title: A Bíróság (nagytanács) 2011. január 25-i ítélete.#Michael Neukirchinger kontra Bezirkshauptmannschaft Grieskirchen.#Előzetes döntéshozatal iránti kérelem: Unabhängiger Verwaltungssenat des Landes Oberösterreich - Ausztria.#Légi közlekedés - Kereskedelmi célú hőlégballonos repülések szervezésére vonatkozó engedély - EK 12. cikk - Lakóhelyre vagy székhelyre vonatkozó feltétel - Közigazgatási szankciók.#C-382/08. sz. ügy.

text:
      C‑382/08. sz. ügy
      Michael Neukirchinger
      kontra
      Bezirkshauptmannschaft Grieskirchen
      (az Unabhängiger Verwaltungssenat des Landes Oberösterreich [Ausztria] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)
      „Légi közlekedés – Kereskedelmi célú, hőlégballonnal végzett repülések szervezésére vonatkozó engedély – EK 12. cikk – Lakóhelyre vagy székhelyre vonatkozó feltétel – Közigazgatási szankciók”
      Az ítélet összefoglalása
      1.        Közlekedés – Légi közlekedés – Fogalom – Kereskedelmi célú, hőlégballonnal végzett légi utasszállítás
      (EK 12. cikk, EK 49. cikk, EK 51. cikk, (1) bekezdés és EK 80. cikk, (2) bekezdés)
      2.        Közösségi jog – Elvek – Egyenlő bánásmód – Állampolgárság alapján történő hátrányos megkülönböztetés – Tilalom
      (EK 12. cikk)
      3.        Közösségi jog – Elvek – Egyenlő bánásmód – Állampolgárság alapján történő hátrányos megkülönböztetés – Tilalom
      (EK 12. cikk)
      1.        A kereskedelmi célú, hőlégballonnal végzett légi utasszállítás a közlekedés, különösen az EK 80. cikk (2) bekezdésében említett
         légi közlekedés területére tartozik.

      Jóllehet az említett EK 80. cikk (2) bekezdése alapján a tengeri és a légi közlekedés – amennyiben a közösségi jogalkotó eltérően
         nem rendelkezik – nem tartozik az EK‑Szerződés harmadik részének a közösségi közlekedéspolitikáról szóló V. címében található
         szabályok hatálya alá, azokra a többi közlekedési móddal együtt továbbra is a Szerződés általános szabályai vonatkoznak. Mindazonáltal
         a szolgáltatásnyújtás szabadsága vonatkozásában az EK 51. cikk (1) bekezdése szerint az EK 49. cikk nem alkalmazható változatlan
         formában a légi közlekedésre. Ezzel szemben a kereskedelmi célú, hőlégballonnal végzett légi utasszállítás a Szerződés hatálya
         alá tartozik, arra tehát az utóbbi valamely általános szabálya, például az EK 12. cikk is alkalmazandó. Ugyanis a közösségi
         jogalkotó több olyan, az EK 80. cikk (2) bekezdése alapján elfogadott intézkedést hozott, amelyek a légi közlekedés e formáját
         érinthetik. A légi fuvarozók engedélyezéséről szóló 2407/92 rendeletet illetően, annak első két preambulumbekezdéséből következik,
         hogy a Tanács által az említett rendelet elfogadásával követett cél az volt, hogy 1992. december 31‑ig megalkossa a légi közlekedési
         politikát a belső piac fokozatos létrehozása érdekében, mely utóbbi olyan, belső határok nélküli térség, amelyben az áruk,
         a személyek, a szolgáltatások és a tőke szabad mozgása biztosítva van. Márpedig e széles körű célkitűzés magától értetődően
         a kereskedelmi célú, hőlégballonnal végzett légi utasszállításra is kiterjed.

      (vö. 19., 21–23., 26., 27., 29. pont)
      2.        Az EK 12. cikkel ellentétes az olyan tagállami szabályozás, amely a hőlégballonnal végzett repülések e tagállamban történő
         szervezéséhez – és e szabályozás be nem tartása esetén adminisztratív szankciók terhe mellett – előírja a más tagállamban
         lakóhellyel rendelkező vagy ott letelepedett olyan személy számára, aki e másik tagállamban kereskedelmi célú hőlégballonos
         repülések szervezésére vonatkozó engedély jogosultja, hogy az első tagállamban lakóhellyel vagy társasági székhellyel rendelkezzen.

      Ugyanis egyrészről a lakóhely alapján történő megkülönböztetés kritériuma valójában az állampolgárságon alapuló hátrányos
         megkülönböztetéssel azonos eredményre vezet, mivel azzal a kockázattal jár, hogy főként a más tagállamok állampolgárainak
         kárára alkalmazzák, mivelhogy a belföldi lakóhellyel nem rendelkezők leggyakrabban külföldi állampolgárok. Másrészről a székhely
         elhelyezkedésén alapuló megkülönböztetési kritérium főszabály szerint állampolgárságon alapuló hátrányos megkülönböztetést
         valósít meg.

