title: A Bíróság ítélete (negyedik tanács), 2015. december 17.#Szemerey Gergely kontra Miniszterelnökséget vezető miniszter.#A Gyulai Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Magyarország) által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem.#Előzetes döntéshozatal – Közös agrárpolitika – Vidékfejlesztési támogatás – Agrár‑környezetvédelmi kifizetések – 1122/2009/EK rendelet – 23. és 58. cikk – 1698/2005/EK rendelet – 1975/2006/EK rendelet – Ritka növényfajták termesztésének támogatása – Kifizetés iránti kérelem – Tartalom – Igazolás követelménye – Bemutatás elmaradása esetén alkalmazott szankció.#C-330/14. sz. ügy.

text:
         A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (negyedik tanács)
      2015. december 17. (
            *
         )
      „Előzetes döntéshozatal — Közös agrárpolitika — Vidékfejlesztési támogatás — Agrár‑környezetvédelmi kifizetések — 1122/2009/EK rendelet — 23. és 58. cikk — 1698/2005/EK rendelet — 1975/2006/EK rendelet — Ritka növényfajták termesztésének támogatása — Kifizetés iránti kérelem — Tartalom — Igazolás követelménye — Bemutatás elmaradása esetén alkalmazott szankció”
      A C‑330/14. sz. ügyben,
      az EUMSZ 267. cikk alapján benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában, amelyet a Gyulai Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Magyarország) a Bírósághoz 2014. július 8‑án érkezett, 2014. május 28‑i határozatával terjesztett elő az előtte

         Szemerey Gergely

      és
      a Miniszterelnökséget vezető miniszter, a Mezőgazdasági és Vidékfejlesztési Hivatal Központi Szervének jogutódja
      között
      folyamatban lévő eljárásban,
      A BÍRÓSÁG (negyedik tanács),
      tagjai: Bay Larsen, a harmadik tanács elnöke, a negyedik tanács elnökeként eljárva, J. Malenovský, M. Safjan, A. Prechal és K. Jürimäe (előadó) bírák,
      főtanácsnok: N. Wahl,
      hivatalvezető: V. Tourrès tanácsos,
      tekintettel az írásbeli szakaszra és a 2015. június 24‑i tárgyalásra,
      figyelembe véve a következők által előterjesztett észrevételeket:

               —

               Szemerey G. képviseletében Boross I. és M. Honoré ügyvédek,

               —

               a Miniszterelnökséget vezető miniszter képviseletében Ivanovits A. és Káldy P. ügyvédek,

               —

               a magyar kormány képviseletében Fehér M. és Koós G., meghatalmazotti minőségben,

               —

               a görög kormány képviseletében I. Chalkias, valamint O. Tsirkinidou és A. Vasilopoulou, meghatalmazotti minőségben,

               —

               az Európai Bizottság képviseletében G. von Rintelen és Sipos A., meghatalmazotti minőségben,

         a főtanácsnok indítványának a 2015. szeptember 16‑i tárgyaláson történt meghallgatását követően,
      meghozta a következő

         Ítéletet

               1

               Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem a 73/2009/EK tanácsi rendeletnek a kölcsönös megfeleltetés, a moduláció és az integrált igazgatási és ellenőrzési rendszer tekintetében az említett rendeletekben létrehozott, mezőgazdasági termelők részére meghatározott közvetlen támogatási rendszerek keretében történő végrehajtására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról, valamint az 1234/2007/EK tanácsi rendeletnek a kölcsönös megfeleltetés tekintetében a borágazatban meghatározott támogatási rendszer keretében végrehajtására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló, 2009. november 30‑i 1122/2009/EK bizottsági rendelet (HL L 316., 65. o.) értelmezésére vonatkozik, a 2009. május 25‑i 473/2009/EK tanácsi rendelettel (HL L 144., 3. o.) módosított, az Európai Mezőgazdasági Vidékfejlesztési Alapból (EMVA) nyújtandó vidékfejlesztési támogatásról szóló, 2005. szeptember 20‑i 1698/2005/EK tanácsi rendelettel (HL L 277., 1. o.; a továbbiakban: 1698/2005 rendelet) és a 2009. június 9‑i 484/2009/EK bizottsági rendelettel (HL L 145., 25. o.) módosított, a vidékfejlesztési támogatási intézkedésekre vonatkozó ellenőrzési eljárások, valamint a kölcsönös megfeleltetés végrehajtása tekintetében az 1698/2005 rendelet végrehajtására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló, 2006. december 7‑i 1975/2006/EK bizottsági rendelettel összefüggésben értelmezve (HL L 368., 74. o.; a továbbiakban: 1975/2006 rendelet).

               2

               E kérelem előterjesztésre a Szemerey G. és a Mezőgazdasági és Vidékfejlesztési Hivatal Központi Szervének (a továbbiakban: Központi Szerv) jogutódja, a Miniszterelnökséget vezető miniszter közötti, a Központi Szerv által hozott, a Szemerey G. által benyújtott, területalapú támogatás iránti kérelmet elutasító, és az utóbbira az e kérelem előterjesztésére vonatkozó feltételek tiszteletben tartásának elmulasztása miatt pénzügyi szankciót kiszabó határozattal kapcsolatos jogvita keretében került sor.

         Jogi háttér

         Az uniós jog

      Az 1698/2005 rendelet

               3

               Az 1698/2005 rendelet megállapítja az Európai Mezőgazdasági Vidékfejlesztési Alap (EMVA) által finanszírozott közösségi vidékfejlesztési támogatásra vonatkozó általános szabályokat.

               4

               Az e rendeletben előírt vidékfejlesztési támogatást négy tengely keretében hajtják végre, amelyeket az említett rendelet IV. címében szereplő ugyanennyi szakasz szabályoz. Így a 2. szakasz a „2. tengely – A környezet és a vidék fejlesztése” címet viseli. Az ugyanezen rendelet 2. szakaszában szereplő 36. cikk a) pontjának iv. alpontja pontosítja, hogy az e rendelkezésben előírt támogatás többek között agrár‑környezetvédelmi kifizetések révén a mezőgazdasági földterületek fenntartható használatát célzó intézkedésekre vonatkozik.

               5

               Az 1698/2005 rendelet 74. cikkének (3) bekezdése értelmében:
               „A tagállamok minden vidékfejlesztési program vonatkozásában biztosítják a vonatkozó irányítási és ellenőrző rendszerek létrehozását, biztosítva az irányító hatóság és az egyéb szervek között a funkciók egyértelmű megosztását és elválasztását. [...]”

         Az 1975/2006 rendelet

               6

               Az 1975/2006 rendelet különös szabályokat állapít meg az 1698/2005 rendeletben előírt támogatási intézkedésekre vonatkozó ellenőrzési eljárások, valamint a kölcsönös megfeleltetés végrehajtása tekintetében.

               7

               Az 1975/2006 rendelet „Támogatás és kifizetés iránti kérelmek” című 4. cikke kimondja:
               „(1)   E rendelet különleges [helyesen: különös] rendelkezéseinek sérelme nélkül a tagállamok gondoskodnak a megfelelő eljárásokról a támogatási kérelmek benyújtásához.
               […]
               (3)   Az illetékes hatóságok által felismert nyilvánvaló hibák esetén a támogatás és kifizetés iránti kérelmek benyújtásukat követően bármikor kiigazíthatóak.”

               8

               E rendeletnek „Az ellenőrzés általános elvei” címet viselő 5. cikke előírja:
               „(1)   E rendelet különleges [helyesen: különös] rendelkezéseinek sérelme nélkül a tagállamok biztosítják, hogy a közösségi vagy nemzeti jogszabályok, illetve a vidékfejlesztési programok által megszabott összes támogathatósági feltétel – a tagállamok által felállítandó számos ellenőrizhető mutatónak megfelelően – ellenőrzésre alkalmas.
               […]
               (3)   A különös rendelkezések sérelme nélkül, nem fizethető támogatás olyan kedvezményezett részére, akiről megállapították, hogy mesterségesen teremtette a támogatási jogosultság megszerzéséhez szükséges körülményeket azzal a céllal, hogy a támogatási rendszer céljaival ellentétes előnyhöz jusson.”

               9

               Az említett rendelet „Igazgatási és ellenőrzési szabályok” című II. része tartalmazza „A 2. és a 4. tengely keretében bizonyos intézkedésekre nyújtott vidékfejlesztési támogatás” elnevezést viselő I. címet. E rendeletnek az e cím alatt található és az „Ellenőrzések, csökkentések és kizárások” címet viselő II. fejezetében szerepel a 10. cikk. E rendelkezés, amely az „Általános elvek” címet viseli, a következőképpen fogalmaz:
               „(1)   A támogatás iránti kérelmeket és a későbbi kifizetés iránti kérelmeket úgy kell ellenőrizni, hogy azzal hatékonyan ellenőrizhetővé váljon a támogatásnyújtás feltételeinek való megfelelés.
               (2)   A tagállamok minden támogatási intézkedés esetében meghatározzák a támogatásnyújtás feltételeinek ellenőrzéséhez alkalmas módszereket és eszközöket.
               […]
               (4)   A támogathatósági feltételek ellenőrzése az adminisztratív és a helyszíni ellenőrzésekből áll.
               (5)   A kölcsönös megfeleltetés betartását helyszíni ellenőrzésekkel és adott esetben adminisztratív ellenőrzésekkel kell megvizsgálni.
               [...]”

               10

               Az 1975/2006 rendelet II. fejezetének 1. szakasza „A támogathatósági feltételek betartása” címet viseli. E szakaszon belül található többek között az „Ellenőrzések” című I. alszakasz, amelynek az „Adminisztratív ellenőrzések” című 11. cikkének az (1) bekezdése kimondja:
               „Adminisztratív ellenőrzéseket hajtanak végre az összes támogatás vagy kifizetés iránti kérelmen, és azok az összes olyan elemre kiterjednek, amelyek adminisztratív eszközökkel megfelelő módon ellenőrizhetőek. Az eljárások biztosítják a végrehajtott ellenőrzések, a vizsgálati eredmények és a meg nem felelés vonatkozásában hozott intézkedések feljegyzését.”

               11

               Az említett 1. szakasz II. alszakasza a „Csökkentések és kizárások” címet viseli. Ezen alszakaszban szerepel a 18. cikk, amely a „Csökkentések és kizárások a támogathatósági feltételek be nem tartása esetén” címet viseli, és a következőképpen fogalmaz:
               „(1)   A támogatásnyújtáshoz kötődő kötelezettségvállalások – kivéve a bejelentett terület nagyságát vagy állatok számát illetőket – be nem tartása esetén csökkentik vagy elutasítják a kért támogatást.
               (2)   A tagállam különösen a felfedett meg nem felelés súlyossága, kiterjedése és folytonossága alapján határozza meg a támogatás csökkentésének összegét.
               A meg nem felelés súlyossága különösen a meg nem felelés következményeinek jelentőségétől függ, figyelembe véve a be nem tartott feltételek célkitűzéseit.
               A meg nem felelés mértéke különösen a meg nem felelés teljes műveletre való hatásától függ.
               A meg nem felelés folytonossága a hatás időtartamától vagy attól függ, hogy e hatásokat meg lehet‑e szüntetni megfelelő eszközökkel.
               (3)   Szándékosan elkövetett szabálytalanságokból fakadó meg nem felelés esetén a kedvezményezettet a szóban forgó naptári évre, valamint az azt követő naptári évre kizárják az érintett intézkedésből.”

