title: A Közszolgálati Törvényszék (első tanács) 2011. július 5-i ítélete. # V kontra Európai Parlament. # Közszolgálat. # F-46/09. sz. ügy

text:
      AZ EURÓPAI UNIÓ KÖZSZOLGÁLATI TÖRVÉNYSZÉKÉNEK ÍTÉLETE (első tanács)
      2011. július 5.(1)

      „Közszolgálat – Szerződéses alkalmazott – Alkalmazási feltételek – Fizikai alkalmasság – A felvételt megelőző orvosi vizsgálat – A természetes személyek védelme a személyes adatok kezelése tekintetében – Orvosi titok – Egészségügyi adatok intézmények közötti továbbítása – A magánélet tiszteletben tartásához való jog”
      Az F-46/09. sz. ügyben,
      az EK 236. cikk és az EA 152. cikk alapján,
      V (az Európai Parlament szerződéses alkalmazotti állására jelentkező pályázó, lakóhelye: Brüsszel [Belgium], képviselik: É. Boigelot
         és S. Woog ügyvédek)

      felperesnek,
      támogatja:
      az európai adatvédelmi biztos (képviselik: V. Pérez Asinari és H. Kranenborg, meghatalmazotti minőségben)

      beavatkozó,
      az Európai Parlament (képviselik: K. Zejdová és S. Seyr, meghatalmazotti minőségben)

      alperes ellen
      benyújtott keresete tárgyában,
      A KÖZSZOLGÁLATI TÖRVÉNYSZÉK (első tanács),
      tagjai: S. Gervasoni elnök (előadó), H. Kreppel és M. I. Rofes i Pujol bírák,
      hivatalvezető: R. Schiano tanácsos,
      tekintettel az írásbeli szakaszra és a 2011. március 8-i tárgyalásra,
      meghozta a következő
      Ítéletet
      1        A Közszolgálati Törvényszék Hivatalához 2009. október 5-én érkezett keresetlevelében V előterjesztette a jelen keresetet,
         amely elsődlegesen egyrészt a 2008. december 19-i határozat megsemmisítésére irányul, amely határozatban az Európai Parlament
         személyzeti igazgatási egységének igazgatója felvételi alkalmatlanság miatt visszavonta a neki 2008. december 18-án tett állásajánlatot,
         másrészt a Parlament orvosszakértője 2008. december 18-i véleményének megsemmisítésére, valamint a felperest állítólag ért
         kár megtérítésére.

       Jogi háttér
      2        Az Európai Unió egyéb alkalmazottaira vonatkozó alkalmazási feltételek 82. cikkének (3) bekezdése a következőképpen rendelkezik:

      „A szerződéses alkalmazottat csak a következő feltételekkel lehet felvenni:
      […]
      d)      fizikailag alkalmas a feladatai ellátására; […]”
      3        Az egyéb alkalmazottakra vonatkozó alkalmazási feltételek 83. cikke értelmében:

      „A felvétel előtt a szerződéses alkalmazottat az intézmény egyik orvosa megvizsgálja annak érdekében, hogy az intézmény meggyőződhessen
         arról, hogy megfelel a 82. cikk (3) bekezdésének d) pontjában előírt követelményeknek.

      A[z Európai Unió tiszviselőinek] személyzeti szabályzat[a] 33. cikkét analógia útján kell alkalmazni.”
      4        Az Európai Unió tisztviselőinek személyzeti szabályzata (a továbbiakban: személyzeti szabályzat) 33. cikkének második bekezdése
         szerint:

      „Ha az első bekezdésben előírt orvosi vizsgálat eredménye kedvezőtlen, a pályázó e kedvezőtlen orvosi szakvélemény intézmény
         által történt közlését követő 20 napon belül kérheti, hogy ügyét a kinevezésre jogosult hatóság által az intézmény [helyesen:
         intézmények] orvosai köréből választott három orvosból álló orvosi bizottsághoz véleményezésére nyújtsák be. Az orvosi bizottság
         meghallgatja az eredeti kedvezőtlen véleményt kiadó intézményi orvost. A pályázó az orvosi bizottság elé terjesztheti az általa
         választott orvos véleményét. Ha az orvosi bizottság véleménye megerősíti az első bekezdésben előírt orvosi vizsgálat következtetéseit,
         a pályázó fizeti a díjak és a járulékos költségek 50%-át.”

      5        A Parlament Elnökségének a tisztviselők és egyéb alkalmazottak felvételére vonatkozó belső szabályokról szóló 2004. május
         3-i határozata (a továbbiakban: belső szabályok) 15. cikke a következőképpen rendelkezik:

      „Az alkalmazási feltételek 83. cikkének megfelelően a szerződéses alkalmazott orvosi vizsgálaton vesz részt a munkába állás
         előtt. A vizsgálat eredménye egy évig érvényes, de az intézmény foglalkozás-egészségügyi szakorvosa [helyesen: orvosszakértője]
         szükség esetén rövidebb érvényességi időt is meghatározhat.”

      6        Az Európai Bizottság egészségügyi szolgálatának eljárási útmutatója szerint, ha az érintett nem lép szolgálatba, az alkalmasságról
         vagy alkalmatlanságról szóló vélemény aláírásától számított hat hónap elteltével archiválni kell az iratokat.

      7        A személyes adatok közösségi intézmények és szervek által történő feldolgozása [helyesen: kezelése] tekintetében az egyének
         védelméről, valamint az ilyen adatok szabad áramlásáról szóló, 2000. december 18-i 45/2001/EK európai parlamenti és tanácsi
         rendelet (HL 2001. L 8., 1. o., magyar nyelvű különkiadás 13. fejezet, 26. kötet, 102. o.) 1. cikkének (1) bekezdése a következőképpen
         rendelkezik:

      „E rendeletnek megfelelően, az Európai [Uniót] létrehozó szerződések által vagy azok alapján létrehozott intézmények és szervek,
         a továbbiakban »[uniós] intézmények és szervek« gondoskodnak [helyesen: a jelen rendeletnek megfelelően gondoskodnak] a természetes
         személyek alapvető jogainak és szabadságainak – különösen a magánélet tiszteletben tartásához való joguknak – a személyes
         adatok feldolgozásával [helyesen: kezelésével] összefüggő védelméről, továbbá nem korlátozzák és nem is tiltják egymás között
         a személyes adatok szabad áramlását, illetve [helyesen: nem is tiltják a személyes adatok ezen intézmények és szervek közötti,
         illetve] a 95/46/EK irányelv végrehajtására a tagállamok által elfogadott nemzeti jogszabályok hatálya alá tartozó címzettekhez
         történő szabad áramlását.”

      8        A 45/2001 rendelet 4. cikke szerint:

      „(1) A személyes adatok:
      a)      feldolgozását [helyesen: kezelését] tisztességesen és törvényesen [helyesen: jogszerűen] kell végezni;
      b)      gyűjtése csak meghatározott, egyértelmű és törvényes [helyesen: kifejezett és jogszerű] célból történhet, és további feldolgozása
         [helyesen: kezelése] nem végezhető e célokkal összeférhetetlen módon. A személyes adatok további feldolgozása [helyesen: kezelése]
         történelmi, statisztikai vagy tudományos célokra nem tekintendő összeférhetetlennek, amennyiben az adatkezelő biztosítja a
         megfelelő garanciákat, különösen annak biztosítása érdekében, hogy az adatokat semmilyen más célból ne dolgozzák fel [helyesen:
         kezeljék], és ne használják fel egy konkrét személlyel kapcsolatos intézkedések vagy döntések alátámasztásához;

      c)      gyűjtésük és/vagy további feldolgozásuk [helyesen: kezelésük] célja szempontjából megfelelőek, relevánsak és nem túlzott mértékűek;
      d)      pontosak, és ha szükséges, időszerűek kell legyenek; minden ésszerű intézkedést meg kell tenni annak érdekében, hogy a hibás
         vagy hiányos adatok, tekintettel gyűjtésük vagy további feldolgozásuk [helyesen: kezelésük] céljaira, törlésre vagy helyesbítésre
         kerüljenek;

      e)      tárolásának olyan formában kell történnie, amely az érintettek azonosítását csak az adatok gyűjtése vagy további feldolgozása
         [helyesen: kezelése] céljainak eléréséhez szükséges ideig teszi lehetővé. A közösségi intézmény vagy szerv rendelkezik arról,
         hogy a történelmi, statisztikai vagy tudományos célból hosszabb ideig tárolandó személyes adatokat anonim adatként kell tárolni,
         vagy ha ez nem lehetséges, az érintettek személyazonosságát titkosítani kell. Az adatok kizárólag történelmi, statisztikai
         vagy tudományos célokra használhatók fel.

      (2) Az adatkezelő feladata gondoskodni arról, hogy az (1) bekezdés rendelkezései teljesüljenek.”
      9        A 45/2001 rendelet 6. cikke értelmében:

      „A 4., 5. és 10. cikk sérelme nélkül:
      (1) A személyes adatok feldolgozása [helyesen: kezelése] csak abban az esetben történhet az adatgyűjtés céljától eltérő célból,
         ha [az uniós] intézmény vagy szerv belső szabályai kifejezetten megengedik a cél megváltoztatását.

      […]”
      10      A 45/2001 rendelet 7. cikke szerint:

      „A 4., 5., 6. és 10. cikk sérelme nélkül:
      (1) A személyes adatok csak abban az esetben továbbíthatók a közösségi intézményeken vagy szerveken belül vagy azok között,
         ha az adatok a címzett hatáskörébe tartozó feladatok jogszerű végrehajtásához szükségesek.

      […]”
      11      A 45/2001 rendelet 10. cikkének (1)–(3) bekezdése a következőképpen rendelkezik:

      „(1) Tilos az olyan személyes adatok feldolgozása [helyesen: kezelése], amelyekből következtetni lehet a faji vagy etnikai
         hovatartozásra, a politikai véleményre, a vallási vagy világnézeti meggyőződésre, a szakszervezeti tagságra, az egészségi
         állapotra vagy a szexuális életre.

      (2) Az (1) bekezdést nem lehet alkalmazni abban az esetben, ha:
      a)      az érintett kifejezett hozzájárulását adta az említett adatok feldolgozásához [helyesen: kezeléséhez], kivéve ha a közösségi
         intézmény vagy szerv belső szabályai úgy rendelkeznek, hogy az (1) bekezdésben említett tilalom alól nem engedhető kivétel
         az érintett hozzájárulásával sem; illetve

      b)      az adatfeldolgozás [helyesen: adatkezelés] az adatkezelő munkajogi kötelezettségeinek és meghatározott jogainak [helyesen:
         az adatkezelő egyedi munkajogi kötelezettségeinek és jogainak] való megfelelés érdekében szükséges, amennyiben az Európai
         [Uniót] létrehozó szerződések vagy az azok alapján elfogadott más jogi eszközök ezt lehetővé teszik, illetve, szükség esetén,
         amennyiben az európai adatvédelmi biztos – a megfelelő biztosítékok mellett – ehhez hozzájárul […]

      (3) Az (1) bekezdés nem alkalmazható, ha az adatok feldolgozása [helyesen: kezelése] megelőző egészségügyi, orvosi diagnosztikai
         célból, gondozás vagy kezelés alkalmazása vagy egészségügyi szolgáltatások igazgatása [helyesen: nyújtása] céljából szükséges,
         és ha az adatokat szakmai titoktartás hatálya alá tartozó egészségügyi szakember vagy azzal egyenértékű titoktartás hatálya
         alá tartozó más személy dolgozza fel [helyesen: kezeli].”

       A jogvita alapját képező tényállás
      12      1997. február és 2006. március között a felperes a Bizottság több szervezeti egységénél is dolgozott kisegítő vagy helyettesítő
         alkalmazottként, összesen mintegy három évig. Konkrétabban utoljára helyettesítő asszisztens volt az Európai Csaláselleni
         Hivatal (OLAF) „Más szervezetekkel közös vizsgálatok” elnevezésű egységénél 2005. szeptembertől 2006. márciusig.

      13      Egy 2006. február 27-i feljegyzésben arról tájékoztatták a felperest, hogy sikeresen teljesítette a 25 tagállamból titkársági
         területen felvételre kerülő szerződéses alkalmazottak kiválasztására irányuló, úgynevezett CAST 25 vizsgát. Ennek következtében
         a nevét felvették a sikeres pályázóknak az Európai Személyzeti Felvételi Hivatal (EPSO) által összeállított végleges adatbázisába,
         amelynek érvényessége három évig tartott.

      14      2006. júniusban a Bizottság két főigazgatósága is kinyilvánította a felperes felvételére irányuló szándékát.

      15      A felperest az egyéb alkalmazottakra vonatkozó alkalmazási feltételek 83. cikkének megfelelően orvosi vizsgálaton való részvételre
         kérték annak felmérése érdekében, hogy alkalmas-e a feladatai ellátására.

      16      2006. június 26-án a Bizottság brüsszeli (Belgium) egészségügyi szolgálatának helységeiben sor került a felvételt megelőző
         orvosi vizsgálatra, a felperest Dr. K. vizsgálta meg.

      17      2006. június 29-én a felperes e-mailben fordult F.-hez, a Bizottság egészségügyi szolgálatának vezetőjéhez, amelyben azt panaszolta,
         hogy Dr. K. nem megfelelő magatartást tanúsított vele szemben a 2006. június 26-i, felvételt megelőző orvosi vizsgálat alkalmával.

      18      2006. júliusban F. kivizsgálta a panaszt: egyrészt meghallgatta Dr. K.-t, aki tagadta a neki felrótt cselekményeket, másrészt
         fogadta a felperest.

      19      A vizsgálat eredményeként, bár semmi nem bizonyította a Dr. K.-nak felrótt cselekményeket, a felperes ügyének intézését egy
         másik orvosra bízták.

      20      2006. szeptember 26-án a Bizottság orvosszakértője véleményében fizikailag alkalmatlannak nyilvánította a felperest.

      21      2006. november 9-i levelében S., a Személyzeti és Igazgatási Főigazgatóság igazgatója arról tájékoztatta a felperest, hogy
         nem teljesítette a feladatai ellátásához szükséges fizikai alkalmassági feltételeket, és hogy a személyzeti szabályzat 33. cikke
         második bekezdésének megfelelően húsz napon belül kérheti, hogy az ügyéről orvosi bizottság nyilvánítson véleményt.

      22      2006. november 18-i levelében a felperes kérte, hogy az ügyéről orvosi bizottság nyilvánítson véleményt.

