title: A Bíróság (hatodik tanács) 2009. október 1-i ítélete. # Az Európai Közösségek Bizottsága kontra Máltai Köztársaság. # Tagállami kötelezettségszegés - Szennyezés és ártalom - Tüzelőberendezések - Egyes szennyező anyagok levegőbe történő kibocsátásának korlátozása. # C-252/08. sz. ügy

text:
      A Bíróság (hatodik tanács) 2009. október 1‑jei ítélete – Bizottság kontra Málta
      (C‑252/08. sz. ügy)
      „Tagállami kötelezettségszegés – Szennyezés és ártalom – Tüzelőberendezések – Egyes szennyező anyagok levegőbe történő kibocsátásának korlátozása”
      Kötelezettségszegés megállapítása iránti kereset – A megalapozottság Bíróság általi vizsgálata – Figyelembe veendő helyzet – Az indokolással ellátott véleményben meghatározott határidő lejártakor fennálló helyzet (EK 226. cikk) (vö. 7. pont)
      Tárgy

               Tagállami kötelezettségszegés – A nagy tüzelőberendezésekből származó egyes szennyező anyagok levegőbe történő kibocsátásának
                  korlátozásáról szóló, 2001. október 23‑i 2001/80/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL L 309., 1. o.; magyar nyelvű
                  különkiadás 15. fejezet, 6. kötet, 299. o.) IV A., VI A. és VII A. mellékletével összefüggésben értelmezett 4. cikke (1) bekezdésének,
                  valamint VIII A. 2. mellékletével összefüggésben értelmezett 12. cikkének megsértése – A kén‑dioxid, nitrogén‑oxid és por
                  tekintetében meghatározott kibocsátási határértékek betartásának elmulasztása – A delimarai és a marsai erőmű.

            Rendelkező rész
      1)         A Máltai Köztársaság – mivel a delimarai erőmű és a marsai erőmű Phase One gőzfejlesztő berendezésének működésével összefüggésben
         nem alkalmazta helyesen a nagy tüzelőberendezésekből származó egyes szennyező anyagok levegőbe történő kibocsátásának korlátozásáról
         szóló, 2001. október 23‑i 2001/80/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvet – nem teljesítette az ezen irányelv IV A..,
         VI A. és VII A. mellékletével összefüggésben értelmezett 4. cikkének (1) bekezdéséből eredő, valamint VIII A. mellékletének
         2. pontjával összefüggésben értelmezett 12. cikkéből eredő kötelezettségeit.

      2)         A Bíróság a Máltai Köztársaságot kötelezi a költségek viselésére.


A Törvényszék (első tanács) 2014. július 1-i ítélete. # Jyoti Ceramic Industries PVT. Ltd kontra Belső Piaci Harmonizációs Hivatal (védjegyek és formatervezési minták) (OHIM). # T-239/12. sz. ügy


title: A Bíróság (ötödik tanács) 2012. január 19-i ítélete. # Suiker Unie GmbH - Zuckerfabrik Anklam kontra Hauptzollamt Hamburg-Jonas. # Előzetes döntéshozatal iránti kérelem: Finanzgericht Hamburg - Németország. # 800/1999/EK rendelet - A 15. cikk (1) és (3) bekezdése - Mezőgazdasági termékek - Export-visszatérítési rendszer - Differenciált export-visszatérítés - Az elrendelés feltételei - A termék rendeltetési hely szerinti harmadik országba történő behozatala - behozatali vámok kifizetése. # C-392/10. sz. ügy

text:
         A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (ötödik tanács)
      2012. január 19. (
            *1
         )
      „800/1999/EK rendelet — A 15. cikk (1) és (3) bekezdése — Mezőgazdasági termékek — Export-visszatérítési rendszer — Differenciált export-visszatérítés — Az elrendelés feltételei — A termék rendeltetési hely szerinti harmadik országba történő behozatala — behozatali vámok kifizetése”
      A C-392/10. sz. ügyben,
      az EUMSZ 267. cikk alapján benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában, amelyet a Finanzgericht Hamburg (Németország) a Bírósághoz 2010. augusztus 4-én érkezett, 2010. július 8-i határozatával terjesztett elő az előtte
      a Suiker Unie GmbH – Zuckerfabrik Anklam

      és
      a Hauptzollamt Hamburg-Jonas között folyamatban lévő eljárásban,
      A BÍRÓSÁG (ötödik tanács),
      tagjai: E. Levits, az ötödik tanács elnökeként eljárva, J.-J. Kasel és M. Berger (előadó) bírák,
      főtanácsnok: P. Mengozzi,
      hivatalvezető: A. Calot Escobar,
      tekintettel az írásbeli szakaszra,
      figyelembe véve a következők által előterjesztett észrevételeket:

               —

               a Suiker Unie GmbH – Zuckerfabrik Anklam képviseletében P. N. Söhngen Rechtsanwältin,

               —

               az Európai Bizottság képviseletében P. Rossi és B.-R. Killmann, meghatalmazotti minőségben,

         tekintettel a főtanácsnok meghallgatását követően hozott határozatra, miszerint az ügy elbírálására a főtanácsnok indítványa nélkül kerül sor,
      meghozta a következő

         Ítéletet

               1

               Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem a 2003. március 11-i, 444/2003/EK bizottsági rendelettel (HL L 67., 3. o.; magyar nyelvű különkiadás 3. fejezet, 38. kötet, 301. o.) módosított, a mezőgazdasági termékek után járó export-visszatérítési rendszer alkalmazása közös részletes szabályainak megállapításáról [helyesen: a mezőgazdasági termékek után járó export-visszatérítés rendszere alkalmazásának közös részletes szabályai megállapításáról] szóló, 1999. április 15-i 800/1999/EK bizottsági rendelet (HL L 102., 11. o.; magyar nyelvű különkiadás 3. fejezet, 25. kötet, 129. o.; a továbbiakban: 800/1999 rendelet) 15. cikke (1) és (3) bekezdésének értelmezésére vonatkozik.

               2

               E kérelmet a Danisco Zucker GmbH (a továbbiakban: Danisco Zucker) jogutódja, a német Suiker Unie GmbH – Zuckerfabrik Anklam (a továbbiakban: Suiker Unie) és a Hauptzollamt Hamburg-Jonas (Hamburg-Jonas-i fővámhivatal, a továbbiakban: Hauptzollamt) közötti, a Hauptzollamt által a Danisco Zucker számára előleg formájában nyújtott export-visszatérítés visszakövetelésére vonatkozó jogvitában nyújtották be.

         Jogi háttér

         A 3665/87 rendelet

               3

               A mezőgazdasági termékek után járó export-visszatérítési rendszere alkalmazásának közös részletes szabályai megállapításáról szóló, 1987. november 27-i 3665/87/EGK bizottsági rendelet (HL L 351., 1. o.) 17. cikkének (3) bekezdése úgy rendelkezett, hogy az a mezőgazdasági termék, amelyre nézve a differenciált export-visszatérítést kérték, „akkor tekinthető importáltnak, ha a harmadik országban a szabad forgalomba bocsátás vámalakiságait elvégezték”.

         A 800/1999 rendelet

               4

               A 3665/87 rendelet helyébe lépő 800/1999 rendeletnek az alapügy tényállása megvalósulása időpontjában hatályos változata a (17) preambulumbekezdésében kimondja, hogy „igazolni kell, hogy az adott termék valamely harmadik országba való importja megtörtént; […] a behozatali vámalakiságok elvégzése elsősorban az annak érdekében alkalmazandó behozatali vámok megfizetéséből áll, hogy a terméket az adott harmadik országban értékesíteni lehessen”.

               5

               E rendelet 15. cikke a következőképpen fogalmaz:
               „(1)   A termékeket a kiviteli nyilatkozat elfogadásának napjától számított 12 hónapon belül, változatlan állapotban importálni kell abba a harmadik országba vagy azon harmadik országok valamelyikébe, amelyre a visszatérítés vonatkozik; azonban e határidő a 49. cikknek megfelelően meghosszabbítható.
               (2)   A termékek akkor tekinthetők változatlan állapotban importáltnak, ha azokon semmiféle feldolgozás nyoma nem látható.
               Azonban:
               – […]

                        —

                        az import előtt feldolgozott termékeket úgy kell tekinteni, hogy azokat változatlan állapotukban importálták, amennyiben a feldolgozás abban a harmadik országban történik, amelyben az e feldolgozásból származó összes terméket importálják.

                  (3)   Egy termék akkor tekinthető importáltnak, ha a behozatali vámalakiságokat elvégezték, különösen azokat, amelyek a harmadik országban a behozatali vám beszedésére vonatkoznak.
               […]”

               6

               E rendelet 16. cikkének (1) bekezdése kimondja:
               „(1)   A behozatali vámalakiságok elvégzésének megtörténtét az exportőr, választása szerint, a következő okmányok valamelyikével igazolja:

                        a)

                        a vámokmány, illetve annak egy példánya vagy fénymásolata; [...]

                        b)

                        egy engedélyezett nemzetközi ellenőrzési és felügyeleti ügynökség (a továbbiakban: Ügynökség) által a VIII. melléklet III. fejezetében meghatározott szabályokkal összhangban, a IX. mellékletben meghatározott minta alapján kiállított kirakodási és behozatali tanúsítvány; a szóban forgó tanúsítványon szerepelnie kell a behozatali vámokmány dátumának és sorszámának.”

               7

               Az említett rendelet VI. melléklete III. fejezetének 2. pontja kimondja többek között, hogy a rendelet 16. cikke (1) bekezdésének b) pontjában említett kirakodási és import igazolások esetében a tanúsítás során „azt is igazolni kell, hogy az árut végleges behozatal céljából vámkezelték”.

               8

               A 800/1999 rendelet „A Közösség pénzügyi érdekeinek védelmét szolgáló különleges intézkedések” című 3. szakaszában szereplő 20. cikke előírja:
               „(1)   Amennyiben:

                        a)

                        komoly kétség merül fel a termék tényleges rendeltetési helyét illetően;
                        vagy

                        b)

                        az exportált termék után járó visszatérítés összege és valamely azonos termékre vonatkozó, a kiviteli nyilatkozat elfogadásának napján érvényes nem preferenciális behozatali vám összege közötti különbség miatt, a termék előreláthatóan újrabehozatalra kerül a Közösségbe;
                        vagy

                        c)

                        alapos gyanú merül fel, hogy a termék, változatlan állapotban vagy valamely harmadik országban történő feldolgozás után, vámmentesen vagy csökkentett behozatali vámtétel mellett újrabehozatalra kerül a Közösségbe;

                  az egységes rátájú visszatérítést, vagy a 18. cikk (2) bekezdésében említett visszatérítés egy részét csak akkor lehet kifizetni, ha a termék elhagyta a Közösség vámterületét a 7. cikk szerint, és

                        i.

                        nem differenciált visszatérítés esetén a terméket valamely harmadik országba importálták a kiviteli nyilatkozat elfogadásának napját követő 12 hónap során, vagy ez idő alatt az jelentős feldolgozáson vagy megmunkáláson ment keresztül a [Közösségi Vámkódex létrehozásáról szóló, 1992. október 12-i] 2913/92/EGK tanácsi rendelet [(HL L 302., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 2. fejezet, 4. kötet 307. o., a továbbiakban: Vámkódex)] 24. cikkének értelmében;

                        ii.

                        a rendeltetési hely szerint differenciált visszatérítés esetében a terméket változatlan állapotban meghatározott harmadik országba importálták a kiviteli nyilatkozat elfogadásának napjától számított 12 hónapon belül.

