67/EK és a 2008/5/EK bizottsági irányelv és a 608/2004/EK bizottsági rendelet hatályon kívül helyezéséről szóló, 2011. október 25‑i] 1169/2011/EU [európai parlamenti és tanácsi] rendelet [HL 2011. L 304., 18. o.; helyesbítés: HL 2016. L 266., 7. o.; HL 2015. L 50., 48. o.] 17. cikkének értelmében vett nevét jelenti”.

               8

               Ezen VII. melléklet III. részének címe „Tej és tejtermékek”. A következőképpen rendelkezik:

                        „(1)

                        A »tej« kizárólag az egy vagy több fejésből nyert rendes tőgyváladékot jelenti, az ahhoz történő hozzáadás vagy abból történő kivonás nélkül.
                        A »tej« kifejezés alkalmazható azonban:

                                 a)

                                 olyan tejre, amelyet összetételének megváltoztatása nélkül kezeltek, vagy olyan tejre, amelynek zsírtartalmát […] szabványosították;

                                 b)

                                 egy vagy több szóval együtt a tej típusának, osztályának, eredetének és/vagy tervezett felhasználásának megjelölésére, azon fizikai kezelés, illetve az összetételben történt változtatás ismertetésére, amelynek alávetették, feltéve hogy ez a változtatás a természetes tejalkotóelemek hozzáadására és/vagy kivonására korlátozódik.

                        (2)

                        E rész alkalmazásában »tejtermékek« a kizárólag tejből származó termékek, elismerve azt, hogy adhatók hozzájuk az előállításukhoz szükséges anyagok, feltéve hogy ezeknek az anyagoknak a használata nem a tej bármely alkotóelemének teljes vagy részleges helyettesítését szolgálja.
                        A következőket kizárólag a tejtermékekre kell fenntartani:

                                 a)

                                 a forgalmazás valamennyi fázisában használt következő elnevezések:

                                          i.

                                          savó;

                                          ii.

                                          tejszín;

                                          iii.

                                          vaj;

                                          iv.

                                          író;

                                    […]

                                          viii.

                                          sajt;

                                          ix.

                                          joghurt;

                                    […]

                                 b)

                                 a […] az [1169/2011 rendelet] 17. cikkének értelmében a tejtermékek kapcsán használt árumegnevezések.

                        (3)

                        A »tej« kifejezés és a tejtermékekre alkalmazott megnevezések használhatóak más szóval vagy szavakkal együtt olyan összetett termékek megjelölésére, amelyeknek egyik alkotórésze sem helyettesíti valamely tejalkotórészt, illetve nem szolgál valamely tejalkotórész helyettesítésére, és amelyeknek a tej vagy a tejtermék akár mennyiségi szempontból, akár a termék jellegénél fogva lényeges összetevője.

                        (4)

                        A tej tekintetében fel kell tüntetni azon állatfaj nevét, amelyből származik, amennyiben az nem szarvasmarha.

                        (5)

                        Az 1., 2. és 3. pontban említett megnevezések nem alkalmazhatók a hivatkozott pontokban említettektől eltérő termékekre.
                        Ez a rendelkezés azonban nem vonatkozik olyan termékek megnevezésére, amelyek pontos jellege a hagyományos felhasználásból egyértelműen kiderül, és/vagy amennyiben a megnevezést egyértelműen a termék valamely jellemző tulajdonságának leírására alkalmazzák.

                        (6)

                        Az e rész 1., 2. és 3. pontjában említettektől eltérő termékek vonatkozásában nem alkalmazható semmiféle olyan címke, kereskedelmi dokumentum, tájékoztató anyag vagy a […] reklám bármely olyan formája, sem olyan kiszerelési forma, amely azt állítja, sejteti vagy sugallja, hogy az tejtermék.

                  […]”

               9

               Az 1308/2013 rendelet VII. melléklete III. részének rendelkezései lényegi módosítás nélkül átveszik a mezőgazdasági piacok közös szervezésének létrehozásáról, valamint egyes mezőgazdasági termékekre vonatkozó egyedi rendelkezésekről szóló, 2007. október 22‑i 1234/2007/EK tanácsi rendelet XII. mellékletében („az egységes közös piacszervezésről szóló rendelet”) (HL 2007. L 299., 1. o.; helyesbítés: HL 2013. L 97., 4. o.; HL 2010. L 63., 30. o.) szereplő rendelkezéseket, amely lényegi módosítás nélkül átvette a tej és tejtermékek forgalmazása során használt megnevezések védelméről szóló, 1987. július 2‑i 1898/87/EGK tanácsi rendelet (HL 1987. L 182., 36. o.) rendelkezéseit.

