title: C-731/21. sz. ügy: A Cour de cassation du Grand-Duché de Luxembourg (Luxemburg) által 2021. december 1-jén benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem – GV kontra Caisse nationale d’assurance pension

text:
               2022.2.14.

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 73/15

      A Cour de cassation du Grand-Duché de Luxembourg (Luxemburg) által 2021. december 1-jén benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem – GV kontra Caisse nationale d’assurance pension
      (C-731/21. sz. ügy)
      (2022/C 73/20)
      Az eljárás nyelve: francia

         A kérdést előterjesztő bíróság

      Cour de cassation du Grand-Duché de Luxembourg

         Az alapeljárás felei

         Felperes: GV

         Alperes: Caisse nationale d’assurance pension

         Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések

      Ellentétesek-e az uniós joggal, különösen az Európai Unió működéséről szóló szerződés 18., 45. és 48. cikkével, és a munkavállalók Unión belüli szabad mozgásáról szóló, 2011. április 5-i 492/2011/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet (1) 7. cikkének (2) bekezdésével valamely tagállami jog azon rendelkezései, mint például a Code luxembourgeois de la sécurité sociale (szociális biztonságról szóló luxemburgi törvénykönyv) 195. cikke, valamint a 2004. július 9-i loi modifiée relative aux effets légaux de certains partenariats (az egyes élettársi kapcsolatok joghatásairól szóló módosított törvény) 3., 4. és 4–1. cikke, amelyek a származási tagállamban érvényesen létesített és bejegyzett élettársi kapcsolatban a túlélő élettárs részére biztosított, az elhunyt élettárs által a fogadó tagállamban végzett szakmai tevékenységen alapuló túlélő hozzátartozói nyugdíj megállapítását attól a feltételtől teszi függővé, hogy az élettársi kapcsolatot az említett állam által vezetett nyilvántartásba annak ellenőrzése érdekében bejegyzik, hogy teljesítették-e az e tagállam jogszabályai által az élettársi kapcsolat elismeréséhez és ahhoz előírt tartalmi feltételeket, hogy arra harmadik személyekkel szemben hivatkozni lehessen, míg a fogadó tagállamban létesített élettársi kapcsolatban a túlélő élettárs részére biztosított túlélő hozzátartozói nyugdíj megállapítása egyedül attól a feltételtől függ, hogy az élettársi kapcsolatot ott érvényesen létesítették és bejegyezték?

         (1)  HL 2011. L 141, 1. o.


title: C-747/21. P. sz. ügy: A Törvényszék (tizedik tanács) T-753/16. sz., Severstal kontra Bizottság ügyben 2021. szeptember 22-én hozott ítélete ellen a PAO Severstal által 2021. december 3-án benyújtott fellebbezés

text:
               2022.2.14.

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 73/16

      A Törvényszék (tizedik tanács) T-753/16. sz., Severstal kontra Bizottság ügyben 2021. szeptember 22-én hozott ítélete ellen a PAO Severstal által 2021. december 3-án benyújtott fellebbezés
      (C-747/21. P. sz. ügy)
      (2022/C 73/21)
      Az eljárás nyelve: angol

         Felek

         Fellebbező: PAO Severstal (képviselők: M. Krestiyanova és N. Tuominen ügyvédek)

         A többi fél az eljárásban: Európai Bizottság és Eurofer, European Steel Association, ASBL

         A fellebbező kérelmei

      A fellebbező azt kéri, hogy a Bíróság:

                  —

                  helyezze hatályon kívül a megtámadott ítéletet;

                  —

                  amennyiben a per állása megengedi, az ügyet maga bírálja el véglegesen,

                  —

                  másodlagosan utalja vissza az ügyet a Törvényszék elé új határozat meghozatala céljából;

                  —

                  a Bizottságot kötelezze a Bíróság előtti eljárás költségeinek, valamint a Törvényszék előtti eljárás költségeinek a viselésére.

         Jogalapok és fontosabb érvek

      Fellebbezésének alátámasztása érdekében a fellebbező a következő jogalapokra hivatkozik:

                  —

                  Először is a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot, mivel tévesen értelmezte az alaprendelet (1) 18. cikkének (1) bekezdését, és a tényekre vonatkozóan érdemben helytelen megállapításokat tett. A Törvényszék mindenfajta magyarázat nélkül azt az előfeltevést vette alapul, hogy az érintett termék félkész. Valójában azonban a felek között ez (volt) az első vitatott kérdés. A Törvényszék azáltal, hogy e vitatott kérdést anélkül zárta le, hogy azt vizsgálta volna, mitöbb, értékelte volna e kérdésnek az említett 18. cikk (1) bekezdésének alkalmazása tekintetében fennálló jelentőségét, figyelmen kívül hagyja, hogy a felek közötti ezen első vitás kérdés megoldása nélkül lehetetlen megállapítani, hogy a Bizottság a jelen eljárás keretében helyesen alkalmazta-e az 18. cikk (1) bekezdését.

                  —

                  Másodszor a Törvényszék nyilvánvaló mérlegelési hibát követett el az alaprendelet 9. cikke (4) bekezdésének értelmezésekor, valamint azáltal, hogy nem adott választ az alapvető érvekre, és elmulasztotta az indokolást. A Bizottság a Törvényszék védelme mellett jelentősen túllépte a vizsgálati időszak korlátait azáltal, hogy a pénzügyi válság által nem érintett „legutóbbi reprezentatív évként” a 2008-as évet választotta. A fellebbező ehhez kapcsolódóan arra hivatkozik, hogy a megtámadott ítéletben a kár megállapítása hibás, mivel az nem a releváns pozitív és negatív tényezők mérlegelésének eredménye. Ebben az összefüggésben a felperes azzal érvel, hogy az uniós gazdasági ágazat termelési költségeinek csökkenését egyéb tényezők mellett az uniós gazdasági ágazatnak a 2012. évi globális pénzügyi válságot követő helyzetével is összefüggésbe kell hozni. A Törvényszék azonban megtagadta annak még a vizsgálatát is, hogy a pénzügyi válság szintén érintette-e a kárt érintő okozati láncolatot.

                  —

                  Harmadszor a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot, mivel tévesen értelmezte az alaprendelet 2. cikkének (9) bekezdését, és nem válaszolt valamennyi érvre, ideértve néhány, maga a Törvényszék által felhozott érvet is. A Törvényszék a saját ítélkezési gyakorlatával ellentétesen határozott, amikor jogellenesen azt állapította meg, hogy a 2. cikk (9) bekezdésében előírt kiigazítások analógia útján a kárkülönbözet kiszámításához is alkalmazhatók. Az SG&A (értékesítési, általános és igazgatási) költségeknek, valamint a nyereségnek a kárkülönbözet kiszámítása keretében a fellebbező CIF (költségek, biztosítás és fuvardíj fizetve) exportárához való igazítása helytelen, észszerűtlen, és nyilvánvaló mérlegelési hibát képez, mivel kizárólag az uniós piacra való belépésre vonatkozó, az uniós határparitáson számított, aktuális nyílt piaci CIF-ár és az uniós ágazat versenyző nyílt piaci ára a releváns exportár. A fellebbező álláspontját megerősíti a Törvényszék T-383/17. sz., Hansol Paper kontra Bizottság ügyben hozott ítéletének (2) 196–204. pontja.

         (1)  Az Európai Közösségben tagsággal nem rendelkező országokból érkező dömpingelt behozatallal szembeni védelemről szóló, 2009. november 30-i 1225/2009/EK tanácsi rendelet (HL 2009. L 343., 51. o.; helyesbítések: HL 2010. L 7., 22. o.; HL 2016. L 44., 20. o.).

         (2)  A Törvényszék 2020. április 2-i Hansol Paper kontra Bizottság ítélete (T-383/17, EU:T:2020:139).


title: C-748/21. P. sz. ügy: A Törvényszék (tizedik tanács) T-752/16. sz., NLMK kontra Bizottság ügyben 2021. szeptember 22-én hozott ítélete ellen a Novolipetsk Steel PAO által 2021. december 3-án benyújtott fellebbezés

text:
               2022.2.14.

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 73/17

      A Törvényszék (tizedik tanács) T-752/16. sz., NLMK kontra Bizottság ügyben 2021. szeptember 22-én hozott ítélete ellen a Novolipetsk Steel PAO által 2021. december 3-án benyújtott fellebbezés
      (C-748/21. P. sz. ügy)
      (2022/C 73/22)
      Az eljárás nyelve: angol

         Felek

         Fellebbező: Novolipetsk Steel PAO (képviselők: M. Krestiyanova és N. Tuominen ügyvédek)

         A többi fél az eljárásban: Európai Bizottság és Eurofer, European Steel Association, ASBL

         A fellebbező kérelmei

      A fellebbező azt kéri, hogy a Bíróság:

                  —

                  helyezze hatályon kívül a megtámadott ítéletet;

                  —

                  amennyiben a per állása megengedi, az ügyet maga bírálja el véglegesen,

                  —

                  másodlagosan utalja vissza az ügyet a Törvényszék elé új határozat meghozatala céljából;

                  —

                  a Bizottságot kötelezze a Bíróság előtti eljárás költségeinek, valamint a Törvényszék előtti eljárás költségeinek a viselésére.

         Jogalapok és fontosabb érvek

      Fellebbezésének alátámasztása érdekében a fellebbező a következő jogalapokra hivatkozik:

                  —

                  Először is a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot, mivel tévesen értelmezte az alaprendelet (1) 18. cikkének (1) bekezdését, és a tényekre vonatkozóan érdemben helytelen megállapításokat tett, és elferdítette a bizonyítékokat. A Törvényszék azt az előfeltevést vette alapul, hogy az érintett termék félkész, és nem fejtette ki, hogy miért vette át minden további nélkül a Bizottság ezzel kapcsolatos álláspontját. Valójában azonban a felek között ez az első vitatott kérdés, és ez jelentős mértékben érinti azt, hogy az alaprendelet 18. cikkének (1) bekezdését hogyan kell alkalmazni. A Törvényszék azáltal, hogy e vitatott kérdést anélkül zárta le, hogy azt vizsgálta volna, mitöbb, értékelte volna e kérdésnek az említett 18. cikk (1) bekezdésének alkalmazása tekintetében fennálló jelentőségét, figyelmen kívül hagyja, hogy a felek közötti ezen első vitás kérdés megoldása nélkül lehetetlen megállapítani, hogy a Bizottság a jelen eljárás keretében helyesen alkalmazta-e az 18. cikk (1) bekezdését.

                  —

                  Másodszor a Törvényszék nyilvánvaló mérlegelési hibát követett el az alaprendelet 9. cikke (4) bekezdésének értelmezésekor, valamint azáltal, hogy nem adott választ az alapvető érvekre, és elmulasztotta az indokolást. A Bizottság a Törvényszék védelme mellett jelentősen túllépte a vizsgálati időszak vagy a mérlegelt időszak korlátait azáltal, hogy a pénzügyi válság által nem érintett „legutóbbi reprezentatív évként” a 2008-as évet választotta. A fellebbező ehhez kapcsolódóan arra hivatkozik, hogy a megtámadott ítéletben a kár megállapítása hibás, mivel az nem a releváns pozitív és negatív tényezők mérlegelésének eredménye. Ebben az összefüggésben a felperes azzal érvel, hogy az uniós gazdasági ágazat termelési költségeinek csökkenését egyéb tényezők mellett az uniós gazdasági ágazatnak a 2012. évi globális pénzügyi válságot követő helyzetével is összefüggésbe kell hozni. A Törvényszék azonban megtagadta annak még a vizsgálatát is, hogy a pénzügyi válság szintén érintette-e a kárt érintő okozati láncolatot.

                  —

                  Harmadszor a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot, mivel tévesen értelmezte az alaprendelet 2. cikkének (9) bekezdését, és nem válaszolt valamennyi érvre, ideértve néhány, maga a Törvényszék által felhozott érvet is. A Törvényszék a saját ítélkezési gyakorlatával ellentétesen határozott, amikor jogellenesen azt állapította meg, hogy a 2. cikk (9) bekezdésében előírt kiigazítások analógia útján a kárkülönbözet kiszámításához is alkalmazhatók. Az SG&A (értékesítési, általános és igazgatási) költségeknek, valamint a nyereségnek a kárkülönbözet kiszámítása keretében a fellebbező CIF (költségek, biztosítás és fuvardíj fizetve) exportárához való igazítása helytelen, észszerűtlen, és nyilvánvaló mérlegelési hibát képez, mivel kizárólag az uniós piacra való belépésre vonatkozó, az uniós határparitáson számított, aktuális nyílt piaci CIF-ár és az uniós ágazat versenyző nyílt piaci ára a releváns exportár. A fellebbező álláspontját megerősíti a Törvényszék T-383/17. sz., Hansol Paper kontra Bizottság ügyben hozott ítéletének (2) 196–204. pontja.

         (1)  Az Európai Közösségben tagsággal nem rendelkező országokból érkező dömpingelt behozatallal szembeni védelemről szóló, 2009. november 30-i 1225/2009/EK tanácsi rendelet (HL 2009. L 343., 51. o.; helyesbítések: HL 2010. L 7., 22. o.; HL 2016. L 44., 20. o.).

         (2)  A Törvényszék 2020. április 2-i Hansol Paper kontra Bizottság ítélete (T-383/17, EU:T:2020:139).


title: C-755/21. P. sz. ügy: A Törvényszék (nyolcadik tanács) T-528/20. sz., Kočner kontra Europol ügyben 2021. szeptember 29-én hozott ítélete ellen Mariána Kočnera 2021. december 8-án benyújtott fellebbezés

text:
               2022.2.14.