                  A 15. és 16. cikkeket a harmadik országokba irányuló importra kell alkalmazni.
               Ezen túlmenően, a tagállamok illetékes hatóságai további igazolást igényelhetnek minden visszatérítés tekintetében, amellyel számukra kielégítő módon igazolható, hogy a termék ténylegesen piacra került az importáló harmadik országban, vagy jelentős feldolgozáson vagy megmunkáláson ment keresztül a [Vámkódex] 24. cikkének értelmében.
               [...]
               (4)   A visszatérítés kifizetésének megtörténtét megelőzően az (1) bekezdés alkalmazandó.
               Azonban a visszatérítést jogosulatlannak kell tekinteni és azt vissza kell téríttetni, amennyiben az illetékes hatóságok megállapítják, akár a visszatérítés kifizetését követően:

                        a)

                        hogy a termék tönkrement vagy megrongálódott, mielőtt piacra került volna valamely harmadik országban, vagy mielőtt jelentős megmunkáláson vagy feldolgozáson esett volna át a 2913/92/EGK rendelet 24. cikke értelmében valamely harmadik országban, hacsak az exportőr nem tudja az illetékes hatóságok számára meggyőző módon igazolni, hogy a kivitelt olyan gazdasági feltételek mellett bonyolította le, amelyek alapján a terméket valamely harmadik országban értékesíteni lehetett volna a 21. cikk (2) bekezdése albekezdésének sérelme nélkül;

                        b)

                        hogy a terméket vámfelfüggesztő eljárás alá vonták valamely harmadik országban, 12 hónappal a Közösségből történő kivitel napját követően anélkül, hogy valamely harmadik országban jelentős feldolgozáson vagy megmunkáláson ment volna keresztül a 2913/92/EGK rendelet 24. cikkének értelmében, és hogy a kivitelt nem a szokásos kereskedelmi ügyletként bonyolították le;

                        c)

                        hogy az exportált termék újrabehozatalra kerül a Közösségbe anélkül, hogy jelentős feldolgozáson vagy megmunkáláson menne keresztül a 2913/92/EGK rendelet 24. cikkének értelmében, és hogy a nem preferenciális behozatali vám kisebb, mint a megítélt visszatérítés, és hogy a kivitelt a nem szokásos kereskedelmi ügyletként bonyolították le;

                        d)

                        hogy az V. mellékletben felsorolt termékek a Közösségbe újrabehozatalra kerülnek:

                                 —

                                 miután azokat valamely harmadik országban feldolgozták vagy megmunkálták anélkül, hogy elérték volna a [Vámkódex] 24. cikkében megállapított feldolgozási szintet, és

                                 —

                                 csökkentett vagy nulla behozatali vámtétel vonatkozik rájuk, a nem preferenciális ráta helyett.

                  […]”

         A Vámkódex

               9

               A Vámkódex 24. cikke kimondja:
               „Azokat az árukat, amelyeknek az előállításában egynél több ország vett részt, úgy kell tekinteni, hogy abból az országból származnak, amelyben az utolsó lényeges, gazdaságilag indokolt feldolgozáson vagy megmunkáláson mentek keresztül az ehhez felszerelt vállalkozás területén, és új termék létrehozását eredményezték vagy az előállítás fontos szakaszát képezték.”

         Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés

               10

               A Danisco Zucker a 2003. május 16-i kiviteli nyilatkozattal 23000 kilogramm fehércukor Litvániába történő kivitelét jelentette be a Hauptzollamtnál, és arra tekintettel a Hauptzollamtól előlegként export-visszatérítés nyújtását kérte. Ez utóbbi e kérelmet 2003. június 2-i határozatával elfogadta.

               11

               A Danisco Zucker a 2003. augusztus 29-i levéllel a Hauptzollamtnak a szóban forgó exportszállítmányhoz kapcsolódó litván vámokmányokat küldött meg, amelyek 37. rovata a behozatali vámok megfizetése nélküli „feldolgozott formában történő újrakivitel melletti ideiglenes behozatal[t]” jelentő 5100-as eljárási kódot tartalmazta. A fehércukrot Litvániában üdítőitallá dolgozták fel, majd Lettországba és Észtországba exportálták.

               12

               2003. november 25-i módosító határozatával a Hauptzollamt a Danisco Zuckernek előlegként nyújtott export-visszatérítés 10%-os kiegészítő összeggel növelt, összesen 12180,18 eurós összegét arra hivatkozva követelte vissza, hogy a fehércukor Litvániában történő szabad forgalomba bocsátására nem került sor, és így nem teljesültek a differenciált visszatérítés feltételei.

               13

               A Danisco Zucker, miután sikertelenül élt ellentmondással, 2007. november 2-án keresetet indított a Finanzgericht Hamburg előtt. A Danisco Zucker arra hivatkozott, hogy a 800/1999 rendelet 15. cikkének (1) bekezdése szerint a terméket ugyan változatlan állapotban kell importálni a harmadik országba, e cikk (3) bekezdése értelmében egy termék akkor tekinthető importáltnak, ha a behozatali vámalakiságokat elvégezték, különösen azokat, amelyek a harmadik országban a behozatali vám beszedésére vonatkoznak. Álláspontja szerint, ha a 3665/87 rendelet 17. cikkének (3) bekezdése azt írta elő, hogy egy termék csak akkor tekinthető importáltnak, ha a harmadik országban a szabad forgalomba bocsátás vámalakiságait elvégezték, abból az következik, hogy amennyiben a 800/1999 rendelet 15. cikke nem említi a szabad forgalomba bocsátást, a közösségi jogalkotó szándékosan eltekintett ennek megkövetelésétől.

               14

               A Danisco Zucker azt állította, hogy mivel a behozatal fogalma törvényileg nincs meghatározva, és az export-visszatérítés célja a közösségi piac érintett termékektől történő tehermentesítése, csupán annak van jelentősége, hogy a vámalakiságokat betartották-e. Ezzel szemben az a körülmény, hogy fizettek-e vámot, vagy sem, nem releváns.

               15

               A Danisco Zucker végezetül arra hivatkozott, hogy nem lehet releváns, hogy az árut a harmadik országban a vámvisszatérítés vagy – az alapügyben felmerülthöz hasonló esetben – a vámfelfüggesztés rendszerének keretében vonják-e aktív feldolgozási eljárás alá. A Bíróság már úgy határozott, hogy a behozatal igazolásához elegendő, hogy az árut a vámvisszatérítés rendszerének keretében aktív feldolgozási eljárás alá vonják. Az időközben a Danisco Zucker jogutódjává vált felperes ezek alapján a 2003. november 25-i módosító határozat, valamint az ellentmondás tárgyában hozott 2007. október 1-jei határozat megsemmisítését kérte.

               16

               A Hauptzollamt a maga részéről a kereset elutasítását kérte. Azt hangsúlyozta, hogy a jelen ügyben a fehércukor, amelyet csupán behozatali vámok beszedése nélküli aktív feldolgozási eljárás alá vontak, az aktív feldolgozásnak a feldolgozott termékek kivitele révén történő befejezéséig vámfelügyelet alatt állt. Emiatt a fehércukrot a harmadik országban nem lehetett szabad forgalomba bocsátani.

               17

               E körülmények között a Finanzgericht Hamburg úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából az alábbi kérdést terjeszti a Bíróság elé:
               „Teljesül-e a differenciált visszatérítés nyújtásának a […] 800/1999 rendelet 15. cikkének (3) bekezdésével összefüggésben értelmezett (1) bekezdésében szabályozott feltétele, azaz a behozatali vámalakiságok elvégzése, ha a termék a rendeltetési hely szerinti harmadik országban a behozatali vám beszedése nélküli aktív feldolgozási eljárás alá vonást követően a [Vámkódex] 24. cikke értelmében vett lényeges feldolgozáson vagy megmunkáláson megy keresztül, és az e feldolgozásból vagy megmunkálásából származó terméket harmadik országba exportálják?”

         Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésről

               18

               Kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra keres választ, a 800/1999 rendelet 15. cikkének (1) és (3) bekezdését úgy kell-e értelmezni, hogy teljesül a differenciált visszatérítés nyújtásának e rendelkezés által előírt feltétele, azaz a behozatali vámalakiságok elvégzése, ha a termék a rendeltetési hely szerinti harmadik országban a behozatali vám beszedése nélküli aktív feldolgozási eljárás alá vonást követően a Vámkódex 24. cikke értelmében vett lényeges feldolgozáson vagy megmunkáláson megy keresztül, és az e feldolgozásból vagy megmunkálásból származó terméket harmadik országba exportálják.

               19

               E tekintetben meg kell állapítani, hogy a 800/1999 rendelet nem határozza meg a „behozatal” fogalmát, ahogyan arra az alapeljárás felperes helyesen rámutat. Ennélfogva e fogalom jelentését e rendelet 15. cikkének fényében kell meghatározni, figyelembe véve egyrészt az úgynevezett „differenciált” export-visszatérítés célját, másrészt a 800/1999 rendelet rendelkezéseinek szövegét.

               20

               Ami a differenciált export-visszatérítések célját illeti, az állandó ítélkezési gyakorlat szerint ez abban áll, hogy az érintett harmadik országok piacaihoz hozzáférést biztosítsanak az európai uniós export számára, vagy e hozzáférést fenntartsák; a visszatérítés differenciálása mögött az a szándék áll, hogy figyelembe lehessen venni valamennyi olyan importpiac jellegzetességeit, ahol az Unió valamilyen szerepet kíván játszani (lásd a C-218/09. sz., SGS Belgium és társai ügyben 2010. március 18-án hozott ítélet [EBHT 2010., I-2373. o.] 38. pontját, és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).

               21

               Ezen ítélkezési gyakorlatból következik, hogy amennyiben a visszatérítés fizetéséhez elegendő lenne az, hogy az exportált árut az exportáló harmadik országban egyszerűen kirakodják, figyelmen kívül hagynák a differenciálási rendszer alapvető célját (a fent hivatkozott SGS Belgium és társai ügyben hozott ítélet 39. pontja). A differenciálási rendszer – ahogyan azt a Bizottság hangsúlyozza – éppen ellenkezőleg azt követeli meg, hogy a szóban forgó termék ténylegesen és véglegesen elérje a rendeltetési helyét, azaz ott kereskedelmi forgalomba hozható legyen. E rendszer tehát eltér az egységes visszatérítési ráta rendszerétől.

               22

               Igaz, hogy a jelen ügyben nem alkalmazandó 3665/87 rendelet 17. cikkének (3) bekezdése a 800/1999 rendelet 15. cikkének (1) és (3) bekezdésétől eltérően e tekintetben még kifejezetten úgy szólt, hogy „a harmadik országban a szabad forgalomba bocsátás vámalakiságait” el kell végezni. Mindazonáltal egyrészt a 800/1999 rendelet (17) prembulumbekezdése kimondja, hogy a harmadik országba való behozatal vámalakiságainak elvégzése elsősorban az annak érdekében alkalmazandó behozatali vámok megfizetéséből áll, hogy a terméket az adott harmadik országban értékesíteni lehessen.

               23

               Másrészt a 800/1999 rendelet 15. cikkének (3) bekezdése előírja, hogy valamely termék csak akkor tekinthető a harmadik országba importáltnak, ha a behozatali vámalakiságokat elvégezték, „különösen azokat, amelyek a harmadik országban a behozatali vám beszedésére vonatkoznak”. Végezetül e rendelet VI. melléklete III. fejezetének 2. pontja kimondja, hogy a rendelet 16. cikke (1) bekezdésének b) pontjában említett kirakodási és import igazolások esetében a tanúsítás során azt is igazolni kell, hogy az árut „végleges behozatal céljából” vámkezelték.

               24

               A fentiekre tekintettel nem tűnik úgy, hogy a közösségi jogalkotó a 800/1999 rendelet 15. cikkének elfogadásakor eltekintett volna azon követelménytől, hogy az importált terméknek véglegesen a harmadik ország piacára kell kerülnie, hogy ott értékesíteni lehessen.

               25

               Márpedig meg kell állapítani, hogy valamely terméknek az „aktív feldolgozási eljárás” vámrendszerében történő vámkezelése nem e terméknek az adott harmadik ország piacán való értékesítésére irányul. Éppen ellenkezőleg, e vámrendszer célja az, hogy kizárólag azon árukat mentesítse a vámfizetés alól, amelyeket csupán átmeneti jelleggel hoznak belföldre megmunkálás, javítás vagy feldolgozás, majd ezt követően újrakivitel céljából (lásd a C-158/08. sz. Pometon-ügyben 2009. június 4-én hozott ítélet [EBHT 2009., I-4695. o.] 24. pontját).

               26

               Következésképpen az érintett harmadik országban valamely olyan termék „aktív feldolgozási eljárás” vámrendszerében történő vámkezelése, amelyre differenciált export-visszatérítést kértek, önmagában nem tekinthető az e harmadik országba történő, a 800/1999 rendelet 15. cikkének (3) bekezdése szerinti „behozatalnak”.

               27

               E következtetést nem kérdőjelezi meg az a tény, hogy a szóban forgó termék a harmadik országban a Vámkódex 24. cikke szerinti jelentős feldolgozáson ment keresztül. E tekintetben elegendő megállapítani, hogy az „aktív feldolgozási eljárás” vámrendszerének választása magában foglalja, hogy sem maga a termék, sem az azt tartalmazó feldolgozott termék nem kerül piacra az érintett harmadik országban.