         A 2010/791/EU határozat

               10

               Az 1. cikke szerint az 1234/2007 tanácsi rendelet XII. melléklete III.1. pontjának második bekezdésében említett termékek jegyzékéről szóló, 2010. december 20‑i 2010/791/EU bizottsági határozat (HL 2010. L 336., 55. o.) az I. mellékletében felsorolja az e rendelkezés szerinti termékeknek az Unió területén megfelelő termékeket.

               11

               E határozat (3) preambulumbekezdése pontosítja:
               „A tagállamok kötelesek a Bizottság részére megküldeni azoknak a termékeknek az indikatív jegyzékét, amelyek véleményük szerint saját területükön a […] kivételre vonatkozó kritériumoknak megfelelnek. Ez a jegyzék az érintett termékek nevét hagyományos felhasználásuknak megfelelően az Unió különböző nyelvein tartalmazza annak érdekében, hogy e megnevezéseket valamennyi tagállamban használni lehessen, […]”

               12

               Az 1308/2013 rendelet 230. cikke (1) bekezdésének első albekezdése és (2) bekezdése szerint az előbbi rendelet hatályon kívül helyezte az 1234/2007 rendeletet, és az 1234/2007 rendeletre történő hivatkozásokat az 1308/2013 rendeletre történő hivatkozásnak kell tekinteni. A 2010/791 határozat ennélfogva ezentúl felsorolja az utóbbi rendelet VII. melléklete III. része 5. pontjának második bekezdése szerinti termékek jegyzékét.

         Az 1169/2011 rendelet

               13

               Az 1169/2011 rendelet „Az élelmiszer neve” című 17. cikkének (1) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
               „Az élelmiszer megnevezése annak előírt neve. Ilyen név hiányában az élelmiszer megnevezése a szokásos neve, vagy amennyiben nincs szokásos neve, vagy a szokásos nevét nem használják, az élelmiszer leíró nevét kell feltüntetni.”

            A német jog

               14

               A Gesetz gegen den unlauteren Wettbewerb (a tisztességtelen verseny elleni harcról szóló törvény) alapügyben alkalmazandó változatnak 3a. §‑a előírja:
               „Tisztességtelen versenyjogi magatartásnak minősülnek azok, amelyek megsértik a piaci magatartás gazdasági szereplők érdekében történő szabályozására irányuló valamely jogszabályt, amennyiben a jogsértés alkalmas arra, hogy érzékelhetően sértse a fogyasztók, a piac egyéb résztvevői vagy a versenytársak érdekeit.”

         Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések

               15

               A VSW egy német szövetség, amelynek célja többek között a tisztességtelen verseny elleni harc. A TofuTown vegetáriánus/vegán élelmiszerek gyártásával és forgalmazásával foglalkozó társaság. A TofuTown különösen a „Soyatoo tofuvaj”, „növényi sajt”, „Veggie‑sajt”, „tejszín” és egyéb hasonló megjelölésekkel reklámoz és forgalmaz tisztán növényi termékeket.

               16

               A VSW megállapítva, hogy e tisztán növényi termékek TofuTown által történő reklámozása sérti a versenyszabályokat, jogsértés megszüntetése iránti eljárást indított e társasággal szemben a Landgericht Trier (trieri regionális bíróság, Németország) előtt a tisztességtelen verseny elleni harcról szóló törvénynek a 1308/2013 rendelet VII. melléklete III. része 1. és 2. pontjával és 78. cikkével összefüggésben értelmezett 3a. §‑ának megsértésére hivatkozva.

               17

               A TofuTown állítja ezzel szemben, hogy a szóban forgó megjelölésekkel rendelkező növényi termékek reklámozása nem sérti az uniós jog e rendelkezéseit, mivel egyrészt e megjelölések fogyasztói értelmezése az utóbbi években jelentősen változott, másrészt pedig az olyan megjelöléseket, mint például a „vaj” vagy a „tejszín”, nem önállóan, hanem olyan fogalmak – mint például „tofuvaj” vagy „rizs habtejszín” – hozzáillesztésével alkalmazza, amelyek utalást tartalmaznak a termékek növényi eredetére.