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 73/18

      A Törvényszék (nyolcadik tanács) T-528/20. sz., Kočner kontra Europol ügyben 2021. szeptember 29-én hozott ítélete ellen Mariána Kočnera 2021. december 8-án benyújtott fellebbezés
      (C-755/21. P. sz. ügy)
      (2022/C 73/23)
      Az eljárás nyelve: szlovák

         Felek

         Fellebbező: Marián Kočner (képviselők: M. Mandzák és M. Para ügyvédek)

         A többi fél az eljárásban: a Bűnüldözési Együttműködés Európai Uniós Ügynöksége, Spanyol Király

         A fellebbező kérelmei

                  —

                  A Bíróság teljes egészében helyezze hatályon kívül a megtámadott ítéletet;

                  —

                  utalja vissza az ügyet a Törvényszék elé;

                  —

                  kötelezze a Törvényszéket a költségekről való határozathozatalra.

         Jogalapok és fontosabb érvek

      A fellebbező két káreseményre hivatkozik. A fellebbezés összesen hat jogalapot tartalmaz. A Törvényszék jogi szempontból tévesen értékelte az ügyet, tévesen alkalmazta az anyagi jogot, különösen az alperes és a tagállam egyetemleges kártérítési felelőssége tekintetében, tévesen értelmezte a nemzeti jogot, tévesen állapította meg az alperes magatartása és a káresemény közötti okozati összefüggés hiányát, a megtámadott ítéletet nem indokolta megfelelően, és elferdítette a bizonyítékokat.


title: C-763/21. P. sz. ügy: A Törvényszék (ötödik tanács) T-447/18. sz., TUIfly GmbH kontra Európai Bizottság ügyben 2021. szeptember 29-én hozott ítélete ellen a TUIfly GmbH által 2021. december 10-én benyújtott fellebbezés

text:
               2022.2.14.

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 73/18

      A Törvényszék (ötödik tanács) T-447/18. sz., TUIfly GmbH kontra Európai Bizottság ügyben 2021. szeptember 29-én hozott ítélete ellen a TUIfly GmbH által 2021. december 10-én benyújtott fellebbezés
      (C-763/21. P. sz. ügy)
      (2022/C 73/24)
      Az eljárás nyelve: német

         Felek

         Fellebbező: TUIfly GmbH (képviselők: L. Giesberts és D. J. Westarp Rechtsanwälte)

         A másik fél az eljárásban: Európai Bizottság

         A fellebbező kérelmei

      A fellebbező azt kéri, hogy a Bíróság:

                  —

                  teljes egészében helyezze hatályon kívül az Európai Unió Törvényszékének a T-447/18. sz. ügyben 2021. szeptember 29-én hozott ítéletét, és semmisítse meg az ellenérdekű fél által hozott, a klagenfurti repülőtér, a Ryanair és a repülőteret használó egyéb légitársaságok javára Ausztria által nyújtott SA.24221 (2011/C) (ex 2011/NN) számú állami támogatásról szóló, 2016. november 11-i (EU) 2018/628 határozat (HL 2018. L 107., 1. o.) 7. és 8. cikkét, valamint 9., 10. és 11. cikkét, amennyiben az utóbbi cikkek a 7. és 8. cikkre utalnak;

                  —

                  kötelezze az ellenérdekű felet az első- és a másodfokú eljárás költségeinek viselésére.

         Jogalapok és fontosabb érvek

      Fellebbezésének alátámasztása érdekében a fellebbező két jogalapra hivatkozik.
      Elsősorban a Törvényszék a megtámadott ítéletben tévesen értelmezte az EUMSZ 107. cikk (1) bekezdését, és ezáltal megsértette az uniós jogot. Az EUMSZ 107. cikk (1) bekezdése keretében a Törvényszék a piacgazdasági befektető elvének alkalmazása során túllépte az uniós jog megengedhető értelmezésének korlátait.
      Egyrészt a Törvényszék a Bizottsággal egyetértve tévesen állapította meg, hogy a fellebbező előnyhöz jutott. A Törvényszék e tekintetben tévesen alkalmazta a jogot, amikor a piacgazdasági befektető elvének alkalmazása során egy sor elfogadhatatlan megfontolást fogalmazott meg. Először is a Törvényszék nem szigorúan objektíven, hanem szubjektíven értelmezte az EUMSZ 107. cikk (1) bekezdését. Ennek során a Törvényszék (a Bizottsággal egyetértve) arra támaszkodott, hogy a megállapodások megkötése előtt nem álltak a tagállam rendelkezésére kész üzleti tervek. Ez azonban nem felelt meg az akkori ítélkezési, illetve közigazgatási gyakorlatnak, így a Törvényszék megsértette a bizalomvédelem elvét, illetve a visszaható hatály tilalmának elvét.
      Ezenkívül a Törvényszék a jövedelmezőségi elemzését kizárólag rövid távú jövedelmezőségi megfontolásokra alapozta, noha az Európai Unió bíróságainak ítélkezési gyakorlata szerint ez tartalmilag hibás, és nem felelt meg a tényállás idején fennálló közigazgatási gyakorlatnak. Ennek során a Törvényszék meg nem engedett módon visszaható hatállyal alkalmazta a marketingmegállapodásokra azon légi közlekedési iránymutatást, amelyet a Bizottság csak a megállapodások megkötését követően fogadott el. Ezenkívül magát az iránymutatást is tévesen alkalmazta. Ezenkívül a Törvényszék a megállapításait a diszkont légitársaságok ágazatának olyan állítólagos sajátosságaival indokolta, amelyek a tényállás idején nem álltak fenn.
      A fellebbező azt állítja, hogy a hosszú távú jövedelmezőségi megfontolások megfelelő figyelembevétele esetén, illetve az említett jogsértések hiányában azt kellett volna megállapítani, hogy nem áll fenn az EUMSZ 107. cikk (1) bekezdése szerinti támogatás.
      Másodsorban a fellebbező azt rója fel a Törvényszéknek, hogy a támogatások esetleges igazolása szintjén tévesen alkalmazta az EUMSZ 107. cikk (3) bekezdésének c) pontját, és nyilvánvaló ellentmondásokba bonyolódott.
      Először is a Törvényszék által választott vizsgálati kritérium (amely kizárólag a fellebbező által üzemeltetett egyes légi útvonalak jövedelmezőségén alapult) tartalmilag hibás volt, mivel nem vette figyelembe a jogi szabályozási rendszer következtében fennálló, a tényállási szint és az igazolási szint közötti kötelező különbségtételt. Ezenkívül az alkalmazott kritérium (különösen a 2003. évi marketingmegállapodás tekintetében) semmilyen módon nem felelt meg a tényállás idején releváns közigazgatási, illetve ítélkezési gyakorlatnak. Hasonlóképpen, a Törvényszék a fellebbező szintjén jogellenesen egyáltalán nem vette figyelembe Karintia régió közlekedési szükségleteit, noha a repülőtérnek nyújtott támogatások szintjén figyelembe vette azokat. Ez feloldhatatlan értékelési ellentmondást jelent, tekintettel arra, hogy a repülőtérnek és a fellebbezőnek nyújtott támogatások hasonlóak, illetve azokhoz azonos érdekek fűződnek. A Törvényszék megsértette az EUMSZ 107. cikk (3) bekezdésének alapvető értékelési szempontjait, és ezáltal megsértette e rendelkezést.
      A fellebbező azt állítja, hogy amennyiben az EUMSZ 107. cikk (3) bekezdését megfelelően alkalmazták volna, meg kellett volna állapítani a támogatás indokoltságát.


title: C-780/21. sz. ügy: A Törvényszék (hatodik tanács) T-613/20. sz., Junqueras i Vies kontra Parlament ügyben 2021. október 5-én hozott végzése ellen [a/az] Oriol Junqueras i Vies által 2021. december 15-én benyújtott fellebbezés

text:
               2022.2.14.

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 73/20

      A Törvényszék (hatodik tanács) T-613/20. sz., Junqueras i Vies kontra Parlament ügyben 2021. október 5-én hozott végzése ellen [a/az] Oriol Junqueras i Vies által 2021. december 15-én benyújtott fellebbezés
      (C-780/21. sz. ügy)
      (2022/C 73/25)
      Az eljárás nyelve: spanyol

         Felek

         Fellebbező: Oriol Junqueras i Vies (képviselő: M. Marsal i Ferret, ügyvéd)

         A másik fél az eljárásban: Európai Parlament

         A fellebbező kérelmei

      A fellebbező azt kéri, hogy az Európai Unió Bírósága:

         Először – Semmisítse meg és vonja vissza az Európai Unió Törvényszéke hatodik tanácsának a T-613/20. sz. ügyben 2021. október 5-én hozott ítéletét.

         Másodszor – Nyilvánítsa teljes mértékben elfogadhatónak az e fél által benyújtott fellebbezést.

         Harmadszor – Utalja vissza az ügyet, hogy az Európai Unió Törvényszékének hatodik tanácsa, miután kimondásra került a fellebbezés elfogadhatósága, folytassa az ügy tárgyalását.

         Negyedszer – Az Európai Parlamentet kötelezze az elfogadhatatlansági kifogással kapcsolatos eljárás és a jelen fellebbezési eljárás költségeinek viselésére.

         Jogalapok és fontosabb érvek

      Fellebbezésének alátámasztására a fellebbező 5 jogalapra hivatkozik:

         Első: A végzés sérti a hatékony jogorvoslathoz való jog követelményeit (az Alapjogi Charta 47. cikke, az EJEE 6. és 13. cikke), mivel az elfogadhatatlanságra vonatkozó határozattal (és azokkal a határozatokkal, amelyek nem egyesítik az ügyeket és nem függesztik fel az eljárást) megfosztja hatékony érvényesülésétől azt az ítéletet, amelyet a Bíróság hoz a C-115/21 [P]. sz. ügyben, és azt az ítéletet, amelyet a Törvényszék hozhat a T-24/21. sz. ügyben, (1) ha visszautalják elé az ügyet. Ez azért van így, mert a Törvényszék is tévesen értelmezi azon bírósági határozatok jogi hatásait, amelyek a T-24/20. sz. és a C-115/21[P]. sz. ügyekben hozhatók. A Törvényszék úgy gondolja, hogy a Spanyol Királyság hatóságainak egy új határozatára lenne szükség ahhoz, hogy O. Junquerast visszahelyezzék tisztségébe, amikor is a mi követeléseink tekintetében kedvező bíróság határozatok hatása az lenne, ha O. Junqueras a tisztségében maradna.

         Második: A megtámadott végzés jogilag tévesen értelmezi az annak megállapításához szükséges, az ítélkezési gyakorlatból eredő követelményeket, hogy közvetlen érintettség áll fenn a megtámadott aktus tekintetében, amiért is tévesen jut arra a jogi következtetésre, hogy a felperes esetében nem áll fenn az EUMSZ 263. cikk negyedik bekezdése szerinti legitimáció. A végzés megfosztja hatékony érvényesülésétől azokat a bírósági határozatokat, amelyeket a C-115/21 [P.] és T-24/20. sz ügyekben hozhatnak, és nem tárja fel azt, hogy O. Junqueras tisztsége nem kerül betöltésre az aktus el nem fogadása miatt, és nem akadályozza meg visszahelyezését és jogai visszaállítását.

         Harmadik: A végzés sérti az egyenlőséghez való jogot (a Charta 20. cikke) és a hatékony jogorvoslathoz való jogot (a Charta 47. cikke). Tévesen értelmezi, hogy az említett jogok megsértése kizárólag az ügy érdeméről folyó jogvitában nyilvánul meg, amikor, ha O. Junqueras ugyanabban a bánásmódban részesült volna, mint az Európai Parlament tagja, a megtámadott aktus címzettje, (a Bíróság C-502/19. sz. ügyben 2019. december 19-én hozott ítélete (2) és a Spanyol Királyság közleményével ellentétes európai parlamenti határozat joghatásának közvetlen alkalmazása), nem született volna meg a most megtámadott aktus, mivel O. Junqueras a tisztségében maradt volna. Az egyenlőséghez és a hatékony jogorvoslathoz való jog megsértése O. Junqueras közvetlen érintettségét jelzik, ami legitimációt biztosít számára az EUMSZ 263. cikk negyedik bekezdése értelmében véve.

         Negyedik: A végzés jogilag tévesen értelmezi a Charta joghatásait. A végzés nem állapítja meg, hogy a Charta szerinti jogoknak a megtámadott aktus általi közvetlen érintettsége az EUMSZ 263. cikk negyedik bekezdésének megfelelő legitimáció forrása, és nem ismeri el, hogy a jelen ügyben nem változnak az uniós jog felülvizsgálatával kapcsolatos hatáskörök, mivel O. Junquerastól nem követelhető meg, hogy belső úton támadjon meg egy olyan aktust, amely üresnek minősíti tisztségét, amelybe vissza kíván kerülni, ezért jogi tekintetben hibás.

         Ötödik: A végzés jogilag tévesen alkalmazza a tényleges érvényesülés és az uniós jog elsőbbségének elvét, mivel nem állapítja meg, hogy a megtámadott aktus egy olyan határozat, amely továbbra sem kíván semmiféle tényleges érvényesülést biztosítani a Bíróság C-502/19. sz. ügyben 2019. december 19-én hozott ítéletének, amely sérti a Charta 47. cikke szerinti, a hatékony jogorvoslathoz való jogot is az ítéletek megfelelő végrehajtásához való jog tekintetében, ezért O. Junqueras rendelkezik az EUMSZ 263. cikk negyedik bekezdésének megfelelő legitimációval.