         Az 1122/2009 rendelet

               12

               Az 1122/2009 rendelet hatályon kívül helyezte a közös agrárpolitika keretébe tartozó közvetlen támogatási rendszerek közös szabályainak megállapításáról és a mezőgazdasági termelők részére meghatározott támogatási rendszerek létrehozásáról szóló 1782/2003/EK tanácsi rendelet által előírt kölcsönös megfeleltetés, moduláció, valamint integrált igazgatási és ellenőrzési rendszer végrehajtására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló, 2004. április 21‑i 796/2004/EK bizottsági rendeletet (HL L 141., 18. o.; magyar nyelvű különkiadás 3. fejezet, 44. kötet, 243. o.). A 87. cikkének második bekezdése szerint az 1122/2009 rendeletet a 2010. január 1‑jétől kezdődő gazdasági évekkel vagy támogatási időszakokkal kapcsolatos támogatási kérelmekre kell alkalmazni.

               13

               Az 1122/2009 rendelet (19), (28) és (29) preambulumbekezdése a következőképpen fogalmaz:

                        „(19)

                        A hatékony igazgatáshoz elengedhetetlen az egységes támogatási rendszer szerinti támogatási jogosultságok értékének növelése iránti vagy a jogosultságok kiosztása iránti kérelem pontos benyújtása. Ezért helyénvaló úgy rendelkezni, hogy a tagállamok állapítsák meg a kérelmek benyújtására vonatkozó határidőt, amely nem lehet május 15‑nél későbbi időpont. Az eljárások egyszerűsítése érdekében indokolt lehetővé tenni a tagállamok számára, hogy úgy határozzanak, hogy a kérelmeket az egységes kérelemmel egyidejűleg is be lehessen nyújtani. […]

                  […]

                        (28)

                        A támogatási kérelmek benyújtására, a területalapú támogatás iránti kérelmek módosítására és bármely igazoló okmány, szerződés vagy nyilatkozat benyújtására vonatkozó határidők betartása nélkülözhetetlen ahhoz, hogy a nemzeti hatóságok a támogatási kérelmek helytállóságának ellenőrzését megtervezhessék és ezt követően hatékonyan lebonyolíthassák. Ezért indokolt olyan határidőkről rendelkezni, amelyeken belül a késedelmes benyújtás még elfogadható. Ezenkívül helyénvaló támogatáscsökkentést alkalmazni a mezőgazdasági termelőknek a határidők betartására való ösztönzése érdekében.

                        (29)

                        Ahhoz, hogy a tagállamok időben meg tudják állapítani a támogatási jogosultságokat, elengedhetetlen, hogy a mezőgazdasági termelők a megadott határidőre benyújtsák a támogatási jogosultságok iránti kérelmet. E kérelmek késedelmes benyújtása tehát csak a bármely támogatási kérelem késedelmes benyújtása tekintetében megállapított további határidőn belül engedhető meg. Emellett visszatartó erejű támogatáscsökkentési mértéket szükséges alkalmazni, kivéve, ha a késedelem oka vis maior vagy valamely rendkívüli körülmény.”

               14

               Ugyanezen rendelet „Késedelmes benyújtás” című 23. cikkének (1) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
               „A 75. cikkben említett vis maior esetek és rendkívüli körülmények kivételével az e rendelet szerinti támogatási kérelmeknek a vonatkozó határidőt követő benyújtása munkanaponként 1%‑os csökkenést eredményez abból az összegből, amelyre a mezőgazdasági termelők a határidőig benyújtott kérelmek alapján jogosultak lettek volna.
               A hatékony ellenőrzések ütemezésének és végrehajtásának biztosítása érdekében a tagállamok által az igazoló okmányok kellő időben történő benyújtása tekintetében meghozandó bármely konkrét intézkedés sérelme nélkül, az első bekezdést alkalmazni kell a 12. és a 13. cikkel összhangban az illetékes hatóságnak benyújtandó okmányok, szerződések vagy nyilatkozatok esetében is, amennyiben az ilyen okmányok, szerződések vagy nyilatkozatok a szóban forgó támogatásra való jogosultságot megalapozó jelleggel bírnak. Ebben az esetben a csökkentést a szóban forgó támogatásként kifizetendő összegre kell alkalmazni.
               Amennyiben a késedelem meghaladja a 25 naptári napot, a kérelmet elfogadhatatlannak nyilvánítják.”

               15

               Az 1975/2006 rendeletnek az 1122/2009 rendelet II. mellékletében foglalt megfelelési táblázattal együttesen értelmezett 7. cikke alapján az 1122/2009 rendelet 23. cikke értelemszerűen alkalmazandó az 1975/2006 rendeletben szabályozott esetekre.

               16

               Az 1122/2009 rendeletnek a „Túlzott mértékű bejelentések esetén alkalmazott támogatáscsökkentések és támogatás köréből való kizárások” címet viselő 58. cikke kimondja:
               „Amennyiben egy terménycsoport tekintetében valamely területalapú támogatási rendszer keretében – [a közös agrárpolitika keretébe tartozó, mezőgazdasági termelők részére meghatározott közvetlen támogatási rendszerek közös szabályainak megállapításáról és a mezőgazdasági termelők részére meghatározott egyes támogatási rendszerek létrehozásáról, az 1290/2005/EK, a 247/2006/EK és a 378/2007/EK rendelet módosításáról, valamint az 1782/2003/EK rendelet hatályon kívül helyezéséről szóló, 2009. január 19‑i] 73/2009/EK [tanácsi] rendelet [(HL L 30., 16. o.)] IV. címe 1. fejezetének 2. és 5. szakaszában meghatározott, keményítőgyártásra szánt burgonyára és vetőmagra vonatkozó támogatási rendszer kivételével – bejelentett terület meghaladja az e rendelet 57. cikkével összhangban meghatározott területet, a meghatározott terület alapján kiszámított támogatást a különbség kétszeresével csökkentik, ha ez a különbség 3%‑nál vagy 2 hektárnál nagyobb, de kisebb, mint a meghatározott terület 20%‑a.
               Amennyiben a különbség meghaladja a meghatározott terület 20%‑át, az érintett terménycsoportra területalapú támogatás nem adható.
               Amennyiben a különbség meghaladja az 50%‑ot, a mezőgazdasági termelőt a támogatásból ismételten kizárják egy olyan összeg erejéig, amely megfelel a bejelentett terület és az e rendelet 57. cikkével összhangban meghatározott terület közötti különbségnek. Az összeget a[z] [1290/2005/EK tanácsi rendeletnek a kifizető ügynökségek és más testületek akkreditációja és az EMGA és az EMVA számláinak elszámolása tekintetében történő alkalmazására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló, 2006. június 21‑i] 885/2006/EK bizottsági rendelet [(HL L 171., 90. o.)] 5b. cikkével összhangban kell levonni. Ha az összeg az említett cikkel összhangban a ténymegállapítás naptári évét követő három naptári éven belül nem vonható le teljes mértékben, a fennmaradó egyenleget törlik.”

               17

               E rendelet „Vis maior és rendkívüli körülmények” című 75. cikkének (1) bekezdése szerint:
               „Ha egy mezőgazdasági termelő a [73/2009 rendelet] 31. cikkének értelmében vett vis maior vagy rendkívüli körülmény miatt nem képes eleget tenni kötelezettségeinek, a támogatásra való jogosultsága fennmarad a vis maior vagy a rendkívüli körülmény felmerülésének időpontjában támogatható terület vagy állatok tekintetében. Ezenfelül ha az ilyen vis maiorból vagy rendkívüli körülményekből eredő meg nem felelés a kölcsönös megfeleltetési kötelezettségeket érinti, a megfelelő támogatáscsökkentés nem alkalmazandó.”

         A magyar jog

               18

               A 31/2010 (III. 30.) FVM rendelettel módosított, az Európai Mezőgazdasági Vidékfejlesztési Alapból nyújtott agrár‑környezetgazdálkodási támogatások igénybevételének részletes feltételeiről szóló 61/2009. (V. 14.) FVM rendelet 29. §‑ának (3) bekezdése kimondja:
               „A 3. § (1) bekezdés a) pontjának aa)‑ac) alpontjaiban meghatározott célprogramok vonatkozásában a 12. számú melléklet szerinti kultúrtörténeti és genetikai szempontból kiemelkedő jelentőségű, veszélyeztetett ritka szántóföldi növényfajták, illetve a 13. számú melléklet szerinti zöldségfajták termesztése esetén az érintett mezőgazdasági parcellák vonatkozásában az adott évben a II. fejezet szerinti kiemelt támogatási összegre jogosult a támogatásra jogosult, amennyiben számára az MgSzH igazolja, hogy az adott növényfajta a 12. vagy 13. számú melléklet szerinti növény.”

               19

               E rendelet 43. §‑ának (6) bekezdése így rendelkezik:
               „A kifizetési kérelemhez ritka növényfajták termesztése esetén mellékelni kell a ritka növényfajtáról a 29. § (3) bekezdésében foglaltak alapján kiállított dokumentumot.”

               20

               Az említett rendelet 55. §‑ának (4) bekezdése értelmében:
               „Amennyiben a helyszíni ellenőrzés során megállapítást nyer, hogy a támogatásra jogosult nem rendelkezik a 29. § (3) bekezdés szerinti igazolással, úgy a támogatásra jogosult részére az adott tábla vonatkozásában az egy gazdálkodási évre járó teljes támogatási összeg nem kerül kifizetésre.”

         Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések

               21

               Az alapeljárás felperese 2010 májusában egységes területalapú kérelmet terjesztett elő. E kérelem az ökológiai szántóföldi növénytermesztési célprogram keretében 52,9 hektár terület után támogatás kifizetésére irányult, amely területből 29,69 hektárt kultúrtörténeti és genetikai szempontból kiemelkedő jelentőségű veszélyeztetett, ritka szántóföldi növényfajták termesztésére, valamint a kultúrák megóvására kellett felhasználni.

               22

               E ritka növények vetését 2010‑ben a belvíz és egyéb természeti körülmények meghiúsították. Emiatt a felperes 2010 júniusában, majd júliusában vis maior bejelentéssel élt. A magyar hatóságok ajánlását követve az alapeljárás felperese megváltoztatta a kérelmével érintett terület hasznosítási kódját, és azt „pihentetett terület”‑ként jelentette be.

               23

               Az alapeljárás felperesének kifizetési kérelmét a kifizető hatóság 2011 márciusában elutasította, és áthúzódó szankciót állapított meg, oly módon, hogy az alapeljárás felperese által a következő három évben benyújtott területalapú kérelmekre indult eljárásban megállapított támogatási összegből 2483953 magyar forint (HUF) (hozzávetőleg 7900 euró) levonását rendelte el. E határozatában az említett hatóság helyt adott Szemerey G. vis maior bejelentésének.