               18

               A kérdést előterjesztő bíróság az 1999. december 16‑iUDL ítéletre (C‑101/98, EU:C:1999:615) hivatkozik, amelyben a Bíróság lényegében úgy ítélte meg, hogy az 1898/87 rendelettel akkor is ellentétes a „sajt” megjelölés használata olyan tejtermékek esetében, amelyekben a tejzsírt növényi eredetű zsírral helyettesítették, ha e megjelölést leíró toldattal egészítik ki. Mindazonáltal az elé terjesztett jogvita elbírálása érdekében vizsgálja továbbá az 1308/2013 rendelet VII. melléklete III. részének 1. és 2. pontjával összefüggésben értelmezett 78. cikkének értelmezését.

               19

               E feltételek mellett a Landgericht Trier (trieri regionális bíróság) úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé:

                        „1)

                        Értelmezhető‑e úgy a[z 1308/2013 rendelet] 78. cikkének (2) bekezdése, hogy a VII. melléklet értelmében vett meghatározásoknak, megjelöléseknek és kereskedelmi megnevezéseknek nem kell megfelelniük az e mellékletben szereplő megfelelő feltételeknek, ha a megfelelő meghatározásokat, megjelöléseket és kereskedelmi megnevezéseket magyarázó, illetve leíró toldatok (mint például »tofuvaj« egy tisztán növényi termékre vonatkozóan) egészítik ki?

                        2)

                        Úgy kell‑e értelmezni az 1308/2013[…] rendelet VII. melléklete III. részének 1. pontját, hogy a »tej« kizárólag az egy vagy több fejésből nyert rendes tőgyváladékot jelenti, az ahhoz történő hozzáadás vagy abból történő kivonás nélkül, vagy a »tej« kifejezés – adott esetben magyarázó fogalmak, mint például a »szójatej« hozzáillesztésével – növényi (vegán) termékekre is alkalmazható azok forgalmazása során?

                        3)

                        Úgy kell‑e értelmezni az 1308/2013[…] rendelet 78. cikkéhez kapcsolódó VII. melléklet III. részének 2. pontját, hogy az ott 2. a) pont alatt konkrétan felsorolt megjelölések, mint különösen a »savó«, »tejszín« [»Rahm« németül], »vaj«, »író«, »sajt«, »joghurt« vagy a »tejföl« [»Sahne« németül] stb. fogalom kizárólag tejtermékeket jelentenek, vagy (állati eredetű) tej nélkül készült, tisztán növényi/vegán termékek is az 1308/2013[…] rendelet VII. melléklete III. része 2. pontjának hatálya alá tartozhatnak?”

         Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekről

               20

               Három együttesen vizsgálandó kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra keresi a választ, hogy az 1308/2013 rendelet 78. cikkének (2) bekezdését és VII. mellékletének III. részét úgy kell‑e értelmezni, hogy azokkal akkor is ellentétes‑e, hogy a „tej” megjelölést és az e rendelet által a kizárólag a tejtermékek számára fenntartott megjelöléseket forgalmazáskor vagy reklámozáskor tisztán növényi termék megjelölésére használják, ha e megjelöléseket a szóban forgó termék növényi eredetét jelző magyarázó, illetve leíró toldatok egészítik ki.

               21

               Az említett rendelet 78. cikkének (2) bekezdése szerint az ugyanezen rendelet VII. mellékletében szereplő meghatározások, megjelölések és kereskedelmi megnevezések csak olyan termék forgalmazására használhatók az Unióban, amely megfelel az említett mellékletben megállapított vonatkozó követelményeknek.