      23      2007. április 17-i, egyhangúlag elfogadott véleményében az orvosi bizottság azt írta, hogy az érintett aktájába tartozó valamennyi
         irat vizsgálata alapján, illetve pszichiátriai szakvélemény igénylését követően az a „véleménye, hogy [a felperes] nem [teljesítette]
         a feladatai ellátásához szükséges alkalmassági feltételeket”. Az orvosi bizottság a véleménye végén azt írta, hogy „a megállapítások
         orvosi indokolását orvosi titokként kezelve [elküldte a Bizottság egészségügyi szolgálatának]”.

      24      2007. május 15-i levelében a Bizottság arról tájékoztatta a felperest, hogy „az orvosi bizottság véleménye szerint [másolat
         csatolva], [a felperes] nem teljesít[ette] a feladat[ai] ellátásához szükséges fizikai alkalmassági feltételeket”. E levélben
         az is szerepelt, hogy „[a] megállapítások orvosi indokolását orvosi titokként kezelve elküld[te] a Bizottság egészségügyi
         [s]zolgálata [v]ezetőjének Brüsszelbe, aki azt csatol[ta a felperes] egészségügyi aktájá[hoz]”.

      25      2007. május 9-én a felperes panaszt tett e határozat ellen.

      26      2007. július 12-i határozatában a Bizottság elutasította a panaszt.

      27      2008. március 4-én a felperes keresetet nyújtott be többek között a 2007. május 15-i határozat ellen F-33/08 ügyszámon. 2009.
         október 21-i ítéletében a Közszolgálati Törvényszék elutasította ezt a keresetet. Az Európai Unió Törvényszéke az elé terjesztett
         fellebbezéssel kapcsolatos eljárás keretében a (T-510/09. P. sz., V kontra Bizottság ügyben) 2011. június 5-én hozott ítéletében
         megerősítette a kereset elutasítását.

      28      Miután 2008. december 9-i feljegyzésében a Parlament egészségügyi szolgálata arra kérte a Bizottság egészségügyi szolgálatát,
         hogy küldje el a felperes egészségügyi aktáját, a Parlament 2008. december 10-i levelében szerződéses alkalmazotti, a főtitkárságon
         betöltendő, a II. csoportba tartozó állásra vonatkozó ajánlatot tett a felperesnek a 2009. február 2-tól augusztus 2-ig terjedő
         időszakra. E levélben az szerepelt, hogy az ajánlatot azzal a feltétellel tették, ha teljesülnek az egyéb alkalmazottakra
         vonatkozó alkalmazási feltételek 82. cikkében szereplő felvételi feltételek, és a felvételt megelőző orvosi vizsgálat pozitív
         eredménnyel zárul. Egyben felhívták a felperest arra, hogy legfeljebb két héten belül küldje el telefaxon a szükséges iratokat,
         különösen az összes korábbi munkáltatója által kiállított igazolásoknak az eredetivel egyező, hitelesített másolatát. Ugyanezen
         a napon a felperes felvételi aktájának kezelésével megbízott személy e-mailben tájékoztatta a felperest többek között a felvételt
         megelőző orvosi vizsgálat lefolyásáról, és felhívta, hogy hozzon magával egy igazolványképet „az egészségügyi akt[ája] elkészítéséhez”.

      29      2008. december 10-i e-mailjében a felperes elfogadta a Parlament állásajánlatát. Ugyanezen a napon egy másik e-mailben arról
         tájékoztatta a Parlamentet, hogy nem tudja tizenöt napon belül telefaxon elküldeni a kért dokumentumokat, mivel külföldre
         utazik, és a karácsonyi időszakra tekintettel januárig haladékot kért.

      30      2008. december 10-i levelében a Parlament a 2009. január 7-én sorra kerülő, felvételt megelőző orvosi vizsgálaton való részvételre
         kérte fel a felperest. E levélben a lap alján szerepelt a Parlament brüsszeli egészségügyi szolgálata hat orvosának neve.
         A levelet Dr. B. írta alá. Az említett hat orvos között szerepelt Dr. K., aki a felperes Bizottsághoz való felvételét megelőző
         orvosi vizsgálatot lefolytatta, és akinek a magatartását a felperes kifogásolta.

      31      2008. december 11-i e-mailjében a felperes aktájának kezelésével megbízott személy azt válaszolta a felperesnek, hogy nem
         jelent problémát, ha januárban küldi el a kért dokumentumokat, mivel a felvételt 2009. február 2-tól tervezték.

      32      2008. december 12-én a felperes saját elhatározásából, vérvizsgálatok elvégzése céljából elment a brüsszeli Parc Léopold klinikára.

      33      2008. december 12-én a Parlament egészségügyi szolgálata megkapta a felperes felvételi egészségügyi aktájának másolatát, amely
         akta eredetije a Bizottság irattárába került, miután ezen intézmény megtagadta a felperes felvételét.

      34      2008. december 18-i véleményében a Parlament orvosszakértője, miután megtekintette a Bizottság által küldött iratokat, megállapította,
         hogy a felperes fizikailag alkalmatlan „bármely európai intézményben bármilyen feladat ellátására”. E vélemény „A Bizottságnál
         Brüsszelben lefolytatott 2006. [június] 26-i orvosi vizsgálat eredménye” címet viseli, és azon a megállapításon alapul, hogy
         2006. szeptember 26-án a Bizottság orvosszakértője alkalmatlannak nyilvánította a felperest, amely alkalmatlanságot 2007.
         április 17-én a felülvizsgálati orvosi bizottság megerősített, és amely „jelenleg is fennáll bármely európai intézmény bármely
         munkaköre tekintetében”.

      35      2008. december 19-i levelében a Parlament tájékoztatta a felperest az alkalmatlanságát megállapító, fent említett 2008. december
         18-i véleményről, és visszavonta a neki 2008. december 10-én tett állásajánlatot (a továbbiakban: vitatott határozat). E levélben
         a Parlament először is emlékeztette a felperest arra a kötelezettségére, hogy értesítenie kellett volna a múltban bármely
         más intézménynél elvégzett, felvételt megelőző orvosi vizsgálatról, annak érdekében, hogy elősegítse a felvételi eljárást,
         és lehetővé tegye az említett intézménynél lévő egészségügyi akta továbbítását. Ezenfelül a Parlament jelezte, hogy megkapta
         a felperes Bizottságnál lévő egészségügyi aktáját, miután a CAST adatbázisból tudomást szerzett arról, hogy az érintett korábban
         az említett intézménynél dolgozott.

      36      2009. január 5-i levelében a felperes a személyzeti szabályzat 90. cikkének (2) bekezdése alapján panaszt terjesztett elő
         a vitatott határozat ellen. A Parlament azt állítja – és ezt semmi nem cáfolja –, hogy a panasz 2009. január 7-én érkezett
         meg hozzá.

      37      2009. január 26-i és március 13-i e-mailjeiben a felperes kiegészítette a panaszt. Ezenfelül kérte, hogy küldjék el neki a
         2008. december 12-én a Parc Léopold klinikán, illetve a 2006. június 26-án a Bizottság egészségügyi szolgálata által elvégzett
         vérvétel eredményét, továbbá megvádolta Dr. K.-t azzal, hogy meghamisította ezen orvosi vizsgálatok eredményét.

      38      2009. február 18-án a felperes újabb vérvizsgálatot végeztetett, amely az általa hivatkozott források szerint a „2008. december
         12-i vérvizsgálat eredményétől való jelentős és első ránézésre nehezen magyarázható eltérést” mutatott ki.

      39      2009. április 30-i levelében a Parlament arról tájékoztatta a felperest, hogy visszautasítja azokat a vádakat, amelyek szerint
         Dr. K. meghamisította a fent említett vérvizsgálatok eredményét.

      40      2009. május 7-én a panaszt elutasító hallgatólagos határozat született.

      41      2009. május 12-i levelében a Parlament közölte a felperessel a vérvizsgálatok eredményét.

      42      2009. június 24-i, a felperessel 2009. július 2-án közölt levelében a Parlament főtitkára kifejezett határozattal is elutasította
         a panaszt.

       A felek kérelmei és az eljárás
      43      A felperes azt kéri, hogy a Közszolgálati Törvényszék:

      –        a határozata meghozatala előtt kötelezze a Parlamentet egyrészt arra, hogy az egészségügyi aktájából távolítsa el a 2008.
         december 12-én a Parc Léopold klinikán elvégzett vérvizsgálat eredményét amiatt, hogy azt Dr. K. meghamisította, másrészt
         arra, hogy az egészségügyi aktájából távolítsa el, illetve az aktában cserélje ki vagy javítsa ki azokat a rossz válaszokat,
         amelyeket a Dr. K. által gyakorolt nyomás hatására adott a Bizottságnál végzett, felvételt megelőző orvosi vizsgálat alkalmával;

      –        semmisítse meg a vitatott határozatot;
      –        semmisítse meg az orvosszakértő 2008. december 18-i véleményét;
      –        kötelezze a Parlamentet arra, hogy végezzen valódi, felvételt megelőző orvosi vizsgálatot, amely nem különbözteti meg őt hátrányosan,
         továbbá újból hirdesse meg azt az állást, amelyet a Parlament Tájékoztatási Főigazgatóságán ajánlottak neki;

      –        kötelezze a Parlamentet arra, hogy fizessen neki 70 000 eurót – és késedelmi kamatot – az őt állítólag ért nem vagyoni és
         vagyoni kár címén;

      –        kötelezze a Parlamentet a költségek viselésére.
      44      A Parlament azt kéri, hogy a Közszolgálati Törvényszék:

      –        utasítsa el a keresetet;
      –        kötelezze a felperest valamennyi költség viselésére.
      45      2010. február 12-i, pervezető intézkedésekről szóló levelében a Közszolgálati Törvényszék felhívta a Parlamentet, hogy nyújtsa
         be a Parlament Elnökségének a tisztviselők és egyéb alkalmazottak felvételére vonatkozó belső szabályokról szóló 2004. május
         3-i határozatát. A Parlament eleget tett e felhívásnak.

      46      2010. április 12-i levelében a Közszolgálati Törvényszék pervezető intézkedést fogadott el az eljárási szabályzat 58. cikke
         2. §-ának második bekezdése alapján, amellyel felhívta a Bizottságot, hogy ismertesse többek között az egészségügyi adatok
         más intézménynek való továbbítására vonatkozó belső szabályait, illetve azokat a ténybeli körülményeket, amelyek között a
         V-re vonatkozó adatokat továbbította a Parlamentnek. 2010. április 23-i levelében a Bizottság eleget tett ezen intézkedésnek.

      47      2010. április 12-i levelében a Közszolgálati Törvényszék egyrészt pervezető intézkedéssel felhívta a Parlamentet, hogy ismertesse
         azokat a ténybeli körülményeket, amelyek között a felperesre vonatkozó egészségügyi adatokat továbbították neki, másrészt
         az eljárási szabályzat 111. cikke 1. §-ának megfelelően felhívta a Parlamentet, hogy tegyen észrevételt arra vonatkozóan,
         hogy szükségesnek tartja-e felhívni az európai adatvédelmi biztos figyelmét a beavatkozás lehetőségére. 2010. április 23-i
         levelében a Parlament eleget tett a pervezető intézkedésnek, illetve arról tájékoztatta a Közszolgálati Törvényszéket, hogy
         nem kíván észrevételt tenni az európai adatvédelmi biztos figyelmének a beavatkozás lehetőségére való felhívása lehetőségéről.

      48      2010. április 12-i levelében a Közszolgálati Törvényszék az eljárási szabályzat 111. cikke 1. §-ának megfelelően felhívta
         a felperest, hogy tegyen észrevételt az európai adatvédelmi biztos figyelmének a beavatkozás lehetőségére való felhívásának
         szükségességéről. 2010. április 23-i levelében a felperes azt válaszolta, hogy ezt kívánatosnak tartja.

      49      A Közszolgálati Törvényszék úgy ítélte meg, hogy nem szükséges a Bizottságot felhívni arra, hogy avatkozzon be a jelen jogvitába,
         mivel ez az intézmény a fent említett pervezető intézkedés keretében már megadta a Közszolgálati Törvényszéknek az ügyben
         szükséges kiegészítő információkat. Ezenfelül a jelen jogvitában a Bizottság jogai nem sérülhettek közvetlenül, mivel egyik
         kereseti kérelem sem irányul ezen intézmény valamely aktusa ellen.

      50      2010. április 23-i e-mailjében a felperes azt tudatta a Közszolgálati Törvényszékkel, hogy felfüggesztette az ügyvédjének
         adott megbízást addig, amíg a Bíróság határozatot nem hoz arról a kérelméről, hogy vonja el az ügyet a Közszolgálati Törvényszéktől.

      51      A Közszolgálati Törvényszék és a felperes közötti levél- és e-mailváltást, jelesül a hivatalvezető 2010. május 20-i levelét,
         illetve a Közszolgálati Törvényszék elnöke 2010. június 10-i levelét követően a felperes 2010. június 15-i, a Közszolgálati
         Törvényszék elnökének címzett levelében megerősítette, hogy fenntartja a Közszolgálati Törvényszék elé terjesztett keresetét,
         illetve a jelen ügyre vonatkozóan É. Boigelot-nak adott képviseleti megbízást. Ez a felperestől származó levél nem került
         az aktába. 2010. július 1-jei levelében É. Boigelot megerősítette, hogy továbbra is a felperes megbízott képviselője ebben
         az ügyben. E levélhez mellékelte a felperes 2010. június 15-i levelét.

      52      2010. július 8-i levelében a Közszolgálati Törvényszék felhívta az európai adatvédelmi biztost, hogy jelezze, kíván-e beavatkozni
         a jelen ügybe. E levélben a Közszolgálati Törvényszék különösen hangsúlyozta többek között, hogy a felperes a 45/2001 rendelet
         6. és 7. cikkének megsértésére hivatkozott.

      53      2010. augusztus 31-i levelében az európai adatvédelmi biztos azt válaszolta, hogy be kíván avatkozni a jelen ügybe a felperes
         kereseti kérelmeinek támogatására.

      54      2010. szeptember 16-i levelében a Közszolgálati Törvényszék az eljárási szabályzat 111. cikke 2. §-ának megfelelően felhívta
         a feleket, hogy adott esetben jelezzék neki azokat az iratokat, amelyeket titkosnak vagy bizalmasnak tartanak, és ebből következően
         nem kívánják közölni a beavatkozóval. 2010. szeptember 20-i levelében a Parlament azt válaszolta a Közszolgálati Törvényszéknek,
         hogy az ügy egyetlen iratát sem tartja titkosnak vagy bizalmasnak. 2010. szeptember 24-i levelében a felperes azt kérte, hogy
         a jelen ügy irataiban szereplő valamennyi személyes adatát kezeljék bizalmasan az azonosítás bármilyen lehetőségének elkerülése
         érdekében, és elküldte a Közszolgálati Törvényszéknek a keresetlevele nem bizalmas változatát.