      (vö. 34., 37., 44. pont és a rendelkező rész)
      3.        Az EK 12. cikkel ellentétes az olyan tagállami szabályozás, amely a hőlégballonnal végzett repülések e tagállamban történő
         szervezéséhez – és e szabályozás be nem tartása esetén adminisztratív szankciók terhe mellett – a más tagállamban lakóhellyel
         rendelkező vagy ott letelepedett olyan személyt, aki e másik tagállamban kereskedelmi célú hőlégballonos repülések szervezésére
         vonatkozó engedély jogosultja, arra kötelezi, hogy új engedély kiállítását kérelmezze, anélkül hogy kellően figyelembe vennék
         azon körülményt, hogy a kiállítási feltételek lényegében azonosak a második tagállamban részére már korábban kiállított engedély
         feltételeivel.

      Ugyanis az ilyen szabályozás olyan megkülönböztetési kritériumot vezet be, amely valójában az állampolgárságon alapuló kritériuméval
         azonos eredményre vezet, mivel az e szabályozás által előírt kötelezettség gyakorlatilag főként a más tagállamok állampolgárait
         vagy a más tagállamokban székhellyel rendelkező társaságokat érinti.

      Nem vitatott, hogy a fuvarozott személyek életének és egészségének védelméhez kapcsolódó érdek, valamint a légi közlekedés
         biztonságának érdeke tagadhatatlanul jogos célnak tekinthetők. Mindazonáltal az a körülmény, hogy valamely tagállam valamely
         személyt arra kötelez, hogy új engedély kiadását kérelmezze, anélkül hogy kellően figyelembe venné azt a tényt, hogy a kérelem
         kiadásának feltételei lényegében megegyeznek a más tagállamban részére már kiadott engedély kiadásának feltételeivel, nem
         arányos a követett jogos célokkal. Mivel ugyanis az alapügyben szóban forgó fuvarozási engedély kiadásának feltételei a két
         tagállamban lényegében azonosak, úgy kell tekinteni, hogy a fent hivatkozott jogos érdekeket az első engedély másik tagállamban
         történő kiadása alkalmával már figyelembe vették.

      (vö. 38., 39., 42., 44. pont és a rendelkező rész)
A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (nagytanács)
      2011. január 25.(*)

      „Légi közlekedés – Kereskedelmi célú, hőlégballonnal végzett repülések szervezésére vonatkozó engedély – EK 12. cikk – Lakóhelyre vagy székhelyre vonatkozó feltétel – Közigazgatási szankciók”
      A C‑382/08. sz. ügyben,
      az EK 234. cikk alapján benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában, amelyet az Unabhängiger Verwaltungssenat
         des Landes Oberösterreich (Ausztria) a Bírósághoz 2008. augusztus 25‑én érkezett, 2008. augusztus 19‑i határozatával terjesztett
         elő az előtte

      Michael Neukirchinger
      és
      a Bezirkshauptmannschaft Grieskirchen
      között folyamatban lévő eljárásban,
      A BÍRÓSÁG (nagytanács),
      tagjai: V. Skouris elnök, A. Tizzano, J. N. Cunha Rodrigues, K. Lenaerts, J.‑C. Bonichot, D. Šváby tanácselnökök, A. Rosas,
         U. Lõhmus, E. Levits, L. Bay Larsen (előadó) és M. Berger bírák,

      főtanácsnok: P. Mengozzi,
      hivatalvezető: Fülöp B. tanácsos,
      tekintettel az írásbeli szakaszra és a 2010. június 15‑i tárgyalásra,
      figyelembe véve a következők által előterjesztett észrevételeket:
      –        M. Neukirchinger saját maga képviseletében,
      –        az osztrák kormány képviseletében C. Pesendorfer és G. Eberhard, meghatalmazotti minőségben,
      –        a lengyel kormány képviseletében M. Dowgielewicz és M. Szpunar, meghatalmazotti minőségben,
      –        az Európai Bizottság képviseletében E. Traversa és B.‑R. Killmann, meghatalmazotti minőségben,
      –        az EFTA Felügyeleti Hatóság képviseletében X. Lewis, meghatalmazotti minőségben,
      a főtanácsnok indítványának a 2010. szeptember 7‑i tárgyaláson történt meghallgatását követően,
      meghozta a következő
      Ítéletet
      1        Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem az EK 49. cikk és az azt követő cikkek értelmezésére vonatkozik.

      2        E kérelmet a M. Neukirchinger és a Bezirkshauptmannschaft Grieskirchen (Grieskirchen kanton közigazgatása) között az utóbbi
         közigazgatási szervnek az alapeljárás felperesére a hőlégballonnal végzett repülések szervezésével kapcsolatos szabályok megsértése
         miatt közigazgatási bírságot kiszabó határozata tárgyában folyamatban lévő jogvitában terjesztették elő.