               22

               E VII. melléklet III. része a tejre és a tejtermékekre vonatkozik. A tejet illetően e III. rész az 1. pontjának első bekezdésében előírja, hogy a „»tej« kizárólag az egy vagy több fejésből nyert rendes tőgyváladékot jelenti, az ahhoz történő hozzáadás vagy abból történő kivonás nélkül.” E pont második bekezdésének a) pontja pontosítja mindazonáltal, hogy a „tej” megjelölés alkalmazható „olyan tejre, amelyet összetételének megváltoztatása nélkül kezeltek, vagy olyan tejre, amelynek zsírtartalmát […] szabványosították”; b) pontja pedig, hogy e megjelölés használható „egy vagy több szóval együtt a tej típusának, osztályának, eredetének és/vagy tervezett felhasználásának megjelölésére, azon fizikai kezelés, illetve az összetételben történt változtatás ismertetésére, amelynek alávetették, feltéve hogy ez a változtatás a természetes tejalkotóelemek hozzáadására és/vagy kivonására korlátozódik”.

               23

               Ezen 1. pont szövegéből világosan kitűnik tehát, hogy a „tej” megjelölés főszabály szerint nem alkalmazható jogszerűen valamely tisztán növényi termék megjelölésére, mivel a tej e rendelkezés értelmében állati eredetű termék, ami az 1308/2013 rendelet VII. melléklete III. részének 4. pontjából is kitűnik, amely előírja, hogy a tej tekintetében fel kell tüntetni azon állatfaj nevét, amelyből származik, amennyiben az nem szarvasmarha, valamint e rendelet 78. cikkének (5) bekezdéséből, amely felhatalmazza a Bizottságot arra, hogy felhatalmazáson alapuló jogi aktusokat fogadjon el, amelyekben meghatározza azokat a tejtermékeket, amelyek tekintetében fel kell tüntetni azon állatfaj nevét, amelytől a tej származik, amennyiben nem szarvasmarháról van szó.

               24

               E megfogalmazásból kitűnik egyébiránt, hogy az érintett termék növényi eredetét jelző magyarázó, illetve leíró toldatok, mint például az alapügyben szóban forgó „szója” vagy „tofu”, nem tartoznak a „tej” megjelöléssel az említett 1. pont második bekezdésének b) pontja szerint együttesen használható kifejezések közé, mivel a tej összetételének a kiegészítő toldatok által megjelölt megváltoztatása e rendelkezés szerint a természetes tejalkotóelemek hozzáadására és/vagy kivonására korlátozódik, ami nem foglalja magában a tej tisztán növényi termékkel történő teljes helyettesítését.

               25

               A tejtermékeket illetően az 1308/2013 rendelet VII. melléklete III. részének 2. pontja az első bekezdésében kimondja, hogy „»tejtermékek« a kizárólag tejből származó termékek, elismerve azt, hogy az előállításukhoz szükséges anyagok adagolhatók hozzájuk, feltéve hogy ezeknek az anyagoknak a használata nem a tej bármely alkotóelemének teljes vagy részleges helyettesítését szolgálja”. E pont második bekezdése pontosítja többek között, hogy „kizárólag a tejtermékekre kell fenntartani” egyrészt a forgalmazás valamennyi fázisában használt, az e rendelkezés a) pontjában felsorolt elnevezéseket, és az említett felsorolás magában foglalja a „savó”, „tejszín”, „vaj”, „író”, „sajt” és „joghurt” megjelöléseket, másrészt pedig többek között az 1169/2011 rendelet 17. cikkének értelmében a „tejtermékek kapcsán használt” megjelöléseket.

               26

               E 2. pont megfogalmazásából kitűnik, hogy mivel a „tejtermék” kizárólag tejből származik, annak összetevőit tartalmazza. E tekintetben a Bíróság már akként ítélte meg, hogy az olyan tejtermék, amelyben a tej bármely alkotóelemét, akár csak részlegesen is helyettesítették, nem jelölhető az 1308/2013 rendelet VII. melléklete III. része 2. pontja második bekezdésének a) pontja szerinti egyik megjelöléssel (lásd ebben az értelemben: 1999. december 16‑iUDL‑ítélet, C‑101/98, EU:C:1999:615, 20–22. pont). Ugyanez még inkább érvényes főszabály szerint valamely tisztán növényi termékre, mivel az ilyen termék meghatározásánál fogva nem tartalmazza a tej összetevőit.

               27

               Következésképpen az említett rendelet VII. melléklete III. része 2. pontja második bekezdésének a) pontjában felsorolt és a kérdést előterjesztő bíróság által említett megjelölések, mint a „savó”, „tejszín”, „vaj”, „sajt” és „joghurt”, főszabály szerint nem használhatók jogszerűen tisztán növényi termék megjelölésére.