      55      A Közszolgálati Törvényszék 2010. október 11-i levelében tájékoztatta a feleket arról, hogy helyt adott a felperes bizalmas
         kezelés iránti kérelmének. A Közszolgálati Törvényszék felhívta a Parlamentet, hogy küldje el neki az ellenkérelem és a 2010.
         április 23-i levele nem bizalmas változatát, amely levélben többek között jelezte, hogy nem kíván észrevételt tenni az európai
         adatvédelmi biztosnak az eljárásba való beavatkozási lehetőségéről. A Parlament eleget tett e felhívásnak.

      56      2010. november 10-i végzésében a Közszolgálati Törvényszék helyt adott az európai adatvédelmi biztos beavatkozási kérelmének.

      57      2011. január 10-én az európai adatvédelmi biztos előterjesztette beavatkozási beadványát. Ebben kifejti, hogy csak annyiban
         avatkozik be a felperes kereseti kérelmeinek támogatására, amennyiben azt állítja, hogy a Parlament egészségügyi szolgálatának
         magatartása ellentétes volt az adatvédelmi szabályokkal.

      58      2011. február 3-i leveleikben a felek előterjesztették az e beadvánnyal kapcsolatos észrevételeiket.

       A jogkérdésről
      1.     A 2008. december 18-i orvosszakértői vélemény megsemmisítése iránti kérelemről
      59      Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint kizárólag azok a kötelező joghatás kiváltására irányuló intézkedések minősülnek keresettel
         megtámadható aktusnak vagy határozatnak, amelyek a felperes érdekeit érintik azzal, hogy jelentősen befolyásolják annak jogi
         helyzetét (az Elsőfokú Bíróság T-6/93. sz., Pérez Jiménez kontra Bizottság ügyben 1994. június 15-én hozott ítéletének 34. pontja).
         Olyan aktusok vagy határozatok esetén, amelyek kidolgozása több szakaszban, különösen egy belső eljárás végén történik, főszabály
         szerint csak azon intézkedések minősülnek megsemmisítés iránti keresettel megtámadható intézkedéseknek, amelyek az eljárás
         befejezéseként véglegesen rögzítik az intézmény álláspontját, a végső határozat előkészítésére irányuló közbenső intézkedések
         azonban nem (lásd különösen, az orvosi bizottság véleményét illetően az Elsőfokú Bíróság T-394/03. sz., Angeletti kontra Bizottság
         ügyben 2006. április 11-én hozott ítéletének 36. pontját, valamint a rokkantsági bizottság véleményét illetően a Közszolgálati
         Törvényszék F-41/06. sz., Marcuccio kontra Bizottság ügyben 2008. november 4-én hozott ítéletének 53. és 54. pontját).

      60      Az orvosszakértő 2008. december 18-i véleménye a vitatott határozat előkészítő aktusát képezi, így közvetlenül e véleménynek
         a felperes általi vitatása nem elfogadható. Következésképpen az e vélemény elleni kereseti kérelmet mint elfogadhatatlant
         el kell utasítani.

      2.     Azon kérelemről, hogy a Közszolgálati Törvényszék rendelje el bizonyos intézkedések meghozatalát
      61      A felperes azt kéri a Közszolgálati Törvényszéktől, hogy kötelezze a Parlamentet egyrészt arra, hogy az egészségügyi aktájából
         távolítsa el a 2008. december 12-én a Parc Léopold klinikán elvégzett vérvizsgálat eredményét, másrészt arra, hogy az egészségügyi
         aktájából távolítsa el, illetve az aktában cserélje ki vagy javítsa ki azokat a rossz válaszokat, amelyeket a Dr. K. által
         gyakorolt nyomás hatására adott a Bizottságnál végzett, felvételt megelőző orvosi vizsgálat alkalmával. A felperes azt kéri
         továbbá a Közszolgálati Törvényszéktől, hogy kötelezze a Parlamentet arra, hogy szervezzen új, felvételt megelőző orvosi vizsgálatot,
         illetve újból hirdesse meg azt az állást, amelyet a Parlament Tájékoztatási Főigazgatóságán ajánlottak neki.

      62      E kérelmek – amint arra a Parlament hivatkozik – meghagyás iránti kérelmek.

      63      Márpedig az állandó ítélkezési gyakorlat szerint az uniós bíróságnak nincs hatásköre arra, hogy meghagyást intézzen az intézményekhez
         (a Bíróság C-41/88. és C-178/88. sz., Becker és Starquit kontra Parlament ügyben 1989. november 21-én hozott ítéletének [összefoglaló
         közzététel] 6. pontja; az Elsőfokú Bíróság T-94/92. sz., X kontra Bizottság ügyben 1994. június 9-én hozott ítéletének 33. pontja;
         T-172/95. sz., Chesi és társai kontra Tanács ügyben 1998. június 9-én hozott ítéletének 33. pontja, valamint T-300/97. sz.,
         Latino kontra Bizottság ügyben 1999. december 15-én hozott ítéletének 28. pontja és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat;
         a Közszolgálati Törvényszék F-57/06. sz., Hinderyckx kontra Tanács ügyben 2007. november 7-én hozott ítéletének 65. pontja).

      64      Következésképpen a fent említett kérelmeket mint elfogadhatatlanokat el kell utasítani.

      3.     A vitatott határozat megsemmisítése iránti kérelemről
      65      A felperes lényegében négy jogalapra hivatkozik:

      –        az első jogalap a Parlament orvosszakértője véleményének szabálytalanságán alapul, amelyet ezen orvosszakértő a Bizottság
         egészségügyi szolgálatától származó, több mint kétéves dokumentumok alapján alkotott az érintett előzetes klinikai és pszichológiai
         vizsgálata nélkül;

      –        a második jogalap a személyzeti szabályzat 33. cikke szerinti eljárás és a védelemhez való jog azzal való megsértésén alapul,
         hogy a vitatott határozatot úgy fogadták el, hogy a felperesnek még arra sem volt lehetősége, hogy előzetesen a felülvizsgálati
         orvosi bizottsághoz forduljon;

      –        a harmadik jogalap a magánélet tiszteletben tartása elvének, valamint a 45/2001 rendelet 6. és 7. cikkének megsértésén alapul;
      –        a negyedik jogalap lelki zaklatás megvalósulásán alapul.
       Az orvosszakértői vélemény szabálytalanságára alapított első jogalapról
       A felek érvei
      66      A felperes azt állítja, hogy az orvosszakértő a véleményét – amely alapján a vitatott határozatot hozták – szabálytalan körülmények
         között alakította ki. Ugyanis az orvosszakértő a felperes orvosi vizsgálata nélkül, kizárólag a Bizottság egészségügyi szolgálatától
         származó, több mint kétéves információkat tartalmazó régi egészségügyi akta alapján alkotta meg, amelyet a felperes az F-33/08. sz. ügyben
         vitatott. Márpedig az uniós bíróság úgy tekinti, hogy a felvételt megelőző orvosi vizsgálatnak szükségszerűen magában kell
         foglalnia klinikai vizsgálatot is, különben nem lehet semmilyen hasznát venni. Ezenfelül a bizottsági szabályozás az alkalmasságra
         vonatkozó vélemény érvényességi idejét hat hónapra korlátozza.

      67      A Parlament nem vitatja, hogy az orvosszakértő nem végezte el a felperes klinikai vizsgálatát. Úgy véli azonban, hogy a jelen
         ügyben az orvosszakértője erre nem is volt köteles.

      68      Először is a Parlament előzetesen azt hangsúlyozza, hogy a felperes alkalmatlanságát kimondó bizottsági határozatot a Közszolgálati
         Törvényszék a (fent hivatkozott V kontra Bizottság ügyben) 2009. október 21-én hozott ítéletében jogszerűnek ismerte el. A
         vitatott határozat és az orvosszakértő véleménye tehát olyan határozaton alapul, amelyet a Bizottság teljesen jogszerűen fogadott
         el.

      69      Másodszor a Parlament azt állítja, hogy a felvenni kívánt személy klinikai vizsgálatának szükségessége tisztán orvosi kérdés,
         amelyet bíróság nem vizsgálhat felül. E tekintetben analógiaként emlékeztet az uniós bíróságnak a rokkantsági bizottság azon
         lehetőségére vonatkozó ítélkezési gyakorlatára, hogy elvégezze a tisztviselő orvosi vizsgálatát.

      70      Harmadszor a Parlament azzal érvel, hogy az orvosszakértőjének rendelkezésére állt a felperesre vonatkozó, a Bizottság által
         küldött egészségügyi akta, amelyben megtalálhatók voltak több klinikai vizsgálat és kiegészítő szakvélemény eredményei. Márpedig
         az ezen aktában található információk kellően frissek és relevánsak voltak a véleménye kialakításához, figyelembe véve a felperes
         betegségének idült, tartós jellegét.

      71      Negyedszer a Parlament elutasítja a Bizottság egészségügyi szolgálatának eljárási útmutatójára alapított érvet, mert az nem
         alkalmazható a Parlamentre. A felvételt megelőző vizsgálatok érvényességére vonatkozó egyetlen belső normát a belső szabályok
         15. cikke képezi, amely az alkalmasságról szóló vélemények tekintetében egyéves érvényességi időről rendelkezik. Márpedig
         e norma kizárólag a pozitív véleményekre vonatkozik, és nem lehet felhozni annak kifogásolására, hogy a Parlament orvosszakértője
         a vitatott vélemény kialakításához a Bizottság orvosszakértője által több mint egy éve adott véleményre hivatkozott.

       A Közszolgálati Törvényszék álláspontja
      72      Bár az uniós bíróság a valamely személy felvételének fizikai alkalmatlansággal indokolt megtagadása felülvizsgálatának keretében
         a tisztán orvosi véleményt nem helyettesítheti a saját értékelésével, e bíróságnak azonban feladata vizsgálni, hogy a felvételi
         eljárás jogszerű volt-e, különösen pedig, hogy a felvétel megtagadása olyan indokolt orvosi véleményen alapul-e, amely közérthető
         kapcsolatot teremt a benne foglalt orvosi megállapítások és a végül levont következtetés között (az Elsőfokú Bíróság T-10/93. sz.,
         A kontra Bizottság ügyben 1994. április 14-én hozott ítélet 61. pontja).

      73      Valamely intézmény orvosszakértője a fizikai alkalmatlanságot megállapító véleményét nemcsak fennálló fizikai vagy lelki zavarokra
         alapíthatja, hanem jövőbeli, a tervezett feladatok ellátásának belátható időn belüli megkérdőjelezésére alkalmas zavarokra
         vonatkozó, orvosilag indokolt prognózisra is (a fent hivatkozott A kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 62. pontja).

      74      Ezenkívül emlékeztetni kell arra, hogy ha valamely közösségi intézmény széles mérlegelési jogkörrel rendelkezik, akkor a közigazgatási
         eljárásban a közösségi jogrend által biztosított garanciák tiszteletben tartásának ellenőrzése alapvető fontosságú. A Bíróság
         már kifejtette, hogy e garanciák között szerepel az adott eset valamennyi lényegi elemének a hatáskörrel rendelkező intézmény
         által elvégzendő gondos és pártatlan vizsgálatára, valamint a határozatának megfelelő indokolására vonatkozó kötelezettség
         (lásd a Bíróság C-269/90. sz. Technische Universität München ügyben 1991. november 21-én hozott ítéletének 14. pontját; C-258/90.
         és C-259/90. sz., Pesquerias De Bermeo és Naviera Laida egyesített ügyekben 1992. május 7-én hozott ítéletének 26. pontját;
         C-525/04. P. sz., Spanyolország kontra Lenzing ügyben 2007. november 22-én hozott ítéletének 58. pontját, valamint az Elsőfokú
         Bíróság T-404/06. P. sz., ETF kontra Landgren ügyben 2009. szeptember 8-án hozott ítéletének 163. pontját).

      75      A jelen ügyben magából a 2008. december 18-i vélemény szövegéből kitűnik, hogy a Parlament orvosszakértője a véleményét kizárólag
         a Bizottság által több mint másfél évvel korábban, 2006-ban és 2007-ben, felvételt megelőző másik orvosi vizsgálat keretében
         gyűjtött adatokra alapította. A Parlament egyébiránt nem vitatja, hogy ezen egészségügyi adatokat a Bizottság a Parlament
         orvosszakértője által 2008. december 18-án adott, az alkalmatlanságot megállapító vélemény kiállítása előtt több mint másfél
         évvel szerezte.

      76      Márpedig meg kell állapítani először is, hogy a belső szabályok 15. cikke – amely szabályokat a Parlament kötelező magatartási
         normaként szabta saját maga számára, és amelytől az okok megjelölése nélkül nem térhet el – általános módon egy évre korlátozza
         az egyéb alkalmazottakra vonatkozó alkalmazási feltételek 83. cikkének rendelkezése keretében végzett orvosi vizsgálatok eredményének
         érvényességi idejét. Ennek megfelelően e rendelkezésre tekintettel a Parlamentnek legalábbis kételkednie kellett volna a Bizottságtól
         szerzett adatok érvényességében, mivel az ilyen adatokat akkor sem tekintheti érvényesnek több mint másfél évvel a felvételt
         megelőző orvosi vizsgálat után, ha azokat saját maga által folytatott felvételi eljárás során szerzi meg.

      77      Másodszor az uniós bíróság már kimondta, hogy a felvételt megelőző orvosi vizsgálatnak szükségszerűen magában kell foglalnia
         klinikai vizsgálatot, illetve adott esetben az orvosszakértő által rendelt kiegészítő biológiai teszteket is, különben nem
         lehet semmilyen hasznát venni (a fent hivatkozott A kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 49–51. pontja).

      78      Végül a fenti 73. és 74. pontban hivatkozott ítélkezési gyakorlatból az következik, hogy az alkalmatlanságot megállapító véleménynek
         fennálló vagy jövőbeli zavarokat kell megállapítania, és megfelelő bizonyítékokon kell alapulnia ahhoz, hogy szabályszerű
         legyen.

      79      Tény, hogy a Parlament a valamely rokkantság foglalkozási eredetének megállapítására vonatkozó ítélkezési gyakorlatra támaszkodva
         azzal érvel, hogy az a kérdés, hogy adott körülmények között el kell-e végezni az érintett klinikai vizsgálatát, a rokkantsági
         bizottság tagjainak biztosított mérlegelési jogkörbe tartozik (az Elsőfokú Bíróság T-376/02. sz., O kontra Bizottság ügyben
         2004. november 23-án hozott ítélet 44. pontja).