       Jogi háttér
       Az uniós szabályozás
      3        A légi fuvarozók engedélyezéséről szóló, 1992. július 23‑i 2407/92/EGK tanácsi rendelet (HL L 240., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás
         6. fejezet, 2. kötet, 3. o.) első három preambulumbekezdése az alábbiakat tartalmazza:

      „[…] a Szerződés 8a. cikkében előírtak értelmében a belső piac fokozatos létrehozása érdekében 1992. december 31‑ig fontos
         egy légi közlekedési politika megalkotása;

      […] a belső piac egy olyan, belső határok nélküli térség, amelyben az áruk, a személyek, a szolgáltatások és a tőke szabad
         mozgása biztosított;

      […] a légi közlekedési ágazatban a szolgáltatásnyújtás szabadságának elvét csak ezen ágazat sajátos jellemzőinek a figyelembevételével
         lehet alkalmazni”.

      4        A 2407/92 rendelet 1. cikke értelmében:

      „(1)      Ez a rendelet a Közösségben székhellyel rendelkező légi fuvarozók részére a tagállamok által kiadandó üzemeltetői engedélyek
         megadásának és érvényben tartásának követelményeire vonatkozik.

      (2)      Ez a rendelet nem vonatkozik a motor nélküli és/vagy motoros ultrakönnyű légi járművek által teljesített, utas, postai küldemények
         és/vagy áru légi fuvarozására, illetve a különböző repülőterek közötti fuvarozással nem járó helyi repülésekre. Ezeknek az
         üzemeltetési tevékenységeknek az esetében a működési engedély vonatkozásában a nemzeti jogot – amennyiben van ilyen – az üzemben
         tartási engedély (AOC) vonatkozásában pedig a közösségi és a nemzeti jogot kell alkalmazni.”

      5        A 2407/92 rendeletet a Közösségben a légi járatok működtetésére vonatkozó közös szabályokról szóló, 2008. szeptember 24‑i
         1008/2008/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL L 293., 3. o.) hatályon kívül helyezte. „Hatálybalépés” című 28. cikke
         szerint az utóbbi rendelet az Európai Unió Hivatalos Lapjában való kihirdetését követő napon lépett hatályba, a kihirdetés napja e rendelet esetében 2008. október 31. volt.

       A nemzeti szabályozás
      6        A 2008. június 26‑án kihirdetett törvénnyel (BGBl. I, 83/2008) módosított, légi közlekedésről szóló, 1957. december 2‑i törvény
         (Luftfahrtgesetz, BGBl. 253/1957, a továbbiakban: LFG) 11. §‑ának (1) bekezdésében az alábbiak szerint rendelkezik:

      „A légi járművek személyek és tárgyak légi fuvarozására kialakított, talajjal mechanikailag nem érintkező olyan járművek,
         amelyek nehezebbek a levegőnél (például: repülőgépek, vitorlázó repülőgépek, motoros siklóernyők és sárkányrepülők, ornitopterek,
         helikopterek, egyrotoros repülőgépek és ejtőernyők), vagy könnyebbek annál (például kormányozható léghajók és hőlégballonok).”

      7        Az LFG 102. §‑ának (1) bekezdése kimondja:

      „Azok a vállalkozások, amelyek motor nélküli vagy ultrakönnyű légi járművek által teljesített kereskedelmi célú utas‑, postai
         küldemény és/vagy árufuvarozást, illetve a különböző repülőterek közötti fuvarozási tevékenység nélkül kizárólag körrepüléseket
         kívánnak végezni, kötelesek a szövetségi közlekedési, innováció‑ és technológiaügyi miniszternél vagy a 140b. cikk alapján
         felhatalmazott illetékes hatóságtól a 104. és azt követő cikkek szerinti fuvarozási engedély és a 108. cikk szerinti működési
         engedély kiállítását kérelmezni.”

      8        Az LFG 104. §‑a az alábbiak szerint rendelkezik:

      „(1)      A fuvarozási engedély kiállítása iránti kérelemnek meggyőző módon meg kell jelölnie a vállalkozás létrehozásához és működéséhez
         rendelkezésre álló pénzügyi eszközöket.

      (2)      A kérelemnek a fentieken kívül tartalmaznia kell az alábbiakat:
      a)      név és utónév (cégnév), lakóhely (székhely) és a vállalkozás telephelye,
      b)      a vállalkozás képviseletére felhatalmazott személyek neve, lakóhelye és állampolgársága,
      c)      a tervezett tevékenységek: például körrepülések,
      d)      […]
      e)      a tervezett repülési körzet, tehát az a terület, amelyre a vállalkozás tevékenységét kiterjeszti,
      f)      a tervezett légi járművek száma és típusa,
      g)      a vállalkozás tervezett szerkezete.
      […]”
      9        Az LFG 106. §‑a az alábbiak szerint rendelkezik:

      „(1)      A fuvarozási engedélyt akkor állítják ki:
      a)      ha a kérelmező az Európai Gazdasági Térségről szóló, 1992. május 2‑i megállapodásban (HL 1994. L 1., 1. o.) részes tagállam
         állampolgára, Ausztriában lakik, megbízható és szakmailag hozzáértő,

      b)      ha az üzemeltetés biztonsága biztosítva van, és a vállalkozás anyagi fedezetét igazolták, és
      c)      ha bizonyították, hogy a 164. §‑ban vagy a 785/2004/EK rendeletben előírt biztosításokat megkötötték
      (2)      Ha a vállalkozó nem természetes személy, a vállalkozásnak ausztriai székhellyel kell rendelkeznie, és törzstőkéje többségének
         az Európai Gazdasági Térségről szóló megállapodásban részes állam állampolgárainak tulajdonában kell lennie.”