         (1)  2020. december 15-i Junqueras i Vies contra Parlament végzés (T-24/20, EU:T:2020:601).

         (2)  2019. december 19-i Junqueras Vies ítélet (C-502/19, EU:C:2019:1115).


title: C-790/21. P. sz. ügy: A Törvényszék (harmadik tanács) T-745/18. sz., Covestro Deutschland AG kontra Európai Bizottság ügyben 2021. október 6-án hozott ítélete ellen a Covestro Deutschland AG által 2021. december 16-án benyújtott fellebbezés

text:
               2022.2.14.

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 73/21

      A Törvényszék (harmadik tanács) T-745/18. sz., Covestro Deutschland AG kontra Európai Bizottság ügyben 2021. október 6-án hozott ítélete ellen a Covestro Deutschland AG által 2021. december 16-án benyújtott fellebbezés
      (C-790/21. P. sz. ügy)
      (2022/C 73/26)
      Az eljárás nyelve: német

         Felek

         Fellebbező: Covestro Deutschland AG (képviselők: T. Hartmann, M. Kachel, D. Fouquet ügyvédek)

         A többi fél az eljárásban: Európai Bizottság, Németországi Szövetségi Köztársaság

         A fellebbező kérelmei

                  1.

                  A Bíróság helyezze hatályon kívül az Európai Unió Törvényszékének a T-745/18. sz. ügyben 2021. október 6-án hozott ítéletét, valamint a 2012. és 2013. év vonatkozásában semmisítse meg az Európai Bizottság C(2018) 3166 ügyiratszámú, 2018. május 28-i SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN) határozatát;

                  2.

                  másodlagosan helyezze hatályon kívül a megtámadott ítéletet, valamint semmisítse meg a vitatott határozatot a fellebbező tekintetében;

                  3.

                  másodlagosan az 1. pontban foglalt kérelem tekintetében, helyezze hatályon kívül a megtámadott ítéletet, és utalja vissza az ügyet a Törvényszék elé, hogy az hozzon új határozatot a vitatott határozat megsemmisítéséről;

                  4.

                  másodlagosan a 2. pontban foglalt kérelem tekintetében, helyezze hatályon kívül a megtámadott ítéletet, és utalja vissza az ügyet a Törvényszék elé, hogy az hozzon új határozatot a vitatott határozat fellebbezővel szembeni megsemmisítéséről;

                  5.

                  a Bizottságot kötelezze az eljárás költségeinek viselésére.

         Jogalapok és fontosabb érvek

      Fellebbezésének alátámasztása érdekében a fellebbező négy jogalapra hivatkozik.

         Az első és a második jogalap: a meghallgatáshoz való jog és az indokolási kötelezettség megsértése

      Az első két jogalap keretében a fellebbező arra hivatkozik, hogy a Törvényszék megsértette az uniós jog eljárási szabályait, nevezetesen a fellebbező meghallgatáshoz való jogát, valamint az ítélet indokolására vonatkozó kötelezettségét. E jogsértések alapján a Törvényszék téves jogalkalmazás útján jutott az EUMSZ 107. cikk (1) bekezdése értelmében vett állami támogatás megállapítására.
      E két jogalap első részében a fellebbező azt kifogásolja, hogy a Törvényszék az állami ellenőrzés felülvizsgálata során nem vette figyelembe a Stromnetzentgeltverordnung (a villamosenergia-hálózati díjakról szóló német rendelet, StromNEV) 19. § -ának (2) bekezdése szerinti pótdíj összegének meghatározására vonatkozó érvelését (a megtámadott ítélet 8. pontja).
      E két jogalap második részében a fellebbező azt állítja, hogy a Törvényszék nem vette figyelembe a StromNEV 19. § -ának (2) bekezdése szerinti pótdíj összegének meghatározására vonatkozó érvelését (a megtámadott ítélet 12., 94., 103., 129., 135. és 146. pontja).
      E két jogalap harmadik részében a fellebbező azt kifogásolja, hogy a Törvényszék nem vette figyelembe a hálózatidíj-mentességek biztosításából eredő valamennyi bevételkiesés és költség visszatérítésének hiányára vonatkozó érvelését (a megtámadott ítélet 130. és 143. pontja).
      E két jogalap negyedik részében a fellebbező azt kifogásolja, hogy a Törvényszék a források állami jellegének vizsgálata során nem vette figyelembe a Bundesnetzagentur (szövetségi hálózati ügynökség) 2011. évi határozatának semmisségére vonatkozó érvelését (a megtámadott ítélet 107., 125. pontja).

         Harmadik jogalap: az EUMSZ 107. cikk (1) bekezdésének megsértése

      Harmadik jogalapja keretében a fellebbező ezen kívül arra hivatkozik, hogy a Törvényszék megsértette az uniós anyagi jogot, amikor úgy ítélte meg, hogy a StromNEV 19. § -ának (2) bekezdése szerinti pótdíj az EUMSZ 107. cikk (1) bekezdése értelmében vett állami támogatásnak minősül (a megtámadott ítélet 78–145. pontja).
      E tekintetben a fellebbező először is azt kifogásolja, hogy a Törvényszék a vizsgálata során téves jogalkalmazást megvalósító állami támogatási jogi mércéket alkalmazott, amikor úgy ítélte meg, hogy a vitatott pótdíj előnyt jelent. A Törvényszék tévesen indul ki abból, hogy előnyről van szó, és figyelmen kívül hagyja a helyzet jellegéből, illetve a StromNEV szerkezetéből következően hiányzó szelektivitást.
      Másodszor a fellebbező azt kifogásolja, hogy a Törvényszék tévesen minősíti a StromNEV 19. § -ának (2) bekezdése szerinti pótdíjat állami forrásból nyújtott támogatásnak. E tekintetben a Törvényszék eleve egy téves kapcsoló elvből indul ki a források állami jellegének értékelése során, és tévesen feltételezi, hogy a források állami jellegére utaló adóról van szó.
      Harmadszor, a fellebbező azt is kifogásolja, hogy a Törvényszék tévesen alkalmazza a jogot, amikor elismeri a StromNEV 19. § -ának (2) bekezdése szerinti pótdíj forrásai feletti állami ellenőrzést.

         Negyedik jogalap: a hátrányos megkülönböztetés tilalma elvének megsértése

      Végül a negyedik jogalapja keretében a fellebbező a hátrányos megkülönböztetés tilalma elvének megsértésére hivatkozik, miszerint a Törvényszék először is figyelmen kívül hagyja a támogatásnak a Bizottság által a vitatott határozatban a StromNEV 2013 32. cikkének (7) bekezdésében előírt átmeneti szabállyal szemben elrendelt visszatéríttetéséből eredő jogellenes egyenlőtlen bánásmódot, másodszor jogellenesen különbséget tesz alapterhelésű fogyasztók között, harmadszor pedig nem igazolt egyenlő bánásmódot alkalmaz az anticiklikus fogyasztókkal és az alapterhelésű fogyasztókkal szemben (a megtámadott ítélet 192–210. pontja).


title: C-791/21. P. sz. ügy: A Törvényszék (harmadik tanács) T-745/18. sz., Covestro Deutschland AG kontra Európai Bizottság ügyben 2021. október 6-án hozott ítélete ellen a Németországi Szövetségi Köztársaság által 2021. december 16-án benyújtott fellebbezés

text:
               2022.2.14.

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 73/22

      A Törvényszék (harmadik tanács) T-745/18. sz., Covestro Deutschland AG kontra Európai Bizottság ügyben 2021. október 6-án hozott ítélete ellen a Németországi Szövetségi Köztársaság által 2021. december 16-án benyújtott fellebbezés
      (C-791/21. P. sz. ügy)
      (2022/C 73/27)
      Az eljárás nyelve: német

         Felek

         Fellebbező: Németországi Szövetségi Köztársaság (képviselők: J. Möller és R. Kanitz meghatalmazottak)

         A többi fél az eljárásban: Covestro Deutschland AG, Európai Bizottság

         A fellebbező kérelmei

                  —

                  A Bíróság helyezze hatályon kívül az Európai Unió Törvényszékének a T-745/18. sz. ügyben 2021. október 6-án hozott ítéletét annyiban, amennyiben az a keresetet mint megalapozatlant elutasítja;

                  —

                  semmisítse meg a Bíróság alapokmánya 61. cikkének első bekezdése alapján a 2012. és 2013. év vonatkozásában a Németország által az alapterhelésű fogyasztók részére a StromNEV 19. § -a alapján végrehajtott SA.34045 (2013/c) (ex 2012/NN) C(2018) 3166 ügyszámú támogatási programról szóló, 2018. május 28-i final bizottsági határozatot;

                  —

                  a Bizottságot kötelezze a Törvényszék és a Bíróság előtt felmerült költségek viselésére.

         Jogalapok és fontosabb érvek

      Fellebbezésének alátámasztása érdekében a fellebbező egyetlen, az EUMSZ 107. cikk (1) bekezdésének megsértésére alapított jogalapra hivatkozik. A Törvényszék téves jogalkalmazás alapján indul ki abból, hogy a Stromnetzentgeltverordnung (a villamosenergia-hálózati díjakról szóló német rendelet, StromNEV) 19. § -ának (2) bekezdése szerinti szabályozás az EUMSZ 107. cikk (1) bekezdése értelmében vett állami támogatásnak minősül.
      Először is, a hálózati díjak állami jellegének értékelésével összefüggésben a Törvényszék tévesen alkalmazza a jogot, amikor megállapítja, hogy a fogyasztókra vagy végső fogyasztókra háruló kötelező díj és a pénzeszközök vagy az e pénzeszközök kezelői felett gyakorolt állami ellenőrzés két olyan elemnek minősül, amelyek „egy alternatíva részét” képezik.
      Másodszor a „végső fogyasztókra vagy ügyfelekre háruló kötelező díj” fennállásának értékelése keretében a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot, amikor úgy ítélte meg, hogy nem a villamosenergia-szolgáltató és a villamos energia végső fogyasztója közötti viszonyról van szó. Ezenkívül a Törvényszék tévesen a beszedési kötelezettséget, és nem a hálózati díjak megfizetésére vonatkozó, törvényen alapuló kötelezettséget veszi alapul.
      Harmadszor, az állami ellenőrzés vagy rendelkezési jogkör fennállásának értékelése keretében a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot, amikor úgy ítélte meg, hogy a beszedett hálózati díjak célhoz kötöttsége nem zárja ki, hogy az állam rendelkezhetett e pénzeszközökkel.


title: C-792/21. P. sz. ügy: A Törvényszék (harmadik tanács) T-196/19. sz., AZ kontra Bizottság ügyben 2021. október 6-án hozott ítélete ellen az AZ által 2021. december 16-án benyújtott fellebbezés

text:
               2022.2.14.

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 73/23

      A Törvényszék (harmadik tanács) T-196/19. sz., AZ kontra Bizottság ügyben 2021. október 6-án hozott ítélete ellen az AZ által 2021. december 16-án benyújtott fellebbezés
      (C-792/21. P. sz. ügy)
      (2022/C 73/28)
      Az eljárás nyelve: német

         Felek

         Fellebbező: AZ (képviselők: T. Hartmann, M. Kachel, D. Fouquet ügyvédek)

         A többi fél az eljárásban: Európai Bizottság, Németországi Szövetségi Köztársaság

         A fellebbező kérelmei

                  1.

                              a)

                              A Bíróság helyezze hatályon kívül az Európai Unió Törvényszékének a T-196/19. sz. ügyben 2021. október 6-án hozott ítéletét, valamint a 2012. és 2013. év vonatkozásában semmisítse meg az Európai Bizottság C(2018) 3166 ügyiratszámú, 2018. május 28-i SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN) határozatát;

                              b)

                              másodlagosan az a) pont tekintetében, helyezze hatályon kívül a megtámadott ítéletet, valamint semmisítse meg a vitatott határozatot a fellebbező tekintetében;

                  2.

                  másodlagosan az 1. pont tekintetében,

                              a)

                              helyezze hatályon kívül a megtámadott ítéletet, és semmisítse meg a vitatott határozatot annyiban, amennyiben az elrendeli a hálózatot évente legalább 7 000 órában használó alapterhelésű fogyasztók tekintetében a közzétett hálózati díjak több mint 20 %-ának visszafizetését, a hálózatot évente legalább 7 500 órában használó alapterhelésű fogyasztók tekintetében a közzétett hálózati díjak több mint 15 %-ának visszafizetését, a hálózatot évente legalább 8 000 órában használó alapterhelésű fogyasztók tekintetében pedig a közzétett hálózati díjak több mint 10 %-ának visszafizetését, és ezt meghaladóan utalja vissza az ügyet a Törvényszék elé, hogy az határozzon újból az első fokon előterjesztett 1. a) kérelemről, és a vitatott határozatot ezen túlmenően is semmisítse meg;

                              b)

                              másodlagosan az a) pont tekintetében, helyezze hatályon kívül a megtámadott ítéletet, valamint semmisítse meg a vitatott határozatot a fellebbező tekintetében annyiban, amennyiben az elrendeli a hálózatot évente legalább 7 000 órában használó alapterhelésű fogyasztók tekintetében a közzétett hálózati díjak több mint 20 %-ának visszafizetését, és ezt meghaladóan utalja vissza az ügyet a Törvényszék elé, hogy az határozzon újból az első fokon előterjesztett 1. b) kérelemről, és a vitatott határozatot teljes egészében (vagy „ezen túlmenően is”) semmisítse meg a fellebbező tekintetében;