      80      Mindazonáltal ez az ítélkezési gyakorlat a tisztán orvosi jellegű megállapítások bírósági felülvizsgálatának korlátaira vonatkozik,
         és nem igazolhatja az orvosszakértőnek az egyéb alkalmazottakra vonatkozó alkalmazási feltételek 83. cikke szerinti azon kötelezettség
         alól való mentesülését, hogy orvosi vizsgálatot végezzen az arról való meggyőződés érdekében, hogy az érintett alkalmas-e
         a feladatai ellátására.

      81      Ezenfelül az orvosok számára egészségügyi kérdésékben elismert mérlegelési jogkör nem akadálya annak, hogy a bíróság egyrészt
         megvizsgálja a hivatkozott bizonyítékok tárgyi valószerűségét, megbízhatóságát és következetességét, másrészt ellenőrizze,
         hogy e bizonyítékok tartalmazzák-e az adott összetett helyzet értékeléséhez figyelembe veendő valamennyi adatot, valamint
         hogy e bizonyítékok alátámasztják-e a belőlük levont következtetéseket (lásd ebben az értelemben az Elsőfokú Bíróság T-191/01. sz.,
         Hecq kontra Bizottság ügyben 2004. május 12-én hozott ítéletének 63. pontját).

      82      Ennek megfelelően a jelen ügyben a Bizottság által közölt egészségügyi adatok keletkezésének időpontjára és ezen adatok időközbeni
         lehetséges változására tekintettel az orvosszakértő az alkalmatlanságot megállapító véleményének kialakításakor nem rendelkezett
         a felperes egészségi állapotára vonatkozó minden releváns adattal.

      83      El kell utasítani a Parlament azon érvét is, amely a felperes alkalmatlanságának a Bizottság általi 2007-es megállapítása
         alapjául szolgáló betegségre vonatkozik. Ugyanis az uniós bíróság már kimondta, hogy az elmezavarok változó jellegük következtében
         nem igazolhatják az azokban szenvedő személyek szolgálatból való végleges kizárását, és az adminisztrációnak biztosítania
         kell az érintett ésszerű időközönként, rendszeresen történő újbóli megvizsgálását (lásd a tisztviselők hivatalból történő
         betegszabadságra küldését illetően a Közszolgálati Törvényszék F-17/05. sz., de Brito Sequeira Carvalho kontra Bizottság ügyben
         2006. december 13-án hozott ítéletének 129. és 130. pontját, amelyet megerősített az Elsőfokú Bíróság T-40/07. P. sz., de
         Brito Sequeira Carvalho kontra Bizottság ügyben 2009. október 5-én hozott ítélete, és a T-62/07. P. sz., Bizottság kontra
         de Brito Sequeira Carvalho ügyben 2009. október 5-én hozott ítéletének 231–240. pontja).

      84      Ami azt a körülményt illeti, hogy a Közszolgálati Törvényszék jogszerűnek mondta ki a felperes alkalmatlanságát kimondó, a
         Bizottság által 2007-ben elfogadott határozatot, az nincs hatással a jelen jogalap megalapozottságának értékelésére, tekintettel
         a fenti pontokban kifejtett megfontolásokra.

      85      Ráadásul a Parlament meghatalmazottai a tárgyaláson a Közszolgálati Törvényszék kérdéseire válaszolva elmondták, hogy az orvosi
         titoktartás miatt nem volt hozzáférésük azokhoz az iratokhoz, amelyek alapján a Parlament orvosszakértője kialakította az
         alkalmatlanságot megállapító véleményét ugyanúgy, ahogy a kinevezésre jogosult hatóságnak sem a felperes panaszáról való döntés
         során. Emiatt a Közszolgálati Törvényszék számára nem tudták meghatározni ezen iratok jellegét, sem megerősíteni azt, hogy
         a Bizottságtól a Parlamenthez továbbított akta lehetővé tette a Parlament orvosszakértője számára, hogy teljes körűen tájékozódjon
         a Bizottságnál folytatott, felvételt megelőző orvosi eljárás hátterét képező sajátos összefüggésekről, illetve arról a tényről,
         hogy a Bizottság a felperest a múltban több alkalommal alkalmazta. Ugyanígy a Parlament hatáskörrel rendelkező hatóságának
         sem állt módjában ellenőrizni, hogy a releváns adatok összessége alátámasztja-e az orvosszakértő véleményét.

      86      Végül a Közszolgálati Törvényszék megállapítja, hogy a Parlament orvosszakértője véleményében kategorikus és általános kijelentéseket
         tesz, anélkül hogy a felperest megvizsgálta volna, holott a Bizottságnál folytatott, felvételt megelőző orvosi eljárás keretében
         az orvosi bizottság által felkért szakértők árnyaltabb véleményt alakítottak ki.

      87      Következésképpen az orvosszakértői vélemény szabálytalanságára alapított jogalapnak helyt kell adni.

       A személyzeti szabályzat 33. cikke második bekezdésének megsértésére alapított második jogalapról
       A felek érvei
      88      A felperes azzal érvel, hogy a Parlament megsértette a személyzeti szabályzat 33. cikkének rendelkezéseit és a védelemhez
         való jog tiszteletben tartásának elvét. Ugyanis a vitatott határozatot még azelőtt meghozták, hogy a felperesnek lehetősége
         lett volna az e rendelkezések szerinti felülvizsgálati orvosi bizottsághoz fordulni.

      89      A Parlament egyrészt azt állítja, hogy a vitatott határozatban szerepelt, hogy a felperes – ha szükségesnek tartja – az orvosi
         bizottsághoz fordulhat az orvosszakértői vélemény vitatása céljából, de a felperes e lehetőséggel nem élt.

      90      Másrészt a Parlament megjelöli azokat az okokat, amelyek miatt a vitatott határozatot haladéktalanul meghozták. Először is
         a felperes azzal, hogy nem tájékoztatta az egészségügyi szolgálatot a Bizottságnál elvégzett orvosi vizsgálatokról, megsértette
         az intézménnyel fennálló bizalmi viszonyt. Másodszor úgy véli, hogy a felperesnek felajánlott állást gyorsan be kellett tölteni,
         mivel egy szülési szabadságra távozó tisztviselő helyettesítését kellett megoldani. Végül a Parlament a felajánlott állás
         jellegére tekintettel arra hivatkozik, hogy ha az orvosi bizottság felülbírálta volna az orvosszakértő véleményét, akkor fel
         tudott volna ajánlani a felperesnek hasonló állást.

       A Közszolgálati Törvényszék álláspontja
      91      Az egyéb alkalmazottakra vonatkozó alkalmazási feltételek 82. cikkének és 83. cikkének rendelkezéseiből az következik, az
         intézmény orvosszakértőjének még a felvételt megelőzően meg kell vizsgálnia a szerződéses alkalmazotti állásra jelentkező
         pályázókat annak ellenőrzése érdekében, hogy megfelel-e a felajánlott állással járó feladatok ellátásához szükséges fizikai
         alkalmassági feltételeknek.

      92      A személyzeti szabályzat 33. cikkének – analógia útján a szerződéses alkalmazottakra is alkalmazandó – második bekezdése az
         intézmény orvosszakértője által adott kedvezőtlen vélemény felülvizsgálatának belső eljárásáról rendelkezik.

      93      Ezzel kapcsolatban meg kell állapítani, hogy a felülvizsgálati orvosi bizottsággal kapcsolatos rendelkezéseknek a személyzeti
         szabályzat 33. cikkének második bekezdésébe történő beiktatásával a jogalkotó célkitűzése arra irányult, hogy további eljárási
         garanciát nyújtson a pályázók számára, és ezáltal megerősítse jogaik védelmét (a fent hivatkozott A kontra Bizottság ügyben
         hozott ítélet 23. pontja). E garancia, amely a védelemhez való jog tiszteletben tartásának elvéhez kötődik (a Közszolgálati
         Törvényszék F-95/05. sz., N kontra Bizottság ügyben 2007. december 13-án hozott ítéletének 69. és 76. pontja), lényeges alaki
         követelménynek minősül.

      94      Ezenfelül e garanciát mindenképpen a felvételt megtagadó határozat meghozatala előtt kell érvényre juttatni, nem pedig később,
         különben elveszíti alapvető funkcióját, amely az állásra jelentkező pályázók védelemhez való jogának biztosításában áll (lásd
         analógia útján a Bíróság C-51/92. P. sz., Hercules Chemicals kontra Bizottság ügyben 1999. július 8-án hozott ítéletének 75–78. pontját,
         és az Elsőfokú Bíróság T-48/05. sz., Franchet és Byk kontra Bizottság ügyben hozott ítéletének 151. pontját). A személyzeti
         szabályzat 33. cikke második bekezdésének megfogalmazása egyértelmű e tekintetben: az állásra jelentkező pályázónak húsz nap
         áll rendelkezésére ahhoz, hogy az orvosi bizottsághoz forduljon, amely határidőt nem a felvételt megtagadó határozat, hanem
         az orvosszakértői vélemény közlésétől kell számítani.

      95      A jelen ügyben kétségtelen, hogy a Parlament anélkül hozta meg a vitatott határozatot, hogy előzőleg lehetővé tette volna
         a felperesnek, hogy az orvosi bizottsághoz forduljon. Tény, hogy a vitatott határozat közlésekor tájékoztatta a felperest
         e lehetőségről. E körülménynek azonban nincs jelentősége a megállapított szabálytalanság szempontjából, mivel a vitatott határozatot
         már azelőtt meghozták, hogy a felperes az orvosszakértői vélemény közlésétől számított húsz napon belül a felülvizsgálati
         orvosi bizottsághoz fordulhatott volna.

      96      Végül a Parlament a személyzeti szabályzat 33. cikke megsértésének igazolására azzal érvel, hogy szolgálati érdekből gyorsan
         fel kellett vennie egy alkalmazottat egy szülési szabadságra távozó tisztviselő helyettesítésére, aminek következtében a vitatott
         határozat meghozatala előtt nem várhatott a személyzeti szabályzat 33. cikkének rendelkezései szerinti húsznapos határidő
         leteltére, továbbá az orvosi bizottsághoz fordulás esetén e bizottság véleményére.

      97      Mindazonáltal ez az ok nem igazolhatja jogszerűen azt, hogy a Parlament kivonja magát a személyzeti szabályzat 33. cikkében
         szereplő eljárási kötelezettségek alól. Valamely tisztviselő szülési szabadságra való távozása semmiképpen nem kivételes jellegű,
         és a személyzeti szabályzat 33. cikkének második bekezdése szerinti lényeges alaki követelmény tiszteletben tartásához a Parlamentnek
         más szerződéses alkalmazottal meg kellett volna oldania a szülési szabadságon lévő személy helyettesítését, vagy időben meg
         kellett volna indítania a felvételi eljárást. Mindenesetre a jelen ügyben, figyelembe véve az orvosszakértői vélemény és a
         felvételnek a 2009. február 2-ára megállapított időpontja közötti időtartamot, nem volt eleve lehetetlen az orvosi bizottság
         véleményét kérni.

      98      Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint valamely eljárási szabály, nevezetesen a védelemhez való jog tiszteletben tartása
         elvének megsértése csak annyiban eredményezheti a határozat megsemmisítését, ha e jogsértés befolyásolta a végleges határozat
         tartalmát. Márpedig a jelen jogvita esetében ez a helyzet, mivel nem zárható ki, hogy a felülvizsgálati orvosi bizottság a
         felperesnek a vitatott határozat meghozatala idején fennálló egészségi állapotára vonatkozó valamennyi releváns körülmény
         ismeretében az orvosszakértői véleménytől eltérő véleményt alakíthatott volna ki, vagy kétségessé tehette volna a határozat
         olyan egészségügyi adatokra való alapításának lehetőségét, amelyeket a Bizottság több mint másfél évvel korábban gyűjtött.

      99      Következésképpen a személyzeti szabályzat 33. cikke második bekezdésének megsértésére alapított jogalapnak is helyt kell adni.

       A magánélet tiszteletben tartásához való jog, valamint a 45/2001 rendelet 6. és 7. cikkének megsértésére alapított harmadik
            jogalapról
       A felek érvei
      100    A felperes úgy ítéli meg, hogy a Parlament megsértette a magánélet tiszteletben tartásához való jogát és a személyes adatok
         védelmére, különösen pedig az egészségügyi aktájának továbbítására vonatkozó szabályokat. Szerinte a Parlament orvosszakértője
         a Bizottságtól származó dokumentumok alapján alakította ki véleményét. Márpedig egyrészt a Bizottság egészségügyi szolgálatának
         eljárási útmutatója alapján e dokumentumokat a Bizottságnak archiválnia kellett volna, továbbá azoknak nem lett volna szabad
         az egészségügyi aktában szerepelniük, mivel a felperes már semmilyen hivatalt nem töltött be a Bizottságnál. Másrészt a 45/2001
         rendelet 6. és 7. cikke tiltja a felperest érintő egészségügyi adatoknak a Bizottságtól a Parlamenthez való továbbítását.
         Ugyanis a Bizottság birtokában lévő egészségügyi adatokat kizárólag a felperesnek ezen intézmény szervezeti egységeihez való
         felvétele céljából gyűjtötték. Ezenkívül a Parlament orvosszakértőjének az a feladata, hogy elvégezze a felvételt megelőző
         orvosi vizsgálatot, nem pedig az, hogy a felperesre vonatkozó orvosi előzményeket kutassa.

      101    A Parlament szerint a vitatott határozat egyáltalán nem sérti a személyes adatok védelmére vonatkozó szabályokat. Ugyanis
         a 45/2001 rendelet 6. és 7. cikke szerint lehetséges a személyes adatok intézmények közötti továbbítása, ha azok a címzett
         hatáskörébe tartozó feladatok jogszerű végrehajtásához szükségesek. Márpedig a vitatott adattovábbításra abból a célból került
         sor, hogy lehetővé tegyék a Parlamentnek egyik feladata végrehajtását, egy állásra jelentkező pályázó fizikai alkalmasságának
         megvizsgálását. Ezenfelül ezt az adattovábbítást igazolja az arra való törekvés, hogy elkerüljék a felesleges orvosi vizsgálatokat,
         és lehetővé tegyék az adminisztráció számára, hogy teljes körű információkkal rendelkezzen.