      10      Az LFG 108. §‑a értelmében:

      „(1)      Légi közlekedési vállalkozás működése csak abban az esetben engedélyezhető, ha rendelkezik a fuvarozási engedély jogosultjának
         kérelmére a szövetségi közlekedési, innováció‑ és technológiaügyi miniszter vagy a 140b. § szerint felhatalmazott illetékes
         hatóság által kiállított engedéllyel (működési engedély).

      (2)      A működési engedélyt meg kell adni, amint a fuvarozási engedélyben rögzített feltételek teljesülnek, és a közlekedés biztonsága
         garantált. Az engedély – semmisség terhe mellett – csak írásban állítható ki.”

      11      Az LFG 169. §‑a (1) bekezdésének 4. albekezdése alapján a személyek kereskedelmi célú légi fuvarozására vonatkozó tevékenységnek
         az LFG 102. §‑ában megkövetelt engedélyek nélkül történő gyakorlását legalább 3630 euró összegű pénzbírsággal kell büntetni.

       Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
      12      Az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból következik, hogy 2008. január 22‑én a Bezirkshauptmannschaft Grieskirchen M. Neukirchingerrel
         szemben szabálysértési határozatot hozott, amelyben – meg nem fizetése esetén 181 napi szabadságvesztésre átváltoztatható –
         3630 euró összegű pénzbírságot szabott ki.

      13      Az érdekelttel szemben azt rótták fel, hogy 2007. június 19‑én a Land Oberösterreich területén lévő Kallhamban található,
         Wies helységben elhelyezkedő mezőről felszállva hőlégballonnal végzett, fuvarozási engedély és működési engedély nélkül kereskedelmi
         célú légi utasszállítást végzett, és ez ellentétes az LFG 104. és azt követő §‑aival, valamint az LFG 108. §‑ával.

      14      M. Neukirchinger, aki kereskedelmi célú, légi személy‑ és áruszállítási tevékenységre vonatkozó, Németországban kiállított
         működési engedély jogosultja, jogorvoslatot nyújtott be az említett közigazgatási határozat ellen a kérdést előterjesztő bíróság
         előtt különösen arra hivatkozva, hogy a szabad mozgás lehetővé teszi a légi fuvarozást végző, Németországban kiállított engedéllyel
         rendelkező vállalkozás számára, hogy Ausztriában folytassa tevékenységét.

      15      Tekintettel arra, hogy M. Neukirchinger a szolgáltatás nyújtása alkalmával ideiglenesen másik tagállamba távozott, a kérdést
         előterjesztő bíróság szerint az alapügy tényállása eleve a szolgáltatásnyújtás szabadságához való jog körébe tartozik.

      16      A kérdést előterjesztő bíróság arra is rámutat, hogy M. Neukirchinger részére a Land Oberösterreich Landeshauptmannja (kormányzója),
         amely elsőfokú légi közlekedési hatóságként eljárva az érintett tevékenységi kör tárgyában hatáskörrel rendelkezik, az LFG
         9. § alapján a 2008. évben és Oberösterreich teljes területén érvényes általános felszállási engedélyt adott. Az ilyen engedély
         kiállítása egyébiránt egyben a M. Neukirchinger részére Németországban kiállított engedély érvényességének az említett hatóság
         által történő elismerését jelenti.

      17      Mivel úgy vélte, hogy az előtte folyamatban lévő jogvita megoldásához az EK 49. cikk és azt követő cikkek értelmezése szükséges,
         az Unabhängiger Verwaltungssenat des Landes Oberösterreich úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal
         céljából a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé:

      „1.      Úgy kell‑e értelmezni az [EK] 49. és azt követő cikkeket, hogy azokkal ellentétes az olyan nemzeti jogszabály, amely a másik
         tagállamban, jelen esetben Németországban letelepedett és az e tagállam jogrendje szerint kiállított, kereskedelmi célú, hőlégballonnal
         végzett repülések lebonyolításhoz szükséges engedéllyel rendelkező személytől ausztriai hőlégballonutak lebonyolításához belföldi
         székhelyet vagy lakóhelyet követel meg ([az LFG] 106. §‑a)?