               24

               Ez utóbbi fellebbezést nyújtott be a Központi Szervhez, amely 2012. január 13‑i határozatában elutasította e fellebbezést, azon az alapon, hogy az alapeljárás felperese a területalapú kérelem előterjesztésekor nem nyújtotta be a ritka növényfajtákra vonatkozó MgSZH igazolást, amelyet elő kellett volna terjesztenie ahhoz, hogy jogosulttá váljon a kért támogatásra (a továbbiakban: szóban forgó igazolás).

               25

               Az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból kitűnik, hogy a 61/2009 FVM rendeletben előírt, ritka növényfajtákra vonatkozó igazolással kapcsolatos szabályokat a magyar jogalkotó 2010. március 30‑i hatállyal módosította. E módosítás hatálybalépése óta a támogatást kérő személy az egységes területalapú kérelem benyújtásával egyidejűleg köteles – vagyis a jelen esetben 2010. május 15‑ig volt köteles – benyújtani ezen igazolást, noha e jogszabályi módosítást megelőzően az említett igazolást csupán helyszíni ellenőrzésen kellett bemutatni.

               26

               Mivel Szemerey G. nem nyújtotta be a szóban forgó igazolást a területalapú kérelem benyújtásával egyidejűleg, a Központi Szerv megállapította, hogy a szóban forgó ritka növénnyel érintett táblák területe nem vehető figyelembe a támogatás összegének meghatározása során. A Központi Szerv ugyanis megállapította, hogy az alapeljárás felperesének kérelme alapján a bejelentett terület, illetve a megállapított terület nagysága közötti különbség meghaladja az 50%‑ot. Következésképpen a Központi Szerv úgy tekintette, hogy Szemerey G. támogatás iránti kérelme az 1122/2009 rendelet értelmében vett túlzott mértékű bejelentést tartalmaz, ezért úgy határozott, hogy az e rendelet 58. cikkében előírt szankciót alkalmazza. Emellett határozatában a Központi Szerv megállapította, hogy mivel e ritka növényfajtát tavasszal szokás vetni, Szemerey G. a támogatás iránti kérelem benyújtásakor tudhatta, hogy 2010. május 15‑ig nem tudja beszerezni a szóban forgó igazolást, így már ezen időponttól lehetősége lett volna úgy módosítani a kérelmét, hogy nem ritka növényfajtákra igényli a támogatást.

               27

               Az alapeljárás felperese a Gyulai Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság előtt keresetet indított a Központi Szerv e határozata ellen, vitatva annak jogszerűségét.

               28

               Ilyen körülmények között a Gyulai Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé előzetes döntéshozatalra:

                        „1)

                        A 796/2004/EK rendelet (20) [preambulumbekezdése] szerinti rugalmasság és módosítási lehetőség elvét, a (27) [preambulumbekezdését], illetve az 1122/2009/EK rendelet (18) és (23) és (26) [preambulumbekezdését] úgy kell‑e értelmezni, mellyel ellentétes az olyan tagállami szabályozás, miszerint a kifizetési kérelemhez ritka növényfajta termesztése esetén mellékelni kell a ritka növényről szóló igazolást, figyelembe véve azt a közigazgatási gyakorlatot, amely az igazolás kérelmezésére csak a kifizetési kérelem benyújtását megelőzően, 2010 április 2. és 15. között, becsatolására pedig csak az egységes kérelem benyújtásával egy időben adott lehetőséget, és a szabályozás a kérelem igazolás hiányából eredő hibájának kijavítására nem adott lehetőséget?

                        2)

                        Összeegyeztethető‑e ez a rendelkezés a tagállam azon kötelezettségével, hogy az ne veszélyeztesse a Közös Agrárpolitika célkitűzéseit, illetve megállapítható‑e az, hogy a lehetetlenné, vagy túlságosan nehézzé, kiszámíthatatlanná vált 2010. évben a jogszabály változásakor a mezőgazdasági ritka növény termelők uniós jogrendből eredő támogatási igényének érvényesítése?

                        3)

                        Ellentétes‑e a 796/2004/EK rendelet (57) illetve az 1122/2009/EK (75) [preambulumbekezdésével], de elsősorban az arányosság elvével az a közigazgatási gyakorlat, amely a ritka növényről szóló igazolás hiánya esetén a szándékosság, a gondatlanság, és a körülmények mérlegelése nélkül a teljes kérelem vonatkozásában a túlzott mértékű bejelentések szerint alkalmaz szankciót, úgy, hogy a kifizetési kérelem egyebekben az összes parcella vonatkozásban megfelel a támogathatósági feltételeknek, a termelő a bejelentett területen, a bejelentett növényt termeli?

                        4)

                        Alkalmazhatók‑e a 796/2004/EK rendelet (67) vagy (71) [preambulumbekezdése] szerinti, illetve az 1122/2009/EK rendelet (75) [preambulumbekezdésében] foglalt kimentési okok abban az esetben, amennyiben a termelő az ellentmondó vagy nem megfelelő közigazgatási gyakorlatra hivatkozik mint rendkívüli körülményekre, és azt kívánja igazolni, hogy hibáját teljesen vagy részben a közigazgatási szerv gyakorlata okozta?

                        5)

                        Minősíthető‑e a mezőgazdasági termelő teljes termelésének (vetés) elmaradására vonatkozó és elfogadott vis maior bejelentése olyan, a 796/2009/EK rendelet (67) [preambulumbekezdése], illetve az 1122/2009/EK rendelet (93) [preambulumbekezdésében] foglalt pontos információnak, amely mentesíti a mezőgazdasági termelőt a ritka növény termeléséről szóló igazolás becsatolásának elmulasztása tekintetében, és ezáltal az egész kérelem vonatkozásában jelent mentesítést a szankciók alól?”

         Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekről

         Az elfogadhatóságról

               29

               A magyar kormány az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések elfogadhatatlanságára hivatkozik, azon az alapon, hogy e kérdések nem az uniós jog releváns szabályozásában szereplő normatív rendelkezésekre, hanem csupán a 796/2004 rendelet és az 1122/2009 rendelet preambulumbekezdéseire vonatkoznak.

               30

               E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy az EUMSZ 267. cikk által bevezetett, a Bíróság és a nemzeti bíróságok közötti együttműködés keretében a Bíróságnak a nemzeti bíróság részére hasznos választ kell adnia, amely megkönnyíti az előtte folyamatban lévő jogvita eldöntését. Ennek érdekében adott esetben a Bíróságnak át kell fogalmaznia az elé terjesztett kérdéseket. A Bíróság feladata ugyanis az uniós jog minden olyan rendelkezésének értelmezése, amelyre a nemzeti bíróságoknak az eléjük terjesztett jogviták eldöntése érdekében szükségük van, még akkor is, ha e bíróságok az általuk feltett kérdésekben nem jelölik meg kifejezetten ezeket a rendelkezéseket (Fuß‑ítélet, C‑243/09, EU:C:2010:609, 39. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).

               31

               Következésképpen, még ha a kérdést előterjesztő bíróság formálisan csupán a 796/2004 rendelet és az 1122/2009 rendelet preambulumbekezdéseinek értelmezésére korlátozta is kérdését, e körülmény nem képezi akadályát annak, hogy a Bíróság a nemzeti bíróság részére az uniós jognak az előtte folyamatban lévő ügy elbírálásához hasznos, valamennyi értelmezési szempontját megadja, függetlenül attól, hogy a nemzeti bíróság kérdései megfogalmazásában utalt‑e azokra, vagy sem. A Bíróságnak kell a nemzeti bíróság által szolgáltatott információk összessége és különösen az előzetes döntéshozatalra utalás indokolása alapján meghatározni az uniós jog azon rendelkezéseit, amelyeknek az értelmezése a per tárgyára figyelemmel szükséges (lásd analógia útján: Fuß‑ítélet, C‑243/09, EU:C:2010:609, 40. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).

               32

               E tekintetben nem vitatott, hogy az alapügyben szereplő jogvita tárgyát képező támogatás iránti kérelmet az alapeljárás felperese az 1698/2005 rendelet 36. cikke a) pontjának iv. alpontjában szereplő agrár‑környezetvédelmi kifizetések címén nyújtotta be, amely rendelet végrehajtásának részletszabályait az 1975/2006 rendelet határozta meg, különösen az ellenőrzési eljárások, valamint a kölcsönös megfeleltetés végrehajtása tekintetében. Emellett az 1975/2006 rendelet 7. cikkéből kitűnik, hogy a 796/2004 rendelet bizonyos rendelkezései, melyek helyébe az 1122/2009 rendelet és különösen annak 23. cikke lépett, értelemszerűen alkalmazandók az olyan típusú kérelmekre, mint amilyenek az alapeljárásban szerepelnek. Továbbá nyilvánvaló, hogy az 1122/2009 rendelet 58. cikkének (3) bekezdését alkalmazták az alapeljárásban.

               33

               Ezért úgy kell tekinteni, hogy kérdéseivel a kérdést előterjesztő bíróság lényegében annak meghatározását kéri, hogy az uniós joggal és különösen e jognak a jelen ítélet előző pontjában említett agrár‑környezetvédelmi kifizetésekre vonatkozó rendelkezéseivel összeegyeztethetetlen‑e az alapügyben szereplőhöz hasonló olyan nemzeti szabályozás, amely egyrészt az agrár‑környezetvédelmi támogatás iránti kérelem egyik elfogadhatósági feltételéül megköveteli, hogy a kérelmező legkésőbb a támogatás iránti kérelemmel egyidejűleg olyan dokumentumot nyújtson be a kifizető hatóságnak, mint amilyen a szóban forgó igazolás, másrészt előírja, hogy e dokumentum előírt határidőn belüli benyújtásának elmulasztása esetén e kérelmezőt a kérelme egészének elutasításával, valamint a következő három évben fizetendő támogatás csökkentésével szankcionálják.

               34

               Következésképpen az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések elfogadhatók.

         Az első és a második kérdésről

               35

               Első és második kérdésével, amelyeket együtt célszerű vizsgálni, a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra keres választ, hogy az 1122/2009 rendeletnek az 1698/2005 és az 1975/2006 rendelettel összefüggésben értelmezett 23. cikkével összeegyeztethetetlen‑e az alapügyben szereplőhöz hasonló olyan nemzeti szabályozás, amely megköveteli, hogy az agrár‑környezetvédelmi támogatás kérelmezője a támogatás iránti kérelemmel egyidejűleg nyújtsa be a kifizető hatóságnak a ritka növényfajtáról szóló igazolást, amely megnyitja számára az e támogatás kifizetéséhez való jogosultságot.

               36

               Mindenekelőtt rá kell mutatni, hogy a jelen ítélet előző pontjában említett egyik rendelet sem tartalmaz kifejezetten olyan rendelkezést, amellyel ellentétes volna az ilyen nemzeti szabályozás.