                  3.

                  másodlagosan a 2. pont tekintetében,

                              a)

                              helyezze hatályon kívül a megtámadott ítéletet, és utalja vissza az ügyet a Törvényszék elé, hogy az határozzon újból az első fokon előterjesztett 1. a) kérelemről, és a vitatott határozatot semmisítse meg;

                              b)

                              másodlagosan az a) pont tekintetében, helyezze hatályon kívül a megtámadott ítéletet, és utalja vissza az ügyet a Törvényszék elé, hogy az határozzon újból az első fokon előterjesztett 1. b) kérelemről, és a vitatott határozatot semmisítse meg a fellebbező tekintetében;

                  4.

                  másodlagosan a 3. pont tekintetében,

                              a)

                              helyezze hatályon kívül a megtámadott ítéletet, és semmisítse meg a vitatott határozatot annyiban, amennyiben az elrendeli a hálózatot évente legalább 7 000 órában használó alapterhelésű fogyasztók tekintetében a közzétett hálózati díjak több mint 20 %-ának visszafizetését, a hálózatot évente legalább 7 500 órában használó alapterhelésű fogyasztók tekintetében a közzétett hálózati díjak több mint 15 %-ának visszafizetését, a hálózatot évente legalább 8 000 órában használó alapterhelésű fogyasztók tekintetében pedig a közzétett hálózati díjak több mint 10 %-ának visszafizetését;

                              b)

                              másodlagosan az a) pont tekintetében, helyezze hatályon kívül a megtámadott ítéletet, valamint semmisítse meg a vitatott határozatot a fellebbező tekintetében annyiban, amennyiben az elrendeli a hálózatot évente legalább 7 000 órában használó alapterhelésű fogyasztók tekintetében a közzétett hálózati díjak több mint 20 %-ának visszafizetését;

                  5.

                  másodlagosan a 4. pont tekintetében,

                              a)

                              helyezze hatályon kívül a megtámadott ítéletet, és utalja vissza az ügyet a Törvényszék elé, hogy az határozzon újból az első fokon előterjesztett 2. a) kérelemről, és semmisítse meg a vitatott határozatot annyiban, amennyiben az elrendeli a hálózatot évente legalább 7 000 órában használó alapterhelésű fogyasztók tekintetében a közzétett hálózati díjak több mint 20 %-ának visszafizetését, a hálózatot évente legalább 7 500 órában használó alapterhelésű fogyasztók tekintetében a közzétett hálózati díjak több mint 15 %-ának visszafizetését, a hálózatot évente legalább 8 000 órában használó alapterhelésű fogyasztók tekintetében pedig a közzétett hálózati díjak több mint 10 %-ának visszafizetését;

                              b)

                              másodlagosan az a) pont tekintetében, helyezze hatályon kívül a megtámadott ítéletet, és utalja vissza az ügyet a Törvényszék elé, hogy az határozzon újból az első fokon előterjesztett 2. b) kérelemről, és semmisítse meg a vitatott határozatot a fellebbező tekintetében annyiban, amennyiben az elrendeli a hálózatot évente legalább 7 000 órában használó alapterhelésű fogyasztók tekintetében a közzétett hálózati díjak több mint 20 %-ának visszafizetését;

                  6.

                  a Bizottságot kötelezze az eljárás költségeinek viselésére, ideértve az ügyvédi és utazási költségeket is.

         Jogalapok és fontosabb érvek

      Fellebbezésének alátámasztása érdekében a fellebbező négy jogalapra hivatkozik.

         Az első és a második jogalap: a meghallgatáshoz való jog és az indokolási kötelezettség megsértése

      Az első két jogalap keretében a fellebbező arra hivatkozik, hogy a Törvényszék megsértette az uniós jog eljárási szabályait, nevezetesen a fellebbező meghallgatáshoz való jogát, valamint az ítélet indokolására vonatkozó kötelezettségét. E jogsértések alapján a Törvényszék jogsértő módon jutott az EUMSZ 107. cikk (1) bekezdése értelmében vett állami támogatás megállapítására.
      E két jogalap első részében a fellebbező azt kifogásolja, hogy a Törvényszék nem vette figyelembe a szelektív előny vizsgálatának alapjául szolgáló referenciakeret téves jellegére vonatkozó érvelését (a megtámadott ítélet 8., 117. és 127. pontja).
      E két jogalap második részében a fellebbező azt állítja, hogy a Törvényszék nem vette figyelembe a Stromnetzentgeltverordnung (a villamosenergia hálózati díjakról szóló német rendelet, StromNEV) 19. § -ának (2) bekezdése szerinti pótdíj összegének meghatározására vonatkozó érvelését (a megtámadott ítélet 12., 68., 100. és 101. pontja).
      E két jogalap harmadik részében a fellebbező azt kifogásolja, hogy a Törvényszék nem vette figyelembe a hálózatidíj-mentességek biztosításából eredő valamennyi bevételkiesés és költség visszatérítésének hiányára vonatkozó érvelését (a megtámadott ítélet 95. és 96. pontja).
      E két jogalap negyedik részében a fellebbező azt kifogásolja, hogy a Törvényszék a források állami jellegének vizsgálata során nem vette figyelembe a Bundesnetzagentur (szövetségi hálózati ügynökség) 2011. évi határozatának semmisségére vonatkozó érvelését (a megtámadott ítélet 76. pontja).

         Harmadik jogalap: az EUMSZ 107. cikk (1) bekezdésének megsértése

      Harmadik jogalapja keretében a fellebbező ezen kívül arra hivatkozik, hogy a Törvényszék megsértette az uniós anyagi jogot, amikor úgy ítélte meg, hogy a StromNEV 19. § -ának (2) bekezdése szerinti pótdíj az EUMSZ 107. cikk (1) bekezdése értelmében vett állami támogatásnak minősül.
      E tekintetben a fellebbező először is azt kifogásolja, hogy a Törvényszék a vizsgálata során jogsértő állami támogatási jogi mércéket alkalmazott az állami támogatási jog szerinti adó és az állami ellenőrzés tekintetében (a megtámadott ítélet 77., 83., 86. és 101. pontja).
      Másodszor a fellebbező azt kifogásolja, hogy a Törvényszék a nemzeti jog elferdítése alapján téves jogalkalmazás útján minősítette a StromNEV 19. § -ának (2) bekezdése szerinti pótdíjat állami támogatási jog szerinti adónak, holott sem a hálózatüzemeltetőknek nincs beszedési kötelezettsége, sem pedig a hálózati felhasználóknak, illetve a villamos energia végső fogyasztóinak nincs fizetési kötelezettsége, továbbá a hálózatüzemeltetők számára nem térítettek meg valamennyi bevételt és költséget (a megtámadott ítélet 68. és 75–115. pontja).
      Harmadszor a fellebbező azt kifogásolja, hogy a Törvényszék a nemzeti jog elferdítése alapján téves jogalkalmazás útján állapítja meg a StromNEV 19. § -ának (2) bekezdésében előírt pótdíj feletti állami ellenőrzést, amennyiben az beszedési kötelezettségen és a költségek teljes fedezésén alapul, és azt feltételezi, hogy a szövetségi hálózati ügynökség rögzítette a pótdíj összegét (a megtámadott ítélet 100–112. pontja).
      Negyedszer a fellebbező azt kifogásolja, hogy a Törvényszék a nemzeti jog elferdítése alapján hiányos és téves referenciakeretet határozott meg (a megtámadott ítélet 8. és 128–131. pontja).

         Negyedik jogalap: az egyenlő bánásmód elvének megsértése

      Végül a negyedik jogalapja keretében a fellebbező a hátrányos megkülönböztetés tilalma elvének megsértésére hivatkozik, miszerint a Törvényszék először is figyelmen kívül hagyja a támogatásnak a Bizottság által a vitatott határozatban a StromNEV 2013 32. cikkének (7) bekezdésében előírt átmeneti szabállyal szemben elrendelt visszatéríttetéséből eredő jogellenes egyenlőtlen bánásmódot, következésképpen tagadja az egyenlő bánásmód uniós jogi általános elvének megsértését (a megtámadott ítélet 141. pontja).


title: C-793/21. P. sz. ügy: A Törvényszék (harmadik tanács) T-196/19. sz., AZ kontra Bizottság ügyben 2021. október 6-án hozott ítélete ellen a Németországi Szövetségi Köztársaság által 2021. december 16-án benyújtott fellebbezés

text:
               2022.2.14.

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 73/26

      A Törvényszék (harmadik tanács) T-196/19. sz., AZ kontra Bizottság ügyben 2021. október 6-án hozott ítélete ellen a Németországi Szövetségi Köztársaság által 2021. december 16-án benyújtott fellebbezés
      (C-793/21. P. sz. ügy)
      (2022/C 73/29)
      Az eljárás nyelve: német

         Felek

         Fellebbező: Németországi Szövetségi Köztársaság (képviselők: J. Möller és R. Kanitz meghatalmazottak)

         A többi fél az eljárásban: AZ, Európai Bizottság

         A fellebbező kérelmei

                  —

                  A Bíróság helyezze hatályon kívül az Európai Unió Törvényszékének a T-196/19. sz. ügyben 2021. október 6-án hozott ítéletét annyiban, amennyiben az a keresetet mint megalapozatlant elutasítja;

                  —

                  semmisítse meg a Bíróság alapokmánya 61. cikkének első bekezdése alapján a 2012. és 2013. év vonatkozásában a Németország által az alapterhelésű fogyasztók részére a StromNEV 19. § -a alapján végrehajtott SA.34045 (2013/c) (ex 2012/NN) C(2018) 3166 ügyszámú támogatási programról szóló, 2018. május 28-i final bizottsági határozatot;

                  —

                  a Bizottságot kötelezze a Törvényszék és a Bíróság előtt felmerült költségek viselésére.

         Jogalapok és fontosabb érvek

      Fellebbezésének alátámasztása érdekében a fellebbező egyetlen, az EUMSZ 107. cikk (1) bekezdésének megsértésére alapított jogalapra hivatkozik. A Törvényszék téves jogalkalmazás alapján indul ki abból, hogy a Stromnetzentgeltverordnung (a villamosenergia-hálózati díjakról szóló német rendelet, StromNEV) 19. § -ának (2) bekezdése szerinti szabályozás az EUMSZ 107. cikk (1) bekezdése értelmében vett állami támogatásnak minősül.
      Először is, a hálózati díjak állami jellegének értékelésével összefüggésben a Törvényszék tévesen alkalmazza a jogot, amikor megállapítja, hogy a fogyasztókra vagy végső fogyasztókra háruló kötelező díj és a pénzeszközök vagy az e pénzeszközök kezelői felett gyakorolt állami ellenőrzés két olyan elemnek minősül, amelyek „egy alternatíva részét” képezik.
      Másodszor a „végső fogyasztókra vagy ügyfelekre háruló kötelező díj” fennállásának értékelése keretében a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot, amikor úgy ítélte meg, hogy nem a villamosenergia-szolgáltató és a villamos energia végső fogyasztója közötti viszonyról van szó. Ezenkívül a Törvényszék tévesen a beszedési kötelezettséget, és nem a hálózati díjak megfizetésére vonatkozó, törvényen alapuló kötelezettséget veszi alapul.
      Harmadszor, az állami ellenőrzés vagy rendelkezési jogkör fennállásának értékelése keretében a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot, amikor úgy ítélte meg, hogy a beszedett hálózati díjak célhoz kötöttsége nem zárja ki, hogy az állam rendelkezhetett e pénzeszközökkel.


title: C-794/21. P. sz. ügy: A Törvényszék (harmadik tanács) T-233/19. és T-234/19. sz., Infineon Technologies Dresden GmbH & Co. KG és Infineon Technologies AG kontra Európai Bizottság egyesített ügyekben 2021. október 6-án hozott ítélete ellen a Németországi Szövetségi Köztársaság által 2021. december 16-án benyújtott fellebbezés

text:
               2022.2.14.

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 73/26

      A Törvényszék (harmadik tanács) T-233/19. és T-234/19. sz., Infineon Technologies Dresden GmbH & Co. KG és Infineon Technologies AG kontra Európai Bizottság egyesített ügyekben 2021. október 6-án hozott ítélete ellen a Németországi Szövetségi Köztársaság által 2021. december 16-án benyújtott fellebbezés
      (C-794/21. P. sz. ügy)
      (2022/C 73/30)
      Az eljárás nyelve: német

         Felek

         Fellebbező: Németországi Szövetségi Köztársaság (képviselők: J. Möller és R. Kanitz meghatalmazottak)

         A többi fél az eljárásban: Infineon Technologies Dresden GmbH & Co. KG, Infineon Technologies AG, Európai Bizottság

         A fellebbező kérelmei

                  —

                  A Bíróság helyezze hatályon kívül az Európai Unió Törvényszékének a T-233/19. és T-234/19. sz. egyesített ügyekben 2021. október 6-án hozott ítéletét annyiban, amennyiben az a keresetet mint megalapozatlant elutasítja;

                  —

                  semmisítse meg a Bíróság alapokmánya 61. cikkének első bekezdése alapján a 2012. és 2013. év vonatkozásában a Németország által az alapterhelésű fogyasztók részére a StromNEV 19. § -a alapján végrehajtott SA.34045 (2013/c) (ex 2012/NN) C(2018) 3166 ügyszámú támogatási programról szóló, 2018. május 28-i final bizottsági határozatot;

                  —

                  a Bizottságot kötelezze a Törvényszék és a Bíróság előtt felmerült költségek viselésére.