               28

               E következtetést nem kérdőjelezi meg azon érv sem, amely szerint a 800/1999 rendelet 15. cikkének ezen értelmezése ellentmondásban állna e rendelet 20. cikkével amiatt, hogy ez utóbbi cikk kimondja, hogy valamely termék a Vámkódex 24. cikke szerinti jelentős feldolgozásának bizonyítása bizonyos esetekben eloszlathatja az export-visszatérítés nyújtása feltételeinek fennállásával kapcsolatos kételyeket.

               29

               Ugyanis, ahogyan arra a Bizottság rámutatott, a 800/1999 rendelet 20. cikke – mint visszaélés-ellenes rendelkezés – más célkitűzést követ, mint e rendelet 15. cikke. Az említett 20. cikk lehetővé teszi a jogszerűen megítélt visszatérítés visszafizetése iránti megalapozatlan kérelmek elkerülését, de nem határoz meg további vagy akár eltérő feltételeket az export-visszatérítés igénybevételéhez. E rendelkezés tehát nem alkalmazandó olyan esetben – amilyen az alapügyben szereplő is –, amikor a kezdetektől egyértelmű, hogy az export-visszatérítés nyújtásának feltételei nem teljesülnek.

               30

               A fenti megfontolásokra tekintettel a feltett kérdésre azt a választ kell adni, hogy a 800/1999 rendelet 15. cikkének (1) és (3) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy nem teljesül a differenciált visszatérítés nyújtásának e rendelkezésben előírt feltétele, azaz a behozatali vámalakiságok elvégzése, ha a termék a rendeltetési hely szerinti harmadik országban a behozatali vám beszedése nélküli aktív feldolgozási eljárás alá vonást követően a Vámkódex 24. cikke értelmében vett „lényeges feldolgozáson vagy megmunkáláson” megy keresztül, és az e feldolgozásból vagy megmunkálásából származó terméket harmadik országba exportálják.

         A költségekről

               31

               Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.

               A fenti indokok alapján a Bíróság (ötödik tanács) a következőképpen határozott:

                     A 2003. március 11-i, 444/2003/EK bizottsági rendelettel módosított, a mezőgazdasági termékek után járó export-visszatérítési rendszer alkalmazása közös részletes szabályainak megállapításáról [helyesen: a mezőgazdasági termékek után járó export-visszatérítés rendszere alkalmazásának közös részletes szabályai megállapításáról] szóló, 1999. április 15-i 800/1999/EK bizottsági rendelet 15. cikkének (1) és (3) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy nem teljesül a differenciált visszatérítés nyújtásának e rendelkezésben előírt feltétele, azaz a behozatali vámalakiságok elvégzése, ha a termék a rendeltetési hely szerinti harmadik országban a behozatali vám beszedése nélküli aktív feldolgozási eljárás alá vonást követően a Közösségi Vámkódex létrehozásáról szóló, 1992. október 12-i 2913/92/EGK tanácsi rendelet 24. cikke értelmében vett „lényeges feldolgozáson vagy megmunkáláson” megy keresztül, és az e feldolgozásból vagy megmunkálásából származó terméket harmadik országba exportálják.

                     Aláírások

            (
            *1
         )	Az eljárás nyelve: német.


A Bíróság (első tanács) 1982. március 11-i ítélete. # Dunstan Curtis kontra Európai Parlament. # # 167/80. sz. ügy


title: A Bíróság (nagytanács) 2009. január 20-i ítélete.#Sony Music Entertainment (Germany) GmbH kontra Falcon Neue Medien Vertrieb GmbH.#Előzetes döntéshozatal iránti kérelem: Bundesgerichtshof - Németország.#A szerzői joggal szomszédos jogok - Hangfelvétel-előállítók jogai - Többszörözési jog - Terjesztési jog - Védelmi idő - 2006/116/EK irányelv - Harmadik országok állampolgárainak jogai.#C-240/07. sz. ügy.

text:
      A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (nagytanács)
      2009. január 20.(*)

      „A szerzői joggal szomszédos jogok – Hangfelvétel-előállítók jogai – Többszörözési jog – Terjesztési jog – Védelmi idő – 2006/116/EK irányelv – Harmadik országok állampolgárainak jogai”
      A C‑240/07. sz. ügyben,
      az EK 234. cikk alapján benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában, amelyet a Bundesgerichtshof (Németország)
         a Bírósághoz 2007. május 16‑án érkezett, 2007. március 29‑i határozatával terjesztett elő az előtte

      a Sony Music Entertainment (Germany) GmbH
      és
      a Falcon Neue Medien Vertrieb GmbH
      között folyamatban lévő eljárásban,
      A BÍRÓSÁG (nagytanács),
      tagjai: V. Skouris elnök, P. Jann, C. W. A. Timmermans, A. Rosas, K. Lenaerts, J.‑C. Bonichot és T. von Danwitz tanácselnökök,
         J. Makarczyk, P. Kūris, Juhász E., G. Arestis (előadó), L. Bay Larsen és P. Lindh bírák,

      főtanácsnok: D. Ruiz‑Jarabo Colomer,
      hivatalvezető: Fülöp B. tanácsos,
      tekintettel az írásbeli szakaszra és a 2008. április 15‑i tárgyalásra,
      figyelembe véve a következők által előterjesztett észrevételeket:
      –        a Sony Music Entertainment (Germany) GmbH képviseletében M. Schaefer Rechtsanwalt,
      –        a Falcon Neue Medien Vertrieb GmbH képviseletében R. Nirk és E. Schott Rechtsanwälte,
      –        az Európai Közösségek Bizottsága képviseletében W. Wils és H. Krämer, meghatalmazotti minőségben,
      a főtanácsnok indítványának a 2008. május 22‑i tárgyaláson történt meghallgatását követően,
      meghozta a következő
      Ítéletet
      1        Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem a szerzői jog és egyes szomszédos jogok védelmi idejéről szóló, 2006. december 12‑i
         2006/116/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL L 372., 12. o.) 10. cikkének értelmezésére vonatkozik.

      2        Ezt a kérelmet a Sony Music Entertainment (Germany) GmbH (a továbbiakban: Sony) és a Falcon Neue Medien Vertrieb GmbH (a továbbiakban:
         Falcon) között egyes, szerzői joggal szomszédos jogok védelmének tárgyában fennálló jogvita keretében terjesztették elő.

       Jogi háttér
       A közösségi szabályozás
      3        A bérleti jogról és a haszonkölcsönzési jogról, valamint a szellemi tulajdon területén a szerzői joggal szomszédos bizonyos
         jogokról szóló, 1992. november 19‑i 92/100/EGK tanácsi irányelv (HL L 346., 61. o.; magyar nyelvű különkiadás 17. fejezet,
         1. kötet, 120. o.) 12. cikke ekként rendelkezett:

      „A további harmonizáció sérelme nélkül, az előadóművészek, hangfelvétel-előállítók és műsorsugárzó szervezetek ebben az irányelvben
         foglalt jogainak védelme nem szűnik meg [az előadóművészek, a hangfelvétel-előállítók és a műsorsugárzó szervezetek védelméről
         szóló 1961. október 26-i ] Római Egyezmény által e jogosulti körökre vonatkozóan meghatározott időszakok lejárta előtt. A
         filmek első rögzítését végző előállítók ezen irányelvben foglalt jogai nem szűnnek meg a rögzítést követő év végétől számított
         20 éves időszak vége előtt.”

      4        A 92/100 irányelv 12. cikkében foglalt védelmi időt a szerzői jog és egyes szomszédos jogok védelmi idejének összehangolásáról
         szóló, 1993. október 29‑i 93/98/EGK tanácsi irányelv (HL L 290., 9. o.; magyar nyelvű különkiadás 17. fejezet, 1. kötet, 141.o.)
         3. cikke 50 évre hosszabbította.

      5        A 2006/116 irányelv kodifikálta a 93/98 irányelvet. A 2006/116 irányelv 3. cikkének (2) bekezdése ekként rendelkezik:

      „A hangfelvétel-előállítók jogai az első rögzítéstől számított 50 év elteltével megszűnnek […].
      Amennyiben azonban a hangfelvétel-előállítók jogai a 93/98/EGK irányelvnek az információs társadalomban a szerzői és szomszédos
         jogok egyes vonatkozásainak összehangolásáról szóló, [2001. május 22‑i] 2001/29/EK [európai parlamenti és tanácsi] irányelvvel
         [HL L 167., 10. o.; magyar nyelvű különkiadás 17. fejezet, 1. kötet, 230. o.] történő módosítást megelőző szövege szerinti
         3. cikkének (2) bekezdése értelmében 2002. december 22‑én már nem részesültek védelemben, ez a bekezdés nem jár azzal a hatással,
         hogy e jogok újra védelemben részesüljenek.”

      6        A 2006/116 irányelv 7. cikkének (1) és (2) bekezdése ekként rendelkezik:

      „(1)      Azon művek esetében, amelyeknek a [z irodalmi és a művészeti művek védelméről szóló 1886. szeptember 9-i] Berni Egyezmény
         [az 1971. július 24-i párizsi egyezmény] értelmében vett származási országa harmadik ország, és amelyeknek szerzője nem közösségi
         állampolgár, a tagállamban biztosított védelmi idő legkésőbb a származási ország védelmi idejének megszűnésekor megszűnik,
         anélkül hogy ez az idő az 1. cikkben meghatározott időt meghaladná.

      (2)      A 3. cikkben foglalt védelmi időt olyan jogosultakra is alkalmazni kell, akik nem a Közösség valamely tagállamának állampolgárai,
         feltéve, hogy a tagállamok számukra védelmet biztosítanak. A tagállamokban biztosított védelem azonban – a tagállamok nemzetközi
         kötelezettségeinek sérelme nélkül – legkésőbb a jogosult állampolgársága szerinti országban biztosított védelem megszűnésének
         napján megszűnik, és ez az idő nem haladhatja meg a 3. cikkben meghatározott védelmi időt.”

      7        A 2006/116 irányelv „Időbeli hatály” című 10. cikke (1)–(3) bekezdésének szövegezése az alábbi:

      „(1)      Ha valamely, az ezen irányelvben foglalt védelmi időnél hosszabb védelmi idő egy tagállamban 1995. július 1‑jén már megkezdődött,
         az az érintett tagállamban ennek az irányelvnek a hatására nem rövidül le.

      (2)      Az ezen irányelvben foglalt védelmi időket minden olyan műre vagy teljesítményre alkalmazni kell, amely legalább egy tagállam
         [helyesen: tagállamban] védelemben részesült az (1) bekezdésben meghatározott időpontban a szerzői jogra vagy a szomszédos
         jogokra vonatkozó nemzeti rendelkezéseknek megfelelően, vagy amely ezen időpontban megfelel a [...] 92/100 irányelvben foglalt
         védelmi feltételeknek.

      (3)      Ez az irányelv nem érinti az (1) bekezdésében foglalt időpontot megelőzően végzett felhasználási cselekményeket. A tagállamok
         elfogadják azokat a rendelkezéseket, amelyek különösen a harmadik személyek által szerzett jogok védelme érdekében szükségesek.”

       A nemzeti szabályozás
      8        Az 1995. június 23‑i törvény által (BGBl. 1995 I., 842. o.) módosított, a szerzői jogról és a szomszédos jogokról szóló 1965.
         szeptember 9‑i törvény (Gesetz über Urheberrecht und verwandte Schutzrechte, a továbbiakban: UrhG) 137f.  §-a a 93/98 irányelvet
         átültető átmeneti rendelkezés.

      9        Az UrhG 137f. §-a (2) és (3) bekezdésének szövegezése az alábbi:

      „(2)      E törvény – 1995. július 1‑jén hatályos szövegének – rendelkezései olyan művekre is alkalmazandók, amelyek e törvény szerinti
         védelme ugyan 1995. július 1‑jét megelőzően lejárt, de az Európai Unió valamely más tagállamának vagy az Európai Gazdasági
         Térségről szóló Megállapodásban részes államnak a törvénye szerint ezen időpontban még fennállt. Az első mondatban foglaltak
         megfelelően irányadók a posztumusz művek kiadóit (71. §), az előadóművészeket (73. §), a hangfelvétel-előállítókat (85. §),
         a műsorsugárzó szervezeteket (87. §) és a filmelőállítókat (94. § és 95. §) megillető szomszédos jogokra is.