               28

               Azonos tiltást ír elő ugyanezen rendelet VII. melléklete III. része 2. pontja második bekezdésének b) pontja az 1169/2011 rendelet 17. cikkének értelmében a tejtermékek kapcsán használt megjelölések vonatkozásában. E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy e 17. cikk (1) bekezdése szerint az élelmiszer megnevezése annak előírt neve, vagy ilyen név hiányában a szokásos neve, vagy amennyiben nincs szokásos neve, vagy a szokásos nevét nem használják, az élelmiszer leíró neve.

               29

               Márpedig a „Sahne” német nyelvű kifejezés – amelyet a kérdést előterjesztő bíróság az előzetes döntéshozatalra utaló határozatában megkülönböztetett a „Rahm” kifejezéstől, amely az 1308/2013 rendelet VII. melléklete III. része 2. pontja második bekezdése a) pontjának ii. alpontjában szerepel –, a „chantilly” francia nyelvű kifejezés mintájára nem szerepel az 1308/2013 rendelet VII. melléklete III. része 2. pontja második bekezdésének a) pontjában szereplő tejtermék‑megjelölések között, ugyanakkor e kifejezés a felverhető tejszínt jelöli.

               30

               Az 1169/2011 rendelet 17. cikke szerinti olyan megjelölésről van tehát szó, amely valóban használatos tejtermékre. Ennélfogva az említett kifejezés főszabály szerint nem használható valamely tisztán növényi termék megjelölésére.

               31

               Ami a „tej” megjelölés vagy az 1308/2013 rendelet által a kizárólag a tejtermékek számára fenntartott megjelölések tisztán növényi termékek megjelölésére történő alkalmazása jogszerűségének megítélése tekintetében a szóban forgó termék növényi eredetét magyarázó vagy leíró toldatok – mint a kérdést előterjesztő bíróság által említett „szója” vagy „tofu” – hozzáillesztésének esetleges jelentőségét illeti, meg kell állapítani, hogy e rendelet VII. melléklete III. részének 3. pontja előírja, hogy „[a] »tej« kifejezés és a tejtermékekre alkalmazott megnevezések használhatóak más szóval vagy szavakkal együtt olyan összetett termékek megjelölésére, amelyeknek egyik alkotórésze sem helyettesíti valamely tejalkotórészt, illetve nem szolgál valamely tejalkotórész helyettesítésére, és amelyeknek a tej vagy a tejtermék akár mennyiségi szempontból, akár a termék jellegénél fogva lényeges összetevője”.

               32

               E feltételek ugyanakkor nem teljesülnek a tisztán növényi termékekre, mivel az ilyen termékek nem tartalmaznak sem tejet, sem pedig tejterméket. Az említett 3. pont nem szolgálhat tehát a tej” megjelölés vagy a kizárólag a tejtermékek számára fenntartott megjelöléseknek a szóban forgó termék növényi eredetét jelző egy vagy több magyarázó vagy leíró toldattal történő jogszerű használatának alapjaként a tisztán növényi termékek megjelöléséhez.

               33

               Egyébiránt, bár az 1308/2013 rendelet VII. melléklete III. része 5. pontjának első bekezdése szerint az e III. rész 1., 2. és 3. pontjában foglalt megjelölések nem alkalmazhatók az említettektől eltérő termékekre, ezen 5. pont második bekezdése előírja, hogy ezen első bekezdés „nem vonatkozik olyan termékek megnevezésére, amelyek pontos jellege a hagyományos felhasználásból egyértelműen kiderül, és/vagy amennyiben a megnevezést egyértelműen a termék valamely jellemző tulajdonságának leírására alkalmazzák”.

               34

               Márpedig az utóbbi rendelkezésben foglalt termékek jegyzéke az 1234/2007 rendelet 121. cikke b) pontjának i. alpontja – amely lényegében jelenleg az 1308/2013 rendelet 91. cikke első bekezdésének a) pontja – szerint a 2010/791 határozat I. mellékletében került megállapításra. Ennélfogva kizárólag az e mellékletben felsorolt termékek tartoznak az e második bekezdésben előírt kivételek közé.

               35

               A jelen esetben meg kell állapítani, hogy e jegyzék nem tartalmaz szójára vagy tofura történő hivatkozást.