      2.      Úgy kell‑e értelmezni az [EK] 49. cikket és az azt követő cikkeket, hogy azokkal ellentétes az olyan nemzeti jogszabály, amelynek
         értelmében a másik tagállamban letelepedett és annak jogrendje szerint kiállított, kereskedelmi célú hőlégballonutak lebonyolításhoz
         szükséges engedéllyel rendelkező személynek hőlégballonnal végzett repülések valamely más tagállambeli lebonyolításához további
         engedélyt kell szereznie, amely kiadásának feltételei lényegében tartalmilag megegyeznek a származási országban már kiadott
         engedély kiadásának feltételeivel, azonban azzal a további feltétellel egészülnek ki, hogy a kérelmezőnek belföldi, a jelen
         ügyben ausztriai székhellyel vagy lakóhellyel is rendelkeznie kell?

      3.      Ellentétes‑e az [LFG] 104. §‑ával és 106. §‑ával összefüggésben értelmezett 102. §‑a az [EK] 49. cikkel, ha a Németországban
         letelepedett engedélyessel szemben az engedély szerinti tevékenységének gyakorlása miatt közigazgatási szankciókat alkalmaznak,
         és ezáltal a piacra jutását megakadályozzák, tekintettel arra, hogy az [LFG] 106. §‑ának (1) bekezdése értelmében ilyen engedély
         és üzemeltetési engedély külön telephely és/vagy lakóhely létrehozása, valamint a Németországban már lajstromba vett hőlégballon
         osztrák átlajstromozása nélkül nem szerezhető?”

      18      A nagytanács 2010. április 21‑i végzésével elrendelte a szóbeli szakasz újbóli megnyitását, és felkérte az Európai Unió Bírósága
         alapokmányának 23. cikke szerinti érdekelt feleket, hogy nyilatkozzanak abban a kérdésben, hogy az EK 51. cikk (1) bekezdésére
         tekintettel melyik az az elsődleges vagy másodlagos uniós jogi szabály, amely adott esetben a személyek hőlégballonon történő
         kereskedelmi fuvarozásából álló szolgáltatás szabad nyújtására alkalmazandó.

       Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekről
       Előzetes megállapítások
      19      Ahogyan azt a főtanácsnok indítványának 25–30. pontjában megjegyzi, az olyan szolgáltatás, mint az alapügybeli, a közlekedés,
         különösen az EK 80. cikk (2) bekezdésében említett légi közlekedés területére tartozik.

      20      Az EK‑Szerződés ellentétes rendelkezése hiányában ugyanis a légi közlekedésnek az említett rendelkezés szerint vett fogalmát
         úgy kell érteni, mint amely az olyan közlekedést is magában foglalja, amelyet a kérdést előterjesztő bíróság személyek hőlégballonon
         történő kereskedelmi fuvarozásának minősít. Ezenkívül, ahogyan azt a főtanácsnok indítványának 26. pontjában hangsúlyozza,
         a nemzetközi polgári légi közlekedésről szóló, 1944. december 7‑én aláírt chicagói egyezmény szintén kiterjeszti hatályát
         a hőlégballonokra.

      21      Jóllehet az EK 80. cikk (2) bekezdése alapján a tengeri és a légi közlekedés – amennyiben a közösségi jogalkotó eltérően nem
         rendelkezik – nem tartozik az EK‑Szerződés harmadik részének a közösségi közlekedéspolitikáról szóló V. címében található
         szabályok hatálya alá, azokra a többi közlekedési móddal együtt továbbra is a Szerződés általános szabályai vonatkoznak (a
         167/73. sz., Bizottság kontra Franciaország ügyben 1974. április 4‑én hozott ítélet [EBHT 1974., 359. o.] 32. pontja, valamint
         a 209/84. sz., Asjes és társai ügyben 1986. április 30‑án hozott ítélet [EBHT 1986., 1425. o.] 45. pontja).

      22      Mindazonáltal a szolgáltatásnyújtás szabadsága vonatkozásában az EK 51. cikk (1) bekezdése szerint az EK 49. cikk nem alkalmazható
         változatlan formában a légi közlekedésre (lásd ebben az értelemben a C‑49/89. sz. Corsica Ferries (France) ügyben 1989. december
         13‑án hozott ítélet [EBHT 1989., 4441. o.] 10. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot, valamint a C‑467/98. sz.,
         Bizottság kontra Dánia, „nyitott égbolt”‑ügyben 2002. november 5‑én hozott ítélet [EBHT 2002., I‑9519. o.] 123. pontját).

      23      Az olyan kereskedelmi célú, hőlégballonnal végzett légi utasszállítás kapcsán, mint az alapügybeli, meg kell jegyezni, hogy
         a közösségi jogalkotó több olyan, az EK 80. cikk (2) bekezdése alapján elfogadott intézkedést hozott, amelyek – ahogyan azt
         az Európai Bizottság megjegyzi –a légi közlekedés e formáját érinthetik. Ez vonatkozik az alapeljárás tényállásának megvalósulása
         időpontjában a polgári repülés területén a közös szabályokról és az Európai Repülésbiztonsági Ügynökség létrehozásáról szóló,
         2002. július 15‑i 1592/2002/EK európai parlamenti és tanácsi rendeletre (HL L 240., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 7. fejezet,
         7. kötet, 30. o.) valamint a 2006. december 20‑i 1900/2006/EK európai parlamenti és tanácsi rendelettel (HL L 377., 176. o.).módosított,
         a polgári légi közlekedés területén a műszaki előírások és a közigazgatási eljárások összehangolásáról szóló, 1991. december
         16‑i 3922/91/EGK tanácsi rendeletre (HL L 373., 4. o.; magyar nyelvű különkiadás 7. fejezet, 1. kötet, 348. o.).