      (3)      Ha a (2) bekezdés alapján valamely mű védelme e törvény hatályának körében ismét feléled, a feléledt jogok a szerzőt illetik
         meg. Valamely 1995. július 1‑jét megelőzően megkezdett felhasználási cselekmény mindazonáltal csak a meghatározott keretek
         között folytatható. Az 1995. július 1‑jét követő felhasználás után megfelelő díjazás fizetendő. Az első, második és harmadik
         mondatban foglaltak megfelelően irányadók a szomszédos jogokra is.”

       Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
      10      Amint az az előzetes döntéshozatal iránti kérelemből kitűnik, a Falcon két, Bob Dylan előadásainak felvételét tartalmazó hanghordozót
         forgalmaz. Az egyik CD címe „Bob Dylan – Blowin in the Wind”, a másiké „Bob Dylan – Gates of Eden”.

      11      E hanghordozók a „Bob Dylan – Bringing It All Back Home”, a „The Times They Are A-Changin’” és a „Highway 61 Revisited” albumokon
         megjelent zeneszámokat tartalmazzák. Ezeket az albumokat 1966. január 1‑jét megelőzően jelentették meg az Amerikai Egyesült
         Államokban.

      12      Az alapeljárás felperese, a Sony az azonos nevű japán multinacionális cég német leányvállalata.

      13      A Sony az illetékes Landgericht előtt a Falcon eltiltását kérte a „Bob Dylan - Blowin in the Wind” és a „Bob Dylan - Gates
         of Eden” hangfelvételek többszörözésétől és/vagy többszörözésének engedélyezésétől, valamint forgalmazásától és/vagy forgalmazásának
         engedélyezésétől. A felperes kérte továbbá a Falcon adatszolgáltatásra való kötelezését és az őt terhelő kártérítési kötelezettség
         megállapítását.

      14      A Falcon arra hivatkozott, hogy az 1966. január 1‑je előtt rögzített Bob Dylan albumok vonatkozásában a hangfelvételek előállítóját
         megillető jogok Németországban nem állnak fenn.

      15      A Landgericht elutasította a Sony keresetét. A fellebbviteli bíróság, amelyhez ezen utóbbi fordult, elismerte, hogy a hangfelvétel
         előállítójának az alapügy tárgyát képező felvételeken fennálló jogait kétségkívül érvényesen a Sonyra ruházták át. Mindazonáltal
         e bíróság elutasította a Sony fellebbezési kérelmét, mivel úgy vélte, hogy a hangfelvételek előállítóinak védelmére, hangfelvételeik
         engedély nélküli sokszorosítása ellen Genfben, 1971. október 29‑én létrejött – mind Németország, mind az Amerikai Egyesült
         Államok vonatkozásában hatályba lépett – egyezmény (a továbbiakban: Genfi Egyezmény) alapján a hangfelvétel-előállítókat az
         UrhG 85. §‑a szerinti védelem csak az 1966. január 1‑jét követően létrehozott teljesítményeik vonatkozásában illeti meg. Ezen
         túlmenően a fellebbviteli bíróság úgy ítélte meg, hogy az UrhG 137f. §‑ának (2) bekezdése értelmében, amely a 93/98 irányelvet
         a nemzeti jogba átültető átmeneti intézkedés, az ezen időpontot megelőzően rögzített hangfelvételek sem részesülhetnek védelemben.
         Az UrhG 137f. §‑ának (2) bekezdése ugyanis nem alkalmazható az 1966. január 1‑jét megelőzően rögzített hangfelvételekre, mivel
         ezek soha nem részesültek Németországban védelemben.

      16      Ilyen körülmények között a Sony a fellebbviteli bíróság ítélete ellen felülvizsgálat iránti kérelmet nyújtott be a Bundesgerichtshof
         előtt, amely – mivel úgy vélte, hogy az előtte indított felülvizsgálati eljárás kimenetele a 2006/116 irányelv 10. cikke (2) bekezdésének
         értelmezésétől függ – úgy határozott, hogy felfüggeszti az eljárást, és az alábbi kérdéseket terjeszti a Bíróság elé előzetes
         döntéshozatal céljából:

      „1)      A 10. cikk (2) bekezdésében meghatározott feltételek fennállása esetén alkalmazni kell‑e a 2006/116 irányelv által előírt
         védelmi időt akkor is, ha a védelem igénylésének helye szerinti tagállamban az érintett teljesítmény védelemben nem részesült?

      2)      Az 1. kérdésre adandó igenlő válasz esetén:
      a)      A […] 2006/116 irányelv 10. cikkének (2) bekezdése szerinti nemzeti rendelkezésnek minősülnek‑e a tagállamok olyan jogosultak
         védelmére vonatkozó rendelkezései is, akik nem valamely közösségi tagállam állampolgárai?

      b)      A […] 2006/116 irányelv 10. cikkének (2) bekezdése értelmében olyan teljesítményekre is irányadó‑e a […] 2006/116 irányelvben
         előírt védelmi idő, amelyek – bár 1995. július 1‑jén megfeleltek a […] 92/100 irányelvben foglalt védelmi feltételeknek –
         jogosultjai nem valamely közösségi tagállam állampolgárai?”

       Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekről
      17      Elöljáróban meg kell állapítani, hogy az alapügy tárgyát képező, szerzői joggal szomszédos jogok a hanghordozók többszörözésének
         és terjesztésének jogára vonatkoznak. Vitathatatlan, hogy e jogokat érvényesen ruházták át a Sonyra.

      18      Az utaló határozatból kitűnik továbbá, hogy az UrhG 126.  §-ának értelmében az olyan vállalkozások, amelyek székhelye az Amerikai
         Egyesült Államokban van, Németországban csak az 1996. január 1‑jét követő teljesítmények tekintetében részesülhetnek a jelen
         ítélet 15. pontjában említett egyezmény által biztosított védelemben, ami az alapügy tárgyát képező hanghordozók esetében
         nem áll fenn. Az UrhG 137f.  §-ának (2) bekezdéséből nem következik továbbá e hanghordozók német területen való védelmének
         biztosítása, mivel e rendelkezés feltételezi, hogy a szóban forgó mű az adott területen 1995. július 1‑jét megelőzően védelemben
         részesült, ami az említett hanghordozók esetében soha nem valósult meg.

      19      Ugyancsak hangsúlyozni kell, hogy, az előzetes döntéshozatal iránti kérelem – amint az megfogalmazásából kitűnik – azon az
         állításon nyugszik, amely szerint Nagy-Britannia nemzeti joga által biztosított védelem 1966. január 1‑jét megelőzően rögzített
         hangfelvételekre vonatkozik, és kiterjesztésre került azon amerikai hangfelvétel-előállítók hangfelvételeire, amelyek az Amerikai
         Egyesült Államokban jelentek meg.

       Az első kérdésről
      20      Első előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság arra vár választ, hogy a 2006/116 irányelv
         10. cikkének (2) bekezdésében előírt védelmi időt olyan teljesítmények vonatkozásában is alkalmazni kell‑e, amelyek a védelem
         igénylésének helye szerinti tagállamban még soha nem részesültek védelemben.

      21      A 2006/116 irányelv 10. cikke (2) bekezdésének értelmében az ezen irányelv 3. cikkének (2) bekezdésében foglalt védelmi idő
         a szóban forgó műre is alkalmazandó, amennyiben ez utóbbi 1995. július 1‑jén legalább egy tagállamban védelemben részesült
         a szerzői jogra vagy a szomszédos jogokra vonatkozó nemzeti rendelkezéseknek megfelelően, vagy ha az említett mű megfelelt
         a 92/100 irányelvben foglalt védelmi feltételeknek.

      22      Következésképpen az említett 10. cikk (2) bekezdésének szövegezéséből következik, hogy az e rendelkezés által előírt első
         vagylagos feltétel arra vonatkozik, hogy a szóban forgó teljesítmény ezt megelőzően legalább egy tagállamban védelemben részesüljön.
         Az említett rendelkezés nem írja elő, hogy e tagállam ugyanaz legyen, mint amelyikben a 2006/116 irányelvben foglalt védelmet
         igénylik.

      23      Meg kell jegyezni továbbá, hogy a 2006/116 irányelv harmadik preambulumbekezdése rámutat arra, hogy a nemzeti jogszabályok
         közötti különbségek gátolhatják az áruk és szolgáltatások szabad mozgását, valamint a közös piaci szabad verseny torzulását
         eredményezhetik. A belső piac zavartalan működése érdekében ezen irányelv célja a tagállamok jogszabályainak harmonizálása,
         hogy a Közösségen belül egységes védelmi idő érvényesüljön.

      24      Ilyen körülmények között a 2006/116 irányelv 10. cikke (2) bekezdésének olyan értelmezése, amely szerint az e rendelkezésben
         foglalt első vagylagos feltétel alkalmazása ahhoz van kötve, hogy azt megelőzően az irányelvben foglalt védelem igénylésének
         helye szerinti tagállam nemzeti jogszabályai védelmet biztosítsanak, noha ezen előzetes védelmet egy másik tagállamban már
         biztosították, nem felel meg sem a szóban forgó rendelkezés szövegének, sem pedig ezen irányelv rendeltetésének.

      25      Következésképpen az első kérdésre akként kell válaszolni, hogy a 2006/116 irányelvben előírt védelmi időt ugyanezen irányelv
         10. cikke (2) bekezdésének értelmében akkor is alkalmazni kell, ha az érintett teljesítmény a védelem igénylésének helye szerinti
         tagállamban még soha nem részesült védelemben.

       A második kérdés a) alkérdéséről
      26      E kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság arra keres választ, hogy a 2006/116 irányelv 10. cikkének (2) bekezdésében foglalt
         első vagylagos feltétel szerinti nemzeti rendelkezéseknek minősülnek‑e a tagállamoknak a szomszédos jogok vagy a szerzői jog
         olyan jogosultjaira vonatkozó rendelkezései is, akik nem valamely közösségi tagállam állampolgárai.

      27      Meg kell állapítani, hogy, a 2006/116 irányelv 10. cikkének (2) bekezdésében foglalt rendelkezések – amint azt a főtanácsnok
         indítványának 64. pontjában említette – a védelem tárgyára vonatkoznak, és kiterjednek minden olyan műre vagy teljesítményre,
         amelyek a szerzői jogra vagy a szomszédos jogokra vonatkozó nemzeti rendelkezéseknek megfelelően 1995. július 1‑jén legalább
         egy tagállamban védelemben részesültek.

      28      E vonatkozásban az említett 10. cikk (2) bekezdéséből nem következik, hogy az csak az olyan jogosultakat érintő szerzői jogra
         vagy a szomszédos jogokra vonatkozó nemzeti rendelkezésekre vonatkozna, akik a Közösség állampolgárai. E rendelkezés értelmében
         ugyanis a 2006/116 irányelvben foglalt védelmi időket minden olyan műre és teljesítményre alkalmazni kell, amely 1995. január
         1‑jén legalább egy tagállamban védelemben részesült.

      29      A 2006/116 irányelv 10. cikke (2) bekezdése alkalmazásának keretében tehát azt kell vizsgálni, hogy valamely műre vagy teljesítményre
         akként lehet‑e tekinteni, mint amely 1995. január 1‑jén legalább egy tagállamban védelemben részesült, anélkül hogy figyelembe
         kellene venni az e művön vagy teljesítményen fennálló szerzői joggal szomszédos jogok jogosultjának állampolgárságát.

      30      Márpedig az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból kitűnik, hogy a Bundesgerichtshof kételyeket táplál azon kérdés tekintetében,
         hogy a 2006/116 irányelv 10. cikke (2) bekezdésének olyan értelmezése, amely elismeri e rendelkezésnek a szerzői joggal szomszédos
         jogok olyan jogosultjai tekintetében történő alkalmazhatóságát, akik nem a Közösség állampolgárai, összeegyeztethető‑e ezen
         irányelv 7. cikkének (2) bekezdésével.

      31      E vonatkozásban meg kell állapítani, hogy a 2006/116 irányelv 10. cikke (2) bekezdésének célja azon feltételek pontosítása,
         amelyek között az ezen irányelv által előírt, szerzői joggal szomszédos jogi védelmi időket, átmeneti jelleggel, a fennálló
         helyzetekre alkalmazni kell. E rendelkezés olyan művek és teljesítmények tekintetében írja elő e védelmi idők alkalmazását,
         amelyek 1995. július 1‑jén a szerzői jogra vagy a szomszédos jogokra vonatkozó nemzeti rendelkezéseknek megfelelően legalább
         egy tagállamban védelemben részesültek.