      102    Az európai adatvédelmi biztos úgy véli, hogy a felperes egészségi állapotára vonatkozóan 2006-ban és 2007-ben gyűjtött egészségügyi
         adatok továbbítása és azt követő felhasználása sértette a 45/2001 rendeletet. Előzetesen megjegyzi, hogy ezek az adatok nem
         képezik részét a felperes mint a Bizottság korábbi ideiglenes és szerződéses alkalmazottja egészségügyi aktájának, és az ezen
         adatok továbbítása jogszerűségének kérdése nem ugyanolyan módon merül fel, mint a valamely intézmény alkalmazásában álló személy
         egészségügyi aktája intézmények közötti továbbításának kérdése. A Bizottság egészségügyi szolgálatának eljárási útmutatója
         nem jelöli meg, hogy a valamely felvételi eljárás keretében gyűjtött egészségügyi adatokat miért kell hat hónap elteltével
         is tárolni az irattárban, sem azt, hogy ezekhez az adatokhoz milyen feltételek között lehet hozzáférni. Az európai adatvédelmi
         biztos emlékeztet arra, hogy egy 2007-es, illetve egy 2008-as véleményében azt az ajánlást tette a Parlamentnek, illetve a
         Bizottságnak, hogy a felvételt megelőzően fizikailag alkalmatlannak nyilvánított pályázókra vonatkozóan a felvételi eljárás
         során gyűjtött egészségügyi adatokat csak korlátozott ideig tárolják, amely idő lehetne az adatok vagy az az alapján hozott
         határozat vitatására nyitva álló idő.

      103    Az európai adatvédelmi biztos hangsúlyozza, hogy a személyes adatok intézmények közötti továbbítását elsődlegesen a 45/2001
         rendelet 7. cikke szabályozza, azonban az említett rendelet 4., 5., 6. és 10. cikkének sérelme nélkül. A 45/2001 rendelet
         7. cikkének tiszteletben tartása tehát nem teszi az adatok továbbítását és azt követő felhasználását e rendelet egészével
         összhangban lévővé, ellentétben azzal, amit a Parlament állítani látszik, amely az ellenkérelmében az említett 7. cikkre szorítkozik.
         Az európai adatvédelmi biztos emlékeztet arra, hogy a 45/2001 rendelet 10. cikke (1) bekezdésének alapján tilos a különleges
         adatok – például az egészségügyi adatok – kezelése, illetve ezen adatok védelme az Emberi Jogok Európai Bírósága számára alapvető
         jelentőségű a magán- és családi élet tiszteletben tartásához való, az emberi jogok és alapvető szabadságok védelméről szóló,
         1950. november 4-én Rómában kelt európai egyezmény (a továbbiakban: EJEE) 8. cikkében garantált jog gyakorlása szempontjából.
         Mivel a felperes nem járult hozzá a vitatott adatok kezeléséhez, a 45/2001 rendelet 10. cikke (2) bekezdésének a) pontja szerinti
         kivétel nem alkalmazható. Ezenfelül a Parlament nem bizonyította, hogy ezen adatok továbbítása, bár a 45/2001 rendelet 7. cikke
         alapján jogszerűnek minősült, ténylegesen szükséges volt az említett rendelet 10. cikke (2) bekezdésének b) pontjában szereplő
         második kivétel értelmében vett munkajogi jogainak és kötelezettségeinek tiszteletben tartásához. Ugyanis a Parlament ezt
         az információt más, a magánéletet kevésbé sértő módon is megszerezhette volna, például úgy, hogy azt a felperestől kéri, vagy
         a szervezeti egységeivel orvosi vizsgálatot végeztet. Az európai adatvédelmi biztos e tekintetben kifejti, hogy a fent említett
         2007-es véleményében azt az ajánlást tette a Parlamentnek, hogy a felvételt megelőző orvosi vizsgálat kérdőívéből törölje
         azokat a kérdéseket, hogy elutasították-e már a pályázó valamely állásra való jelentkezését egészségügyi okokból, vagy részt
         vett-e már ideggyógyászati, pszichiátriai, pszichoanalitikai vagy pszichoterápiás vizsgálaton. A Parlament eleget tett ezen
         ajánlásnak.

      104    Egyébiránt az európai adatvédelmi biztos azt állítja, hogy abban az időszakban, amikor a Parlament megkapta a Bizottság egészségügyi
         szolgálatától a felperesre vonatkozó egészségügyi adatokat, ezen adatok már nem az eredeti célból – vagyis a felperes egészségügyi
         alkalmasságának valamely bizottsági állás betöltéséhez szükséges vizsgálata céljából – voltak az adatkezelő birtokában. Ezenkívül
         ezen adatokat már a Bizottság irattárába helyezték, mivel a Bizottság egészségügyi szolgálatának eljárási útmutatójában szereplő
         hat hónapos határidő már eltelt az alkalmatlanságot kimondó határozat óta. Ezen adatok továbbítására és felhasználására tehát
         a 45/2001 rendelet 4. cikke (1) bekezdése b) és e) pontjának megsértésével került sor. Ezenfelül ezen adatok kezelése céljának
         megváltozása nem igazolható e rendelet 6. cikke alapján. Egyébiránt az adattovábbítást kezdeményező Parlament a Bizottsággal
         együtt köteles lett volna gondoskodni az adattovábbítás egészének jogszerűségéről.

      105    Végül az európai adatvédelmi biztos kifejti, hogy még ha feltételezzük is, hogy a felperes szándékosan nem tájékoztatta a
         Parlamentet korábbi orvosi vizsgálatokról, e körülménynek nincs hatása az érintettet a 45/2001 rendelet alapján megillető,
         az adatai védelméhez való jogára.

      106    A felperes a beavatkozási beadványra tett észrevételeiben kijelenti, hogy teljes mértékben egyetért az európai adatvédelmi
         biztos azon álláspontjával, amely szerint a Parlament megsértette a 45/2001 rendelet 4. cikke (1) bekezdésének b) és e) pontját,
         valamint a 10. cikke (2) bekezdésének b) pontját. Az a megállapítás, hogy az egészségügyi adatok továbbítására nem az említett
         rendelet 10. cikke (2) bekezdésének b) pontja értelmében vett tényleges szükséglet miatt került sor, ugyanezen okokból érvényes
         az ugyanezen rendelet 7. cikkének (1) bekezdése szerinti szükséglet vonatkozásában is, amely rendelkezést a Parlament szintén
         megsértett, mivel a vitatott adattovábbítást nem lehet úgy tekinteni, mint amelyre szükség volt a Parlament feladatainak jogszerű
         végrehajtásához. Ezen intézmény megsértette az adatkezelés céljának korlátozottságára, az adatok pontosságára és frissítésére
         vonatkozó elvet, valamint az adatok tárolására vonatkozó szabályokat, így nem tartotta tiszteletben a 45/2001 rendelet 4. cikke
         (1) bekezdésének b), d) és e) pontját.

      107    A Parlament a beavatkozási beadványra vonatkozó észrevételeiben hangsúlyozza, hogy a felperes személyes adatainak kezelésére
         szükség volt a munkajogi kötelezettségei teljesítéséhez, nevezetesen annak megvizsgálásához, hogy a felperes fizikailag alkalmas-e
         a feladatai ellátására, ahogyan az az egyéb alkalmazottakra vonatkozó alkalmazási feltételek 83. cikkében és a személyzeti
         szabályzat 33. cikkében szerepel. Ezen adatok kezelése tehát a 45/2001 rendelet 10. cikke (2) bekezdésének b) pontja alapján
         jogszerű volt. Ehhez hasonlóan ezen adatoknak az orvosszakértő munkaalkalmasságra vonatkozó diagnózisához szükséges, kizárólag
         a Parlament egészségügyi szolgálatának a szakmai titok megtartására köteles tagjai által történő kezelése az említett rendelet
         10. cikkének (3) bekezdése alapján szükséges, és így jogszerű volt. Ezen adatkezelés továbbá a hivatali hatáskör gyakorlásának
         körébe tartozik, és így e rendelet 5. cikkének a) pontja alapján is jogszerű.

      108    Az adattovábbítást illetően a Parlament azt állítja, hogy arra szükség volt az intézmény feladatainak jogszerű végrehajtásához.
         Ugyanis a Parlament ezen adattovábbítás nélkül nem tudta volna végrehajtani feladatát: egyrészt a felperes a kapcsolatfelvételkor
         nem tájékoztatta a Parlament egészségügyi szolgálatát arról a tényről, hogy korábban egy másik intézményben már részt vett
         orvosi vizsgálaton; másrészt a Parlamentben kialakított azon gyakorlat, amely szerint, ha valamely pályázó korábban más intézményben
         már részt vett felvételt megelőző orvosi vizsgálaton, akkor kérik az érintett egészségügyi aktájának továbbítását, mind az
         intézmény, mind az érintett érdekeit szolgálja, mivel lehetővé teszi, hogy bizonyos orvosi vizsgálatokat ne kelljen újból
         elvégezni. Az európai adatvédelmi biztos által említett, a Parlamentnél új orvosi vizsgálat elvégezésére vonatkozó lehetőség
         tisztán orvosi mérlegelés körébe tartozó kérdés, és azt az illetékes orvosnak kell kezdeményeznie az átadott akta alapján.

      109    Az adatok minőségét illetően a Parlament úgy véli, hogy nem sértette meg a 45/2001 rendelet 4. cikke (1) bekezdésének b) és
         e) pontját. Szerinte ezen adatokat meghatározott célból gyűjtötték, nevezetesen annak vizsgálata érdekében, hogy a felperes
         alkalmas-e az Unió szolgálatában történő feladatellátásra, amely cél kifejezett és jogszerű, mivel szerepel többek között
         a személyzeti szabályzat 33. cikkében, illetve azért, mert ezen adatokat később ugyanezen célból kezelték. Egyébiránt a felvételt
         megelőző vizsgálatot minden intézmény ugyanazon jogi alapra támaszkodva végzi, és e vizsgálatokra ugyanolyan feltételek között
         kerül sor. A teljesítendő alkalmassági feltételek általában szintén ugyanazok minden intézményben. A vitatott adattovábbítás
         ahhoz hasonlítható, mint amikor az egyik intézményből egy másikba áthelyezett tisztviselő egészségügyi aktáját továbbítják,
         amit az európai adatvédelmi biztos a 2007. június 14-i véleményében jogszerűnek tartott. Ezenkívül a Bizottság által gyűjtött
         adatokat nem tárolták az adatgyűjtés és -továbbítás célja megvalósításához szükségesnél hosszabb ideig. Az európai adatvédelmi
         biztos a 2008. októberi „A személyi állomány felvételével kapcsolatos adatkezelésre vonatkozó ajánlásokban” kifejezetten elismerte,
         hogy a nem felvett pályázók személyes adatait tárolni lehet az eljárást követő két évig, amely határidőt a jelen ügyben nem
         lépték túl. Végül a Parlament belső szabályainak 15. cikkében szereplő egyéves határidő csak a vizsgálatok érvényességi idejére
         vonatkozik.

       A Közszolgálati Törvényszék álláspontja
      –       A jogalapnak a magánélet tiszteletben tartásához való jog megsértésére alapított első részéről
      110    A felek beadványaikban és a tárgyaláson főként a jogalapnak a 45/2001 rendelet 6. és 7. cikke megsértésére vonatkozó második
         részével foglalkoztak. Az európai adatvédelmi biztos beavatkozásával a jogalap második része került a vita középpontjába.
         A Közszolgálati Törvényszék azonban úgy ítéli meg, hogy a jogalapnak a magánélet tiszteletben tartásához való jog megsértésére
         vonatkozó első részét a keresetnek a tárgyaláson részletezett 14.1. és 16.12. pontja a kellő pontossággal kifejti ahhoz, hogy
         a Közszolgálati Törvényszék külön foglalkozzon vele.

      111    A Bíróság ítélkezési gyakorlata szerint a magánélet tiszteletben tartásához való, az EJEE 8. cikkében szereplő, és a tagállamok
         közös alkotmányos hagyományaiból következő jog egyike az uniós jogrend által védett alapvető jogoknak. E jogba többek között
         beletartozik az egészségi állapot titokban tartásához való jog (lásd többek között a Bíróság C-404/92. P. sz., X kontra Bizottság
         ügyben 1994. október 5-én hozott ítéletének 17. pontját; lásd továbbá az EJEB, 1997. február 25-i Z kontra Finnország ítélet
         [Ítéletek és Határozatok Tára 1997-I.] 71. pontját és az EJEB, 2008. december 4-i Marper kontra Egyesült Királyság ítélet [30562/04. és 30566/04. számú
         kérelem] 66. pontját).

      112    Az intézmények által a valamely személy egészségi állapotára vonatkozóan gyűjtött személyes adatoknak harmadik személyek – köztük
         más intézmény – felé történő továbbítása önmagában, az így közölt információk későbbi felhasználásától függetlenül, az érintett
         magánéletébe való beavatkozásnak minősül (lásd analógia útján a Bíróság C-465/00., C-138/01. és C-139/01. sz., Österreichischer
         Rundfunk és társai egyesített ügyekben 2003. május 20-án hozott ítéletének 73–75. pontját).

      113    Mindazonáltal a Bíróság kimondta, hogy az alapvető jogok korlátozhatók azzal a feltétellel, hogy e korlátozás ténylegesen
         közérdekű céloknak felel meg, és a kitűzött cél vonatkozásában nem jelent aránytalan és elviselhetetlen beavatkozást, amely
         épp a védett jog lényegét sértené (a fent hivatkozott X kontra Bizottság ügyben 1994. október 5-én hozott ítélet 18. pontja).
         E tekintetben az EJEE 8. cikkének 2. pontját viszonyítási pontnak kell tekinteni. E rendelkezés értelmében a hatóságnak a
         magánéletbe való beavatkozása csak annyiban igazolható, amennyiben egyrészt „törvényben meghatározott […] esetekben” kerül
         rá sor, másrészt a kimerítően felsorolt célok közül egynek vagy többnek a megvalósítását szolgálja, harmadrészt e cél vagy
         célok eléréséhez „szükséges”.

      114    A jelen ügyben tehát meg kell vizsgálni, hogy az egészségügyi adatok intézmények közötti, az orvosszakértő munkájának megkönnyítését
         szolgáló, a felvételt megelőző orvosi vizsgálat keretében történő továbbítását jogszerűnek lehet-e tekinteni a fent említett
         három feltételre tekintettel.

      115    Először is az első feltételt illetően a 45/2001 rendelet rendelkezései alapján úgy lehet tekinteni, hogy a személyes adatok
         intézmények közötti továbbítására „törvényben meghatározott esetben” került sor.