      24      Ami közelebbről a légi fuvarozók engedélyeit illeti, az EGK‑Szerződés 84. cikkének (2) bekezdését (később az EK‑Szerződés
         84. cikkének (2) bekezdése, mely utóbbi, módosítást követően az EK 80. cikk (2) bekezdése) a 2407/92 rendelet elfogadásával
         hajtották végre, amely az alapügy tényállásának idején alkalmazandó volt.

      25      Kétségtelen, hogy a 2407/92 rendelet 1. cikkének (2) bekezdése alapján a Tanács kizárta az említett rendelet hatálya alól
         a légi fuvarozók engedélyeit, különösen ha a légi utasszállítást motor nélküli, tehát a hőlégballonokat is magukban foglaló
         légi járművekkel végzik. Az ilyen jellegű fuvarozást illetően a Tanács kifejezetten pontosította az említett rendelkezésben,
         hogy arra a működési engedély tekintetében kizárólag nemzeti jogszabályokat, az üzemben tartási engedély vonatkozásában pedig
         a nemzeti és az uniós jogot kell alkalmazni.

      26      Ahogyan azonban a 2407/92 rendelet első két preambulumbekezdéséből következik, a Tanács által az említett rendelet elfogadásával
         követett cél az volt, hogy 1992. december 31‑ig megalkossa a légi közlekedési politikát a belső piac fokozatos létrehozása
         érdekében, mely utóbbi olyan, belső határok nélküli térség, amelyben az áruk, a személyek, a szolgáltatások és a tőke szabad
         mozgása biztosítva van. A Közösségnek a belső piac ezen időpontig történő – a közlekedés területére is kiterjedő – létrehozására
         vonatkozó kötelezettségét az EGK‑Szerződés 8A. cikke (később módosítást követően az EK‑Szerződés 7A. cikke, amely módosítást
         követően az EK 14. cikk) írta elő.

      27      Márpedig e széles körű célkitűzés magától értetődően az olyan kereskedelmi célú, hőlégballonnal végzett légi utasszállításra
         is kiterjed, mint amelyről az alapügyben szó van.

      28      Következésképpen, jóllehet a 2407/92 rendelet 1. cikkének (2) bekezdésében szereplő kizárást nyilvánvalóan indokolja az a
         körülmény, hogy a légi közlekedési ágazat sajátosságai nem igazolják, hogy az olyan kereskedelmi célú, hőlégballonnal végzett
         légi utasszállításra, mint az alapügybeli, az említett rendeletben szereplő szabályokat kelljen alkalmazni, ebből nem következik,
         hogy e kizárással a közösségi jogalkotó szándéka arra irányult, hogy e közlekedési módot teljes mértékben kivegye a Szerződés
         hatálya alól.

      29      A fentiek összességéből következik, hogy az olyan kereskedelmi célú, hőlégballonnal végzett légi utasszállításra, mint az
         alapügybeli, az EK‑Szerződés hatálya alá tartozik, arra tehát az utóbbi valamely általános szabálya, például az EK 12. cikk
         is alkalmazandó.

      30      Következésképpen annak érdekében, hogy a kérdést előterjesztő bíróság részére hasznos választ lehessen adni, az előterjesztett
         kérdéseket az állampolgárságon alapuló hátrányos megkülönböztetés tilalmának alapelvét kimondó EK 12. cikk szempontjából kell
         megvizsgálni (lásd különösen a C‑40/05. sz. Lyyski‑ügyben 2007. január 11‑én hozott ítélet [EBHT 2007., I‑99. o.] 33. pontját
         és a C‑222/07. sz. UTECA‑ügyben 2009. március 5‑én hozott ítélet [EBHT 2009., I‑1407. o.] 37. pontját).

       Az 1–3. kérdésről
      31      A kérdést előterjesztő bíróság 1–3. kérdésével – amelyeket indokolt együtt vizsgálni – lényegében azt kérdezi, hogy ellentétes‑e
         az EK 12. cikkel az olyan tagállami szabályozás, mint amelyről az alapügyben is szó van, amely a kereskedelmi célú, hőlégballonnal
         végzett repülések e tagállamban történő szervezése érdekében és e szabályozás be nem tartása esetére közigazgatási szankciók
         terhe mellett

      –        a más tagállamban lakó vagy letelepedett, e másik tagállamban kereskedelmi célú, hőlégballonnal végzett repülések szervezésére
         vonatkozó engedéllyel rendelkező személytől megköveteli, hogy az első tagállamban lakóhellyel vagy székhellyel rendelkezzen,
         és

      –        ugyanezen személyt arra kötelezi, hogy új engedély kiállítását kérelmezze anélkül, hogy kellően figyelembe vennék azon körülményt,
         hogy a kiállítási feltételek lényegében azonosak a második tagállamban részére már korábban kiállított engedély feltételeivel.