      32      Az említett 10. cikk (2) bekezdése nem szándékozik elvetni a 2006/116 irányelv 7. cikkének (2) bekezdésében foglalt, valamennyi
         olyan esetre vonatkozó megoldást, amikor az irányelv által biztosított védelmi időt a szerzői joggal szomszédos jogok olyan
         jogosultjai igénylik, akik nem a Közösség valamely tagállamának állampolgárai, olyan mű vagy teljesítmény tekintetében, amely
         nem teljesíti az ugyanezen irányelv 10. cikke (2) bekezdésének átmeneti rendelkezésében foglalt két vagylagos feltétel egyikét
         sem.

      33      Az említett 7. cikk (2) bekezdésének ugyanis az a célja, hogy szabályozza a szerzői joggal szomszédos jogi védelmet e jogok
         olyan jogosultjai tekintetében, akik nem a Közösség valamely tagállamának állampolgárai, és ennek érdekében akként rendelkezik,
         hogy az említett irányelv 3. cikkében foglalt védelmi időt e jogosultakra is alkalmazni kell, feltéve hogy a tagállamok számukra
         védelmet biztosítanak.

      34      A fentiekre tekintettel a 2006/116 irányelv 10. cikke (2) bekezdésének összefüggésében azt a kérdést, hogy valamely művön
         vagy teljesítményen fennálló szerzői jogokkal szomszédos jogok jogosultja, aki valamely harmadik ország állampolgára, 1995.
         július 1‑jén védelemben részesült‑e legalább egy tagállamban, e tagállam nemzeti rendelkezéseinek, nem pedig az ezen irányelvben
         foglalt védelem igénylése szerinti tagállam nemzeti rendelkezéseinek fényében kell mérlegelni. Ezt az álláspontot megerősíti
         továbbá az említett irányelv harmadik és tizenhetedik preambulumbekezdése, amelyek kimondják a vonatkozó harmonizáció célját,
         főként pedig azt, hogy a védelmi idő Közösségen belüli számításához a szerzői joggal szomszédos jogok védelmi idejének kezdő
         időpontját, valamint ezen jogok védelmi idejét egységesen kell meghatározni a belső piac zavartalan működése érdekében.

      35      Ebből következik, hogy olyan mű vagy teljesítmény tekintetében, amely 1995. július 1‑jén legalább egy tagállamban védelemben
         részesült e tagállam nemzeti rendelkezéseinek értelmében, az a tény, hogy e védelem jogosultja valamely harmadik ország állampolgára
         és a 2006/116 irányelvben foglalt védelmi idő igénylése szerinti tagállamban nem részesül védelemben ugyanezen tagállam nemzeti
         jogának értelmében, az említett irányelv 10. cikke (2) bekezdése alkalmazásának szempontjából nem meghatározó. A lényeges
         kérdés ugyanis az, hogy a szóban forgó mű vagy teljesítmény 1995. július 1‑jén legalább egy tagállam nemzeti rendelkezéseinek
         értelmében védelemben részesült‑e.

      36      Az előzetes döntéshozatalra utaló végzésből kitűnik, hogy az Egyesült Királyságban a nemzeti jog által előírt védelem azon
         hanghordozókra alkalmazható, amelyeket 1996. január 1‑je előtt rögzítettek, és az alapügy tárgyát képező hanghordozók e tagállamban
         1995. július 1‑jén már védelemben részesültek. Ilyen körülmények között a 2006/116 irányelv 7. cikkének (2) bekezdése nem
         irányadó az alapügy tárgyát képező helyzet szabályozása szempontjából.

      37      Következésképpen a második kérdés a) alkérdésére azt a választ kell adni, hogy a 2006/116 irányelv 10. cikkének (2) bekezdését
         akként kell értelmezni, hogy az ezen irányelvben foglalt védelmi időt olyan helyzetben kell alkalmazni, amikor a mű vagy teljesítmény
         1995. július 1‑jén legalább egy tagállamban védelemben részesült e tagállam szerzői jogra vagy a szomszédos jogokra vonatkozó
         nemzeti rendelkezéseinek megfelelően, és az e művön vagy teljesítményen fennálló ezen jogok jogosultja, aki harmadik ország
         állampolgára, ezen időpontban e nemzeti rendelkezések értelmében védelemben részesült.

       A második kérdés b) alkérdéséről
      38      E válaszra tekintettel, valamint figyelemmel az előzetes döntéshozatalra utaló határozat alapját képező, a jelen ítélet 20. pontjában
         foglalt megállapításra, a második kérdés b) alkérdésére nem kell válaszolni.

       A költségekről
      39      Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás
         egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült
         költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.

      A fenti indokok alapján a Bíróság (nagytanács) a következőképpen határozott:
      A szerzői jog és egyes szomszédos jogok védelmi idejéről szóló, 2006. december 12‑i 2006/116/EK európai parlamenti és tanácsi
            irányelvben előírt védelmi időt ugyanezen irányelv 10. cikke (2) bekezdésének értelmében akkor is alkalmazni kell, ha az érintett
            teljesítmény a védelem igénylésének helye szerinti tagállamban még soha nem részesült védelemben.
      A 2006/116 irányelv 10. cikkének (2) bekezdését akként kell értelmezni, hogy az említett irányelvben foglalt védelmi időt
            olyan helyzetben is alkalmazni kell, amikor az érintett mű vagy teljesítmény 1995. július 1‑jén legalább egy tagállamban védelemben
            részesült e tagállam szerzői jogra vagy a szomszédos jogokra vonatkozó nemzeti rendelkezéseinek megfelelően, és az e művön
            vagy teljesítményen fennálló ezen jogok jogosultja, aki harmadik ország állampolgára, ezen időpontban e nemzeti rendelkezések
            értelmében védelemben részesült.
      Aláírások
      * Az eljárás nyelve: német.


A Bíróság 1968. február 8-i ítélete. # Fonderie Acciaierie Giovanni Mandelli kontra az Európai Közösségek Bizottsága. # 3-67. sz. ügy


title: Az Elsőfokú Bíróság (nyolcadik tanács) 2009. július 1-i ítélete. # Regionalny Fundusz Gospodarczy S.A. kontra az Európai Közösségek Bizottsága. # Állami támogatások - A Lengyel Köztársaság által az egyik acéltermelő számára biztosított szerkezetátalakítási támogatási program - A támogatásokat a közös piaccal részben összeegyeztethetetlennek nyilvánító és a visszatéríttetésüket elrendelő határozat - A lengyel acélipar szerkezetátalakításáról szóló 8. Jegyzőkönyv - A közös piaccal összeegyeztethetetlen támogatások visszatéríttetése során irányadó kamat - A tagállammal való szoros együttműködés kötelezettsége - A 794/2004/EK rendelet 9. cikkének (4) bekezdése és 11. cikkének (2) bekezdése. # T-288/06. sz. ügy

text:
         AZ ELSŐFOKÚ BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (nyolcadik tanács)
      2009. július 1-je (
            *1
         )
      „Állami támogatások — A Lengyel Köztársaság által az egyik acéltermelő számára biztosított szerkezetátalakítási támogatási program — A támogatásokat a közös piaccal részben összeegyeztethetetlennek nyilvánító és a visszatéríttetésüket elrendelő határozat — A lengyel acélipar szerkezetátalakításáról szóló 8. jegyzőkönyv — A közös piaccal összeegyeztethetetlen támogatások visszatéríttetése során irányadó kamat — A tagállammal való szoros együttműködés kötelezettsége — A 794/2004/EK rendelet 9. cikkének (4) bekezdése és 11. cikkének (2) bekezdése”
      A T-288/06. sz. ügyben,
      a Regionalny Fundusz Gospodarczy S.A., korábban Huta Częstochowa S.A. (székhelye: Częstochowa [Lengyelország], képviselik: C. Sadkowski és D. Sałajewski ügyvédek)
      felperesnek
      az Európai Közösségek Bizottsága (képviselik: C. Giolito és A. Stobiecka-Kuik, meghatalmazotti minőségben)
      alperes ellen
      a Huta Częstochowa S.A. [acéltermelő] részére nyújtott C 20/04. (ex NN 25/04.) számú állami támogatásról szóló, 2005. július 5-i 2006/937/EK bizottsági határozat (HL 2006. L 366., 1. o.) abban a részében történő megsemmisítése iránti kérelme tárgyában, amennyiben e határozat egyes támogatásokat a közös piaccal összeegyeztethetetlennek nyilvánít és kötelezi a Lengyel Köztársaságot a visszatéríttetésükre,
      AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK ELSŐFOKÚ BÍRÓSÁGA (nyolcadik tanács),
      tagjai: E. Martins Ribeiro elnök, S. Papasavvas és A. Dittrich (előadó) bírák,
      hivatalvezető: K. Pocheć tanácsos,
      tekintettel az írásbeli szakaszra és a 2008. szeptember 4-i tárgyalásra,
      meghozta a következő

         Ítéletet

         Jogi háttér

               1

               Az egyrészről az Európai Közösségek és azok tagállamai, másrészről a Lengyel Köztársaság közötti társulás létesítéséről szóló, 1991. december 16-i Európa-megállapodás ESZAK-termékekről szóló 2. Jegyzőkönyvének (HL 1993. L 348., 2. o.; a továbbiakban: 2. Jegyzőkönyv) 8. cikke szerint:
               „(1)   A megállapodás megfelelő működésével, amennyiben érinthetik a Közösség és Lengyelország közötti kereskedelmet, összeegyeztethetetlenek a következők:
               […]

                        iii.

                        bármilyen formában nyújtott állami támogatás, ide nem értve az ESZAK-Szerződésnek megfelelően megengedett eltéréseket.

                  […]
               (4)   A Szerződő Felek elismerik, hogy a megállapodás hatálybalépésétől számított első öt év alatt és az (1) bekezdés iii. pontjától eltérően [a Lengyel Köztársaság] az »ESZAK-acéltermékek« vonatkozásában kivételesen szerkezetátalakítási célokra állami támogatásokat nyújthat, feltéve hogy:

                        —

                        a szerkezetátalakítási program kapcsolódik a Lengyelországban folyó átfogó ésszerűsítéshez és kapacitáscsökkentéshez;

                        —

                        e támogatások rendes piaci körülmények között a kedvezményezett cégek életképességéhez vezetnek a szerkezetátalakítási időszak végére;

                        —

                        a nyújtott támogatás összege és mértéke fokozatosan csökken, és csak arra korlátozódik, ami feltétlenül szükséges az életképesség helyreállításához.

                  A Társulási Tanács a Lengyel Köztársaság gazdasági helyzetét figyelembe véve határoz a fentiekben meghatározott öt év tartamú időszak meghosszabbításának lehetősége tárgyában.”

               2

               Az EU-Lengyelország Társulási Tanács által hozott, a 2. Jegyzőkönyv 8. cikke (4) bekezdésében biztosított időszak meghosszabbításáról szóló, 2002. október 23-i 3/2002. sz. határozat (HL 2003. L 186., 38. o.) 1997. január 1-jétől kezdődően nyolc további évvel, vagy pedig a Lengyel Köztársaságnak az Európai Unióhoz történő csatlakozása időpontjáig meghosszabbította azt az időszakot, amelynek során a Lengyel Köztársaság kivételesen jogosult volt arra, hogy az „acéltermékek” vonatkozásában a 2. Jegyzőkönyv 8. cikkének (4) bekezdésében meghatározott módokon szerkezetátalakítási célokra állami támogatásokat nyújtson. E határozat 2. cikke így rendelkezik:
               „A Lengyel Köztársaságnak olyan szerkezetátalakítási programot és üzleti terveket kell benyújtania a Bizottsághoz […], amelyek megfelelnek a 2. Jegyzőkönyv 8. cikkének (4) bekezdésében felsorolt követelményeknek, továbbá amelyeket a Lengyel Köztársaság állami támogatások felügyeletéért felelős nemzeti hatósága (a Versenyjogi és Fogyasztóvédelmi Hivatal) értékelt és jóváhagyott.”