               36

               Ráadásul bár az említett jegyzék tartalmazza francia nyelven a „crème de riz” megnevezésű terméket, nem említi angol nyelven a kérdést előterjesztő bíróság által az alapügyben szereplő egyik termékként felhozott „rice spray cream” megnevezésű terméket, sem pedig a „rice cream” megnevezésű terméket. E tekintetben hangsúlyozni kell, hogy kitűnik lényegében a 2010/791 határozat (3) preambulumbekezdéséből, hogy az e határozat által felállított jegyzékben azon termékek szerepelnek, amelyek a tagállamok szerint a vonatkozó területükön megfelelnek az 1308/2013 rendelet VII. melléklete III. része 5. pontjának második bekezdésében előírt kritériumoknak, és a szóban forgó termékek megjelölései a hagyományos felhasználásuknak megfelelően az Unió különböző nyelvein kerülnek felsorolásra. Ennélfogva az a tény, hogy a francia nyelven a „rizstejszín” kifejezést az említett kritériumoknak megfelelőnek ismerték el, nem jár azzal, hogy a „rice cream” megnevezés szintén megfelel e kritériumoknak.

               37

               Egyébiránt meg kell állapítani, hogy míg az említett jegyzékből kitűnik, hogy valamely termék megjelölésében a „cream” kifejezés kiegészítő kifejezéssel történő használata bizonyos feltételek mellett megengedett, többek között a szeszes italok és a levesek megnevezésére, úgy tűnik, hogy e feltételek egyike sem teljesül az olyan megjelölés esetében, mint az alapügyben szóban forgó „rice spray cream”. Ugyanígy, míg a „creamed” kifejezés használata növényi eredetű termék megjelölésével megengedett, nem ez a helyzet, amikor „a »creamed« kifejezés a termék igen jellegzetes állagát jelöli meg”.

               38

               Úgy tűnik tehát, hogy a kérdést előterjesztő bíróság által példaként említett egyik termék sem szerepel az említett jegyzékben, következésképpen az ezen bíróság által hivatkozott egyik megjelölésre sem alkalmazható az 1308/2013 rendelet VII. melléklete III. része 5. pontjának második bekezdésében előírt kivétel, aminek ellenőrzése e bíróság feladata az alapügyben szereplő minden egyes termék esetében.

               39

               Egyébiránt az 1308/2013 rendelet 78. cikkének (3) bekezdése előírja, hogy a változó fogyasztói keresletből és a műszaki fejlődésből eredő bizonyított szükségletekre, illetve a termék innovációból eredő szükségletekre válaszul a Bizottság felhatalmazást kap arra, hogy felhatalmazáson alapuló jogi aktusokat fogadjon el az e rendelet VII. mellékletében szereplő meghatározásokkal és kereskedelmi megnevezésekkel kapcsolatos módosításokra, eltérésekre vagy mentesítésekre vonatkozóan. A Bizottság azonban a mai napig nem fogadott el ilyen aktust a tej és a tejtermékek meghatározásával és kereskedelmi megnevezésével kapcsolatban.

               40

               A fenti megfontolások összességéből az következik, hogy a „tej” megjelölés és a kizárólag a tejtermékek számára fenntartott megjelölések nem használhatók jogszerűen valamely tisztán növényi termék megjelölésére, hacsak e termék nem szerepel a 2010/791 határozat I. mellékletében megállapított jegyzékben, a szóban forgó termék növényi eredetét jelző leíró vagy magyarázó olyan toldatok hozzáillesztése, mint amelyek az alapügyben szerepelnek, nem befolyásolják az ilyen tilalmat (lásd ebben az értelemben: 1999. december 16‑iUDL‑ítélet C‑101/98, EU:C:1999:615, 25–28. pont).

               41

               Az 1308/2013 rendelet VII. melléklete III. része 6. pontjának első bekezdésével összefüggésben értelmezett 78. cikkének (2) bekezdéséből kitűnik, hogy e tilalom érvényes a forgalmazásra és a reklámozásra is.

               42

               A TofuTown állításával ellentétben a jelen ítélet 40. és 41. pontjában előadott értelmezést megerősítik az említett rendelet céljai, és ezen értelmezés nem sérti sem az arányosság elvét, sem pedig az egyenlő bánásmód elvét.