      32      Ezzel kapcsolatban az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a letelepedés szabadsága tekintetében az állampolgárokkal és nem
         állampolgárokkal szembeni egyenlő bánásmódra vonatkozó szabályok nemcsak a nyilvánvalóan az állampolgárság vagy a társaság
         székhelye alapján történő hátrányos megkülönböztetést tiltják, hanem a hátrányos megkülönböztetés minden olyan rejtett formáját
         is, amely a megkülönböztetés egyéb feltételeit alkalmazva ténylegesen ugyanarra az eredményre vezet (a C‑115/08. sz. ČEZ‑ügyben
         2009. október 27‑én hozott ítélet [EBHT 2009., I‑10265. o.] 92. pontja és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).

      33      Először is amennyiben az olyan tagállami szabályozás, mint amelyről az alapügyben szó van, e tagállamban található lakóhely
         vagy székhely fennállását követeli meg ahhoz, hogy e tagállamban kereskedelmi célú, hőlégballonnal végzett repüléseket lehessen
         szervezni, az olyan megkülönböztetési kritériumot állít fel, amely a természetes személyek esetében azok lakóhelyén, társaságok
         esetében pedig azok székhelyén alapul.

      34      Egyrészről a lakóhely alapján történő megkülönböztetés kritériumát illetően elmondható, hogy az valójában az állampolgárságon
         alapuló hátrányos megkülönböztetéssel azonos eredményre vezet, mivel azzal a kockázattal jár, hogy főként a más tagállamok
         állampolgárainak kárára alkalmazzák, mivelhogy a belföldi lakóhellyel nem rendelkezők leggyakrabban külföldi állampolgárok
         (lásd ebben az értelemben különösen a fent hivatkozott C‑224/97. sz. Ciola‑ügyben 1999. április 29‑én hozott ítélet [EBHT 1999.,
         I‑2517. o.] 14. pontját; a C‑388/01. sz., Bizottság kontra Olaszország ügyben 2003. január 16‑án hozott ítélet [EBHT 2003.,
         I‑721.o.] 14. pontját, és a C‑209/03. sz. Bidar‑ügyben 2005. március 15‑én hozott ítélet [EBHT 2005., I‑2119. o.] 53. pontját).

      35      Az ilyen eltérő bánásmód csak akkor igazolható, ha objektív, az érintett személyek állampolgárságától független megfontolásokon
         alapul, és arányos a nemzeti jogszabályokban meghatározott jogszerű célokkal (a fent hivatkozott Bidar‑ügyben hozott ítélet
         54. pontja és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).

      36      A Bíróság elé terjesztett iratokból azonban nem derül ki, hogy az alapügyben szóban forgó szabályozás kapcsán létezne ilyen
         igazolás.

      37      Másrészről a székhely elhelyezkedésén alapuló megkülönböztetési kritérium főszabály szerint állampolgárságon alapuló hátrányos
         megkülönböztetést valósít meg, ahogyan az a jelen ítélet 32. pontjában hivatkozott ítélkezési gyakorlatból is következik.

      38      Másodszor az olyan tagállami szabályozás, mint amelyről az alapügyben szó van, a másik tagállamban lakóhellyel vagy székhellyel
         rendelkező azon személyt, aki e másik tagállamban kereskedelmi célú, hőlégballonnal végzett repülések szervezésére vonatkozó
         engedély jogosultja, arra kötelezi, hogy az első tagállamban új engedély kiállítását kérelmezze anélkül, hogy kellően figyelembe
         vennék azon körülményt, hogy a kiállítási feltételek lényegében azonosak a második tagállamban részére már korábban kiállított
         engedély feltételeivel. Ezáltal az említett szabályozás olyan megkülönböztetési kritériumot vezet be, amely valójában az állampolgárságon
         alapuló kritériuméval azonos eredményre vezet.

      39      Azzal ugyanis, hogy elutasítja a másik tagállamban kiállított engedély figyelembevételét, az ilyen szabályozás az érintett
         személy részére – amennyiben a kereskedelmi célú, hőlégballonnal végzett repüléseket kíván szervezni az első tagállam területén –
         előírja annak kötelezettségét, hogy másodszor is megtegye az engedély megszerzéséhez szükséges valamennyi intézkedést. Márpedig
         az említett tagállam által létrehozott kötelezettség gyakorlatilag főként a más tagállamok állampolgárait vagy a más tagállamokban
         székhellyel rendelkező társaságokat érinti.

      40      Az osztrák kormány arra hivatkozik, hogy az osztrák kormány által kiállított engedély megszerzésére vonatkozó kötelezettséget
         a fuvarozott személyek életének és egészségének védelméhez kapcsolódó érdek, valamint a légi közlekedés biztonságának érdeke
         igazolja. Egyébiránt vitatja a kérdést előterjesztő bíróság által tett azon megállapítást, amely szerint egyrészről az M. Neukirchinger
         részére Németországban adott engedély kiállításának feltételei, másrészről pedig az Ausztriában megkövetelt feltételek lényegében
         azonosak.