               37

               Ami a vidékfejlesztési programokat illeti, az 1698/2005 rendelet 74. cikke kimondja, hogy a tagállamok kötelesek ezen programok mindegyike tekintetében kialakítani az említett programok hatékony ellenőrzésének biztosítását lehetővé tévő rendszert.

               38

               Közelebbről, az 1975/2006 rendelet 5. cikkének (1) bekezdése rögzíti, hogy a tagállamok biztosítják, hogy a közösségi vagy nemzeti jogszabályok, illetve a vidékfejlesztési programok által megszabott összes támogathatósági feltételt – a tagállamok által felállítandó számos ellenőrizhető mutatónak megfelelően – ellenőrizni lehessen. E cikk (3) bekezdésére tekintettel e mutatóknak többek között lehetővé kell tenniük annak ellenőrzését, hogy senki se részesülhessen visszaélés révén a kifizetésekből, és juthasson ezáltal a támogatási rendszer céljaival ellentétes előnyhöz.

               39

               E tekintetben az 1975/2006 rendelet 10. cikkében említett, a támogatás iránti és a kifizetés iránti kérelmekre vonatkozó ellenőrzéseket vezérlő általános elvek az egyes támogatási intézkedések tekintetében a támogatásnyújtás feltételeinek ellenőrzésére alkalmas módszerek és eszközök megválasztását illetően meghagyják a tagállamok szabadságát. E cikk (4) bekezdése pontosítja, hogy a támogathatósági feltételek ellenőrzése adminisztratív és helyszíni ellenőrzések útján történik. Az adminisztratív ellenőrzések terén az 1975/2006 rendelet 11. cikke előírja, hogy ilyen ellenőrzéseket hajtanak végre az összes támogatás és kifizetés iránti kérelmen, és azok az összes olyan elemre kiterjednek, amelyek adminisztratív eszközökkel megfelelő módon ellenőrizhetőek.

               40

               A jelen ügyben a Központi Szerv és a magyar kormány azzal érvelnek – aminek vizsgálata a kérdést előterjesztő bíróság feladata –, hogy a szóban forgó igazolás benyújtása a támogatás iránti kérelem elfogadhatóságának a nemzeti jogban előírt feltétele, amely lehetővé teszi a hatáskörrel rendelkező hatóságok számára, hogy ex ante ellenőrizzék valamely sajátos támogatási rendszer kérelmezőjének jogosultságát, az ellenőrzés hatékonyságának növelése érdekében. E tekintetben azon követelmény, hogy az ilyen igazolást a támogatás iránti kérelemmel együtt nyújtsák be, lehetővé teszi az arról való gondoskodást, hogy ne teljesítsenek kifizetéseket az ellenőrzések befejezése előtt, és ezáltal biztosítsák ezen ellenőrzések elrettentő hatását, az uniós jogalkotó az 1975/2006 rendelet (4) preambulumbekezdésében kifejezett szándékának megfelelően.

               41

               Ebből következik, hogy az alapügyben szereplőhöz hasonló nemzeti szabályozás, amely az agrár‑környezetvédelmi támogatás iránti kérelem elfogadhatóságának egyik feltételéül megköveteli, hogy e támogatás kérelmezője legkésőbb e kérelemmel egyidejűleg az alapügyben szereplőhöz hasonló igazolást nyújtson be a kifizető hatóságnak, az 1975/2006 rendelet 5., 10. és 11. cikke értelmében a tagállamokat megillető mérlegelési mozgástér körébe tartozik, és hozzájárul az e rendelkezések által követett, az ellenőrzések hatékonyságának biztosítására irányuló célkitűzéshez.

               42

               Ugyanakkor a tagállamok által a mérlegelési mozgásterük keretében hozott intézkedések nem sérthetik az 1698/2005, 1975/2006 és 1122/2009 rendelet rendelkezéseinek hatékony érvényesülését, sem az uniós jog általános elveit, különösen az arányosság (lásd analógia útján: Bonn Fleisch ítélet, C‑1/06, EU:C:2007:396, 40. pont) és a jogbiztonság elvét (lásd analógia útján: Dél‑Zempléni Nektár Leader Nonprofit végzés, C‑24/13, EU:C:2014:40, 31. és 32. pont).

               43

               Először is az alapeljárás felperese írásbeli észrevételeiben azzal érvel, hogy e szabályozás aránytalan, mivel olyan határidőt ír elő, amelynek lejárta esetén semmiféle hiánypótlásra nincs lehetőség, ha a támogatás iránti kérelemhez a határidőn belül nem lehetett csatolni a szóban forgó igazolást.

               44

               E tekintetben rá kell mutatni, hogy ahogyan azt az 1122/2009 rendelet (19) és (28) preambulumbekezdése jelzi, az agrártámogatások terén az uniós jog által követett hatékony igazgatás és ellenőrzés célkitűzésének megvalósításához elengedhetetlen, hogy a tagállamok meghatározzák a támogatás iránti kérelmek és az azokhoz kapcsolódó igazoló dokumentumok benyújtására vonatkozó határidőt.

               45

               Mindazonáltal az 1122/2009 rendelet 23. cikke kifejezetten előírja, hogy a tagállamok által meghatározott határidőn felül további 25 napot kell előírni az e kérelmek és a kapcsolódó igazoló dokumentumok benyújtására vonatkozó eljárásban, az említett kérelmek és dokumentumok késedelmes benyújtásának engedélyezése céljából, az e rendelkezésben előírt szankció alkalmazásának terhe mellett.

               46

               Márpedig a Központi Szerv a Bíróság előtti tárgyaláson megerősítette, hogy a szóban forgó nemzeti szabályozás az 1122/2009 rendelet 23. cikke (1) bekezdésének megfelelően további 25 napos határidőt ír elő a szóban forgó igazolás késedelmes benyújtására, aminek ellenőrzése a kérdést előterjesztő bíróság feladata.

               47

               Másodszor a jogbiztonság elvének a szóban forgó igazoláshoz hasonló dokumentumok benyújtása módjának a 2010. év során történt módosításából eredő, az alapeljárás felperese által felhozott állítólagos megsértésével kapcsolatban emlékeztetni kell arra, hogy ezen elv azt követeli meg, hogy a jogalanyok számára hátrányos következményeket kiváltó szabályozás egyértelmű és pontos legyen, és a jogalanyok annak alkalmazását előre láthassák (Dél‑Zempléni Nektár Leader Nonprofit végzés, C‑24/13, EU:C:2014:40, 32. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).

               48

               A Bíróság már kimondta, hogy valamely magánszemély nem abban bízhat, hogy egyáltalán nem kerül majd sor a jogszabályok módosítására, hanem csak e módosítások végrehajtásának módját kérdőjelezheti meg. E tekintetben a jogbiztonság elve azt követeli meg különösen, hogy a jogalkotó a gazdasági szereplők különleges helyzeteit figyelembe vegye, és adott esetben az új jogszabályok alkalmazását ahhoz igazítsa (Dél‑Zempléni Nektár Leader Nonprofit végzés, C‑24/13, EU:C:2014:40, 33. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).

               49

               A jelen ügyben a kérdést előterjesztő bíróság feladata annak megítélése, hogy az alapügyben szóban forgó új nemzeti szabályozás hatálybalépésének módja lehetővé tette‑e az érintett gazdasági szereplők számára, hogy ésszerű feltételek mellett alkalmazkodjanak annak követelményeihez, és közelebbről azt, hogy az alapeljárás felperese számára lehetővé tette‑e a szóban forgó igazolás igénylését, beszerzését és benyújtását az e módosított nemzeti szabályozásban megszabott határidőn belül.

               50

               E tekintetben a kérdést előterjesztő bíróságnak ellenőriznie kell majd többek között a Központi Szerv azon állítását, miszerint a ritka növényfajtákról szóló igazolás követelménye nem új, valamint azt, hogy az új szabályozás valóban nem írt‑e elő kötelező érvényű határidőt az igazolás hatáskörrel rendelkező hatóságoktól való igénylésére, és adott esetben az értékelése során figyelembe kell vennie e tényezőket.

               51

               A fenti megfontolások összességére tekintettel az első és a második kérdésre azt a választ kell adni, hogy az 1122/2009 rendelet 23. cikkét az 1698/2005 és az 1975/2006 rendelettel összefüggésben úgy kell értelmezni, hogy azzal nem összeegyeztethetetlen, hogy az alapügyben szereplőhöz hasonló nemzeti szabályozás megköveteli, hogy az agrár‑környezetvédelmi támogatás kérelmezője a támogatás iránti kérelemmel egyidejűleg nyújtsa be a kifizető hatóságnak a ritka növényfajtáról szóló igazolást, amely megnyitja számára az e támogatás kifizetéséhez való jogosultságot, feltéve hogy e szabályozás lehetővé teszi az érintett gazdasági szereplők számára, hogy ésszerű feltételek mellett alkalmazkodjanak e szabályozás követelményeihez, aminek ellenőrzése a kérdést előterjesztő bíróságra hárul.

         A harmadik, a negyedik és az ötödik kérdésről

               52

               Harmadik, negyedik és ötödik kérdésével, amelyeket célszerű együttesen vizsgálni, a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra vár választ, hogy az 1122/2009 rendelet 58. cikkének harmadik bekezdését úgy kell‑e értelmezni, hogy az e rendelkezésben előírt szankció alkalmazandó az agrár‑környezetvédelmi támogatás olyan kérelmezőjére, aki elmulaszt csatolni a támogatás iránti kérelméhez valamely olyan dokumentumot, mint amilyen a szóban forgó igazolás.

               53

               Mindenekelőtt hangsúlyozni kell, hogy alapeljárásban részt vevő felek nem értenek egyet azon okokat illetően, amelyek miatt az alapeljárás felperese nem nyújtotta be a szóban forgó igazolást a nemzeti szabályozásban előírt határidőn belül. Az alapeljárás felperese szerint e helyzet vis maior következménye, amely megakadályozta őt abban, hogy elvesse a szóban forgó növényfajtát és időben beszerezze ezen igazolást. A Központi Szerv a maga részéről azzal érvel, hogy az említett igazolást be lehetett volna szerezni e növényfajta elvetése előtt is, és határidőn belül be lehetett volna nyújtani.

               54

               Mindazonáltal az nem vitatott, hogy az alapeljárás felperesének mulasztását az 1122/2009 rendelet 58. cikkének (3) bekezdése alapján szankcionálták, amely cikk a területalapú támogatási rendszerek alapján benyújtott támogatás iránti kérelmek keretében tett túlzott mértékű bejelentések esetén alkalmazott támogatáscsökkentésekre és a támogatás köréből való kizárásokra vonatkozik. Márpedig e tekintetben meg kell állapítani, hogy az alapeljárás felperese terhére rótt mulasztás nem a támogatás iránti kérelemben bejelentett terület nagyságához kapcsolódó kötelezettségvállalásra vonatkozik, hanem a szóban forgó, a támogatásra való jogosultság feltételeinek teljesülését bizonyító igazolás határidőn belüli benyújtásának kötelezettségére.