      116    Ugyanis a 45/2001 rendelet 7. cikkének rendelkezései szabályozzák a személyes adatok ilyen típusú kezelését.

      117    Felmerül azonban az a kérdés, hogy ez a rendelkezés kellő pontossággal van-e megfogalmazva ahhoz, hogy lehetővé tegye a jogszabályok
         címzettjei számára, hogy magatartásukat a jogszabályokhoz igazítsák, illetve megfelel-e ezáltal az Emberi Jogok Európai Bíróságának
         ítélkezési gyakorlata során megállapított előreláthatóság követelményének (lásd különösen az EJEB, Rekvényi kontra Magyarország
         1999. május 20-i ítélet, Ítéletek és Határozatok Tára 1999-III, 34. pontját). Ugyanis a 45/2001 rendelet 7. cikkének általános megfogalmazása szerint a személyes adatok csak abban
         az esetben továbbíthatók a közösségi intézmények között, ha a közölt adatok „a címzett hatáskörébe tartozó feladatok jogszerű
         végrehajtásához szükségesek”.

      118    Ezenfelül a 45/2001 rendelet 6. cikkében kifejezetten szerepel, hogy „a személyes adatok kezelése csak abban az esetben történhet
         az adatgyűjtés céljától eltérő célból, ha [az uniós] intézmény vagy szerv belső szabályai kifejezetten megengedik a cél megváltoztatását”.

      119    Márpedig meg kell állapítani, hogy a Parlament egyáltalán nem hivatkozott arra, hogy létezne bármilyen írott szabály, amely
         nem az intézmények alkalmazásában állókkal, hanem a valamely állásra pályázókkal kapcsolatos egészségügyi adatok intézmények
         közötti továbbítására, vagy az ilyen információknak az intézmények egészségügyi szolgálatai közötti cseréjére vonatkozna.

      120    Másodszor a Parlament azt állítja, hogy az egészségügyi adatok intézmények közötti továbbításának az a célja, hogy meg lehessen
         vizsgálni, hogy valamely pályázó teljesíti-e a neki ajánlott állással járó feladatok ellátásához szükséges fizikai alkalmassággal
         kapcsolatos feltételeket, illetve hogy felvétele esetén ténylegesen el tudja-e látni az említett feladatokat. E tekintetben
         a Bíróság kimondta, hogy a felvételt megelőző vizsgálat elvégzése az uniós intézmények jogos érdekét szolgálja (a fent hivatkozott
         X kontra Bizottság ügyben 1994. október 5-én hozott ítélet 20. pontja). Ennek megfelelően a felhozott cél alkalmas a magánélet
         tiszteletben tartásához való jogba történő beavatkozásnak az EJEE 8. cikke 2. pontja értelmében vett igazolására.

      121    Harmadszor meg kell vizsgálni, hogy a szóban forgó beavatkozás egy demokratikus társadalomban szükséges-e az elérni kívánt
         jogszerű cél megvalósításához.

      122    Az Európai Emberi Jogi Bíróság szerint a beavatkozás akkor tekinthető egy demokratikus társadalomban az elérni kívánt cél
         megvalósításához szükségesnek, ha kényszerítő társadalmi érdeket szolgál, valamint – többek között – arányos az elérni kívánt
         jogszerű céllal és a nemzeti hatóságok által igazolásként felhozott okok megfelelőnek és elégségesnek tűnnek. A nemzeti hatóságok
         ezen a téren bizonyos fokú mérlegelési mozgástérrel rendelkeznek. Mindazonáltal e mozgástér terjedelme változó, és bizonyos
         tényezőktől függ, például a szóban forgó, az EJEE-ben garantált jog jellegétől, e jognak az érintett számára való jelentőségétől,
         a beavatkozás jellegétől és annak céljától. E mozgástér annál kisebb, minél nagyobb jelentősége van a szóban forgó jognak
         annak érdekében, hogy az egyén ténylegesen gyakorolhassa a számára elismert alapvető vagy az intim szférájához kapcsolódó
         jogokat. Ha valamely személy életének vagy identitásának különösen fontos eleméről van szó, az államok mozgástere korlátozott
         (az EJEB, Evans kontra Egyesült Királyság 2007. április 10-i ítélet [6339/05. számú kérelem] 77. pontja).

      123    A jelen ügyben, amint azt a Közszolgálati Törvényszék fentebb kimondta, a személyes adatok védelmének alapvető szerepe van
         az EJEE 8. cikkében biztosított, a magán- és családi élet tiszteletben tartásához való jog gyakorlása szempontjából. Az egészségi
         állapotra vonatkozó információk bizalmas jellegének tiszteletben tartása egyike az uniós jogrend által védett alapvető jogoknak
         (lásd a Bíróság C-62/90. sz., Bizottság kontra Németország ügyben 1992. április 8-án hozott ítéletének 23. pontját és a fent
         hivatkozott X kontra Bizottság ügyben 1994. október 5-én hozott ítéletének 17. pontját). Ez az elv meghatározó jelentőségű
         nemcsak a betegek magánéletének védelme szempontjából, hanem az orvosokban és általában az egészségügyi szervekben való bizalmuk
         megőrzése szempontjából is (a fent hivatkozott EJEB, Z kontra Finnország ügyben hozott ítélet 95. pontja). Figyelemmel az
         egészségügyi adatok rendkívül intim és érzékeny jellegére, az ezen információknak az érintett hozzájárulása nélkül harmadik
         személyek számára való továbbítására vagy velük való közlésére vonatkozó lehetőség különösen szigorú vizsgálatot igényel (lásd
         analógia útján a fent hivatkozott EJEB, Z kontra Finnország ügyben hozott ítélet 95. pontját és a fent hivatkozott Marper
         kontra Egyesült Királyság ügyben hozott ítélet 103. pontját). A 45/2001 rendelet 10. cikkének (1) bekezdése e tekintetben
         úgy rendelkezik, hogy főszabály szerint, az említett cikk (2) bekezdésében szereplő kivételekkel tilos az egészségügyi adatok
         kezelése.

      124    Mérlegelni kell tehát egyfelől a Parlament arról való megbizonyosodáshoz fűződő érdekét, hogy a rábízott feladatok ellátására
         alkalmas személyt vesz fel, másfelől az érintett magánélet tiszteletben tartásához való joga megsértésének súlyosságát.

      125    Márpedig a Közszolgálati Törvényszék a jelen ügyben úgy ítéli meg, hogy bár a felvételt megelőző vizsgálat az uniós intézmények
         jogos érdekét szolgálja, amely intézményeknek képesnek kell lenniük feladataik végrehajtására, ez az érdek nem igazolja az
         egészségügyi adatok intézmények közötti, az érintett hozzájárulása nélküli továbbítását (lásd analógia útján a fent hivatkozott
         X kontra Bizottság ügyben 1994. október 5-én hozott ítélet 20. pontját). Ugyanis meg kell állapítani először is, hogy – amint
         azt a Közszolgálati Törvényszék fentebb kimondta – az egészségügyi adatok különösen érzékeny adatok. Másodszor ezen adatokat
         majdnem két évvel korábban meghatározott célból gyűjtötte egy olyan intézmény, amellyel a felperes a felvételt megelőző orvosi
         alkalmassági vizsgálat eredményeként nem létesített munkaviszonyt. Harmadszor a Parlament végrehajthatta volna feladatait
         a felperes alapvető jogait kevésbé sértő módon is. Például elvégezhette volna a 2009. január 7-re kitűzött orvosi vizsgálatot,
         esetlegesen további orvosi vizsgálatokról gondoskodhatott volna, kérhette volna a felperes hozzájárulását a szóban forgó egészségügyi
         adatok továbbításához, vagy határozatát alapíthatta volna azokra az információkra, amelyek 2009. januárban való közlésére
         a felperes ígéretet tett.

      126    A Parlament állításával ellentétben az a határozat, amelyben az orvosszakértője kérte a Bizottság által gyűjtött adatok továbbítását,
         nem kizárólag egészségügyi vonatkozású aktus, amely nem tartozik a bíróság felülvizsgálati hatáskörébe. Ugyanis az adattovábbítást
         már azt megelőzően kérték, hogy az orvosszakértő megvizsgálta volna a felperest, illetve ez utóbbi közölte volna az egészségügyi
         szolgálattal a tőle kért információkat.

      127    A fenti megfontolások összességéből az következik, hogy az orvosszakértő véleményét a felperes magánélet tiszteletben tartásához
         való jogának megsértésével alakította ki, és ezen ok következtében a vitatott határozat szintén jogellenes. Következésképpen
         a jogalap első részének helyt kell adni.

      –       A jogalapnak a 45/2001 rendelet 6. és 7. cikkének megsértésére alapított második részéről
      128    Előzetesen emlékeztetni kell arra, hogy a 45/2001 rendelet 1. cikkében kifejezetten szerepel, hogy az uniós intézmények és
         szervek e rendeletnek megfelelően gondoskodnak a természetes személyek alapvető jogainak és szabadságainak védelméről. E rendelet
         rendelkezései azonban nem értelmezhetők úgy, mint amelyek igazolhatják a magánélet tiszteletben tartásához való, az EJEE 8. cikkében
         garantált jog megsértését (lásd a fent hivatkozott Österreichischer Rundfunk és társai ügyben hozott ítélet 91. pontját).

      129    A 45/2001 rendelet 7. cikkéből az következik, hogy valamely uniós intézmény vagy szerv akkor továbbíthat személyes adatokat
         egy másik uniós intézménynek vagy szervnek, ha ezen adatok a címzett uniós intézmény vagy szerv hatáskörébe tartozó feladatok
         jogszerű végrehajtásához szükségesek.

      130    A jelen esetben nem vitatható, hogy a felperes felvételre való fizikai alkalmasságának a Parlament szervezeti egységei általi
         vizsgálata ezen intézmény feladatai jogszerű végrehajtásának körébe tartozik.

      131    Mindazonáltal, amint azzal az európai adatvédelmi biztos is megalapozottan érvel a beavatkozási beadványában, önmagában e
         megállapítás nem teszi lehetővé annak kimondását, hogy a felperesre vonatkozó egészségügyi adatok vitatott továbbítása összhangban
         van a 45/2001 rendelet rendelkezéseivel. Ugyanis egyrészt az adattovábbításnak az intézmény feladatai jogszerű végrehajtásához
         „szükségesnek” kell lennie. A jelen jogvitában tehát azt kell bizonyítani, hogy az adattovábbítás nélkülözhetetlen volt ahhoz,
         hogy a Parlament szervezeti egységei megvizsgálják a felperes fizikai alkalmasságát. Másrészt az említett rendelet 7. cikkében
         kifejezetten az szerepel, hogy azt „[ugyanezen rendelet] 4., 5., 6. és 10. cikk[ének] sérelme nélkül” kell alkalmazni.

      132    A felperesnek a rendelet – többek között annak 7. cikke – megsértésére alapított kifogására vonatkozó válasz megadásához tehát
         meg kell vizsgálni, hogy erre az adattovábbításra az ezen cikkben szereplő szükségességi követelmény tiszteletben tartásával
         és az e cikkben hivatkozott rendelkezésekkel – különösen a rendelet 6. cikkével – összhangban került-e sor. A jelen jogvitában
         először a 45/2001 rendeletnek a felperes állítása szerint megsértett 4., 6. és 10. cikkét kell megvizsgálni, majd pedig azt,
         hogy teljesültnek lehet-e tekinteni az adattovábbítás szükségességének az ugyanezen rendelet 7. cikkében szereplő követelményét.

      133    Először is a 45/2001 rendelet 4. és 6. cikkét illetően meg kell állapítani, hogy e rendelet 4. cikkének (1) bekezdése értelmében
         a személyes adatok kezelését tisztességesen és jogszerűen kell végezni, továbbá gyűjtésük csak meghatározott, egyértelmű és
         jogszerű célból történhet, illetve további kezelésük nem végezhető e célokkal összeférhetetlen módon. Ezenkívül az említett
         rendelet 6. cikke szerint a személyes adatok kezelése csak abban az esetben történhet az adatgyűjtés céljától eltérő célból,
         ha az uniós intézmény vagy szerv belső szabályai kifejezetten megengedik a cél megváltoztatását.

      134    Amint azt a felperes és az európai adatvédelmi biztos megalapozottan állítja, a jelen ügyben senki nem vitatja, hogy a Bizottság
         által az egyéb alkalmazottakra vonatkozó alkalmazási feltételek 83. cikke szerinti, felvételt megelőző vizsgálat során a felperesre
         vonatkozóan gyűjtött egészségügyi adatok kizárólagos célja az volt, hogy meg lehessen állapítani, hogy a felperes a felvétel
         idején fizikailag alkalmas volt-e a Bizottság szervezeti egységeinél történő feladatellátásra.

      135    Márpedig meg kell jegyezni, hogy egyrészt ezen egészségügyi adatok annak vizsgálata érdekében történő utólagos kezelése, hogy
         a felperes alkalmas volt-e a Parlamentnél 2008. decemberben történő feladatellátásra, az adatgyűjtés eredeti céljától eltérő
         célúnak minősül. E tekintetben a Parlament nem hivatkozhat érvényesen arra a körülményre, hogy az orvosi vizsgálatokat minden
         intézménynél ugyanazon a jogi alapon végzik, ugyanolyan módon és azonos alkalmassági szempontok szerint. Ugyanis az uniós
         bíróság több ítéletében hangsúlyozta az egyes intézmények munkáltatóként élvezett önállóságát, és e tekintetben elutasította
         az uniós közszolgálat egységességére alapított érveket. Ennek megfelelően a Közszolgálati Törvényszék már kimondta, hogy a
         valamely intézmény által felvett tisztviselők nem tarthatnak igényt ugyanarra a besorolásra, mint amelybe egy másik intézmény
         tisztviselői tartoznak, még akkor sem, ha mindezen tisztviselők ugyanannak a versenyvizsgának voltak sikeres pályázói (a Közszolgálati
         Törvényszék F-83/05. sz., Liljeberg és társai kontra Bizottság ügyben 2010. december 9-én hozott ítéletének 58. pontja). Ehhez
         hasonlóan, bár a közszolgálat egységességének az Amszterdami Szerződés 9. cikke (3) bekezdésében szereplő elve szerint az
         Unió összes intézményének valamennyi tisztviselője ugyanazon személyzeti szabályzat hatálya alá tartozik, ezen elv nem jelenti
         azt, hogy az intézményeknek ugyanúgy kell gyakorolniuk a számukra a személyzeti szabályzatban biztosított mérlegelési jogkört,
         miközben – ezzel éppen ellentétben – ezen intézményekre a személyzeti igazgatás területén vonatkozik – az Elsőfokú Bíróság
         által a T-220/95. sz., Gimenez kontra Régiók Bizottsága ügyben 1997. szeptember 16-án hozott ítélet 72. pontjában használt
         kifejezéssel élve – az „önállóság elve”.