               3

               A lengyel acélipar szerkezetátalakításáról szóló, a Cseh Köztársaság, az Észt Köztársaság, a Ciprusi Köztársaság, a Lett Köztársaság, a Litván Köztársaság, a Magyar Köztársaság, a Máltai Köztársaság, a Lengyel Köztársaság, a Szlovén Köztársaság és a Szlovák Köztársaság csatlakozásának feltételeiről, valamint az Európai Unió alapját képező szerződések kiigazításáról szóló okmányhoz csatolt 8. Jegyzőkönyv (HL 2003. L 236., 948. o., a továbbiakban: 8. Jegyzőkönyv) az állami támogatásokra vonatkozó általános szabályoktól eltérve feljogosította a Lengyel Köztársaságot, hogy a szerkezetátalakítási tervben meghatározott módokon és az e jegyzőkönyvben előírt feltételeknek megfelelően támogatásokat nyújtson az acélipari ágazatának szerkezetátalakítására. E jegyzőkönyv többek között így rendelkezik:

                        „(1)

                        Az [EK] 87. és az [EK] 88. cikk ellenére [a Lengyel Köztársaság] által a lengyel acélipar meghatározott részének a szerkezetátalakítására nyújtott állami támogatás abban az esetben egyeztethető össze a közös piaccal, amennyiben:

                                 —

                                 a […] 2. jegyzőkönyv […] 8. cikkének (4) bekezdésében meghatározott időtartamot a csatlakozás időpontjáig meghosszabbították;

                                 —

                                 a szerkezetátalakítási tervben rögzített feltételeket, amelyek alapján a fenti jegyzőkönyv hatályát meghosszabbították, a 2002–2006 közötti időszak folyamán továbbra is alkalmazzák;

                                 —

                                 az e jegyzőkönyvben megállapított feltételek teljesülnek, és

                                 —

                                 a csatlakozás időpontját követően a lengyel acélipar nem részesül további szerkezetátalakítási célú állami támogatásban.

                        (2)

                        […]

                        (3)

                        Kizárólag az 1. mellékletben felsorolt vállalkozások (a továbbiakban: kedvezményezett vállalkozások) jogosultak állami támogatásra a lengyel acélipar szerkezetátalakítási programja keretében.

                        (4)

                        A kedvezményezett vállalkozás:

                                 a)

                                 amennyiben egy, az 1. mellékletben nem szereplő vállalkozással egyesül, nem ruházhatja át a részére nyújtott támogatásból származó kedvezményeket;

                                 b)

                                 nem válhat az 1. mellékletben nem szereplő olyan vállalkozás vagyonának a tulajdonosává, amelyet a 2006. december 31-ig tartó időszak alatt fizetésképtelennek nyilvánítottak.

                        (5)

                        […]

                        (6)

                        A kedvezményezett vállalkozásoknak juttatott teljes szerkezetátalakítási támogatást a jóváhagyott lengyel acélipari szerkezetátalakítási tervben és a Tanács által jóváhagyott egyéni üzleti tervekben ismertetett indokolás alapján kell kiszámítani. Az 1997–2003. év közötti időtartamra a kifizetett támogatás teljes összege azonban semmilyen esetben sem haladhatja meg a 3387070000 PLN-t.
                        […]
                        Szerkezetátalakítási célokra [a Lengyel Köztársaság] nem nyújthat további állami támogatást a lengyel acélipar számára.

                  […]

                        (10)

                        A teljes szerkezetátalakítási tervben és az üzleti tervben bekövetkező bármely jövőbeni változást a Bizottságnak, és adott esetben a Tanácsnak is jóvá kell hagynia.

                  […]

                        (18)

                        Ha az ellenőrzés kimutatja, hogy:
                        […]

                                 c)

                                 a szerkezetátalakítási időtartam folyamán [a Lengyel Köztársaság] további meg nem engedett állami támogatást juttatott acéliparának, különösen pedig a kedvezményezett vállalkozásoknak,

                           az ebben a jegyzőkönyvben foglalt átmeneti rendelkezések nem hatályosulnak.
                        A Bizottság megtesz minden megfelelő lépést annak érvényesítésére, hogy az érintett vállalkozások visszatérítsék az ebben a jegyzőkönyvben meghatározott feltételek megsértésével folyósított támogatásokat.”

               4

               Az EK-Szerződés [88.] cikkének alkalmazására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló, 1999. március 22-i 659/1999/EK tanácsi rendelet (HL L 83., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 8. fejezet, 1. kötet, 339. o.) 7. cikkének (5) bekezdése szerint:
               „Amennyiben a Bizottság úgy találja, hogy a bejelentett támogatás nem egyeztethető össze a közös piaccal, úgy határoz, hogy a támogatást nem lehet bevezetni […]”

               5

               A 659/1999 rendelet végrehajtásáról szóló, 2004. április 21-i 794/2004/EK bizottsági rendelet (HL L 140., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 8. fejezet, 4. kötet, 3. o.) 9. cikke így rendelkezik:
               „Ha külön határozat ettől eltérően nem rendelkezik, az [EK] 88. cikk […] (3) bekezdése megsértésével nyújtott állami támogatás visszatérítésének kamatlába minden egyes naptári évre meghatározott éves százalékos kamatláb.
               Ezt az ötéves bankközi swap-kamatláb előző év szeptemberére, októberére és novemberére vonatkozó átlagának 75 bázisponttal megnövelt mértéke alapján kell kiszámítani. Kellően indokolt esetben egy vagy több tagállam tekintetében a Bizottság 75-nél több bázisponttal is megemelheti a kamatlábat.
               […]
               (4)   Megbízható vagy azzal egyenértékű adatok hiányában, illetve kivételes körülmények esetén a Bizottság – az érintett tagállammal (tagállamokkal) szoros együttműködésben – egy vagy több tagállam tekintetében eltérő módszer és a rendelkezésére álló információk alapján határozhatja meg az állami támogatás visszatérítésére vonatkozó kamatlábat.”

               6

               A kamat felszámításának módszerével kapcsolatban a fenti rendelet 11. cikkének (2) bekezdése így rendelkezik:
               „A kamatlábat konszolidált alapon a támogatás visszatérítésének időpontjáig kell alkalmazni. Az előző évben felhalmozott kamat a következő években tovább kamatozik.”

         A jogvita alapját képező tényállás

               7

               A jelen ügy a Huta Częstochowa S.A. lengyel acéltermelőt (a továbbiakban: HCz) érintő szerkezetátalakítási műveletre vonatkozik. A HCz szerkezetátalakítására 2002 és 2005 között került sor. Ennek érdekében a HCz tárgyi eszközeit újabb társaságokra ruházták át:

                        —

                        2002-ben a HCz acéltermelésének folytatása céljából megalapították a Huta Stali Częstochowa sp. z o.o.-t (a továbbiakban: HSCz). A HSCz bérbe vette a HCz termelőlétesítményeit a vagyonfelügyelőtől, továbbá átvette a legtöbb alkalmazottat. A HSCz anyavállalata a 100%-ig a lengyel Államkincstár tulajdonában álló társaság, a Towarzystwo Finansowe SILESIA Sp. z o.o. (a továbbiakban: TFS) volt;

                        —

                        2004-ben megalapították a Majątek Hutniczy sp. z o.o. (a továbbiakban: MH) és a Majątek Hutniczy Plus (a továbbiakban: MH Plus) társaságokat. E társaságok részvényei 100%-ig a HCz tulajdonában voltak. Az MH megkapta a HCz acélipari tárgyi eszközeit, az MH Plus pedig a termeléshez szükséges egyes további tárgyi eszközöket kapott;

                        —

                        a termeléshez nem kapcsolódó („nem acélipari tárgyi eszközöknek” nevezett) tárgyi eszközöket, valamint az Elsen elektromos műveket az Agencja Rozwoju Przemysłu S.A. (a lengyel Államkincstár tulajdonában álló Iparfejlesztési Ügynökség) alárendeltségébe tartozó Operator ARP sp. z o.o. társaságra ruházták át annak érdekében, hogy visszafizessék a szerkezetátalakítás alá eső köztartozásokat (adókat és társadalombiztosítási járulékokat).

               8

               A Bizottság 2004. május 19-i levelével értesítette a Lengyel Köztársaságot, hogy a HCz acéltermelő részére nyújtott szerkezetátalakítási támogatás kapcsán a hivatalos vizsgálati eljárás megindításáról határozott. E határozatot a hiteles nyelvi változatban (lengyelül) 2004. augusztus 12-én hirdették ki az Európai Unió Hivatalos Lapjában (HL C 204., 6. o.; a továbbiakban: eljárást megindító határozat), e változat előtt pedig a többi hivatalos nyelven készült összefoglaló szerepelt. A Bizottság felhívta valamennyi érintett felet, hogy nyújtsák be az eljárást megindító határozatban foglalt tényállásra és jogi elemzésre vonatkozó észrevételeiket. A Bizottsághoz a Lengyel Köztársaság és négy érintett fél nyújtott be észrevételeket.

               9

               A Bizottság az eljárás végén arra a következtetésre jutott, hogy – kezdeti feltevéseivel ellentétben – az Ustawa o pomocy publicznej dla przedsiębiorców o szczególnym znaczeniu dla rynku pracy (a munkaerőpiac szempontjából kiemelt jelentőségű vállalkozásoknak nyújtott állami támogatásról szóló, 2002. október 30-i, módosított törvény, Dz. U. 213. sz., poz. 1800) rendelkezéseinek megfelelően meghozott, a HCz szerkezetátalakítására irányuló intézkedések nem képeznek az EK 87. cikk (1) bekezdése értelmében vett állami támogatást. Ezzel szemben a Bizottság úgy ítélte meg, hogy a HCz az 1997-től 2002-ig terjedő időszakban különböző jogcímeken állami támogatásban részesült. A Bizottság megállapította, hogy e támogatás részben összeegyeztethető a közös piaccal, viszont előírta a támogatás azon részének, vagyis 19699452 lengyel zloty (PLN) összegnek a visszatéríttetését, amelyet a közös piaccal összeegyeztethetetlennek ítélt (a továbbiakban: vitatott támogatás).

               10

               A Bizottság 2005. július 5-én elfogadta a Huta Częstochowa S.A. [acéltermelő] részére nyújtott C 20/04. (ex NN 25/04.) számú állami támogatásról szóló 2006/937/EK határozatot (HL 2006. L 366., 1. o.; a továbbiakban: Határozat). A Határozat 3. cikke így rendelkezik:
               „1.   A 19699452 PLN összegű állami támogatás, amelyet [a Lengyel Köztársaság] a [HCz] számára nyújtott 1997 és 2002 májusa közötti időszakban működési támogatás és foglalkoztatásátszervezési célú támogatás formájában, nem összeegyeztethető a közös piaccal.
               2.   [A Lengyel Köztársaság] megtesz minden szükséges intézkedést, hogy visszaszerezze a [HCz-től], a Regionális Gazdasági Alaptól, [az MH-tól] és az [Operator ARP-től] a [HCz-nek] jogtalanul nyújtott támogatást, amelyről az (1) bekezdésben szó van. E vállalatok együttesen [helyesen: egyetemlegesen] felelősséget viselnek a támogatás visszatérítéséért.
               A támogatás visszatérítése késedelem nélkül és a nemzeti jogszabályoknak megfelelően történik, feltéve hogy azok lehetővé teszik a jelen rendelkezés azonnali és hatékony végrehajtását. A visszatérítés alá eső összegekhez hozzáadják a [HCz-nek] nyújtott támogatás odaítélésének napjától a tényleges visszatérítéséig számított teljes időszakra vonatkozó kamatot. A kamatok a 794/2004 […] rendelet V. fejezetében meghatározott szabályoknak megfelelően kerülnek felszámításra.
               3.   […]”

               11

               Az Industrial Union of Donbass Corp. 100%-os tulajdonában álló leányvállalat, az ISD Polska sp. z o.o. (amely ekkor a ZPD Steel sp. z o.o. cégnév alatt járt el; a továbbiakban: ISD) a 2005. szeptember 30-án kelt és 2005. október 7-én hatályba lépett megállapodás értelmében megvásárolta a HCz-től az MH és az MH Plus valamennyi részvényét, valamint a HCz tíz megmaradt leányvállalatát. Az ISD a szintén 2005. szeptember 30-án kelt és 2005. október 7-én hatályba lépett szerződéssel megvásárolta a Towarzystwo Finansowe SILESIA sp. z o.o.-tól a HSCz valamennyi részvényét. Az ISD ezáltal a HSCz, az MH, az MH Plus, valamint a HCz tíz másik leányvállalata tulajdonosa lett.