               55

               Következésképpen meg kell állapítani, hogy e mulasztás nem az 1122/2009 rendelet 58. cikkének hatálya alá tartozik, hanem e rendelet 23. cikke (1) bekezdése második és harmadik albekezdésének hatálya alá, mivel ez utóbbi rendelkezés az ilyen mulasztás esetére sajátos szankciókat ír elő, ahogyan az a jelen ítélet 45. pontjában szerepel.

               56

               Ez utóbbi rendelkezés szövege szerint az említett rendelet 75. cikkében említett vis maior esetek és rendkívüli körülmények kivételével az ilyen dokumentumnak a vonatkozó határidőt követő benyújtása munkanaponként a kért támogatás alapján fizetendő összeg 1%‑os csökkenését eredményezi. Emellett e rendelkezés azt is előírja, hogy amennyiben a késedelem meghaladja a 25 naptári napot, a kérelmet elfogadhatatlannak nyilvánítják.

               57

               Ebből következik, hogy az alapügyben szereplőhöz hasonló helyzetre, melyben a támogatást kérelmező személy sem a támogatás iránti kérelem benyújtására nyitva álló határidőn belül, sem az ilyen kérelem és az ahhoz kapcsolódó dokumentumok késedelmes benyújtására előírt további 25 napos határidőn belül nem nyújtotta be a szóban forgó igazolást, az 1122/2009 rendelet 23. cikke (1) bekezdésének harmadik albekezdése egyedüli szankcióként azt írja elő, hogy a kifizetés iránti kérelmet elfogadhatatlannak kell nyilvánítani.

               58

               Ami azt a kérdést illeti, hogy az alapeljárás felperesének felrótt mulasztás vis maior következménye‑e, aminek alapján ez utóbbi mentesülhet az 1122/2009 rendelet 23. cikke (1) bekezdésének harmadik albekezdésében előírt szankció alól, mivel ténykérdés értékeléséről van szó, a kérdést előterjesztő bíróságnak kell megvizsgálnia, hogy e mulasztás a gazdasági szereplőtől független, rendkívüli és előreláthatatlan körülmények eredménye volt‑e, amelyek következményeit ez utóbbi a legnagyobb gondosság mellett sem tudta volna elkerülni (lásd ebben az értelemben: Parras Medina ítélet, C‑208/01, EU:C:2002:593, 19. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).

               59

               A fenti megfontolásokra tekintettel a harmadik, a negyedik és az ötödik kérdésre azt a választ kell adni, hogy az 1122/2009 rendelet 58. cikkének harmadik bekezdését úgy kell értelmezni, hogy az e rendelkezésben előírt szankció nem alkalmazandó az agrár‑környezetvédelmi támogatás olyan kérelmezőjére, aki elmulaszt csatolni a támogatás iránti kérelméhez valamely olyan dokumentumot, mint amilyen a szóban forgó igazolás. E rendelet 23. cikke (1) bekezdésének harmadik albekezdését úgy kell értelmezni, hogy az ilyen mulasztás főszabály szerint az agrár‑környezetvédelmi támogatás kifizetése iránti kérelem elfogadhatatlanságához vezet.

         A költségekről

               60

               Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.

               A fenti indokok alapján a Bíróság (negyedik tanács) a következőképpen határozott:

                           1)

                           A 73/2009/EK tanácsi rendeletnek a kölcsönös megfeleltetés, a moduláció és az integrált igazgatási és ellenőrzési rendszer tekintetében, az említett rendeletben létrehozott, mezőgazdasági termelők részére meghatározott közvetlen támogatási rendszerek keretében történő végrehajtására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról, valamint az 1234/2007/EK tanácsi rendeletnek a kölcsönös megfeleltetés tekintetében, a borágazatban meghatározott támogatási rendszer keretében történő végrehajtására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló, 2009. november 30‑i 1122/2009/EK bizottsági rendelet 23. cikkét a 2009. május 25‑i 473/2009/EK tanácsi rendelettel módosított, az Európai Mezőgazdasági Vidékfejlesztési Alapból (EMVA) nyújtandó vidékfejlesztési támogatásról szóló, 2005. szeptember 20‑i 1698/2005/EK tanácsi rendelettel és a 2009. június 9‑i 484/2009/EK bizottsági rendelettel módosított, a vidékfejlesztési támogatási intézkedésekre vonatkozó ellenőrzési eljárások, valamint a kölcsönös megfeleltetés végrehajtása tekintetében az 1698/2005 rendelet végrehajtására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló, 2006. december 7‑i 1975/2006/EK bizottsági rendelettel összefüggésben úgy kell értelmezni, hogy azzal nem összeegyeztethetetlen, hogy az alapügyben szereplőhöz hasonló nemzeti szabályozás megköveteli, hogy az agrár‑környezetvédelmi támogatás kérelmezője a támogatás iránti kérelemmel egyidejűleg nyújtsa be a kifizető hatóságnak a ritka növényfajtáról szóló igazolást, amely megnyitja számára az e támogatás kifizetéséhez való jogosultságot, feltéve hogy e szabályozás lehetővé teszi az érintett gazdasági szereplők számára, hogy ésszerű feltételek mellett alkalmazkodjanak e szabályozás követelményeihez, aminek ellenőrzése a kérdést előterjesztő bíróságra hárul.

                           2)

                           Az 1122/2009 rendelet 58. cikkének harmadik bekezdését úgy kell értelmezni, hogy az e rendelkezésben előírt szankció nem alkalmazandó az agrár‑környezetvédelmi támogatás olyan kérelmezőjére, aki elmulaszt csatolni a támogatás iránti kérelméhez valamely olyan dokumentumot, mint amilyen a szóban forgó igazolás, amely megnyitja számára az e támogatás kifizetéséhez való jogosultságot. E rendelet 23. cikke (1) bekezdésének harmadik albekezdését úgy kell értelmezni, hogy az ilyen mulasztás főszabály szerint az agrár‑környezetvédelmi támogatás kifizetése iránti kérelem elfogadhatatlanságához vezet.

                     Aláírások

            (
            *
         )   Az eljárás nyelve: magyar.


title: A Bíróság (nagytanács) 2005. március 15-i ítélete.#Dany Bidar kérelmére: The Queen kontra London Borough of Ealing és Secretary of State for Education and Skills.#Előzetes döntéshozatal iránti kérelem: High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court) - Egyesült Királyság.#Uniós polgárság - EK 12. és EK 18. cikkei - Támogatott kölcsön formájában nyújtott hallgatói támogatás - Rendelkezés, amely ilyen kölcsön odaítélését a tagállam területén letelepedett diákokra korlátozza.#C-209/03. sz. ügy.

text:
      C‑209/03. sz. ügy
      Dany Bidar kérelmére The Queen
      kontra
      London Borough of Ealing és Secretary of State for Education and Skills
      (a High Court of Justice [England & Wales], Queen’s Bench Division [Administrative Court] [Egyesült Királyság] által benyújtott
         előzetes döntéshozatal iránti kérelem)

      „Uniós polgárság – EK 12. és EK 18. cikk – Diákok részére támogatott hitel formájában nyújtott támogatás – Ilyen hitel nyújtását a tagállam területén letelepedett diákokra korlátozó rendelkezés”
      L. A. Geelhoed főtanácsnok indítványa, az ismertetés napja: 2004. november 11.
      A Bíróság ítélete (nagytanács), 2005. március 15.
      Az ítélet összefoglalása
      1.     EK-Szerződés – Hatály az állampolgárság alapján történő bármely hátrányos megkülönböztetés tilalmának alkalmazásában – A diákoknak
            a megélhetési költségeik fedezéséhez nyújtott támogatás – Bennfoglaltság – Ilyen támogatás nyújtását a tagállam területén
            letelepedett diákok számára fenntartó nemzeti szabályozás – Más tagállam állampolgárságával rendelkező diákok számára annak
            lehetetlensége, hogy letelepedett jogállásúnak tekintsék őket – Megengedhetetlenség
      (EK 12. cikk)
      2.     Előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések – Értelmezés – Az értelmező ítéletek időbeli hatálya – Visszaható hatály
            – A Bíróság általi korlátozás – Feltételek – Az ítéletből eredő pénzügyi következmények jelentősége az érintett tagállam számára
            – Nem döntő szempont
      (EK 234. cikk)
      1.     A fogadó tagállamban jogszerűen tartózkodó diákoknak a megélhetési költségeik fedezése céljából akár támogatott hitel, akár
         ösztöndíj formájában nyújtott támogatás – az EK 12. cikk első bekezdésében foglalt hátrányos megkülönböztetés tilalmának alkalmazásában
         – a Szerződés hatálya alá tartozik.

      E rendelkezést úgy kell értelmezni, hogy ezzel ellentétes az olyan nemzeti szabályozás, amelyik csak olyan diákoknak biztosítja
         az ilyen támogatásra való jogosultságot, akik a fogadó tagállamban letelepedtek, ugyanakkor kizárja, hogy valamely másik tagállam
         állampolgára diákként megszerezhesse a letelepedett személy jogállást, még akkor is, ha ezen állampolgár jogszerűen tartózkodik
         a fogadó államban, és középfokú tanulmányainak jelentős részét ott végezte, következésképpen valós kapcsolatot alakított ki
         ezen állam társadalmával.

      Az kétségkívül jogos, hogy a tagállam csak azoknak a diákoknak nyújt ilyen támogatást, akik bizonyították, hogy bizonyos fokig
         beilleszkedtek az adott állam társadalmába. Azt azonban nem kívánhatja meg az érintett diákoktól, hogy a tagállam munkaerőpiacával
         is kapcsolatot alakítsanak ki. Ugyanakkor annak megállapításával, hogy a szóban forgó diák valamely meghatározott időszak
         folyamán a fogadó tagállamban tartózkodott, a beilleszkedés bizonyos foka bizonyítottnak tekinthető.

      Az említett szabályozás azonban azáltal, hogy más tagállamok állampolgárai számára kizárja annak lehetőséget, hogy diákként
         megszerezhessék a letelepedett személy jogállását, lehetetlenné teszi számukra – valós beilleszkedésük fokától függetlenül
         –, hogy támogatásra jogosultak lehessenek, következésképpen megakadályozza őket abban, hogy tanulmányaikat ugyanolyan feltételek
         mellett folytathassák, mint az adott állam ugyanilyen helyzetben lévő állampolgárai.