      136    Másrészt, míg a 45/2001 rendelet 6. cikke értelmében az adatgyűjtés céljának megváltoztatásáról az intézmény valamely belső
         szabályának kifejezetten rendelkeznie kell, a beadványokból és a tárgyaláson elhangzottakból kitűnik, hogy a Bizottság által
         a felperesre vonatkozó egészségügyi adatok tekintetében 2006-ban és 2007-ben végzett adatgyűjtés céljának megváltoztatásáról
         ezen intézmény vagy a Parlament egyetlen aktusa sem rendelkezik. Ezen adatoknak az érintett intézmények közötti továbbítása
         kizárólag egyszerű gyakorlaton alapul, amelyről az állásra pályázókat egyáltalán nem tájékoztatják. Ezenfelül az európai adatvédelmi
         biztos a tárgyaláson azt állította – és ezt senki nem cáfolta –, hogy őt nem értesítették a Parlament azon gyakorlatáról,
         hogy kéri az állásra pályázókra vonatkozó egészségügyi adatok továbbítását, holott ezt a 45/2001 rendelet 27. cikke előírja.
         A Bizottságot illetően az európai adatvédelmi biztos kifejti, hogy a 2007. szeptember 10-i véleményében, amelyet „Az egészségügyi
         szolgálat (Brüsszel, Luxembourg) tevékenységének többek között a SERMED szoftveren keresztül történő irányítása” című, a Bizottságra
         vonatkozó ügy keretében végzett előzetes ellenőrzése eredményeként adott, kizárólag azt vizsgálta, hogy összeegyeztethetők
         voltak-e a 45/2001 rendelet rendelkezéseivel egészségügyi adatok tekintetében, kivételes esetekben a Bizottság jogi szolgálata,
         a Közszolgálati Törvényszék és az európai ombudsman kérelmére e címzetteknek teljesített adattovábbítási műveletek. Ezzel
         szemben az európai adatvédelmi biztos e véleményben egyáltalán nem foglalkozott a valamely intézmény által gyűjtött adatok
         felvételt megelőző orvosi vizsgálat keretében más uniós intézménynek vagy szervnek történő továbbításával, mivel a Bizottság
         adatvédelmi tisztviselője nem jelentett be ilyen típusú adattovábbítási műveleteket. Az európai adatvédelmi biztos hangsúlyozza,
         hogy e véleményben azt az ajánlást tette a Bizottságnak, hogy a felvételre fizikailag alkalmatlannak nyilvánított pályázók
         tekintetében a felvételi eljárás során gyűjtött egészségügyi adatokat csak korlátozott ideig tárolják, amely lehetne az adatok
         vagy az az alapján hozott határozat vitatására nyitva álló idő. Ez alapján a Bizottság jogszerűen tárolta a felperes egészségi
         állapotára vonatkozóan 2006-ban és 2007-ben gyűjtött adatokat, de kizárólag abból a célból, hogy nyomon kövesse a felperes
         által az uniós bíróságok előtt az F-33/08. és a T-510/09. P. sz. ügyekben azt követően kezdeményezett peres eljárásokat, hogy
         a Bizottság megtagadta az alkalmazását.

      137    Másodszor a 45/2001 rendelet 10. cikkét illetően hangsúlyozni kell, hogy e cikk (1) bekezdése alapján főszabály szerint tilos
         az egészségügyi adatok kezelése. E 10. cikk (2) bekezdése szerint az (1) bekezdést nem lehet alkalmazni – többek között –,
         ha az érintett hozzájárulását adta az említett adatok kezeléséhez, illetve ha az adatkezelés az adatkezelő egyedi munkajogi
         kötelezettségeinek és jogainak való megfelelés érdekében szükséges.

      138    Márpedig egyrészt senki nem vitatja, hogy a felperes nem járult hozzá a rá vonatkozó egészségügyi adatoknak a Bizottságtól
         a Parlamenthez való továbbításához.

      139    Másrészt bár tény, hogy a vitatott adattovábbításra annak érdekében került sor, hogy a Parlament képes legyen megvizsgálni,
         hogy a felperes fizikailag alkalmas-e az ezen intézményen belüli feladatai ellátására, amely kötelezettség az egyéb alkalmazottakra
         vonatkozó alkalmazási feltételek 82. és 83. cikkéből fakad, és amelyet fel lehet fogni a 45/2001 rendelet 10. cikke (2) bekezdésének
         b) pontja értelmében vett „munkajogi kötelezettségként”, nincs bizonyítva, hogy ez az adattovábbítás „szükséges” volt e kötelezettség
         teljesítéséhez. Amint azt az európai adatvédelmi biztos hangsúlyozza, és amint azt a Közszolgálati Törvényszék a fenti 125. pontban
         kimondta, szóba jöhettek volna a magánéletet kevésbé sértő, a Parlament számára az egyéb alkalmazottakra vonatkozó alkalmazási
         feltételek 82. és 83. cikkének teljes körű alkalmazását lehetővé tévő intézkedések. A Parlament többek között megtehette volna,
         hogy az adattovábbítás Bizottságtól való kérése előtt felkéri a felperest, hogy adjon információt rá vonatkozó bizonyos egészségügyi
         előzményekről, illetve hogy a szükséges orvosi vizsgálatokat elvégezteti a saját szervezeti egységeivel. Ezenfelül a továbbított
         adatok – amelyeket 2006-ban és 2007-ben, több mint másfél évvel a vitatott határozat meghozatalát megelőzően gyűjtöttek –
         viszonylag idejétmúlt jellege nem támasztja alá a Parlament azon érvét, hogy ez az adattovábbítás szükséges volt.

      140    Amint azt a felperes megalapozottan megjegyzi, a Parlament arra sem hivatkozhat, hogy a vitatott adattovábbítás jogi alapja
         a 45/2001 rendelet 10. cikkének (3) bekezdése. Ugyanis bár e cikk felhatalmazza az intézmények egészségügyi szolgálatának
         tagjait a valamely személy feladatai ellátására való alkalmasságára vonatkozó orvosi diagnózishoz szükséges adatok kezelésére,
         e rendelkezésnek nem célja az olyan adattovábbítás lehetővé tétele, mint amelyet a jelen ügyben vitatnak, illetve ilyen adattovábbítást
         nem is tesz lehetővé, még akkor sem, ha erre az adattovábbításra az érintett intézmények egészségügyi szolgálata között kerül
         sor.

      141    Harmadszor a 45/2001 rendelet 7. cikkét illetően meg kell állapítani, hogy – amint azzal a felperes megalapozottan érvel –
         az az adattovábbítás, amelyet nem lehet a rendelet 10. cikke alapján szükségesnek tekinteni, még kevésbé lehet az ugyanezen
         rendelet 7. cikke alapján, mivel ugyanarról a feladatról, nevezetesen a felperes felvételt megelőző, fizikai alkalmassági
         vizsgálatáról van szó.

      142    A fentiekből következően, figyelemmel a felperesre vonatkozó egészségügyi adatok különösen érzékeny jellegére és a gyűjtésük
         körülményeire a Közszolgálati Törvényszék úgy ítéli meg, hogy a Parlament ezen adatok kezelésével nem hajtotta végre jogszerűen
         az egyéb alkalmazottakra vonatkozó alkalmazási feltételek 82. és 83. cikkének rendelkezéseiben rá bízott feladatokat. Ehhez
         a Parlamentnek kérni kellett volna a felperestől az adatok továbbításához való hozzájárulását, vagy el kellett volna végeztetnie
         a megfelelő orvosi vizsgálatokat, ahelyett hogy az érintett előzetes engedélye nélkül más intézmény által más eljárás keretében
         gyűjtött egészségügyi adatokat vesz alapul.

      143    Ennélfogva a felperes megalapozottan állítja, hogy a Parlament orvosszakértője azzal, hogy kérte a Bizottságtól az említett
         adatok továbbítását, megsértette a 45/2001 rendelet 6. és 7. cikkének rendelkezéseit, illetve azzal, hogy ezen adatokra támaszkodott,
         szabálytalan véleményt adott a felperes fizikai alkalmasságáról. Következésképpen a jogalap második részének helyt kell adni.

      144    A Parlament azonban beadványaiban azzal is érvel, hogy a vitatott határozat nemcsak a fizikai alkalmatlanságon alapul, hanem
         a bizalmi viszony megsértésén is.

      145    A Közszolgálati Törvényszéknek tehát meg kell vizsgálni, hogy a Parlament ténylegesen hivatkozott-e erre a második okra, illetve
         az igazolhatja-e a vitatott határozatot.

      146    Bár a Parlament a vitatott határozatban és a panaszt elutasító határozatban megemlíti azt a körülményt, hogy a felperes nem
         teljesítette azt a kötelezettségét, hogy jelezze, korábban más európai intézménynél már részt vett orvosi vizsgálaton, ennek
         közvetlenül nem tulajdonít jogi következményeket, mivel ezen határozatok jogi alapját kizárólag az a megállapítás képezi,
         hogy a felperes nem teljesítette a feladatai ellátásához szükséges fizikai alkalmassági követelményt. Ennek megfelelően, a
         Parlament állításával ellentétben a vitatott határozat nem alapul a bizalmi viszony megsértésén.

      147    A Parlament érvelése arra irányul, hogy más indokot terjesszen a Közszolgálati Törvényszék elé, azonban meg kell állapítani,
         hogy nem akadálya a vitatott határozat megsemmisítésének az, ha az eljárás folyamán olyan indokra hivatkoznak, amely jogilag
         igazolhatta volna az említett határozatot (lásd ebben az értelemben az Elsőfokú Bíróság T-173/02. sz., Tomarchio kontra Bizottság
         ügyben 2003. december 10-én hozott ítéletének 86. pontját és T-10/04. sz., Leite Mateus kontra Bizottság ügyben 2006. március
         15-én hozott ítéletének 43. pontját), kivéve ha az adminisztráció kötött hatáskörrel rendelkezik a szóban forgó területen.

      148    Márpedig a jelen ügyben a Parlament nem állíthatja, hogy ebben a kötött hatáskört jelentő helyzetben volt, mivel a bizalmi
         viszony megszakadására vonatkozó indokot illetően széles mérlegelési mozgástérrel rendelkezett (lásd ebben az értelemben a
         Közszolgálati Törvényszék F-67/09. sz., Angulo Sánchez kontra Tanács ügyben 2010. december 15-én hozott ítéletének 76–78. pontját).

      149    Ezenkívül, mindettől függetlenül a Parlament a vitatott határozat meghozatalának időpontjában nem jelenthette ki, hogy a felperes
         szándékosan elhallgatta előle, hogy már dolgozott a Bizottságnál, vagy hogy egy másik intézménynél már végeztek rá vonatkozóan
         orvosi vizsgálatot. Ugyanis a jelen ítélet 29. és 31. pontjából kitűnik, hogy a felperes ás az adminisztráció megállapodott
         abban, hogy az érintett 2009. januárban küldi el a Parlamentnek a felvételi akta összeállításához szükséges dokumentumokat.
         Nem lehetett tehát kizárni, hogy a felperes ezen információkat a munkába állása előtt vagy a neki korábban 2009. január 7-re
         javasolt orvosi vizsgálat alkalmával hozza a Parlament tudomására.

      150    Ebből az következik, hogy meg kell semmisíteni a vitatott határozatot, anélkül hogy szükséges lenne megvizsgálni a lelki zaklatás
         megvalósulására alapított utolsó kereseti kérelmet.

      4.     A kártérítési kérelemről
       A felek érvei
      151    A felperes azt állítja, hogy a felvételt megelőző orvosi eljárás során elkövetett szabálytalanságok a Parlament felelősségének
         megállapítását megalapozó kötelességszegésnek minősülnek, mivel egyrészt e szabálytalanságok következtében őt vagyoni és nem
         vagyoni kár érte, másrészt azok közvetlen összefüggésben állnak az általa hivatkozott kárral.

      152    A vagyoni kárt illetően a felperes azzal érvel, hogy a Parlament által elkövetett kötelességszegés következtében elvesztette
         annak nagyon komoly esélyét, hogy állást kapjon a Parlamentben; esélye lehetett volna arra is, hogy ezen állást határozatlan
         ideig töltse be. Ez alapján a következők közötti különbözet 95%-ának megfelelő kártérítést kér: egyrészt azon díjazás, amelyet
         a 2009. február 2-tól augusztus 2-ig terjedő időszakban kellett volna kapnia, másrészt az ezen időszakra szólóan általa ténylegesen
         kapott munkanélküli támogatások. E tekintetben „ideiglenesen” 50 000 euró kártérítést kér.

      153    A nem vagyoni kárt illetően a felperes 20 000 eurót kér, tekintettel a Parlamenthez való felvételének megakadályozása és az
         elkövetett számos jogsértés – többek között a magánélet tiszteletben tartásához való jogának megsértése – miatt általa átélt
         azon érzésre, hogy vele igazságtalanság történt.

      154    A Parlament azzal érvel, hogy a kártérítési kérelmeket el kell utasítani. Ugyanis a felperes nem bizonyította kötelességszegés
         fennállását.

      155    Ezenfelül a Parlament a vagyoni kárt illetően úgy véli, hogy egyrészt az nem valós és nem biztos, mivel nincs bizonyítva,
         hogy felvette volna a felperest, ha az orvosi vizsgálatra a Bizottság által továbbított egészségügyi adatok ismerete nélkül
         kerül sor. Másrészt a Parlament úgy véli, hogy a felperes túlbecsülte e kárt, annak összege semmiképpen nem érheti el az 50 000
         eurót. A Parlament szerint az a díjazás, amelyet a felperes a 2009. február 2-tól augusztus 2-ig terjedő időszakban kaphatott
         volna, legfeljebb 15 600,60 euró lehet. Ezenkívül ebből az összegből még le kell vonni az ugyanezen időszakra szólóan kapott
         munkanélküli támogatásokat. Végül az így kapott összeget egy negatív együtthatóval kell súlyozni annak figyelembevétele érdekében,
         hogy a felperesnek nem volt komoly esélye a felvételre.

      156    A nem vagyoni kárt illetően a Parlament azt állítja, hogy a felperes nem bizonyítja kellőképpen e kár mibenlétét, illetve
         emlékeztet az állandó ítélkezési gyakorlatra, amely szerint a megtámadott aktus megsemmisítése főszabály szerint az érintettet
         ért nem vagyoni kár megfelelő és elégséges jóvátételét jelenti.