         Jogalapok és fontosabb érvek

      Fellebbezésének alátámasztása érdekében a fellebbező egyetlen, az EUMSZ 107. cikk (1) bekezdésének megsértésére alapított jogalapra hivatkozik. A Törvényszék téves jogalkalmazás alapján indul ki abból, hogy a Stromnetzentgeltverordnung (a villamosenergia-hálózati díjakról szóló német rendelet, StromNEV) 19. § -ának (2) bekezdése szerinti szabályozás az EUMSZ 107. cikk (1) bekezdése értelmében vett állami támogatásnak minősül.
      Először is, a hálózati díjak állami jellegének értékelésével összefüggésben a Törvényszék tévesen alkalmazza a jogot, amikor megállapítja, hogy a fogyasztókra vagy végső fogyasztókra háruló kötelező díj és a pénzeszközök vagy az e pénzeszközök kezelői felett gyakorolt állami ellenőrzés két olyan elemnek minősül, amelyek „egy alternatíva részét” képezik.
      Másodszor a „végső fogyasztókra vagy ügyfelekre háruló kötelező díj” fennállásának értékelése keretében a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot, amikor úgy ítélte meg, hogy nem a villamosenergia-szolgáltató és a villamos energia végső fogyasztója közötti viszonyról van szó. Ezenkívül a Törvényszék tévesen a beszedési kötelezettséget, és nem a hálózati díjak megfizetésére vonatkozó, törvényen alapuló kötelezettséget veszi alapul.
      Harmadszor, az állami ellenőrzés vagy rendelkezési jogkör fennállásának értékelése keretében a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot, amikor úgy ítélte meg, hogy a beszedett hálózati díjak célhoz kötöttsége nem zárja ki, hogy az állam rendelkezhetett e pénzeszközökkel.


title: C-795/21. P. sz. ügy: A Törvényszék (harmadik tanács) T-238/19. sz., Wepa Hygieneprodukte GmbH és társai kontra Európai Bizottság ügyben 2021. október 6-án hozott ítélete ellen a WEPA Hygieneprodukte GmbH és a WEPA Deutschland GmbH & Co. KG, utóbbi korábban Wepa Leuna GmbH és Wepa Papierfabrik Sachsen GmbH által 2021. december 16-án benyújtott fellebbezés

text:
               2022.2.14.

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 73/27

      A Törvényszék (harmadik tanács) T-238/19. sz., Wepa Hygieneprodukte GmbH és társai kontra Európai Bizottság ügyben 2021. október 6-án hozott ítélete ellen a WEPA Hygieneprodukte GmbH és a WEPA Deutschland GmbH & Co. KG, utóbbi korábban Wepa Leuna GmbH és Wepa Papierfabrik Sachsen GmbH által 2021. december 16-án benyújtott fellebbezés
      (C-795/21. P. sz. ügy)
      (2022/C 73/31)
      Az eljárás nyelve: német

         Felek

         Fellebbezők: WEPA Hygieneprodukte GmbH, WEPA Deutschland GmbH & Co. KG, utóbbi korábban Wepa Leuna GmbH és Wepa Papierfabrik Sachsen GmbH (képviselők: H. Janssen, A. Vallone, D. Salm ügyvédek)

         A többi fél az eljárásban: Európai Bizottság, Németországi Szövetségi Köztársaság

         A fellebbezők kérelmei

                  1.

                  A Bíróság helyezze teljes egészében hatályon kívül a Törvényszék (harmadik tanács) T-238/19. sz. ügyben 2021. október 6-án hozott ítéletét;

                  2.

                  semmisítse meg a „Németország által az alapterhelésű fogyasztók részére a StromNEV 19. § -a alapján végrehajtott SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN) támogatási program” ügyben hozott 2018. május 28-i bizottsági határozatot;

                  3.

                  másodlagosan utalja vissza az ügyet a Törvényszék elé;

                  4.

                  a Bizottságot kötelezze mindkét eljárás költségeinek viselésére.

         Jogalapok és fontosabb érvek

      Első jogalapjukban a fellebbezők arra hivatkoznak, hogy a Törvényszék elferdíti a tényeket, és figyelmen kívül hagyja a nemzeti jog tartalmát és hatályát, amennyiben határozatát arra alapítja, hogy először is a Bundesnetzagentur (szövetségi hálózati ügynökség) kötelező jelleggel állapítja meg a Stromnetzentgeltverordnung (a villamosenergia-hálózati díjakról szóló német rendelet, StromNEV) 19. § -ának (2) bekezdésében foglalt pótdíj összegét, másodszor a szövetségi hálózati ügynökség e tekintetben nagyon részletes szabályokat írt elő, harmadszor pedig az említett pótdíj teljes egészében fedezte a hálózatüzemeltetők által elszenvedett bevételkieséseket. A Törvényszék számára tehát nem álltak rendelkezésre olyan releváns tények, amelyek alátámasztanák a pótdíj révén beszedett pénzeszközök feletti állami ellenőrzést.
      Második jogalapjukban a fellebbezők azt állítják, hogy a Törvényszék figyelmen kívül hagyja az EUMSZ 107. cikk (1) bekezdése értelmében vett állami forrásból nyújtott támogatás fennállására vonatkozó követelményeket. A Törvényszék először is figyelmen kívül hagyja azt, hogy a StromNEV 19. § -ának (2) bekezdésében előírt pótdíj nem adó, „kötelező teher” vagy „adójellegű díj” (a második jogalap első része). Másodszor a Törvényszék figyelmen kívül hagyja azt, hogy az alapterhelésű fogyasztóknak a StromNEV 19. § -a (2) bekezdésének második mondatában előírt mentesítése és a StromNEV 19. § -ának (2) bekezdésében foglalt pótdíj nem minősül állami forrásból nyújtott támogatásnak (a második jogalap második része). Márpedig, ha a pótdíj nem minősül adónak, mint a jelen esetben is, akkor nem állnak fenn az EUMSZ 107. cikk (1) bekezdésében foglalt tényállási feltételek a Törvényszék szerint sem. Ezen túlmenően, még ha adóról is lenne szó, az EUMSZ 107. cikk (1) bekezdésének tényállási feltételei azért sem állnak fenn, mert a pótdíj nem az állam által vagy állami forrásból nyújtott támogatás.


title: C-796/21. P. sz. ügy: A Törvényszék (harmadik tanács) T-238/19. sz., Wepa Hygieneprodukte GmbH és társai kontra Európai Bizottság ügyben 2021. október 6-án hozott ítélete ellen a Németországi Szövetségi Köztársaság által 2021. december 16-án benyújtott fellebbezés

text:
               2022.2.14.

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 73/28

      A Törvényszék (harmadik tanács) T-238/19. sz., Wepa Hygieneprodukte GmbH és társai kontra Európai Bizottság ügyben 2021. október 6-án hozott ítélete ellen a Németországi Szövetségi Köztársaság által 2021. december 16-án benyújtott fellebbezés
      (C-796/21. P. sz. ügy)
      (2022/C 73/32)
      Az eljárás nyelve: német

         Felek

         Fellebbező: Németországi Szövetségi Köztársaság (képviselők: J. Möller és R. Kanitz meghatalmazottak)

         A többi fél az eljárásban: WEPA Hygieneprodukte GmbH, WEPA Deutschland GmbH & Co. KG, utóbbi korábban Wepa Leuna GmbH és Wepa Papierfabrik Sachsen GmbH, valamint Európai Bizottság

         A fellebbező kérelmei

                  —

                  A Bíróság helyezze hatályon kívül az Európai Unió Törvényszékének a T-238/19. sz. ügyben 2021. október 6-án hozott ítéletét annyiban, amennyiben az a keresetet mint megalapozatlant elutasítja;

                  —

                  semmisítse meg a Bíróság alapokmánya 61. cikkének első bekezdése alapján a 2012. és 2013. év vonatkozásában a Németország által az alapterhelésű fogyasztók részére a StromNEV 19. § -a alapján végrehajtott SA.34045 (2013/c) (ex 2012/NN) C(2018) 3166 ügyszámú támogatási programról szóló, 2018. május 28-i final bizottsági határozatot;

                  —

                  a Bizottságot kötelezze a Törvényszék és a Bíróság előtt felmerült költségek viselésére.

         Jogalapok és fontosabb érvek

      Fellebbezésének alátámasztása érdekében a fellebbező egyetlen, az EUMSZ 107. cikk (1) bekezdésének megsértésére alapított jogalapra hivatkozik. A Törvényszék téves jogalkalmazás alapján indul ki abból, hogy a Stromnetzentgeltverordnung (a villamosenergia-hálózati díjakról szóló német rendelet, StromNEV) 19. § -ának (2) bekezdése szerinti szabályozás az EUMSZ 107. cikk (1) bekezdése értelmében vett állami támogatásnak minősül.
      Először is, a hálózati díjak állami jellegének értékelésével összefüggésben a Törvényszék tévesen alkalmazza a jogot, amikor megállapítja, hogy a fogyasztókra vagy végső fogyasztókra háruló kötelező díj és a pénzeszközök vagy az e pénzeszközök kezelői felett gyakorolt állami ellenőrzés két olyan elemnek minősül, amelyek „egy alternatíva részét” képezik.
      Másodszor, a „végső fogyasztókra vagy ügyfelekre háruló kötelező díj” fennállásának értékelése keretében a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot, amikor úgy ítélte meg, hogy nem a villamosenergia-szolgáltató és a villamos energia végső fogyasztója közötti viszonyról van szó. Ezenkívül a Törvényszék tévesen a beszedési kötelezettséget, és nem a hálózati díjak megfizetésére vonatkozó, törvényen alapuló kötelezettséget veszi alapul.
      Harmadszor, az állami ellenőrzés vagy rendelkezési jogkör fennállásának értékelése keretében a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot, amikor úgy ítélte meg, hogy a beszedett hálózati díjak célhoz kötöttsége nem zárja ki, hogy az állam rendelkezhetett e pénzeszközökkel.


title: C-800/21. P. sz. ügy: A Törvényszék (harmadik tanács) T-233/19. és T-234/19. sz., Infineon Technologies Dresden GmbH & Co. KG és Infineon Technologies AG kontra Európai Bizottság egyesített ügyekben 2021. október 6-án hozott ítélete ellen az Infineon Technologies AG és az Infineon Technologies Dresden GmbH & Co. KG által 2021. december 17-én benyújtott fellebbezés

text:
               2022.2.14.

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 73/29

      A Törvényszék (harmadik tanács) T-233/19. és T-234/19. sz., Infineon Technologies Dresden GmbH & Co. KG és Infineon Technologies AG kontra Európai Bizottság egyesített ügyekben 2021. október 6-án hozott ítélete ellen az Infineon Technologies AG és az Infineon Technologies Dresden GmbH & Co. KG által 2021. december 17-én benyújtott fellebbezés
      (C-800/21. P. sz. ügy)
      (2022/C 73/33)
      Az eljárás nyelve: német

         Felek

         Fellebbezők: Infineon Technologies AG és Infineon Technologies Dresden GmbH & Co. KG (képviselők: L. Assmann és M. Peiffer ügyvédek)

         A többi fél az eljárásban: Európai Bizottság, Németországi Szövetségi Köztársaság

         A fellebbezők kérelmei

                  —

                  A Bíróság helyezze teljes egészében hatályon kívül a Törvényszék (harmadik tanács) T-233/19. és T-234/19. sz. egyesített ügyekben 2021. október 6-án hozott ítéletét (ECLI:EU:T:2021:647);

                  —

                  semmisítse meg az Európai Bizottság által a „Németország által az alapterhelésű fogyasztók részére a StromNEV 19. § -a alapján végrehajtott SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN) támogatási program” ügyben hozott 2018. május 28-i határozatot;

                  —

                  másodlagosan utalja vissza az ügyet a Törvényszék elé;

                  —

                  az Európai Bizottságot kötelezze mindkét eljárás költségeinek viselésére.

         Jogalapok és fontosabb érvek

      A jelen eljárás hátterét a hálózati díjak alóli mentesítés képezi, amelynek értelmében 2012-ben és 2013-ban a fellebbezők nem voltak kötelesek a villamosenergiahálózat-üzemeltetőjüknek az általános hálózati villamosenergia-vételezés után hálózati díjakat fizetni (a továbbiakban: hálózatidíj–mentesség).
      A Törvényszék a megtámadott ítéletben megállapította, hogy a hálózatidíj–mentességet állami forrásból finanszírozták, így az az EUMSZ 107. cikk értelmében vett támogatásnak minősül (a megtámadott ítélet 111. pontja). Így a Törvényszék alapvetően figyelmen kívül hagyta az állami támogatásnak a Bíróság ítélkezési gyakorlata szerinti fogalmát.
      A hálózatidíj–mentességet a Stromnetzentgeltverordnung (a villamosenergia-hálózati díjakról szóló német rendelet, StromNEV) 19. § -ának (2) bekezdésében előírt pótdíjból finanszírozták. Ellentétben azzal, amit a Törvényszék a megtámadott ítélet 97. pontjában megállapított, ez utóbbi nem minősül a Bíróság ítélkezési gyakorlata értelmében vett olyan kötelező tehernek, amely a források EUMSZ 107. cikk (1) bekezdése értelmében vett állami jellegére utalhat.
      Fellebbezési jogalapjukkal a fellebbezők elsődlegesen az európai uniós jog alkalmazását vitatják, és arra hivatkoznak, hogy a Törvényszék az állami támogatásokra vonatkozó európai uniós jogi mércék alapján tévesen értékelte a nemzeti jogot (első fellebbezési jogalap). Helyes megítélés szerint a hálózatidíj–mentességeket nem az EUMSZ 107. cikk (1) bekezdése értelmében vett állami forrásokból nyújtották.
      A Bíróság ítélkezési gyakorlatából kitűnik, hogy ebben az értelemben állami forrás csak akkor áll fenn, ha az állami költségvetéssel kellően szoros a kapcsolat. Márpedig a StromNEV 19. § -ának (2) bekezdése szerinti pótdíj nem mutat kellően szoros kapcsolatot a német állami költségvetéssel. Az említett pótdíj tehát magánjellegű forrás marad, és nem állami forrás, amelynek fizetésére a hálózatüzemeltető és a hálózathasználó között kerül sor.
      Ezenkívül a fellebbezésük alátámasztása érdekében a fellebbezők arra hivatkoznak, hogy a Törvényszék elferdítette a tényeket azáltal, hogy figyelmen kívül hagyta a nemzeti jog tartalmát és hatályát (második fellebbezési jogalap).


title: C-803/21. P. sz. ügy: A Törvényszék (kibővített kilencedik tanács) T-351/18. és T-584/18. sz., Ukrselhosprom PCF és Versobank kontra EKB egyesített ügyekben 2021. október 6-án hozott ítélete ellen a Versobank AS által 2021. december 17-én benyújtott fellebbezés

text:
               2022.2.14.