      (vö. 48., 57–59., 61–63. pont és a rendelkező rész 1–2. pontja)
      2.     A közösségi jog valamely rendelkezésének a Bíróság által adott értelmezése arra szorítkozik, hogy megvilágítsa és pontosan
         meghatározza e rendelkezés értelmét és hatályát, ahogyan e rendelkezést hatályba lépésétől fogva érteni és alkalmazni kellett
         volna. Ebből következően az így értelmezett rendelkezést a bíróságoknak az értelmezés iránti kérelem tárgyában hozott ítéletet
         megelőzően létrejött és fennálló jogviszonyok tekintetében is alkalmazniuk lehet és kell, ha az említett rendelkezés alkalmazására
         vonatkozó kereset illetékes bíróságokhoz történő benyújtásának feltételei egyébként fennállnak. A Bíróság csak kivételes esetben
         teheti meg, hogy a közösségi jogrendben bennrejlő jogbiztonság általános elvének alkalmazásával korlátozza az érdekelt személyek
         azon lehetőségét, hogy a jóhiszeműen létrehozott jogviszonyok vitatása céljából hivatkozzanak az így értelmezett rendelkezésre.
         A valamely tagállam számára az előzetes döntéshozatal tárgyában hozott ítéletből esetlegesen származó pénzügyi következmények
         önmagukban nem igazolják az adott ítélet időbeli hatályának korlátozását.

      (vö. 66–68. pont és a rendelkező rész 3. pontja)
A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (nagytanács)
      2005. március 15.(*)

      „Uniós polgárság – EK 12. és EK 18. cikk – Diákok részére támogatott hitel formájában nyújtott támogatás – Ilyen hitel nyújtását a tagállam területén letelepedett diákokra korlátozó rendelkezés”
      A C‑209/03. sz. ügyben,
      az EK 234. cikk alapján benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában, amelyet a High Court of Justice (England & Wales),
         Queen’s Bench Division (Administrative Court) (Egyesült Királyság) a Bírósághoz 2003. május 15‑én érkezett 2003.  február
         12‑ i határozatával terjesztett elő az előtte

      Dany D. Bidar  kérelmére:

      The Queen
      és
      a London Borough of Ealing,
      valamint
      a Secretary of State for Education and Skills
      között folyamatban lévő eljárásban,
      A BÍRÓSÁG (nagytanács),
      tagjai: V. Skouris elnök, P. Jann, C. W. A. Timmermans, A. Rosas, K. Lenaerts (előadó) és A. Borg Barthet tanácselnökök, J.‑P. Puissochet,
         R. Schintgen, N. Colneric, M. Ilešič, J. Malenovský, J. Klučka és U. Lõhmus bírák,

      főtanácsnok: L. A. Geelhoed,
      hivatalvezető: H. von Holstein hivatalvezető-helyettes,
      tekintettel az írásbeli eljárásra és a 2004. szeptember 28‑i tárgyalásra,
      figyelembe véve a következők által előterjesztett észrevételeket:
      –       D. Bidar képviseletében R. Scannell és M. Soorjoo barristerek, valamint J. Luqmani solicitor,
      –       az Egyesült Királyság Kormánya képviseletében R. Caudwell, meghatalmazotti minőségben, segítői: E. Sharpston, QC és C. Lewis
         barrister,

      –       a dán kormány képviseletében J. Molde, meghatalmazotti minőségben,
      –       a német kormány képviseletében C.‑D. Quassowski és A. Tiemann, meghatalmazotti minőségben,
      –       a francia kormány képviseletében G. de Bergues és C. Bergeot‑Nunes, meghatalmazotti minőségben,
      –       a holland kormány képviseletében C. M. Wissels és H. G. Sevenster, meghatalmazotti minőségben,
      –       az osztrák kormány képviseletében E. Riedl, meghatalmazotti minőségben,
      –       a finn kormány képviseletében T. Pynnä, meghatalmazotti minőségben,
      –       az Európai Közösségek Bizottsága képviseletében N. Yerrell és M. Condou, meghatalmazotti minőségben,
      a főtanácsnok indítványának a 2004. november 11‑i tárgyaláson történt meghallgatását követően,
      meghozta a következő
      Ítéletet
      1       Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgya az EK 12. cikk első bekezdésének, valamint az EK 18. cikk értelmezésére irányul.
      2       Ezt a kérelmet a D. Bidar és a London Borough of Ealing, valamint a Secretary of State for Education and Skills (oktatási
         és szakképzési minisztérium) között folyamatban levő jogvita keretén belül terjesztették elő, miután D. Bidarnak a megélhetési
         költségek fedezésére nyújtott diákhitel iránti kérelme elutasításra került.

       A jogszabályi háttér
       Közösségi szabályozás
      3       Az EK-Szerződés 12. cikkének első bekezdése így rendelkezik:
      „E szerződés alkalmazási körében és az abban foglalt különös rendelkezések sérelme nélkül, tilos az állampolgárság alapján
         történő bármely hátrányos megkülönböztetés.”

      4       Az EK 18. cikk (1) bekezdésének értelmében:
      „Az e szerződésben és a végrehajtására hozott intézkedésekben megállapított korlátozásokkal és feltételekkel minden uniós
         polgárnak joga van a tagállamok területén való szabad mozgáshoz és tartózkodáshoz.”

      5       Az EK 149. cikk így rendelkezik:
      „1.      A Közösség a tagállamok közötti együttműködés ösztönzésével és szükség esetén tevékenységük támogatásával és kiegészítésével
         hozzájárul a minőségi oktatás fejlesztéséhez, ugyanakkor teljes mértékben tiszteletben tartja a tagállamoknak az oktatás tartalmára
         és szervezeti felépítésére vonatkozó hatáskörét, valamint kulturális és nyelvi sokszínűségét.”

      2.      A Közösség fellépésének célja:
      –       az európai dimenzió fejlesztése az oktatásban, különösen a tagállamok nyelveinek oktatása és terjesztése útján;
      –       a diákok és a tanárok mobilitásának ösztönzése, többek között az oklevelek és résztanulmányok tanulmányi célú elismerésének
         ösztönzésével;

      –       az oktatási intézmények közötti együttműködés előmozdítása;
      –       a tagállamok oktatási rendszereit egyaránt érintő kérdésekre vonatkozó információ- és tapasztalatcsere fejlesztése;
      –       a fiatalok és a szociálpedagógusok csereprogramjainak ösztönzése;
      –       a távoktatás fejlesztésének ösztönzése.
      […]
      4.      Annak érdekében, hogy hozzájáruljon az e cikkben említett célkitűzések eléréséhez, a Tanács:
      –       a 251. cikkben megállapított eljárásnak megfelelően, a Gazdasági és Szociális Bizottsággal és a Régiók Bizottságával folytatott
         konzultációt követően ösztönző intézkedéseket fogad el, kizárva azonban a tagállamok törvényi, rendeleti és közigazgatási
         rendelkezéseinek bármilyen összehangolását;

      –       a Bizottság javaslata alapján, minősített többséggel ajánlásokat fogad el.”
      6       A tartózkodási jogról szóló, 1990. június 28‑i 90/364/EGK tanácsi irányelv (HL L 180., 26. o.; magyar nyelvű különkiadás 20. fejezet,
         1. kötet, 3. o.) 1. cikkének (1) bekezdése előírja, hogy a tagállamok tartózkodási jogot biztosítanak a tagállamok olyan állampolgárainak,
         akik számára a közösségi jog más rendelkezései nem biztosítják ezt a jogot, továbbá családtagjaiknak, azzal a feltétellel,
         hogy ők és családtagjaik teljes körű egészségbiztosítással rendelkeznek a fogadó államban, továbbá elegendő anyagi fedezettel
         rendelkeznek ahhoz, hogy elkerüljék, hogy tartózkodási idejük alatt az adott állam szociális biztonsági rendszerének terhet
         jelentsenek.

      7       Ugyanezen irányelv 3. cikke értelmében a tartózkodási jog addig gyakorolható, amíg a jogosultak eleget tesznek az 1. cikkben
         megállapított feltételeknek.

      8       A diákok tartózkodási jogáról szóló, 1993. október 29‑i 93/96/EGK tanácsi irányelv (HL L 317., 59. o.; magyar nyelvű különkiadás
         6. fejezet, 2. kötet, 250. o.) hetedik preambulumbekezdése értelmében:

      „[...] a közösségi jog jelenlegi álláspontja szerint a diákoknak nyújtott támogatás, amint az a Bíróság ítélkezési gyakorlatából
         kitűnik, nem tartozik a[z EGK-] Szerződés hatálya alá, annak 7. cikke [később az EK-Szerződés 6. cikke, jelenleg, módosítást
         követően EK 12. cikk] értelmében”.

      9       Ezen irányelv 1. cikkében a következőket írja elő:
      „A tartózkodási jog gyakorlásának megkönnyítését szolgáló feltételek rögzítése és annak érdekében, hogy a szakképzésben való
         részvétel jogát megkülönböztetés-mentesen biztosítani lehessen egy tagállam azon állampolgára számára, aki felvételt nyert
         egy másik tagállamban folyó szakképzésbe, a tagállamok kötelesek elismerni azon diák, továbbá házastársa és eltartott gyermekeik
         tartózkodási jogát, aki(k) a közösségi jog egyéb rendelkezései szerint nem élvezi(k) ezt a jogot, amennyiben a diák nyilatkozattal
         vagy más, a diák által választható, de azzal legalább egyenértékű alternatív módon az illetékes nemzeti hatóságokat biztosítja
         arról, hogy kielégítő anyagi fedezettel rendelkezik ahhoz, hogy ne váljanak teherré a fogadó tagállam szociális támogatási
         rendszere számára tartózkodási idejük alatt, feltéve, hogy a diák beiratkozott valamely elismert oktatási intézménybe, azzal
         az elsődleges céllal, hogy ott szakképzésben vegyen részt, továbbá [feltéve], hogy a fogadó tagállamban teljes körű egészségbiztosítással
         rendelkezik.”

      10     Az irányelv 3. cikke így rendelkezik:
      „Az irányelv a tartózkodási jogot élvező diákok számára nem teremt jogosultságot a fogadó tagállam részéről nyújtandó szociális
         ösztöndíjra.”

      11     A 90/364 és a 93/96 irányelvet 2006. április 30‑i hatállyal hatályon kívül helyezik, az Unió polgárainak és családtagjaiknak
         a tagállamok területén történő szabad mozgáshoz és tartózkodáshoz való jogáról szóló 2004. április 29‑i 2004/38/EK európai
         parlamenti és tanácsi irányelvvel (HL L 229., 35. o.; magyar nyelvű különkiadás 5. fejezet, 5. kötet, 46. o.) amelyet a tagállamoknak
         – a 40. cikk értelmében – 2006. április 30‑ig kell átültetniük.

       A nemzeti szabályozás
      12     Az Education (Student Support) Regulations 2001 (2001. évi oktatási [diáktámogatásról szóló] rendeletek, a továbbbiakban:
         Student Support Regulations) értelmében Angliában és Walesben a diákoknak a megélhetési költségeik fedezése céljából nyújtott
         pénzügyi támogatásokat főként hitelek formájában biztosítják.

      13     A Student Support Regulations értelmében a hitelhez jutó diákok a hitel összegének legfeljebb 75%‑t kapják kézhez, míg a fennmaradó
         25% a diák, illetve a diák szülei vagy élettársa anyagi helyzetének függvényében kerül odaítélésre. A hitel kamatát az inflációs
         rátára tekintettel állapítják meg, következésképpen az alacsonyabb a kereskedelmi hitelek kamatainál. A diáknak tanulmányai
         befejeztével vissza kell fizetnie a hitelt, abban az esetben, ha jövedelme meghaladja a 10 000 GBP‑t. Ez esetben minden évben
         a fizetése 10 000 GBP feletti részének 9%‑t kell megfizetnie egészen addig, míg a teljes kölcsönt vissza nem térítette.