       A Közszolgálati Törvényszék álláspontja
      157    Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint az adminisztráció felelősségének megállapításához több feltétel teljesülése szükséges:
         az intézménynek felrótt magatartás jogellenessége, a kár tényleges fennállása, valamint a magatartás és a hivatkozott kár
         közötti okozati összefüggés (a Bíróság C-136/92. P. sz., Bizottság kontra Brazzelli Lualdi és társai ügyben 1994. június 1-jén
         hozott ítéletének 42. pontja, és C-348/06. P. sz., Bizottság kontra Girardot ügyben 2008. február 21-én hozott ítéletének
         52. pontja). E három feltétel kumulatív. Bármelyik hiánya elegendő a kártérítési kérelem elutasításához.

      158    Az okozati összefüggést illetően főszabály szerint a felperesnek kell bizonyítania az intézmény által elkövetett kötelességszegés
         és a hivatkozott kár közötti közvetlen és biztos okozati összefüggés fennállását (az Elsőfokú Bíróság T-140/97. sz., Hautem
         kontra EBB ügyben 1999. szeptember 28-án hozott ítéletének 85. pontja).

      159    Mindazonáltal az okozati összefüggés bizonyosságának foka eléri az ítélkezési gyakorlat által megkövetelt szintet, ha az Unió
         valamely intézménye által elkövetett jogsértés biztosan megfosztott valamely személyt nem szükségszerűen a felvételtől, mivel
         az arra való jogosultságot az érintett soha nem tudná bizonyítani, hanem a tisztviselőként vagy alkalmazottként való felvétel
         komoly esélyétől, amely az érdekelt számára jövedelemkiesés formájában megjelenő vagyoni kárt eredményez. Amikor az adott
         ügy körülményei között különösen valószínű, hogy jogszerű eljárás esetén az érintett közösségi intézmény az érintettnek ítélte
         volna az állást, a szabályosan lefolytatott felvételi eljárás kimenetele tekintetében fennálló elméleti bizonytalanság nem
         akadályozhatja meg az érintett által amiatt elszenvedett tényleges vagyoni kár megtérítését, hogy nem fogadták el az olyan
         álláshelyre beadott pályázatát, amelyre való kinevezésre minden esélye megvolt (az Elsőfokú Bíróság T-45/01. sz., Sanders
         és társai kontra Bizottság ügyben 2004. október 4-én hozott ítéletének 150. pontja, és a Közszolgálati Törvényszék F-46/07. sz.,
         Tzirani kontra Bizottság ügyben 2008. október 22-én hozott ítéletének 218. pontja).

      160    A vagyoni kárt illetően a felperes megalapozottan állítja, hogy a Parlament által elkövetett jogsértés hiányában – amely intézmény
         orvosszakértője nem friss egészségügyi adatokra támaszkodott, és maga nem végezte el az egyéb alkalmazottakra vonatkozó alkalmazási
         feltételek szerinti orvosi alkalmassági vizsgálatot – komoly esélyei lettek volna a felvételre.

      161    Ugyanis először is a Parlament már arról tájékoztatta a felperest, hogy felvette. Az alkalmazásra vonatkozó határozat tehát
         nem csupán lehetőség volt, hanem azt ténylegesen meghozták, és a felperes alkalmazása már csak annak elismerésétől függött,
         hogy fizikailag alkalmas a feladatai ellátására.

      162    Másodszor, a Parlament állításával ellentétben, nincs bizonyítva, hogy abban az esetben, ha a felvételt megelőző orvosi vizsgálat
         szabályosan zajlott volna, a felperest önmagában azon információk alapján sem vették volna fel, amelyeket a Parlament egészségügyi
         szolgálata a felperes egészségi állapotára vonatkozóan 2009. januárban gyűjtött. Ugyanis a felperes felvételének Bizottság
         általi 2007-es megtagadását igazoló egészségügyi adatok változhattak, és igazolhatták volna a felperes felvételre való alkalmasságának
         a Parlament szervezeti egységei általi elismerését.

      163    Végül pedig nem várható el a valamely állásra jelentkező pályázótól, hogy a jövendőbeli munkáltatója előtt feltárjon minden
         rá vonatkozó egészségügyi előzményt. Amint azt a Bíróság már kimondta, a magánélet tiszteletben tartásához való, az EJEE 8. cikkében
         szereplő, és a tagállamok közös alkotmányos hagyományaiból következő jog egyike az uniós jogrend által védett alapvető jogoknak
         (lásd a fent hivatkozott Bizottság kontra Németország ügyben hozott ítélet 23. pontját). E jogba többek között beletartozik
         az egészségi állapot titokban tartásához való jog (a Bíróság fent hivatkozott X kontra Bizottság ügyben 1994. október 5-én
         hozott ítéletének 17. pontja).

      164    Tény, hogy a munkáltató elvégeztetheti azokat a vizsgálatokat, amelyek lehetővé teszik a felvenni szándékozott személy fizikai
         alkalmasságának értékelését, és ha e személy – amint arra joga van – megtagadja a vizsgálatokon való részvételt, a munkáltató
         e megtagadáshoz az általa megfelelőnek tartott következményeket fűzheti azzal, hogy nem vállalja az érintett alkalmazásával
         járó veszélyeket (lásd ebben az értelemben a fent hivatkozott X kontra Bizottság ügyben 1994. október 5-én hozott ítélet 20.
         és 21. pontját).

      165    Mindazonáltal a jelen ügyben nem biztos, hogy a Parlamentnek a Bizottság egészségügyi szolgálatától kapott információk hiányában
         kétségei támadtak volna a felperes egészségi állapotát illetően, és alapos vizsgálatokat végeztetett volna el, egyébiránt
         annak tudatában, hogy a felperesnek csupán rövid időre szóló szerződést ajánlottak. Még ha feltételezzük is, hogy a felperes
         – ahogyan állítja – jelezte volna a Parlamentnek a 2009. januárban esedékes orvosi vizsgálat alkalmával, hogy olyan problémái
         voltak, amely miatt pszichiáterhez kellett fordulnia, nem biztos, hogy ezen információ következtében az intézmény elutasította
         volna az érintett pályázatát. Ha már önmagában a valamely fiziológiai zavarról való tudomásszerzés igazolná az alkalmazás
         munkáltató általi megtagadását, akkor számos olyan személynek, aki a múltban ilyen zavarban szenvedett – még ha csak kis időre
         is –, komoly nehézségeket kellene leküzdenie ahhoz, hogy munkát találjon.

      166    E körülmények között a Közszolgálati Törvényszék úgy ítéli meg, hogy a felperest megfosztották a határozott időre való felvétel
         tényleges esélyétől, és ezen esélyvesztés értékét a Közszolgálati Törvényszék rendelkezésére álló bizonyítékok összessége
         alapján méltányossági alapon 50%-ban lehet meghatározni (lásd analógia útján az Elsőfokú Bíróság T-10/02. sz., Girardot kontra
         Bizottság ügyben 2006. június 6-án hozott ítéletének 118. és 119. pontját). Figyelembe véve egyrészt azt a díjazást, amelyet
         a felperes a szerződéses alkalmazottként történő alkalmazása idején kaphatott volna, és amelyet a Parlament 15 600,60 euróban
         határozott meg, másrészt az érintett által a szóban forgó időszakban kapott juttatásokat, amely időszakban megközelítőleg
         havi 960 euró munkanélküli támogatásban részesült, harmadrészt azt, hogy nem merült fel olyan körülmény, amely arra engedne
         következtetni, hogy a felperes alkalmazása hat hónap elteltével meghosszabbítható lett volna, a Parlamentet méltányossági
         alapon arra kell kötelezni, hogy vagyoni kár címén fizessen a felperesnek 5000 eurót.

      167    A nem vagyoni kárt illetően emlékeztetni kell arra, hogy a megtámadott aktus megsemmisítése önmagában megfelelő és főszabály
         szerint elégséges jóvátételét jelenti e kárnak (az Elsőfokú Bíróság T-60/94. sz., Pierrat kontra Bíróság ügyben 1995. január
         26-án hozott ítéletének 62. pontja, valamint T-328/01. sz., Robinson kontra Parlament ügyben 2004. január 21-én hozott ítéletének
         79. pontja; a Közszolgálati Törvényszék F-42/06. sz., Sundholm kontra Bizottság ügyben 2007. december 13-án hozott ítéletének
         44. pontja).

      168    Az uniós bíróság azonban bizonyos esetekben kivételt enged e szabály alól.

      169    Először is az adminisztráció jogellenes aktusának megsemmisítése akkor nem jelentheti a nem vagyoni kár teljes jóvátételét,
         ha ezen aktus az érintett képességeinek vagy magatartásának olyan értékelését tartalmazza, amely őt sértheti (lásd a Bíróság
         C-343/87. sz., Culin kontra Bizottság ügyben 1990. február 7-én hozott ítéletének 25–29. pontját és a fent hivatkozott Pierrat
         kontra Bíróság ügyben hozott ítélet 62. pontját).

      170    Márpedig a jelen ügyben a Parlament által a felperes magatartására vonatkozóan a vitatott határozatban és a panaszra adott
         válaszban kifejtett értékelés – bizonyos mértékig – a felperest sértőnek tekinthető. Ugyanis a Parlament kifejezetten felrója
         neki, hogy szándékosan elhallgatta, hogy a Bizottságnál már végeztek rá vonatkozóan felvételt megelőző orvosi vizsgálatot,
         és ezzel megszegte kötelességeit. Ezzel a megfogalmazással a Parlament nyíltan megkérdőjelezte a felperes jóhiszeműségét,
         holott ez utóbbi egyrészt tájékoztatta a Parlamentet a Bizottság szervezeti egységeinél szerzett szakmai tapasztalatáról,
         másrészt egy orvosi vizsgálat alkalmával közölhette volna ezeket az információkat, és ismertethette volna azok hátterét. Ennek
         következtében a Parlament értékelése, amelyet a Közszolgálati Törvényszék által fentebb már jogellenesnek nyilvánított határozatban
         fejtett ki, közvetlenül nem vagyoni kárt okozott a felperesnek (az Elsőfokú Bíróság T-197/98. sz., Rudolph kontra Bizottság
         ügyben 2000. március 23-án hozott ítéletének 98. pontja).

      171    Másodszor az adminisztráció jogellenes aktusának megsemmisítése akkor nem jelentheti a nem vagyoni kár teljes jóvátételét,
         ha az elkövetett jogsértés különösen súlyos (az Elsőfokú Bíróság T-16/03. sz., Ferrer de Moncada kontra Bizottság ügyben 2004.
         szeptember 30-án hozott ítéletének 68. pontja; a Közszolgálati Törvényszék F-99/07 és F-45/08. sz., Bernard kontra Europol
         egyesített ügyekben 2009. július 7-én hozott ítéletének 106. pontja).

      172    Márpedig a jelen ügyben a Parlament által elkövetett különböző jogsértések, különösen a magánélet tiszteletben tartásához
         való jog és a 45/2001 rendelet megsértése, különösen súlyos fokú, amely indokolja nem vagyoni kár címén járó kártérítés megítélését.

      173    Harmadszor a Közszolgálati Törvényszék már kimondta, hogy valamely aktus megsemmisítése – amennyiben nem érvényesülhet hatékonyan –
         önmagában nem jelentheti a megsemmisített aktussal okozott teljes nem vagyoni kár megfelelő és elégséges jóvátételét (a fent
         hivatkozott Tzirani kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 223. pontja).

      174    A jelen ügyben, bár még van lehetőség az elkövetett jogsértéseket orvosló intézkedések meghozatalára, például a felperes újbóli
         orvosi vizsgálatára, fennáll a veszélye, hogy a vitatott határozat megsemmisítése nem jár semmilyen konkrét következménnyel.
         Ugyanis a felperes egészségére vonatkozó, a Parlament által jogellenesen megismert adatok alapján a felperes egészségi állapotának
         az ezen intézmény egészségügyi szolgálata általi objektív vizsgálatát megnehezítő kétségek támadhatnak, de ettől függetlenül
         is kevéssé valószínű, hogy a Parlament a felperes felvételét tervezi, akivel a szervezeti egységeinél dolgozó szerződéses
         alkalmazottként soha nem állt foglalkoztatási viszonyban.

      175    Ennek következtében a vitatott határozat megsemmisítése nem jelenti a felperes nem vagyoni kárának teljes jóvátételét. A Közszolgálati
         Törvényszék akkor értékeli megfelelően e kárt, különösen a megállapított jogsértések súlyosságára és következményeire tekintettel,
         ha annak összegét 20 000 euróban állapítja meg.

      176    A fentiek összességéből következően a Közszolgálati Törvényszék arra kötelezi a Parlamentet, hogy fizessen a felperesnek 25 000
         eurót az őt ért vagyoni és nem vagyoni kár – beleértve minden kamatot – címén.

       A költségekről
      177    Az eljárási szabályzat 87. cikkének 1. §-a értelmében – valamint ugyanezen szabályzat II. címe 8. fejezetének rendelkezéseire
         tekintettel – a Közszolgálati Törvényszék a pervesztes felet kötelezi a költségek viselésére, ha a pernyertes fél ezt kérte.

      178    Az eljárási szabályzat 89. cikkének 2. §-a értelmében részleges pernyertesség esetén a Közszolgálati Törvényszék elrendelheti
         a költségeknek a felek közötti megosztását, vagy azt, hogy a felek mindegyike maga viselje saját költségeit.

      179    A jelen ügyben, mivel a Közszolgálati Törvényszék lényegében helyt ad a keresetnek, az eset körülményeinek megfelelő értékelése
         alapján a Közszolgálati Törvényszék úgy határoz, hogy a Parlament maga viseli saját költségeit, valamint köteles viselni a
         felperes részéről felmerült költségeket.

      180    Az eljárási szabályzat 89. cikke 4. §-ának megfelelően a beavatkozó maga viseli saját költségeit.

      A fenti indokok alapján
      A KÖZSZOLGÁLATI TÖRVÉNYSZÉK (első tanács)
      a következőképpen határozott:
      1)      A Közszolgálati Törvényszék megsemmisíti a 2008. december 19-i határozatot, amelyben az Európai Parlament visszavonta a V-nek
            tett állásajánlatot.
      2)      A Közszolgálati Törvényszék arra kötelezi az Európai Parlamentet, hogy fizessen V-nek 25 000 eurót.
      3)      A Közszolgálati Törvényszék a keresetet az ezt meghaladó részében elutasítja.
      4)      Az Európai Parlament maga viseli saját költségeit, és köteles viselni a felperes költségeit.
      5)      A beavatkozóként fellépő európai adatvédelmi biztos maga viseli saját költségeit.

               Gervasoni

               Kreppel

               Rofes i Pujol

         Kihirdetve Luxembourgban, a 2011. július 5-i nyilvános ülésen.

               W. Hakenberg

                     S. Gervasoni

               hivatalvezető

                     elnök

         1 Az eljárás nyelve: francia.