               12

               Az értékesítés után a HCz cégnevet változtatott, és ettől kezdve Regionalny Fundusz Gospodarczy S.A.-nak hívják (a továbbiakban: felperes). A felperes továbbra is teljes egészében a lengyel Államkincstár tulajdonában áll, viszont csak néhány olyan csekély jelentőségű ingatlannal rendelkezik, amelyek nem kapcsolódnak az acéliparhoz.

               13

               A Bizottság 2006. február 17-i levelében felhívta a lengyel hatóságokat, hogy közöljék vele a vitatott támogatásnak a Határozat 3. cikke 2. bekezdésében említett egyetemlegesen felelős adósok által történő visszatérítése során irányadó kamat mértékét. A lengyel hatóságok 2006. március 13-i válaszukban javaslatot tettek a visszatéríttetés során irányadó kamat mértékére, valamint a kamat számításának módszerére. Nevezetesen azt javasolták, hogy az 1997-től 1999-ig terjedő időszak vonatkozásában a lengyel Államkincstár kötvényei esetében irányadó, PLN-ben kifejezett, öt évre rögzített kamatot, a 2000-től a Lengyel Köztársaság Európai Unióhoz történő csatlakozásáig terjedő időszak vonatkozásában pedig az ugyanezen kötvények esetében tíz évre megállapított kamatot vegyék alapul. Ezenkívül – figyelembe véve a lengyelországi tőkepiac akkori helyzetét, amelyet igen magas, de gyorsan csökkenő kamatok jellemeztek – a lengyel hatóságok azt kérték, hogy e kamatlábakat évente vizsgálják felül, valamint ne számítsanak fel kamatos kamatot.

               14

               A Bizottság a lengyel hatóságoknak címzett, 2006. június 7-én kelt levelében megállapította, hogy a vitatott támogatás visszatéríttetése során irányadó kamat mértékeként a teljes érintett időszak vonatkozásában a lengyel Államkincstár kötvényei esetében megállapított, PLN-ben kifejezett, öt évre rögzített kamatot kell alkalmazni, e kamatot pedig a 794/2004 rendelet 11. cikkének (2) bekezdése alapján kamatos kamatként kell számítani.

         Az eljárás és a felek kérelmei

               15

               Az Elsőfokú Bíróság Hivatalához 2006. október 18-án benyújtott keresetlevelével a felperes előterjesztette a jelen keresetet.

               16

               A felperes az Elsőfokú Bírósághoz ugyanezen a napon érkezett külön iratban az EK 242. cikk alapján a Határozat 3. cikkének felfüggesztésére irányuló, ideiglenes intézkedés iránti kérelmet terjesztett elő. Az Elsőfokú Bíróság elnöke 2006. december 13-i végzésével e kérelmet mint elfogadhatatlant elutasította.

               17

               Az Elsőfokú Bíróság részleges megújítását követően az ügyet új előadó bírónak osztották ki. E bírót ezt követően a nyolcadik tanácshoz osztották be, amelynek következésképpen kiosztották a jelen ügyet.

               18

               Mivel a felperes nem az előírt határidőn belül – amely 2007. március 16-án lejárt – nyújtotta be a választ, azt nem csatolták az ügyirathoz.

               19

               Az Elsőfokú Bíróság (nyolcadik tanács) az előadó bíró jelentése alapján úgy határozott, hogy megnyitja a szóbeli szakaszt, néhány írásbeli kérdést intéz a felekhez, valamint felhívja a Bizottságot egyes dokumentumok csatolására. A felek e felhívásnak az előírt határidőn belül eleget tettek.

               20

               Az Elsőfokú Bíróság a 2008. szeptember 4-én tartott tárgyaláson meghallgatta a felek szóbeli előterjesztéseit és az Elsőfokú Bíróság kérdéseire adott válaszaikat.

               21

               A felperes azt kéri, hogy az Elsőfokú Bíróság semmisítse meg a Határozat 3. cikke 2. bekezdésének második albekezdését.

               22

               A Bizottság azt kéri, hogy az Elsőfokú Bíróság:

                        —

                        utasítsa el a keresetet mint elfogadhatatlant;

                        —

                        másodlagosan utasítsa el a keresetet mint megalapozatlant;

                        —

                        a felperest kötelezze a költségek viselésére.

         A jogkérdésről

         Az elfogadhatóságról

      – A felek érvei

               23

               A Bizottság azt állítja, hogy a felperes az Elsőfokú Bíróság eljárási szabályzata 44. cikkének 1. §-ában előírt formai követelményeket megsértve nem terjesztett elő olyan egyértelmű és pontos érveket a kifogásainak alátámasztása érdekében, amelyek lehetővé tették volna a Bizottság számára a védekezést, az Elsőfokú Bíróság számára pedig a felperes érvelésének elbírálását.

               24

               A felperes a kifogásait csak három általános jellegű állítással próbálta alátámasztani. A kereset indokait szinte teljes egészében tartalmazza a Hivatalos Lapban közzétett összefoglaló.

         – Az Elsőfokú Bíróság álláspontja

               25

               Az ítélkezési gyakorlatból következik, hogy ha a keresetlevél a megsemmisítési jogalapokat kellően egyértelműen és pontosan kifejti ahhoz, hogy lehetővé tegye az alperes számára a tényleges védekezést, a közösségi bíróság számára pedig a felülvizsgálati jogkörének gyakorlását, megfelel a Bíróság alapokmánya 21. cikkének első bekezdésében, valamint az Elsőfokú Bíróság eljárási szabályzata 44. cikke 1. §-ának c) pontjában előírt minimumkövetelményeknek (lásd ebben az értelemben az Elsőfokú Bíróság T-43/91. sz., Hoyer kontra Bizottság ügyben 1994. március 17-én hozott ítéletének [EBHT 1994., I-A-91. o. és II-297. o.] 22. pontját).

               26

               Következésképpen a keresetet nem kell elfogadhatatlannak nyilvánítani az eljárási szabályzat 44. cikke 1. §-ának c) pontjában foglaltak be nem tartása miatt abban az esetben, ha a keresetlevél röviden kifejti a szóban forgó jogalapokat, és sem az alperes – aki az ellenkérelmében állást foglalt az előterjesztett érvekkel szemben –, sem pedig a közösségi bíróság számára nem bizonyult lehetetlennek az ezzel kapcsolatban kifejtett érvek megértése (lásd ebben az értelemben az Elsőfokú Bíróság T-97/92. és T-111/92. sz., Rijnoudt és Hocken kontra Bizottság egyesített ügyekben 1994. június 22-én hozott ítéletének [EBHT 1994., I-A-159. o. és II-511. o.] 71. pontját).

               27

               A jelen esetben a keresetlevél kétségkívül nagyon szűkszavú. Ugyanakkor megfelel a fentiekben említett minimumkövetelményeknek. Mint ugyanis az ellenkérelemben foglalt, az ügy érdemére vonatkozó érvelésből lényegében kiderül, a keresetlevél lehetővé tette a Bizottság számára a tényleges védekezést. Lehetővé teszi a közösségi bíróság számára is a felülvizsgálati jogkörének gyakorlását.

               28

               Következésképpen a Bizottság által emelt elfogadhatatlansági kifogást el kell utasítani.

         Az ügy érdeméről

               29

               A felperes két jogalapra hivatkozik, amelyeket egyrészt az EK 87. cikk és az EK 88. cikk, valamint a 659/1999 rendelet 7. cikke (5) bekezdésének megsértésére, másrészt pedig a 794/2004 rendelet 9. cikke (4) bekezdésének megsértésére alapít.

         Az EK 87. cikk és az EK 88. cikk, valamint a 659/1999 rendelet 7. cikke (5) bekezdésének megsértésére alapított első jogalapról
      – A felek érvei

               30

               A felperes azt állítja, hogy az EK 87. cikk és az EK 88. cikk, valamint a 659/1999 rendelet 7. cikke csak két esetben engedi meg olyan határozat elfogadását, amely valamely tagállam által nyújtott támogatást a közös piaccal összeegyeztethetetlennek nyilvánít: egyrészt akkor, ha a támogatást a tagállam Európai Unióhoz történő csatlakozását követően nyújtották, másrészt pedig akkor, ha a támogatást az Európai Unióhoz történő csatlakozás előtt nyújtották, viszont az a csatlakozás időpontja után is alkalmazandó.

               31

               Mivel a Lengyel Köztársaság 2004. május 1-jén csatlakozott az Európai Unióhoz, továbbá az 1997 és 2002 között a HCz részére nyújtandó támogatásról szóló határozatot a Lengyel Köztársaság csatlakozása után nem alkalmazták, a felperes szerint a Bizottság nem volt jogosult vizsgálni, hogy a vitatott támogatás a közös piaccal összeegyeztethető volt-e, vagy sem, következésképpen pedig nem volt jogosult határozni a támogatás HCz részére történő odaítélése és az annak tényleges visszatérítése közötti időszakra vonatkozó kamat számítása tárgyában. A Bizottság a kamatok visszatérítésének kötelezettségét kizárólag 2004. május 2-tól (a Csatlakozási Szerződés hatálybalépését követő naptól) a tényleges kifizetésig írhatta volna elő.

               32

               A Lengyel Köztársaság által az 1997-től 2002-ig terjedő időszakban nyújtott támogatás nem érinthette a tagállamok közötti kereskedelmet, mivel olyan állam piacára vonatkozott, amely a vitatott támogatás odaítélésének időpontjában nem volt az Európai Unió tagja. Ezenkívül a felperes szerint a HCz nem szerepel a 8. Jegyzőkönyv 1. mellékletében, vagyis e jegyzőkönyv rendelkezéseinek nagy része nem vonatkozik rá. Végül a 8. Jegyzőkönyv a Bizottság által végzett ellenőrzést nem terjesztette ki a Lengyel Köztársaság csatlakozását megelőző évekre.

               33

               A Bizottság elöljáróban hangsúlyozza, hogy nem látja az összefüggést a Határozat 3. cikke 2. bekezdésének második albekezdése és a fenti kifogások között. Ezenkívül elutasítja a felperes érveit.

         – Az Elsőfokú Bíróság álláspontja

               34

               Elöljáróban tisztázni kell az első jogalap és a felperes által előterjesztett kereseti kérelmek – amelyek csak a Határozat 3. cikke 2. bekezdésének második albekezdésére vonatkoznak – között fennálló összefüggést.

               35

               Egyrészt ugyanis a felperes azt állítja, hogy az EK 87. cikkben és az EK 88. cikkben említett feltételek nem teljesülnek, mivel a tényállás keletkezésének időpontjában a Lengyel Köztársaság még nem volt az Európai Unió tagja, a 8. Jegyzőkönyv pedig nem volt alkalmazható. A felperes tehát lényegében az állami támogatásokra vonatkozó közösségi jogi szabályok ratione temporis és ratione personae alkalmazhatóságát vitatja.

               36

               Másrészt a vitatott támogatás közös piaccal való összeegyeztethetetlenségét a Határozat 3. cikkének 1. bekezdése állapítja meg, miközben a felperes által megtámadott egyetlen rendelkezés, vagyis a Határozat 3. cikkének 2. bekezdése csak a kamatok számítására vonatkozik.

               37

               Ezért az Elsőfokú Bíróság a tárgyaláson felhívta a felperest, hogy pontosítsa a keresetét. A felperes e felhívásra adott válaszként lényegében előadta, hogy az első jogalapja valóban a Határozat teljes egészében történő megsemmisítésére irányult. A felperes vezetősége azonban „politikai okokból” úgy döntött, hogy azt kéri, hogy ha e jogalap megalapozottnak bizonyul, a Határozat megsemmisítése csak a kamatokkal kapcsolatos rendelkezésekre, vagyis a Határozat 3. cikke 2. bekezdésének második albekezdésére korlátozódjék.

               38

               Következésképpen az első jogalapot úgy kell érteni, hogy az kizárólag azon kamatok megsemmisítésére irányul, amelyek a Lengyel Köztársaság Európai Unióhoz történő csatlakozását megelőző időszak vonatkozásában esedékesek.

               39

               Az állami támogatásokra vonatkozó közösségi jogi szabályok ratione temporis alkalmazhatóságával kapcsolatban nem vitatott a felek között, hogy az EK 87. cikk és az EK 88. cikk nem vonatkozik a csatlakozás előtt nyújtott azon támogatásokra, amelyeket nem alkalmaznak a csatlakozás után.