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 73/30

      A Törvényszék (kibővített kilencedik tanács) T-351/18. és T-584/18. sz., Ukrselhosprom PCF és Versobank kontra EKB egyesített ügyekben 2021. október 6-án hozott ítélete ellen a Versobank AS által 2021. december 17-én benyújtott fellebbezés
      (C-803/21. P. sz. ügy)
      (2022/C 73/34)
      Az eljárás nyelve: angol

         Felek

         Fellebbező: Versobank AS (képviselő: O. Behrends, Rechtsanwalt)

         A többi fél az eljárásban: Európai Központi Bank (EKB), Európai Bizottság, Ukrselhosprom PCF LLC

         A fellebbező kérelmei

      A fellebbező azt kéri, hogy a Bíróság

                  —

                  helyezze hatályon kívül a megtámadott ítéletet;

                  —

                  állapítsa meg, hogy érvénytelen a fellebbező engedélyének visszavonásáról szóló 2018. március 26-i (a továbbiakban: első vitatott határozat) és 2018. július 17-i (a továbbiakban: második vitatott határozat) EKB határozat;

                  —

                  amennyiben az Európai Unió Bírósága nincs abban a helyzetben, hogy érdemben határozzon, a T-351/18. és T-584/18. sz. egyesített ügyeket utalja vissza a Törvényszék elé a megsemmisítésről való határozathozatal céljából;

                  —

                  az EKB-t kötelezze a fellebbező jelen fellebbezéssel kapcsolatban felmerült költségeinek viselésére.

         Jogalapok és fontosabb érvek

      Fellebbezésének alátámasztására a fellebbező hat jogalapra hivatkozik.
      Az első fellebbezési jogalapjában azt állítja, hogy a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot, mivel tévesen feltételezte, hogy nincsen helye határozni a T-351/18. sz. ügyben, tévesen nem vette figyelembe azt, hogy a második vitatott határozat állítólagos ex tunc hatálya sértette az EUMSZ 263. cikket, és tévesen feltételezte, hogy a fellebbezőnek nem fűződik érdeke az első vitatott határozat megsemmisítéséhez.
      A második fellebbezési jogalapjában azt állítja, hogy a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot az alapvető eljárásjogi követelmények számos megsértésével kapcsolatban.
      A harmadik fellebbezési jogalapjában azt állítja, hogy a Törvényszék tévesen nem ismerte el, hogy az EKB meghaladta hatáskörét a fizetési szolgáltatások és egyéb pénzügyi szolgáltatások, illetve az AML/CFT (a pénzmosás és a terrorizmusfinanszírozás elleni küzdelem) terén és szanálási kérdésekben tett megállapításaival.
      A negyedik fellebbezési jogalapjában azt állítja, hogy a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot, amikor olyan megállapításokat tett valamely kérdésben, amelyeknek akadályát képezte egy nemzeti közigazgatási bíróság előtt létrejött egyezség.
      Az ötödik fellebbezési jogalapjában azt állítja, hogy a Törvényszék tévesen alkalmazta az SRMR-t (1) a nemzeti jog helyett a fizetésképtelenséggel vagy valószínűleg fizetésképtelenné válással kapcsolatos értékelések, valamint a szanálási mellőzéséről szóló határozatok tekintetében, és félreértelmezte azok jelentőségét anélkül, hogy elrendelte volna azok ismertetését.
      A hatodik fellebbezési jogalapjával azt állítja, hogy a Törvényszék (1) nem tartotta tiszteletben saját, az EUMSZ 263. cikkből eredő hatáskörének határait, amikor olyan, a nemzeti jog által szabályozott megállapításokat tett, amelyek az illetékes nemzeti hatóságok és bíróságok kizárólagos hatáskörébe tartoznak, és meghaladta az EKB határozatainak felülvizsgálatát azáltal, hogy olyan megállapításokat tett és értékeléseket végzett, amelyeket az EKB nem tett meg, illetve végzett el; (2) határozatát meglepő megállapításokkal indokolta, amelyek egy elkésett, hosszú dokumentumokat tartalmazó, közvetlenül a tárgyalás előtt benyújtott beadványon alapultak, amely utóbbiról a fellebbezőnek nem volt alkalma észrevételeket tenni; (3) elmulasztotta figyelembe venni, hogy az eljárás megkezdése előtt megsértették a fellebbezőnek a Charta 47. cikkéből eredő jogait, valamint azt, hogy az eljárás során folyamatosan hiányzott a fellebbező tényleges képviselete; és (4) tévesen tagadta meg, hogy elrendelje a nemzeti szinten hozott szanálási határozatok előterjesztését, de ennek ellenére részletes és téves nézeteket fogalmazott meg e határozatok jogi jelentősége és jogalapja tekintetében.

         (1)  A hitelintézeteknek és bizonyos befektetési vállalkozásoknak az Egységes Szanálási Mechanizmus keretében történő szanálására vonatkozó egységes szabályok és egységes eljárás kialakításáról, valamint az Egységes Szanálási Alap létrehozásáról és az 1093/2010/EU rendelet módosításáról szóló, 2014. július 15-i 806/2014/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2014. L 225., 1. o.).


title: C-154/20. sz. ügy: A Bíróság (tizedik tanács) 2021. december 9-i ítélete (a Nejvyšší správní soud [Cseh Köztársaság] előzetes döntéshozatal iránti kérelme) – Kemwater ProChemie s. r. o. kontra Odvolací finanční ředitelství (Előzetes döntéshozatal – Adózás – Hozzáadottérték-adó (héa) – 2006/112/EK irányelv – 168. cikk – Az előzetesen felszámított adó levonásához való jog – A levonáshoz való jog anyagi jogi feltételei – Az értékesítő adóalanyisága – Bizonyítási teher – A levonáshoz való jog megtagadása abban az esetben, ha a valódi értékesítő nem került azonosításra – Feltételek)

text:
               2022.2.14.

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 73/2

      A Bíróság (tizedik tanács) 2021. december 9-i ítélete (a Nejvyšší správní soud [Cseh Köztársaság] előzetes döntéshozatal iránti kérelme) – Kemwater ProChemie s. r. o. kontra Odvolací finanční ředitelství
      (C-154/20. sz. ügy) (1)

      (Előzetes döntéshozatal - Adózás - Hozzáadottérték-adó (héa) - 2006/112/EK irányelv - 168. cikk - Az előzetesen felszámított adó levonásához való jog - A levonáshoz való jog anyagi jogi feltételei - Az értékesítő adóalanyisága - Bizonyítási teher - A levonáshoz való jog megtagadása abban az esetben, ha a valódi értékesítő nem került azonosításra - Feltételek)
      (2022/C 73/02)
      Az eljárás nyelve: cseh

         A kérdést előterjesztő bíróság

      Nejvyšší správní soud

         Az alapeljárás felei

         Felperes: Kemwater ProChemie s. r. o.

         Alperes: Odvolací finanční ředitelství

         Rendelkező rész

      A közös hozzáadottértékadó-rendszerről szóló, 2006. november 28-i 2006/112/EK tanácsi irányelvet úgy kell értelmezni, hogy az előzetesen felszámított hozzáadottérték-adó (héa) levonásához való jog gyakorlását anélkül kell megtagadni, hogy az adóhatóságnak bizonyítania kellene, hogy az adóalany héacsalást követett el, illetve tudta, vagy tudnia kellett volna, hogy a levonási jog megalapozása érdekében hivatkozott ügylet ilyen csalás része volt, amennyiben – mivel az érintett termékek tényleges értékesítője vagy az érintett szolgáltatások tényleges nyújtója nem került azonosításra – ezen adóalany nem bizonyítja, hogy ezen értékesítő vagy szolgáltató az adóalany minőségével rendelkezett, ha – figyelembe véve a ténybeli körülményeket és az említett adóalany által szolgáltatott bizonyítékokat – nem állnak rendelkezésre az annak megállapításához szükséges adatok, hogy ezen értékesítő vagy szolgáltató adóalanynak minősült-e.

         (1)  HL C 209., 2020.6.22.


title: C-217/20. sz. ügy: A Bíróság (második tanács) 2021. december 9-i ítélete (a Rechtbank Overijssel [Hollandia] előzetes döntéshozatal iránti kérelme) – XXXX kontra Staatssecretaris van Financiën (Előzetes döntéshozatal – 2003/88/EK irányelv – Munkaidő-szervezés – A munkavállalók egészségének és biztonságának védelme – A 7. cikk (1) bekezdése – A fizetett éves szabadsághoz való jog – A díjazás mértéke – Munkaképtelenség miatt csökkentett díjazás)

text:
               2022.2.14.

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 73/3

      A Bíróság (második tanács) 2021. december 9-i ítélete (a Rechtbank Overijssel [Hollandia] előzetes döntéshozatal iránti kérelme) – XXXX kontra Staatssecretaris van Financiën
      (C-217/20. sz. ügy) (1)

      (Előzetes döntéshozatal - 2003/88/EK irányelv - Munkaidő-szervezés - A munkavállalók egészségének és biztonságának védelme - A 7. cikk (1) bekezdése - A fizetett éves szabadsághoz való jog - A díjazás mértéke - Munkaképtelenség miatt csökkentett díjazás)
      (2022/C 73/03)
      Az eljárás nyelve: holland

         A kérdést előterjesztő bíróság

      Rechtbank Overijssel

         Az alapeljárás felei

         Felperes: XXXX

         Alperes: Staatssecretaris van Financiën

         Rendelkező rész

      A munkaidő-szervezés egyes szempontjairól szóló, 2003. november 4-i 2003/88/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv 7. cikkének (1) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy azzal ellentétesek az olyan nemzeti rendelkezések és gyakorlatok, amelyek értelmében – amennyiben a betegség miatt munkaképtelen munkavállaló él a fizetett éves szabadsághoz való jogával – azon díjazásnak a munkaképtelenségből eredő csökkentését, amelyben az éves szabadság igénybevételének időszakát megelőzően munkavégzéssel töltött időszak során részesült, figyelembe veszik azon díjazás összegének megállapításakor, amelyet számára a fizetett éves szabadsága címén folyósítanak.

         (1)  HL C 297., 2020.9.7.


title: C-242/20. sz. ügy: A Bíróság (negyedik tanács) 2021. december 9-i ítélete (a Visoki trgovački sud Republike Hrvatske [Horvátország] előzetes döntéshozatal iránti kérelme) –HRVATSKE ŠUME d.o.o., Zagreb, a HRVATSKE ŠUME javno poduzeće za gospodarenje šumama i šumskim zemljištima u Republici Hrvatskoj p.o., Zagreb jogutódja kontra BP Europa SE, a Deutsche BP AG jogutódja, utóbbi pedig a The Burmah Oil (Deutschland) GmbH jogutódja (Előzetes döntéshozatal – Polgári ügyekben folytatott igazságügyi együttműködés – 44/2001/EK rendelet – Az 5. cikk 3. pontja – A „jogellenes károkozással vagy jogellenes károkozással egy tekintet alá eső cselekménnyel vagy ilyen cselekményből fakadó igénnyel kapcsolatos ügyek” fogalma – Bírósági végrehajtási eljárás – Jogalap nélküli gazdagodáson alapuló visszatérítés iránti kereset – A 22. cikk 5. pontja – Határozatok végrehajtása – Kizárólagos joghatóság)

text:
               2022.2.14.