      14     A Student Support Regulations 4. cikke értelmében egy személy szakképzést nyújtó tanfolyam esetén is részesülhet diákhitelben,
         amennyiben helyzete megfelel a Student Support Regulations 1. sz. mellékletében (Schedule 1) említett esetek valamelyikének.

      15     Ezen melléklet (1) bekezdésének értelmében egy személy akkor részesülhet diákhitelben, ha az Immigration Act 1971 (1971. évi
         bevándorlási törvény) értelmében az Egyesült Királyságban letelepedett, valamint eleget tesz az ugyanezen melléklet 8. pontjában
         meghatározott követelményeknek, nevezetesen:

      a)      a képzés első tanévének első napján Angliában vagy Walesben lakóhellyel rendelkezik;
      b)      e napot megelőzően három éven át az Egyesült Királyság vagy a Brit-szigetek területén lakóhellyel rendelkezett;
      c)      ezen hároméves időszak alatt az Egyesült Királyságban vagy a Brit-szigeteken történő tartózkodás célja egészében vagy főként
         nem a valamilyen nappali oktatásban való részvétel volt.

      16     Ami a munkavállalók Közösségen belüli szabad mozgásáról szóló, 1968 október 15‑i 1612/68/EGK tanácsi rendeletet (HL L 257.,
         2. o.; magyar nyelvű különkiadás 5. fejezet, 1. kötet, 15. o.) illeti, a Student Support Regulations 1. sz. mellékletének
         (4)–(6) bekezdése a bevándorló munkavállalóktól és családtagjaiktól nem kívánja meg az Egyesült Királyságban való letelepedést,
         és a diákhitelre való jogosultságukat a tartózkodási feltételektől teszi függővé, azon megfontolásból, hogy az említett melléklet
         (8) bekezdésének b) pontjában szereplő, a szokásos tartózkodási helyre vonatkozó kívánalmat az Európai Gazdasági Térségben
         történő tartózkodásuknál fogva kielégítik.

      17     Az Immigration Act 1971 értelmében egy személy akkor tekinthető az Egyesült Királyságban letelepedettnek, ha szokásos tartózkodási
         helye ott van, és tartózkodás ideje semmilyen módon nincs korlátozva.

      18     Ugyanakkor az ügy irataiból kiderül, hogy a brit jogszabályok értelmében a valamely másik tagállam állampolgára – mint diák
         – az Egyesült Királyságban nem szerezheti meg a „letelepedett” jogállást.

      19     A tandíjakkal kapcsolatban a Student Support Regulations azonos feltételek alapján megállapított pénzügyi támogatást ír elő
         az Egyesült Királyság, valamint a többi tagállam állampolgárai számára.

       Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
      20     1998 augusztusában D. Bidar, aki francia állampolgár, belépett az Egyesült Királyság területére, ahová orvosi kezelésre szoruló
         édesanyját kísérte. Mint ismeretes, az Egyesült Királyságban a felperes nagymamájánál lakott annak eltartottjaként, és ott
         folytatta majd fejezte be középiskolai tanulmányait, anélkül, hogy bármikor is szociális segélyt igényelt volna.

      21     2001 szeptemberében megkezdte közgazdasági tanulmányait a University College Londonon.
      22     Noha D. Bidar tandíja fedezésének jogcímén támogatásban részesült, a megélhetési költségekhez diákhitel formájában nyújtandó
         pénzügyi támogatás iránti kérelmét elutasították azzal az indokkal, hogy nem telepedett le az Egyesült Királyságban.

      23     Az elutasító határozat ellen benyújtott keresetében a felperes lényegében azt állítja, hogy a Student Support Regulations
         amikor a diákhitel tagállami állampolgár részére történő juttatását ahhoz a feltételhez köti, hogy a diák az Egyesült Királyságban
         letelepedett legyen, az EK 12. cikk által tiltott, állampolgárság alapján történő hátrányos megkülönböztetést valósít meg.
         A felperes másodlagosan arra hivatkozik, hogy ha elismernénk is, hogy az ösztöndíjak nyújtása nem tartozik az EK-Szerződés
         alkalmazási körébe, ez nem vonatkozik a támogatott hitel formájában nyújtott támogatás iránti kérelemre.

      24     Ezzel szemben a Secretary of State for Education and Skills – a Student Support Regulations elfogadásáért felelős hatóság
         – arra hivatkozik, hogy egy, a megélhetési költségek fedezését szolgáló, akár ösztöndíj, akár kölcsön formájában nyújtott
         támogatás nyújtása nem tartozik az EK 12. cikk hatálya alá, ahogyan azt a Bíróság a 39/86. sz. Lair-ügyben 1988. június 21‑én
         hozott ítéletében (EBHT 1988., 3161. o.) és a 197/86. sz. Brown-ügyben ugyanaznap hozott ítéletében (EBHT 1988., 3205. o.)
         elismerte. Hiszen még ha az ilyesfajta támogatás az EK-Szerződés hatálya alá tartozna is, e támogatás nyújtásának feltételei
         biztosítják a támogatás kedvezményezettje és a finanszírozó állam közötti közvetlen kapcsolat meglétét.

      25     A kérdést előterjesztő bíróság felhívja a figyelmet arra, hogy a diákhitelek az alacsony kamatlábak és a visszafizetéssel
         kapcsolatban esetlegesen felmerülő nehézségek következtében költséget jelentenek az állam számára, és ez a költség a Secretary
         of State for Education and Skills becslése szerint a hitelek összegének kb. 50%‑át teszi ki. A 2000/2001‑es tanév folyamán
         egy diáknak átlagosan 3155 GBP hitelt nyújtottak. Ha az Európai Unió mind a 41 713 polgára, aki e tanévben Angliában vagy
         Walesben végezte tanulmányait – anélkül, hogy ott letelepedett volna – részesült volna ilyen hallgatói kölcsönben, ez feltételezhetően
         66 millió GBP költséget rótt volna az államra.

      26     A kérdést előterjesztő bíróság álláspontja szerint az alapügy felperesére nem vonatkoznak az 1612/68 rendelet rendelkezései,
         és a 93/96 irányelv alapján nem érvényesíthet semmiféle jogot diákhitelre.

      27     A High Court of Justice (England & Wales), Queen’Bench Division (Administrative Court) ilyen körülmények között felfüggesztette
         az eljárást, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjesztette a Bíróság elé:

      „1)      Az Európai Közösségek Bíróságának a Lair-ügyben, illetve a Brown-ügyben 1988. június 21‑én hozott ítéleteit [hivatkozás fent],
         valamint az Európai Unió jogában bekövetkezett fejleményeket tekintve, ideértve az EK 18. cikk elfogadását és az Európai Unió
         hatáskörének az oktatás területén bekövetkezett fejlődését, az egyetemi tanulmányokat folytató diákok megélhetési költségeihez
         a) támogatott hitelek vagy b) ösztöndíjak formájában nyújtott támogatás még mindig kívül esik‑e az EK-Szerződés alkalmazási
         körén, az EK 12. cikk és az állampolgárság alapján történő hátrányos megkülönböztetés tilalma alkalmazásában?

      2)      Ha az első kérdés bármelyik részére adott válasz nemleges, és a diákok megélhetési költségeihez ösztöndíj vagy hitel formájában
         nyújtott támogatás az EK 12. cikk hatálya alá esik, milyen kritériumokat kell a nemzeti bíróságnak alkalmaznia annak megállapítása
         során, hogy a támogatásra való jogosultság feltételei objektíven igazolható, az állampolgárságtól független megfontolásokon
         alapulnak‑e?

      3)      Ha az első kérdés bármelyik részére adott válasz nemleges, lehet‑e az EK 12. cikkre hivatkozni annak érdekében, hogy a Bíróságnak
         a jelen ügyben meghozandó ítélete előtti időponttól kezdődő, megélhetési költségekhez nyújtott támogatást igényeljenek, és
         ha igen, kivételt kell‑e tenni azok esetében, akik ezen időpont előtt kezdeményeztek bírósági eljárást?

       Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
       Az első kérdésről
      28     Első kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra keresi a választ, hogy a közösségi jog jelen állása szerint
         a felsőfokú tanulmányokat folytató diákoknak a megélhetési költségeik fedezése céljából támogatott hitel vagy ösztöndíj formájában
         nyújtott támogatás a Szerződés, különösen az EK 12. cikk első bekezdése hatályán kívül esik‑e.

      29     Az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból kiderül, hogy az alapügy felperese nem tartozik a 1612/68 rendelet személyi
         hatálya alá.

      30     Ebben a vonatkozásban a kérdést előterjesztő bíróság arra keresi a választ, hogy a diákoknak a megélhetési költségeik fedezésére
         nyújtott támogatások az EK‑Szerződés alkalmazási körébe tartoznak‑e az EK 12. cikk első bekezdése alapján, amely értelmében
         a Szerződés alkalmazási körében és az abban foglalt különös rendelkezések sérelme nélkül ezen a területen az állampolgárság
         alapján történő bármely hátrányos megkülönböztetés tilos.

      31     Az EK-Szerződés EK 12. cikk szerinti alkalmazási körének vizsgálatához ezt a cikket együttesen kell olvasni az EK-Szerződés
         uniós állampolgárságról szóló rendelkezéseivel. Hiszen az uniós állampolgárság jogállásának az a rendeltetése, hogy a tagállamok
         állampolgárainak alapvető jogállásául szolgáljon, lehetővé téve az azonos helyzetben lévők számára, hogy állampolgárságuktól
         függetlenül és az e tekintetben kifejezetten előírt kivételek sérelme nélkül ugyanabban a jogi bánásmódban részesüljenek (lásd
         a C‑184/99. sz. Grzelczyk-ügyben 2001. szeptember 20‑án hozott ítélet [EBHT 2001., I‑6193. o.] 30. és 31. pontját, valamint
         a C‑148/02. sz. Garcia Avello-ügyben 2003. október 2‑án hozott ítélet [EBHT 2003., I‑11613. o.] 22. és 23. pontját).

      32     Az állandó ítélkezési gyakorlat értelmében a fogadó tagállam területén jogszerűen tartózkodó uniós állampolgár hivatkozhat
         az EK 12. cikkre minden olyan helyzetben, amely a közösségi jog ratione materiae alkalmazási körébe tartozik (lásd a Bíróság C‑85/96. sz. Martínez Sala-ügyben 1998. május 12‑én hozott ítéletének [EBHT 1998.,
         I‑2691. o.] 63. pontját, valamint a Grzelczyk-ügyben hozott ítélet [hivatkozás fent] 32. pontját).