      41      E vitatás kapcsán emlékeztetni kell arra, hogy a Bíróságnak az a feladata, hogy az uniós bíróságok és a nemzeti bíróságok
         közötti hatáskörmegosztás keretében úgy vegye figyelembe azon ténybeli és jogszabályi környezetet, amelybe az előzetes döntéshozatalra
         előterjesztett kérdés illeszkedik, ahogyan az az előzetes döntéshozatalra utaló határozatban meghatározásra került (a C‑475/99. sz.
         Ambulanz Glöckner ügyben 2001. október 25‑én hozott ítélet [EBHT 2001., I‑8089. o.] 10. pontja és a C‑153/02. sz. Neri‑ügyben
         2003. november 13‑án hozott ítélet [EBHT 2003., I‑13555. o.] 35. pontja. A bíróságnak nem kötelessége, hogy egy olyan értékelésről
         határozzon, mint amelyet a kérdést előterjesztő bíróság elvégzett a két érintett tagállamnak az alapügyben szóban forgó engedélyek
         kiadásának feltételeiről szóló szabályozása közötti hasonlóságra vonatkozóan.

      42      Az osztrák kormány által hivatkozott érdekek védelmét illetően elmondható, hogy azok tagadhatatlanul jogos célnak tekinthetők.
         Mindazonáltal az a körülmény, hogy valamely tagállam egy olyan személyt, mint M. Neukirchinger arra kötelez, hogy új engedély
         kiadását kérelmezze anélkül, hogy kellően figyelembe venné azt a tényt, hogy a kérelem kiadásának feltételei lényegében megegyeznek
         a más tagállamban részére már kiadott engedély kiadásának feltételeivel, – ahogyan arra a lengyel kormány és a Bizottság joggal
         rámutat – nem arányos a követett jogos célokkal. Mivel ugyanis az alapügyben szóban forgó fuvarozási engedély kiadásának feltételei
         a két tagállamban lényegében azonosak, úgy kell tekinteni, hogy az osztrák kormány által hivatkozott érdekeket az első engedély
         németországi kiadása alkalmával már figyelembe vették.

      43      A fentiekből következik, hogy az olyan szabályozás, mint amelyről az alapügyben szó van, valójában állampolgárságon alapuló
         hátrányos megkülönböztetésnek minősül, amelyet az említett szabályozás megsértése esetén alkalmazott közigazgatási szankciók
         fokoznak.

      44      Következésképpen az előterjesztett kérdésekre azt a választ kell adni, hogy az EK 12. cikkel ellentétes az olyan tagállami
         szabályozás, mint az alapügybeli, amely a hőlégballonnal végzett repülések e tagállamban történő szervezéséhez, és e szabályozás
         be nem tartása esetén adminisztratív szankciók terhe mellett

      –        előírja a más tagállamban lakóhellyel rendelkező vagy ott letelepedett olyan személy számára, aki e másik tagállamban kereskedelmi
         célú, hőlégballonnal végzett repülések szervezésére vonatkozó engedély jogosultja, hogy az első tagállamban lakóhellyel vagy
         társasági székhellyel rendelkezzen, és

      –        ugyanezen személyt arra kötelezi, hogy új engedély kiállítását kérelmezze anélkül, hogy kellően figyelembe vennék azon körülményt,
         hogy a kiállítási feltételek lényegében azonosak a második tagállamban részére már korábban kiállított engedély feltételeivel.

       A költségekről
      45      Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás
         egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült
         költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.

      A fenti indokok alapján a Bíróság (nagytanács) a következőképpen határozott:
      Az EK 12. cikkel ellentétes az olyan tagállami szabályozás, mint az alapügybeli, amely a hőlégballonnal végzett repülések
            e tagállamban történő szervezéséhez, és e szabályozás be nem tartása esetén adminisztratív szankciók terhe mellett
      –        előírja a más tagállamban lakóhellyel rendelkező vagy ott letelepedett olyan személy számára, aki e másik tagállamban kereskedelmi
            célú, hőlégballonnal végzett repülések szervezésére vonatkozó engedély jogosultja, hogy az első tagállamban lakóhellyel vagy
            társasági székhellyel rendelkezzen, és
      –        ugyanezen személyt arra kötelezi, hogy új engedély kiállítását kérelmezze anélkül, hogy kellően figyelembe vennék azon körülményt,
            hogy a kiállítási feltételek lényegében azonosak a második tagállamban részére már korábban kiállított engedély feltételeivel.
      Aláírások
      * Az eljárás nyelve: német.


A Bíróság 1975. január 23-i ítélete. # Filippo Galli. # Előzetes döntéshozatal iránti kérelem: Pretura di Roma - Olaszország. # 31-74. sz. ügy