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 73/3

      A Bíróság (negyedik tanács) 2021. december 9-i ítélete (a Visoki trgovački sud Republike Hrvatske [Horvátország] előzetes döntéshozatal iránti kérelme) –HRVATSKE ŠUME d.o.o., Zagreb, a HRVATSKE ŠUME javno poduzeće za gospodarenje šumama i šumskim zemljištima u Republici Hrvatskoj p.o., Zagreb jogutódja kontra BP Europa SE, a Deutsche BP AG jogutódja, utóbbi pedig a The Burmah Oil (Deutschland) GmbH jogutódja
      (C-242/20. sz. ügy) (1)

      (Előzetes döntéshozatal - Polgári ügyekben folytatott igazságügyi együttműködés - 44/2001/EK rendelet - Az 5. cikk 3. pontja - A „jogellenes károkozással vagy jogellenes károkozással egy tekintet alá eső cselekménnyel vagy ilyen cselekményből fakadó igénnyel kapcsolatos ügyek” fogalma - Bírósági végrehajtási eljárás - Jogalap nélküli gazdagodáson alapuló visszatérítés iránti kereset - A 22. cikk 5. pontja - Határozatok végrehajtása - Kizárólagos joghatóság)
      (2022/C 73/04)
      Az eljárás nyelve: horvát

         A kérdést előterjesztő bíróság

      Visoki trgovački sud Republike Hrvatske

         Az alapeljárás felei

         Felperes: HRVATSKE ŠUME d.o.o., Zagreb, a HRVATSKE ŠUME javno poduzeće za gospodarenje šumama i šumskim zemljištima u Republici Hrvatskoj p.o., Zagreb jogutódja

         Alperes: BP Europa SE, a Deutsche BP AG jogutódja, utóbbi pedig a The Burmah Oil (Deutschland) GmbH jogutódja

         Rendelkező rész

                  1)

                  A polgári és kereskedelmi ügyekben a joghatóságról, valamint a határozatok elismeréséről és végrehajtásáról szóló, 2000. december 22-i 44/2001/EK tanácsi rendelet 22. cikkének 5. pontját úgy kell értelmezni, hogy egy jogalap nélküli gazdagodáson alapuló visszatérítés iránti kereset nem tartozik az e rendelkezésben meghatározott kizárólagos joghatóság alá, még akkor sem, ha azt azon határidő lejárta miatt indították meg, amelyen belül a valamely végrehajtási eljárás során jogalap nélkül kifizetett összegek visszatéríttetése ugyanezen végrehajtási eljárás keretében követelhető lett volna.

                  2)

                  A 44/2001 rendelet 5. cikkének 3. pontját úgy kell értelmezni, hogy egy jogalap nélküli gazdagodáson alapuló visszatérítés iránti kereset nem tartozik az e rendelkezésben meghatározott joghatósági ok hatálya alá.

         (1)  HL C 262., 2020.8.10.


title: C-370/20. sz. ügy: A Bíróság (negyedik tanács) 2021. december 9-i ítélete (a Bundesgerichtshof [Németország] előzetes döntéshozatal iránti kérelme) – Pro Rauchfrei e.V. kontra JS e.K. (Előzetes döntéshozatal – Dohánytermékek gyártása, kiszerelése és értékesítése – 2014/40/EU irányelv – Címkézés és csomagolás – A 8. cikk (8) bekezdése – A dohánytermék minden csomagolási egységén és bármely gyűjtőcsomagon szereplő egészségvédő figyelmeztetés – Cigarettaárusító automata – Kívülről nem látható egészségvédő figyelmeztetések – Csomagolási egységek ábrázolása – A csomagolási egységek és bármely gyűjtőcsomag az Európai Unióban a fogyasztókhoz szóló „képeinek” fogalma)

text:
               2022.2.14.

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 73/4

      A Bíróság (negyedik tanács) 2021. december 9-i ítélete (a Bundesgerichtshof [Németország] előzetes döntéshozatal iránti kérelme) – Pro Rauchfrei e.V. kontra JS e.K.
      (C-370/20. sz. ügy) (1)

      (Előzetes döntéshozatal - Dohánytermékek gyártása, kiszerelése és értékesítése - 2014/40/EU irányelv - Címkézés és csomagolás - A 8. cikk (8) bekezdése - A dohánytermék minden csomagolási egységén és bármely gyűjtőcsomagon szereplő egészségvédő figyelmeztetés - Cigarettaárusító automata - Kívülről nem látható egészségvédő figyelmeztetések - Csomagolási egységek ábrázolása - A csomagolási egységek és bármely gyűjtőcsomag az Európai Unióban a fogyasztókhoz szóló „képeinek” fogalma)
      (2022/C 73/05)
      Az eljárás nyelve: német

         A kérdést előterjesztő bíróság

      Bundesgerichtshof

         Az alapeljárás felei

         Felperes: Pro Rauchfrei e.V.

         Alperes: JS e.K.

         Rendelkező rész

                  1)

                  A tagállamoknak a dohánytermékek és kapcsolódó termékek gyártására, kiszerelésére és értékesítésére vonatkozó törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezései közelítéséről és a 2001/37/EK irányelv hatályon kívül helyezéséről szóló, 2014. április 3-i 2014/40/EU európai parlamenti és tanácsi irányelv 8. cikkének (8) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy az e rendelkezés értelmében vett „csomagolási egységek képének” minősül az olyan kép, amely nem a cigaretta csomagolási egységének valósághű reprodukciója, a fogyasztó azonban kialakítása, azaz körvonalai, arányai, színei és a márka logója alapján ilyen csomagolási egységhez társítja azt.

                  2)

                  A 2014/40 irányelv 8. cikkének (8) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy az olyan, e rendelkezés hatálya alá tartozó cigarettacsomag képe, amely azonban nem tartalmazza az ezen irányelv II. címének II. fejezetében előírt egészségvédő figyelmeztetéseket, még akkor sem felel meg ezen irányelvnek, ha a fogyasztónak lehetősége nyílik arra, hogy annak megvásárlását megelőzően megtekinthesse az e képnek megfelelő cigarettacsomagon szereplő figyelmeztetéseket.

         (1)  HL C 390., 2020.11.16.


title: C-374/20. P. sz. ügy: A Bíróság (tizedik tanács) 2021. december 9-i ítélete – Agrochem-Maks d.o.o. kontra Európai Bizottság, Svéd Királyság (Fellebbezés – Növényvédő szerek – Hatóanyag – 1107/2009/EK rendelet – 6. cikk, f) pont – II. melléklet, 2.2 pont – A „további megerősítő információk” fogalma – 844/2012/EU végrehajtási rendelet – 13. cikk, (3) bekezdés – Az oxaszulfuron hatóanyag jóváhagyásának e hatóanyag forgalomba hozatala céljából való meghosszabbításának megtagadása – A meghosszabbítási kérelmet elfogadhatónak nyilvánító jelentéstevő tagállam határozatának hatálya – E tagállam és az Európai Élelmiszerbiztonsági Hatóság (EFSA) joga, hogy a kérelmezőtől további információk benyújtását követelje – A jelentéstevő tagállam joga, hogy a meghosszabbítást értékelő jelentés tervezetét módosítsa – Az elővigyázatosság elve)

text:
               2022.2.14.

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 73/5

      A Bíróság (tizedik tanács) 2021. december 9-i ítélete – Agrochem-Maks d.o.o. kontra Európai Bizottság, Svéd Királyság
      (C-374/20. P. sz. ügy) (1)

      (Fellebbezés - Növényvédő szerek - Hatóanyag - 1107/2009/EK rendelet - 6. cikk, f) pont - II. melléklet, 2.2 pont - A „további megerősítő információk” fogalma - 844/2012/EU végrehajtási rendelet - 13. cikk, (3) bekezdés - Az oxaszulfuron hatóanyag jóváhagyásának e hatóanyag forgalomba hozatala céljából való meghosszabbításának megtagadása - A meghosszabbítási kérelmet elfogadhatónak nyilvánító jelentéstevő tagállam határozatának hatálya - E tagállam és az Európai Élelmiszerbiztonsági Hatóság (EFSA) joga, hogy a kérelmezőtől további információk benyújtását követelje - A jelentéstevő tagállam joga, hogy a meghosszabbítást értékelő jelentés tervezetét módosítsa - Az elővigyázatosság elve)
      (2022/C 73/06)
      Az eljárás nyelve: angol

         Felek

         Fellebbező: Agrochem-Maks d.o.o. (képviselők: S. Pappas és A. Pappas ügyvédek)

         A többi fél az eljárásban: Európai Bizottság (képviselők kezdetben: X. Lewis, I. Naglis és G. Koleva, később: G. Koleva meghatalmazottak), Svéd Királyság (képviselők: J. Lundberg, O. Simonsson, C. Meyer-Seitz, A. M. Runeskjöld, H. Shev, H. Eklinder, R. Shahsavan Eriksson és M. Salborn Hodgson meghatalmazottak)

         Rendelkező rész

                  1)

                  A Bíróság a fellebbezést elutasítja.

                  2)

                  A Bíróság az Agrochems-Maks d.o.o.-t kötelezi a saját költségein felül az Európai Bizottság részéről felmerült költségek viselésére.

                  3)

                  A Svéd Királyság maga viseli saját költségeit.

         (1)  HL C 329., 2020.10.5.


title: C-708/20. sz. ügy: A Bíróság (nyolcadik tanács) 2021. december 9-i ítélete (a County Court at Birkenhead [Egyesült Királyság] előzetes döntéshozatal iránti kérelme) – BT kontra Seguros Catalana Occidente, EB (Előzetes döntéshozatal – Polgári és kereskedelmi ügyekben folytatott igazságügyi együttműködés – 1215/2012/EU rendelet – Joghatóság, határozatok elismerése és végrehajtása polgári és kereskedelmi ügyekben – Joghatóság biztosítási ügyekben – Valamely tagállamban lakóhellyel rendelkező magánszemély által egy másik tagállamban bérelt lakásban bekövetkezett baleset következtében elszenvedett kár megtérítése iránti kérelem – A károsult által egyrészt a biztosító, másrészt e lakás tulajdonosa, a biztosított ellen indított kereset – E rendelet 13. cikke (3) bekezdésének alkalmazhatósága)

text:
               2022.2.14.

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 73/5

      A Bíróság (nyolcadik tanács) 2021. december 9-i ítélete (a County Court at Birkenhead [Egyesült Királyság] előzetes döntéshozatal iránti kérelme) – BT kontra Seguros Catalana Occidente, EB
      (C-708/20. sz. ügy) (1)

      (Előzetes döntéshozatal - Polgári és kereskedelmi ügyekben folytatott igazságügyi együttműködés - 1215/2012/EU rendelet - Joghatóság, határozatok elismerése és végrehajtása polgári és kereskedelmi ügyekben - Joghatóság biztosítási ügyekben - Valamely tagállamban lakóhellyel rendelkező magánszemély által egy másik tagállamban bérelt lakásban bekövetkezett baleset következtében elszenvedett kár megtérítése iránti kérelem - A károsult által egyrészt a biztosító, másrészt e lakás tulajdonosa, a biztosított ellen indított kereset - E rendelet 13. cikke (3) bekezdésének alkalmazhatósága)
      (2022/C 73/07)
      Az eljárás nyelve: angol

         A kérdést előterjesztő bíróság

      County Court at Birkenhead

         Az alapeljárás felei

         Felperes: BT

         Alperes: Seguros Catalana Occidente, EB

         Rendelkező rész

      A polgári és kereskedelmi ügyekben a joghatóságról, valamint a határozatok elismeréséről és végrehajtásáról szóló, 2012. december 12-i 1215/2012/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet 13. cikkének (3) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy a károsult által e 13. cikk (2) bekezdésének megfelelően a biztosító ellen indított közvetlen kereset esetén az e károsult lakóhelye szerinti tagállam bírósága nem állapíthatja meg e 13. cikk (3) bekezdése alapján az említett károsult által egyidejűleg a biztosítási kötvény azon jogosultja vagy azon biztosított ellen indított kereset elbírálása tekintetében is a joghatóságát, aki más tagállamban rendelkezik lakóhellyel, és akit a biztosító nem vont perbe.

         (1)  HL C 110., 2021.3.29.


title: C-630/21. sz. ügy: Az Oberlandesgericht Stuttgart (Németország) által 2021. október 13-án benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem – O. K. kontra Mercedes-Benz Bank AG

text:
               2022.2.14.

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 73/6

      Az Oberlandesgericht Stuttgart (Németország) által 2021. október 13-án benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem – O. K. kontra Mercedes-Benz Bank AG
      (C-630/21. sz. ügy)
      (2022/C 73/08)
      Az eljárás nyelve: német

         A kérdést előterjesztő bíróság

      Oberlandesgericht Stuttgart

         Az alapeljárás felei

         Felperes és fellebbező: O. K.

         Alperes és ellenérdekű fél a fellebbezési eljárásban: Mercedes-Benz Bank AG

         Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések

                  1)

                  Úgy kell-e értelmezni a 2008/48 irányelv (1) 14. cikkét, hogy már nem áll fenn a fogyasztó elállási joga, ha mindkét fél teljes mértékben teljesítette a hitelmegállapodást?

                  2)

                  Az első kérdésre adandó nemleges válasz esetén:
                  Ellentétes-e a 2008/48 irányelv 14. cikkével valamely tagállam olyan nemzeti jogi szabályozása, amely azzal jár, hogy a fogyasztó már nem gyakorolhatja elállási jogát, ha mindkét fél teljes mértékben teljesítette a hitelmegállapodást?

                  3)

                  Az első kérdésre adandó nemleges és a második kérdésre adandó igenlő válasz esetén:
                  Ellentétes-e a 2008/48 irányelv 14. cikkének (3) bekezdésével valamely tagállam olyan nemzeti jogi szabályozása, amely szerint a 2008/48 irányelv 14. cikkének (1) bekezdésén alapuló elállási jogát eredményesen gyakorló fogyasztó jogosult arra, hogy a hitelező kiadja számára a fogyasztó által a hitelező részére az elállásig teljesített kifizetésekből a hitelező által húzott hasznot?

         (1)  A fogyasztói hitelmegállapodásokról és a 87/102/EGK tanácsi irányelv hatályon kívül helyezéséről szóló, 2008. április 23-i 2008/48/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2008. L 133., 66. o.; helyesbítések: HL 2009. L 207., 14. o.; HL 2010. L 199. 40. o.; HL 2011. L 234., 46. o.).


title: C-647/21. sz. ügy: A Sąd Okręgowy w Słupsku (Lengyelország) által 2021. október 25-én benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem – D. K. elleni büntetőeljárás

text:
               2022.2.14.