               40

               Ebben a helyzetben a Bizottság a 8. Jegyzőkönyv mint lex specialis rendelkezéseire hivatkozik a hatáskörének alátámasztása érdekében. Ezért meg kell vizsgálni, hogy a 8. Jegyzőkönyv rendelkezései feljogosították-e a Bizottságot arra, hogy az állami támogatásokkal kapcsolatos ellenőrzési jogkörét kiterjessze a vitatott támogatásra, valamint hogy e rendelkezések megfelelő jogi alapot képeztek-e ezen támogatás megtiltására.

               41

               Ezzel kapcsolatban emlékeztetni kell arra, hogy a 8. Jegyzőkönyv hivatkozik az 1997-től 2003-ig terjedő időszakban nyújtott támogatásokra. A jegyzőkönyv korlátozott összegben engedélyezi az ezen időszak vonatkozásában (vagyis a Lengyel Köztársaság Európai Unióhoz történő csatlakozása előtt) a jegyzőkönyv 1. mellékletében felsorolt vállalkozásoknak nyújtott szerkezetátalakítási támogatásokat, ezzel szemben pedig megtilt minden további, az acélipar szerkezetátalakítására nyújtott állami támogatást.

               42

               A 8. Jegyzőkönyv (6) pontjának első albekezdése különösen akként rendelkezik, hogy az 1997-től 2003-ig terjedő időszakban kifizetett támogatás teljes összege semmiképpen nem haladhatja meg a 3387070000 PLN-t. A 8. Jegyzőkönyv (6) pontjának harmadik albekezdése szerint a Lengyel Köztársaság a lengyel acélipar szerkezetátalakítására nem nyújthat további állami támogatást. Következésképpen a felperes állításaival ellentétben a 8. Jegyzőkönyv visszaható hatályú alkalmazását lehetővé teszi annak (6) pontja, amely az 1997-től 2003-ig terjedő időszakra vonatkozik.

               43

               Következésképpen a 8. Jegyzőkönyvnek magából a szövegéből következik, hogy e jegyzőkönyv alkalmazandó a csatlakozás előtt nyújtott támogatásokra. A 8. Jegyzőkönyv célja ugyanis az volt, hogy a lengyel acélipar szerkezetátalakítására irányuló támogatások engedélyezése vonatkozásában átfogó rendszert alakítson ki, és nem csupán az, hogy elkerülje a kedvezményezett vállalkozásoknak nyújtott támogatások halmozódását.

               44

               Ebből következik, hogy a 8. Jegyzőkönyv a csatlakozási okmány IV. mellékletéhez, valamint az EK 87. és az EK 88. cikkhez képest olyan lex specialist képez, amely a Bizottság által az EK-Szerződés alapján az állami támogatások tárgyában végzett ellenőrzést kiterjeszti a lengyel acélipar újjászervezése érdekében az 1997-től 2003-ig terjedő időszakban nyújtott támogatásokra.

               45

               Másodszor, a 8. Jegyzőkönyv ratione personae alkalmazhatóságára vonatkozó érvvel kapcsolatban – mely szerint a 8. Jegyzőkönyv nem alkalmazható az 1. mellékletében fel nem sorolt vállalkozásokra – meg kell állapítani, hogy e jegyzőkönyv a lengyel acélipart a maga egészében érinti, amely külön említés nélkül is magában foglalja a felperest. Ugyanis nem csak hogy a 8. Jegyzőkönyv (6) pontjának harmadik albekezdése meghatározza a támogatás teljes összegét, és kizár a jegyzőkönyvben nem említett minden további támogatást, de a (3) pontja kifejezetten akként rendelkezik, hogy csak az 1. mellékletben felsorolt vállalkozások (a kedvezményezett vállalkozások) jogosultak állami támogatásra a lengyel acélipar szerkezetátalakítási programja keretében. Ha elfogadnánk, hogy az 1. mellékletben nem szereplő valamely vállalkozás anélkül megtarthatja a csatlakozás előtt kapott szerkezetátalakítási támogatás korlátlan összegeit, hogy ennek ellentételezéseként csökkentenie kellene a gyártási kapacitását, a 8. Jegyzőkönyv teljes egészében értelmét vesztené.

               46

               Végül a kereset elfogadhatatlan annyiban, amennyiben a felperes a 8. Jegyzőkönyvben foglalt rendelkezéseket támadja, mivel a 8. Jegyzőkönyv rendelkezései az elsődleges jog részét képezik.

               47

               Következésképpen az első jogalapot el kell utasítani.

         A 794/2004 rendelet 9. cikke (4) bekezdésének megsértésére alapított második jogalapról
      – A felek érvei

               48

               A felperes azt kifogásolja, hogy a Bizottság a Határozatban nem határozta meg a vitatott támogatás visszatéríttetése során irányadó kamatot. Mivel Lengyelországban nem létezett ötéves bankközi swap-kamatláb azt megelőzően, hogy Lengyelország az Európai Unióhoz csatlakozott volna, a 794/2004 rendelet 9. cikkének (4) bekezdése értelmében a Bizottságnak és a Lengyel Köztársaságnak megállapodást kellett volna kötnie a kamat kérdésében. Az ilyen megállapodásnak a Határozatból vagy a Bizottság valamely más határozatából kellene következnie, mivel egyedül ez tenné lehetővé a támogatás visszatérítésére köteles vállalkozások számára, hogy a kamatot meghatározó szervekkel szemben az ügy érdemére vonatkozóan pert indítsanak.

               49

               A Bizottság vitatja ezeket az érveket.

         – Az Elsőfokú Bíróság álláspontja

               50

               Amennyiben a felperes a kamatok számításának a Határozatban foglalt módszerét vitatja, hangsúlyozni kell, hogy a Határozat 3. cikke 2. bekezdésének második albekezdésében foglalt megállapítások csupán deklaratív jellegűek, mivel arra szorítkoznak, hogy a 794/2004 rendelet V. fejezetének releváns rendelkezéseire utaljanak. A kamatok számításának módszere ugyanis magából a 794/2004 rendeletből következik. Márpedig a felperes e rendelet vonatkozásában nem emelt jogellenességi kifogást.

               51

               A Bizottság és a Lengyel Köztársaság közötti megállapodás állítólagos szükségességével kapcsolatban hangsúlyozni kell, hogy a Bizottság a Határozat (147) preambulumbekezdésében kifejezetten megállapította, hogy mivel a vitatott támogatás odaítélésével érintett időszak vonatkozásában Lengyelország esetében nem létezett az ötéves bankközi swap-ügyletek rátája, a vitatott támogatás visszatéríttetése során irányadó kamatnak a 794/2004 rendelet 9. cikkének (4) bekezdése értelmében azon a hozzáférhető kamatlábon kell alapulnia, amelyet az adott időszakra jellemzőnek kell tekinteni.

               52

               Márpedig a 794/2004 rendelet 9. cikkének (4) bekezdése csak azt tartalmazza, hogy a visszatéríttetés során irányadó kamat meghatározásának az érintett tagállammal „szoros együttműködésben” kell történnie, viszont nem ír elő „megállapodást”.

               53

               Ezzel kapcsolatban a Bizottság és a lengyel hatóságok közötti levélváltásból – amelyet a Bizottság az Elsőfokú Bíróság kérdése alapján csatolt – kiderül, hogy a vitatott támogatás visszatéríttetése során irányadó kamatláb meghatározása valóban a Lengyel Köztársasággal „szoros együttműködésben” történt. A lengyel hatóságok ugyanis a 2006. március 13-i levelükben a visszatéríttetés során irányadó kamatlábként az Államkincstár kötvényeinek öt, illetve tíz évre szóló kamatait javasolták. Ezenkívül a lengyel tőkepiac ebben az időszakban fennálló helyzetére tekintettel – amelyet igen magas, de gyorsan csökkenő kamatok jellemeztek – azt kérték, hogy e kamatlábakat évente vizsgálják felül, valamint ne számítsanak fel kamatos kamatot.

               54

               A Bizottság e javaslatok leglényegesebb elemeit elfogadta. Kétségkívül úgy ítélte meg, hogy a következetesség érdekében két eltérő kamatláb helyett a kötvények esetében öt évre rögzített kamatot kell alkalmazni az 1997-től 2004-ig terjedő teljes időszak vonatkozásában. Mindazonáltal a Bizottságot megillette bizonyos mértékű mérlegelési jog, amikor a 794/2004 rendelet 9. cikkének (4) bekezdése alapján meghatározta az irányadó kamatot. Az egységes kamatláb választását egyébként még csak nem is vitatta a felperes.

               55

               A kamat felszámításának módszerét, különösen pedig a konszolidált alapon történő kamatszámítást illetően igaz, hogy a Bizottság elutasította a Lengyel Köztársaság kamatos kamatra vonatkozó érveit. Márpedig a 794/2004 rendelet 11. cikkének (2) bekezdése kifejezetten akként rendelkezik, hogy a kamatlábat konszolidált alapon a támogatás visszatérítésének időpontjáig kell alkalmazni, az előző évben felhalmozott kamat pedig a következő években tovább kamatozik. Ezenkívül a 794/2004 rendelet 13. cikke szerint a 9. és 11. cikk minden olyan visszatérítési határozatra vonatkozik, amelyet e rendelet hatálybalépése után közöltek. Mivel a 794/2004 rendelet 2004 májusában lépett hatályba, a Határozat meghozatala során alkalmazandó volt, vagyis a Bizottság köteles volt azt kérni, hogy a kamat számítása kamatos kamatként történjék.

               56

               E feltételek mellett, valamint figyelembe véve, hogy a vitatott kamatlábakat a lengyel hatóságok javasolták, nem lehet megállapítani, hogy a Bizottság megsértette volna azon kötelezettségét, hogy a vitatott támogatás visszatéríttetése során irányadó kamatlábat a Lengyel Köztársasággal szoros együttműködésben kell meghatároznia, vagy nyilvánvaló mérlegelési hibát követett volna el.

               57

               Végül a Bizottság nem volt köteles a vitatott támogatás visszatéríttetése során irányadó kamatot a Határozatban megjelölni, mivel még a visszatérítendő támogatás tőkeösszegét sem volt köteles pontosan meghatározni, és arra szorítkozhatott, hogy azokat a módszereket jelöli meg, amelyek lehetővé teszik a tagállam számára a támogatás kiszámítását (lásd ebben az értelemben az Elsőfokú Bíróság T-354/99. sz., Kuwait Petroleum (Nederland) kontra Bizottság ügyben 2006. május 31-én hozott ítéletének [EBHT 2006., II-1475. o.] 67. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).

               58

               Ebből következik, hogy a 794/2004 rendelet 9. cikke (4) bekezdésének megsértésére alapított jogalapot el kell utasítani.

               59

               Miután a felperes valamennyi jogalapja elutasításra került, a keresetet teljes egészében el kell utasítani.

         A költségekről

               60

               Az eljárási szabályzat 87. cikkének 2. §-a alapján az Elsőfokú Bíróság a pervesztes felet kötelezi a költségek viselésére, ha a pernyertes fél ezt kérte. A felpereseket, mivel pervesztesek lettek, a Bizottság kérelmének megfelelően kötelezni kell a költségek viselésére.

               A fenti indokok alapján
               AZ ELSŐFOKÚ BÍRÓSÁG (nyolcadik tanács)
               a következőképpen határozott:

                           1)

                           Az Elsőfokú Bíróság a keresetet elutasítja.

                           2)

                           Az Elsőfokú Bíróság a Regionalny Fundusz Gospodarczy S.A.-t kötelezi a költségek viselésére.

                     Martins Ribeiro
                     Papasavvas
                     Dittrich
                     Kihirdetve Luxembourgban, a 2009. július 1-jei nyilvános ülésen.
                     Aláírások

            Tartalomjegyzék

                  Jogi háttér

                  A jogvita alapját képező tényállás

                  Az eljárás és a felek kérelmei

                  A jogkérdésről

                  Az elfogadhatóságról

                  – A felek érvei

                  – Az Elsőfokú Bíróság álláspontja

                  Az ügy érdeméről

                  Az EK 87. cikk és az EK 88. cikk, valamint a 659/1999 rendelet 7. cikke (5) bekezdésének megsértésére alapított első jogalapról

                  – A felek érvei

                  – Az Elsőfokú Bíróság álláspontja

                  A 794/2004 rendelet 9. cikke (4) bekezdésének megsértésére alapított második jogalapról

                  – A felek érvei

                  – Az Elsőfokú Bíróság álláspontja

                  A költségekről

            (
            *1
         )	Az eljárás nyelve: lengyel.