               43

               Amint az az ugyanezen rendelet (64) és (76) preambulumbekezdéséből kitűnik, a szóban forgó rendelkezések által követett célok a termelés és a forgalmazás gazdasági feltételeinek, valamint a termékek minőségének javulása a termelők, a kereskedők és a fogyasztók érdekeit szolgálva, a fogyasztók védelme és a versenyfeltételek megóvása érdekében. Márpedig e rendelkezések – amennyiben előírják, hogy kizárólag az előírt követelményeknek megfelelő termékek jelölhetők meg a „tej” megjelöléssel és a kizárólag a tejtermékek számára fenntartott megjelölésekkel, akkor is, ha e megjelöléseket olyan magyarázó vagy leíró toldatokkal egészítik ki, mint amelyek az alapügyben szerepelnek – hozzájárulnak e célok eléréséhez.

               44

               Ilyen korlátozások hiányában ugyanis e megjelölések nem teszik lehetővé többek között az állati tej természetes összetételéhez kapcsolódó különös jellemzőkkel rendelkező termékek biztos azonosítását, ami ellentétes a fogyasztóvédelemmel, az összetéveszthetőség veszélyének ténye okán. Ellentétes a termelés és a forgalmazás gazdasági feltételeinek, valamint a „tej” és a „tejtermékek” minőségének javulására irányuló céllal is.

               45

               Az arányosság elvét illetően az megköveteli, hogy az uniós intézmények aktusai alkalmasak legyenek az érintett szabályozással kitűzött jogszerű célok megvalósítására, és ne menjenek túl az azok eléréséhez szükséges mértéken, így amennyiben több alkalmas intézkedés kínálkozik, a kevésbé kényszerítő intézkedéshez kell folyamodni, és az okozott hátrányok a kitűzött célokhoz képest nem lehetnek aránytalanul nagyok (lásd ebben az értelemben: 1999. december 16‑iUDL‑ítélet, C‑101/98, EU:C:1999:615, 30. pont; 2011. március 17‑iAJD Tuna ítélet, C‑221/09, EU:C:2011:153, 79. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).

               46

               Az uniós jogalkotó a közös agrárpolitika területén széles mérlegelési jogkörrel rendelkezik, amely megfelel az EUMSZ 40. cikkel és az EUMSZ 43. cikkel ráruházott politikai felelősségnek, ily módon az e tárgyban hozott intézkedésnek a hatáskörrel rendelkező intézmény által követni szándékozott célra nyilvánvalóan alkalmatlan jellege lehet csak hatással az ilyen intézkedés jogszerűségére (lásd ebben az értelemben: 1999. december 16‑iUDL‑ítélet, C‑101/98, EU:C:1999:615, 31. pont; 2013. október 17‑iSchaible ítélet, C‑101/12, EU:C:2013:661, 48. pont).

               47

               A jelen esetben, amint az a jelen ítélet 43. pontjában megállapításra került, azon rendelkezések, amelyek értelmezését a kérdést előterjesztő bíróság kéri, az érintett termékek termelése és forgalmazása gazdasági feltételeinek, valamint minőségének javulására, a fogyasztók védelmére és a versenyfeltételek megóvására irányulnak.

               48

               Márpedig az a tény, hogy a forgalmazás során vagy a reklámban a „tej” megjelölés és a kizárólag a tejtermékek számára fenntartott megjelölések csak azon termékek esetében használhatók, amelyek megfelelnek az 1308/2013 rendelet VII. mellékletének III. részében előírt követelményeknek, többek között az említett termékek gyártói számára torzításmentes versenyfeltételeket biztosítanak, a termékek fogyasztói számára pedig azt, hogy az említett megjelölésekkel ellátott összes termék ugyanazon minőségi szabványoknak feleljen meg, megvédve a fogyasztókat ezáltal a megszerzendő termékek összetételére vonatkozó összetéveszthetőségtől. A szóban forgó rendelkezések alkalmasak e célok megvalósítására. Egyébiránt nem lépik túl az e célok megvalósításához szükséges mértéket, mivel az említett követelményeknek nem megfelelő termékek megjelölése érdekében leíró vagy magyarázó toldatok hozzáillesztése az említett megjelölésekhez, amint azt a Bíróság megítélte, nem akadályozhatja meg bizonyossággal a fogyasztó képzetében az összetéveszthetőség veszélyét. Következésképpen a szóban forgó rendelkezések nem sérti az arányosság elvét (lásd ebben az értelemben: 1999. december 16‑iUDL ítélet, C‑101/98, EU:C:1999:615, 32–34. pont).