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 73/6

      A Sąd Okręgowy w Słupsku (Lengyelország) által 2021. október 25-én benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem – D. K. elleni büntetőeljárás
      (C-647/21. sz. ügy)
      (2022/C 73/09)
      Az eljárás nyelve: lengyel

         A kérdést előterjesztő bíróság

      Sąd Okręgowy w Słupsku

         Az alap-büntetőeljárás résztvevője

      D. K.

         Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések

                  1)

                  Úgy kell-e értelmezni az EUSZ 19. cikk (1) bekezdésének második albekezdését az Alapjogi Charta 47. cikkével összefüggésben értelmezve, hogy azzal ellentétes az ustawa z dnia 27 lipca 2001 r. – Prawo o ustroju sądów powszechnych (a rendes bíróságok szervezetéről szóló, 2001. július 27-i törvény) 30. cikkének 1. § -ával és 24. cikkének 1. § -ával összefüggésben értelmezett 47b. cikkének 5. és 6. § -ához hasonló nemzeti szabályozás, amely szerint a bíróság kollégiumához hasonló nemzeti bírósági szerv hatáskörrel rendelkezik e bíróság bírájának a részére kiosztott valamennyi ügy vagy ezen ügyek egy részének elbírálására vonatkozó kötelezettség alóli felmentésére, amennyiben:

                              a)

                              a bíróság kollégiuma a törvény erejénél fogva a bíróságok elnökeiből áll, akiket e tisztségekre a végrehajtó hatalom szerve nevezett ki, mint amilyen az egyben a legfőbb ügyész tisztségét is betöltő igazságügyi miniszter;

                              b)

                              a bíró felmentésére a részére kiosztott ügyek elbírálására vonatkozó kötelezettsége alól a hozzájárulása nélkül kerül sor;

                              c)

                              a nemzeti jog nem rendelkezik azokról a szempontokról, amelyeket a bíróság kollégiumának figyelembe kell vennie a bírónak a részére kiosztott ügyek elbírálására vonatkozó kötelezettség alóli felmentése során, továbbá nem rendelkezik az ilyen felmentés indokolására vonatkozó kötelezettségről és bírósági felülvizsgálatáról sem;

                              d)

                              a bíróság kollégiumának egyes tagjait a bírói állásra a Bíróság 2021. július 15-i, Bizottság kontra Lengyelország (Bírákra vonatkozó fegyelmi rendszer) ítéletben (C-791/19, EU:C:2021:596) ismertetettekhez hasonló körülmények között neveztek ki?

                  2)

                  Úgy kell-e értelmezni az első kérdésben említett rendelkezéseket, valamint az elsőbbség elvét, hogy azok feljogosítják (vagy kötelezik) a 2016/343 irányelv (1) hatálya alá tartozó büntetőeljárásban eljáró nemzeti bíróságot, amelynek bíráját az első kérdésben leírt módon mentették fel az ügyek elbírálásának kötelezettsége alól, valamint valamennyi állami hatóságot arra, hogy hagyja figyelmen kívül a bíróság kollégiumának aktusát és az azt követő hasonló egyéb aktusokat, mint az ügyeknek, köztük az alapügynek, az elmozdított bíró nélküli újrakiosztásáról szóló végzéseket, annak érdekében, hogy e bíró továbbra is az ezen ügyet elbíráló ítélkező testület tagja maradjon?

                  3)

                  Úgy kell-e értelmezni az első kérdésben említett rendelkezéseket, valamint az elsőbbség elvét, hogy azok megkövetelik a nemzeti jogrendben a 2016/34 irányelv hatálya alá tartozó büntetőeljárásban olyan jellegű intézkedések meglétét, amelyek biztosítják az eljárásban részt vevő, az alapeljárás terheltjéhez hasonló felek számára az első kérdésben említetthez hasonló, azon határozatok felülvizsgálatát és az azokkal szembeni fellebbezést, amelyek az eljáró bíróság adott ügyet tárgyaló ítélkező testületének megváltozását, következésképpen az addig az ügy elbírálására kijelölt bírónak az első kérdésben említett módon történő felmentését eredményezték ezen ügy elbírálásának kötelezettsége alól?

         (1)  A büntetőeljárás során az ártatlanság vélelme egyes vonatkozásainak és a tárgyaláson való jelenlét jogának megerősítéséről szóló, 2016. március 9-i európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2016. L 65., 1. o.).


title: C-648/21. sz. ügy: A Sąd Okręgowy w Słupsku (Lengyelország) által 2021. október 25-én benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem – M. C., M. F. elleni büntetőeljárás

text:
               2022.2.14.

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 73/7

      A Sąd Okręgowy w Słupsku (Lengyelország) által 2021. október 25-én benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem – M. C., M. F. elleni büntetőeljárás
      (C-648/21. sz. ügy)
      (2022/C 73/10)
      Az eljárás nyelve: lengyel

         A kérdést előterjesztő bíróság

      Sąd Okręgowy w Słupsku

         Az alap-büntetőeljárás résztvevői

      M. C., M. F.

         Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések

                  1)

                  Úgy kell-e értelmezni az EUSZ 19. cikk (1) bekezdésének második albekezdését az Alapjogi Charta 47. cikkével összefüggésben értelmezve, hogy azzal ellentétes az ustawa z dnia 27 lipca 2001 r. – Prawo o ustroju sądów powszechnych (a rendes bíróságok szervezetéről szóló, 2001. július 27-i törvény) 30. cikkének 1. § -ával és 24. cikkének 1. § -ával összefüggésben értelmezett 47b. cikkének 5. és 6. § -ához hasonló nemzeti szabályozás, amely szerint a bíróság kollégiumához hasonló nemzeti bírósági szerv hatáskörrel rendelkezik e bíróság bírájának a részére kiosztott valamennyi ügy vagy ezen ügyek egy részének elbírálására vonatkozó kötelezettség alóli felmentésére, amennyiben:

                              a)

                              a bíróság kollégiuma a törvény erejénél fogva a bíróságok elnökeiből áll, akiket e tisztségekre a végrehajtó hatalom szerve nevezett ki, mint amilyen az egyben a legfőbb ügyész tisztségét is betöltő igazságügyi miniszter;

                              b)

                              a bíró felmentésére a részére kiosztott ügyek elbírálására vonatkozó kötelezettsége alól a hozzájárulása nélkül kerül sor;

                              c)

                              a nemzeti jog nem rendelkezik azokról a szempontokról, amelyeket a bíróság kollégiumának figyelembe kell vennie a bírónak a részére kiosztott ügyek elbírálására vonatkozó kötelezettség alóli felmentése során, továbbá nem rendelkezik az ilyen felmentés indokolására vonatkozó kötelezettségről és bírósági felülvizsgálatáról sem;

                              d)

                              a bíróság kollégiumának egyes tagjait a bírói állásra a Bíróság 2021. július 15-i, Bizottság kontra Lengyelország (Bírákra vonatkozó fegyelmi rendszer) ítéletben (C-791/19, EU:C:2021:596) ismertetettekhez hasonló körülmények között neveztek ki?

                  2)

                  Úgy kell-e értelmezni az első kérdésben említett rendelkezéseket, valamint az elsőbbség elvét, hogy azok feljogosítják (vagy kötelezik) a 2016/343 irányelv (1) hatálya alá tartozó büntetőeljárásban eljáró nemzeti bíróságot, amelynek bíráját az első kérdésben leírt módon mentették fel az ügyek elbírálásának kötelezettsége alól, valamint valamennyi állami hatóságot arra, hogy hagyja figyelmen kívül a bíróság kollégiumának aktusát és az azt követő hasonló egyéb aktusokat, mint az ügyeknek, köztük az alapügynek, az elmozdított bíró nélküli újrakiosztásáról szóló végzéseket, annak érdekében, hogy e bíró továbbra is az ezen ügyet elbíráló ítélkező testület tagja maradjon?

                  3)

                  Úgy kell-e értelmezni az első kérdésben említett rendelkezéseket, valamint az elsőbbség elvét, hogy azok megkövetelik a nemzeti jogrendben a 2016/34 irányelv hatálya alá tartozó büntetőeljárásban olyan jellegű intézkedések meglétét, amelyek biztosítják az eljárásban részt vevő, az alapeljárás terheltjeihez hasonló felek számára az első kérdésben említetthez hasonló, azon határozatok felülvizsgálatát és az azokkal szembeni fellebbezést, amelyek az eljáró bíróság adott ügyet tárgyaló ítélkező testületének megváltozását, következésképpen az addig az ügy elbírálására kijelölt bírónak az első kérdésben említett módon történő felmentését eredményezték ezen ügy elbírálásának kötelezettsége alól?

         (1)  A büntetőeljárás során az ártatlanság vélelme egyes vonatkozásainak és a tárgyaláson való jelenlét jogának megerősítéséről szóló, 2016. március 9-i európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2016. L 65., 1. o.).


title: C-650/21. sz. ügy: A Verwaltungsgerichtshof (Ausztria) által 2021. október 27-én benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem – FW, CE

text:
               2022.2.14.

               HU

               Az Európai Unió Hivatalos Lapja

               C 73/8

      A Verwaltungsgerichtshof (Ausztria) által 2021. október 27-én benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem – FW, CE
      (C-650/21. sz. ügy)
      (2022/C 73/11)
      Az eljárás nyelve: német

         A kérdést előterjesztő bíróság

      Verwaltungsgerichtshof

         Az alapeljárás felei

         Felülvizsgálati kérelmet előterjesztő felek: FW, CE

         Ellenérdekű hatóságok: Landespolizeidirektion Niederösterreich, Finanzamt Österreich

         Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések

                  1.

                  Úgy kell-e értelmezni az uniós jogot, különösen a 2000/78/EK irányelvnek (1) az Alapjogi Charta 21. cikkével összefüggésben értelmezett 1., 2. és 6. cikkét, hogy azzal ellentétes a olyan nemzeti rendelkezés, amely az életkoron alapuló hátrányos megkülönböztetést megvalósító díjazási rendszert olyan díjazási rendszerrel váltja fel, amelyben a köztisztviselő besorolását továbbra is a díjazás szempontjából figyelembe vett, a korábbi díjazási rendszer alapján egy bizonyos átsorolási hónapra (2015. február) vonatkozóan nem megkülönböztetésmentesen megállapított évek határozzák meg, és ennek során e besorolás az eredetileg megállapított korábbi szolgálati idő tekintetében kétségtelenül kiigazításra kerül egy összehasonlítási referencia-időpont megállapításával, amelynek esetében azonban a 18. életév betöltését követő időszakok tekintetében csak a felerészben figyelembe veendő egyéb időszakokat vonják felülvizsgálat alá, és amelynek esetében azon időszak négy évvel történő kiterjesztését, amelyben korábbi szolgálati időt kell figyelembe venni, azzal biztosítják, hogy a felerészben figyelembe veendő egyéb időszakokat csak annyiban kell figyelembe venni az összehasonlítási referencia-időpont megállapítása során, amennyiben az a felerészben figyelembe veendő négy évet meghaladja (felerészben figyelembe veendő négy év átalány jellegű levonása)?

                  2.

                  Más választ kell-e adni az első kérdésre azon eljárások vonatkozásában, amelyekben a 2019. évi második Dienstrechts-Novelle (a köztisztviselők jogállásáról szóló törvény 2019. évi második módosítása) hatálybalépése előtt már megállapítottak ugyan egy új előmeneteli referencia-időpontot, ez azonban még nem gyakorolt hatást a köztisztviselő illetménybeli helyzetére, mivel a hatóság még nem hozott döntést az uniós jog közvetlen alkalmazásával, és amelyekben az életkoron alapuló hátrányos megkülönböztetést megvalósító módon meghatározott előmeneteli referencia-időpont tekintetében jelenleg újból meg kell állapítani az összehasonlítási referencia-időpontot az időközben meghatározott előmeneteli referencia-időpont figyelembevétele nélkül, és a felerészben figyelembe veendő egyéb időszakokra nem vonatkozik az átalány jellegű levonás?

                  3.

                  Úgy kell-e értelmezni az uniós jogot, különösen a 2000/78 irányelvnek az Alapjogi Charta 21. cikkével összefüggésben értelmezett 1., 2. és 6. cikkét, hogy azzal ellentétes az olyan nemzeti rendelkezés, amelynek alapján a díjazás szempontjából figyelembe vett évek és az illetménybeli helyzet újbóli megállapítása ellenére a valamely belföldi helyi hatósággal fennálló képzési jogviszonyban töltött időszakokat csak akkor kell figyelembe venni az összehasonlítási referencia-időpont megállapítása során, ha a köztisztviselő 2000. március 31. után lépett szolgálati jogviszonyba, és ellenkező esetben ezen időszakokat csak felerészben figyelembe veendő időszakokként számítják be, és ezáltal ezen időszakokra kiterjed az átalány jellegű levonás, mindamellett e rendelkezés jellemzően a hosszabb szolgálati idővel rendelkező köztisztviselőket hozza hátrányos helyzetbe?

         (1)  A foglalkoztatás és a munkavégzés során alkalmazott egyenlő bánásmód általános kereteinek létrehozásáról szóló, 2000. november 27-i 2000/78/EK tanácsi irányelv (HL 2000. L 303., 16. o.; magyar nyelvű különkiadás 5. fejezet, 4. kötet, 79. o.).