               49

               Az egyenlő bánásmód elvét illetően az megköveteli, hogy az összehasonlítható helyzeteket ne kezeljék eltérően, és az eltérő helyzeteket ne kezeljék ugyanúgy, hacsak ez a bánásmód objektíve nem igazolható (lásd ebben az értelemben: 2005. december 6‑iABNA és társai ítélet, C‑453/03, C‑11/04, C‑12/04 és C‑194/04, EU:C:2005:741, 63. pont; ebben az értelemben: 2016. június 30‑iLidl ítélet, C‑134/15, EU:C:2016:498, 46. pont).

               50

               A jelen esetben az a tény, hogy a hús vagy a hal növényi/vegán helyettesítőinek gyártóira – a TofuTown szerint – nem vonatkoznak – a kereskedelmi megnevezéseket illetően – a tej vagy a tejtermékek növényi/vegán helyettesítőinek gyártóira az 1308/2013 rendelet VII. mellékletének III. része szerint vonatkozó korlátozásokhoz hasonló korlátozások, nem tekinthető ellentétesnek az egyenlő bánásmód elvével.

               51

               Ugyanis az említett rendelet által bevezetett mezőgazdasági termékek piaca közös szervezésének minden ágazata sajátos jellemzőkkel bír. Következésképpen a piac különböző ágazatainak szabályozásához alkalmazott technikai mechanizmusok nem képezhetik érvényes alapját az eltérő szabályok hatálya alá tartozó különböző termékek közötti hátrányos megkülönböztetés bizonyításának (lásd ebben az értelemben: 1982. október 28‑iLion és társai ítélet, 292/81 és 293/81, EU:C:1982:375, 24. pont; 2016. június 30‑iLidl ítélet, C‑134/15, EU:C:2016:498, 49. pont). Márpedig a tej és a tejtermékek más ágazatba tartoznak a különböző típusú húsokhoz, valamint a halászati termékek ágazatához viszonyítva, amelyek szintén más piacok közös szervezéséhez tartoznak.

               52

               A fenti megfontolások összességére tekintettel az előterjesztett kérdésekre azt a választ kell adni, hogy az 1308/2013 rendelet 78. cikkének (2) bekezdését és VII. mellékletének III. részét úgy kell értelmezni, hogy azokkal ellentétes, hogy a „tej” megjelölést és az e rendelet által kizárólag a tejtermékek számára fenntartott megjelöléseket a forgalmazás során vagy a reklámban tisztán növényi termék megjelölésére használják, még ha e megjelöléseket a szóban forgó termék növényi eredetét jelző magyarázó vagy leíró toldatokkal egészítik is ki, kivéve ha e terméket felsorolja a 2010/791 határozat I. melléklete.

         A költségekről

               53

               Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.

               A fenti indokok alapján a Bíróság (hetedik tanács) a következőképpen határozott:

                     A mezőgazdasági termékpiacok közös szervezésének létrehozásáról, és a 922/72/EGK, a 234/79/EK, az 1037/2001/EK és az 1234/2007/EK tanácsi rendelet hatályon kívül helyezéséről szóló, 2013. december 17‑i 1308/2013/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet 78. cikkének (2) bekezdését és VII. mellékletének III. részét úgy kell értelmezni, hogy azokkal ellentétes, hogy a „tej” megjelölést és az e rendelet által kizárólag a tejtermékek számára fenntartott megjelöléseket a forgalmazás során vagy a reklámban tisztán növényi termék megjelölésére használják, még ha e megjelöléseket a szóban forgó termék növényi eredetét jelző magyarázó vagy leíró toldatokkal egészítik is ki, kivéve ha e terméket felsorolja az 1234/2007 tanácsi rendelet XII. melléklete III.1. pontjának második bekezdésében említett termékek jegyzékéről szóló, 2010. december 20‑i 2010/791/EU bizottsági határozat I. melléklete.

                     Aláírások

            (
            *1
         )	Az eljárás nyelve: német.