      33     Az ilyen helyzetek közé tartoznak különösen a Szerződés által biztosított alapvető szabadságjogok gyakorlására vonatkozó és
         az EK 18. cikkben biztosított, a tagállamok területén történő szabad mozgás és tartózkodás gyakorlásához kapcsolódó helyzetek
         (lásd a Bíróság C‑274/96. sz., Bickel és Franz ügyben 1998. november 24‑én hozott ítéletének [EBHT 1998., I‑7637. o.] 15.
         és 16. pontját, valamint a Grzelczyk-ügyben hozott ítélet [hivatkozás fent] 33. pontját és a Garcia Avello-ügyben hozott ítélet
         [hivatkozás fent] 24. pontját).

      34     A Szerződés szövegében semmi sem utal arra, hogy az uniós állampolgár diákok, mikor átköltöznek valamely másik tagállamba,
         hogy ott folytassák tanulmányaikat, elveszítenék a Szerződés által az uniós polgárok számára biztosított jogaikat (lásd a
         Grzelczyk-ügyben hozott ítélet [hivatkozás fent] 35. pontját).

      35     Ahogyan az a C‑224/98. sz. D’Hoop-ügyben 2002. július 11‑én hozott ítélet (EBHT 2002., I‑6191. o.) 29–34. pontjából is kitűnik,
         az a tagállami állampolgár, aki másik tagállamba költözik, ahol középfokú tanulmányokat folytat, az EK 18. cikk által biztosított
         szabad mozgáshoz való jogát gyakorolja.

      36     Fontos kifejteni továbbá, hogy az a tagállami állampolgárt, aki – az alapügy felpereséhez hasonlóan – másik tagállamban lakik,
         ahol középfokú tanulmányokat folytat, majd azokat befejezi, anélkül, hogy felrónák neki, hogy nem rendelkezik elégséges anyagi
         fedezettel vagy egészségbiztosítással, az EK 18. cikk, valamint a 90/364 irányelv alapján tartózkodási jog illeti meg.

      37     A szociális segély nyújtásával kapcsolatban a Bíróság a C‑456/02. sz. Trojani-ügyben 2004. szeptember 7‑én hozott ítéletének
         (EBHT 2004., I‑7595. o.) 43. pontjában kimondta, hogy egy gazdaságilag inaktív uniós állampolgár hivatkozhat az EK 12. cikk
         első bekezdésére, amennyiben meghatározott ideig jogszerűen tartózkodik a fogadó tagállam területén, vagy tartózkodási engedéllyel
         rendelkezik.

      38     Igaz, hogy a Bíróság a Lair-ügyben, illetve a Brown-ügyben hozott ítéletében (hivatkozás a 15., illetve a 18. pontban) kimondta,
         hogy „a közösségi jog fejlődésének jelen szakaszában a diákoknak a megélhetéshez vagy oktatáshoz nyújtott támogatás alapvetően
         nem tartozik az EGK-Szerződés alkalmazási körébe, annak 7. cikke (később az EK-Szerződés 6. cikke, jelenleg, módosítást követően
         EK 12. cikk) értelmében”. Ezekben az ítéletekben a Bíróság azon az állásponton volt, hogy az ilyen támogatás egyrészt az oktatáspolitika
         része, amely nem tartozik a közösségi intézmények hatáskörébe, másrészt a szociálpolitika része, amely annyiban tartozik a
         tagállamok hatáskörébe, amennyiben az EGK-Szerződés nem tartalmaz rá nézve különös rendelkezéseket.

      39     Ugyanakkor a Lair-, illetve a Brown-ügyben hozott ítéletek [hivatkozások fent] kihirdetése óta az Európai Unióról szóló szerződés
         bevezette az EK-Szerződésbe az uniós állampolgárságot, és harmadik részének VIII. (jelenlegi XI.) címének 3. fejezetét éppen
         az oktatásnak és a szakképzésnek szenteli (lásd a Grzelczyk-ügyben hozott ítélet [hivatkozás fent] 35. pontját).

      40     Így az EK 149. cikk (1) bekezdése a Közösség feladatául jelöli ki, hogy a tagállamok közötti együttműködés ösztönzésével és
         szükség esetén tevékenységük támogatásával és kiegészítésével hozzájáruljon a minőségi oktatás fejlesztéséhez, ugyanakkor
         teljes mértékben tiszteletben tartsa a tagállamoknak az oktatás tartalmára és szervezeti felépítésre vonatkozó hatáskörét,
         valamint kulturális és nyelvi sokszínűségét.

      41     Ugyanezen cikk (2) és (4) bekezdésének értelmében a Tanács ösztönző lépéseket tehet – a tagállamok törvényi, rendeleti és
         közigazgatási rendelkezéseinek összehangolásának kivételével –, valamint ajánlásokat fogadhat el a diákok és tanárok mobilitásának
         ösztönzése érdekében (lásd a D’Hoop-ügyben hozott ítélet [hivatkozás fent] 32. pontját).

      42     Ezen – a Lair-, illetve a Brown-ügyben hozott ítéletek kihirdetését követően felmerült – tényezők fényében meg kell állapítani,
         hogy a valamely másik tagállamban jogszerűen tartózkodó uniós állampolgár jogi helyzete – a diákoknak megélhetési költségeik
         fedezése céljából támogatott hitel vagy ösztöndíj formájában nyújtott támogatás odaítélése vonatkozásában – az EK 12. cikk
         első bekezdésének hatálya alá tartozik.

      43     A közösségi jog ilyen fejlődése megerősítést nyer a 2004/38 irányelv 24. cikkében is, amelynek (1) bekezdése kimondja, hogy
         az ezen irányelv alapján „a Szerződés alkalmazási körébe tartozó területeken” a fogadó tagállam területén tartózkodó valamennyi
         uniós polgárt a fogadó tagállam állampolgáraival egyenlő bánásmód illeti meg. Mivel e cikk (2) bekezdésében a közösségi jogalkotó
         pontosítja az (1) bekezdés tartalmát, úgy rendelkezve, hogy a munkavállalókon, önálló vállalkozókon, e jogállásukat megtartó
         személyeken és családtagjaikon kívüli személyeknek a tagállam nem köteles a huzamos tartózkodási jog megszerzését megelőzően
         tanulmányi ösztöndíj vagy kölcsön formájában szociális segítséget nyújtania tanulmányok folytatásához, beleértve a szakképzést,
         úgy vélhetjük, hogy ezen támogatások nyújtása olyan terület, amely jelenleg a Szerződés alkalmazási körébe tartozik.

      44     Ezt az értelmezést nem kérdőjelezi meg az észrevételt előterjesztő kormányoknak, valamint a Bizottságnak az EK 18. cikkben
         foglalt korlátozásokra és feltételekre vonatkozó érve. E kormányok, valamint a Bizottság bemutatják, hogy ha az uniós polgárság
         jogállása lehetővé teszi is a tagállami állampolgárok számára, hogy az EK 12. cikk első bekezdésére hivatkozzanak, amikor
         élnek a tagállamok területén való szabad mozgás, illetve tartózkodás szabadságával, helyzetük az EK 12. cikk értelmében csakis
         az EK 18. cikk (1) bekezdésének megfelelően, a Szerződés, valamint az azt végrehajtó rendelkezésekben, köztük a 93/96 irányelvben
         meghatározott korlátozásokkal és feltételekkel tartozik a Szerződés hatálya alá. Mivel ezen irányelv 3. cikke kizárja, hogy
         szociális ösztöndíjat nyújtsanak a tartózkodási joggal rendelkező diákok számára, ez utóbbiak továbbra is a Szerződés hatályán
         kívül esnek.

      45     Ennek vonatkozásában ténylegesen meg kell állapítani, hogy azok a diákok, akik felsőfokú tanulmányaik megkezdése vagy folytatása
         céljából valamely másik tagállamba mennek, és akik e célból, a 93/96 irányelv értelmében tartózkodási joggal rendelkeznek,
         nem alapozhatnak megélhetési támogatás kifizetése iránti jogosultságot erre az irányelvre.

      46     Ugyanakkor a 93/96 irányelv 3. cikke nem akadályozza azt, hogy egy tagállami állampolgár, aki az EK 18. cikk és a 90/364 irányelv
         értelmében jogszerűen tartózkodik valamely másik tagállam területén, ahol felsőfokú tanulmányokat szándékozik kezdeni vagy
         folytatni, tartózkodása időtartama alatt az EK 12. cikk első bekezdésében kimondott egyenlő bánásmód elvére hivatkozzék.

      47     Az alapügyhöz hasonló körülmények között, amikor a támogatást igénylő személy tartózkodási joga nem kérdéses, egyébként sem
         bír relevanciával az észrevételt előterjesztő egyes kormányok azon állítása, miszerint a közösségi jog lehetővé teszi a tagállamok
         számára, hogy megállapítsák, hogy egy másik tagállam szociális támogatást igénylő állampolgára már nem felel meg a tartózkodási
         jog megszerzéséhez szükséges feltételeknek, és adott esetben – a közösségi jog által e tekintetben meghatározott korlátok
         tiszteletbetartása mellett – intézkedéseket foganatosítsanak az állampolgár kiutasítására (lásd a Grzelczyk-ügyben hozott
         ítélet 42. pontját és a Trojani-ügyben hozott ítélet 45. pontját [hivatkozások fent]).

      48     A fenti megfontolások alapján az első kérdésre azt a választ kell adni, hogy a fogadó tagállamban jogszerűen tartózkodó diákoknak
         a megélhetési költségeik fedezésének céljából akár támogatott hitel, akár ösztöndíj formájában nyújtott támogatás – az EK 12. cikk
         első bekezdésében foglalt hátrányos megkülönböztetés tilalmának alkalmazásában – a Szerződés alkalmazási körébe tartozik.

       A második kérdésről
      49     Második kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság azt szeretné megtudni, hogy melyek azok a kritériumok, amelyeket a nemzeti
         bíróságnak alkalmaznia kell annak megállapítása során, hogy a diákok megélhetési költségeinek fedezésére szolgáló támogatás
         nyújtásának feltételei objektív, állampolgárságtól független megfontolásokon alapulnak‑e.

      50     E célból elöljáróban meg kell vizsgálni, hogy az alapügyben érintett szabályozás állampolgárság alapján történő különbségtételt
         valósít‑e meg a támogatást igénylő diákok körében.

      51     Ennek vonatkozásában emlékeztetni kell arra, hogy az egyenlő bánásmód elve nemcsak az állampolgárság alapján történő nyilvánvaló
         hátrányos megkülönböztetést tiltja, hanem minden olyan, rejtett módon történő hátrányos megkülönböztetést is, amelyek egyéb
         megkülönböztető kritériumok alkalmazása révén végül ténylegesen ugyanarra az eredményre vezetnek (lásd a Bíróság 152/73. sz.
         Sotgiu-ügyben 1974. február 12‑én [EBHT 1974., 153. o.] 11. pontját, a C‑57/96. sz. Meints-ügyben 1997. november 27‑én hozott
         ítéletének [EBHT 1997., I‑6689. o.] 44. pontját és a C‑212/99. sz., Bizottság kontra Olaszország ügyben 2001. június 26‑án
         hozott ítéletének [EBHT 2001., I‑4923. o.] 24. pontját).

      52     A Student Support Regulations első mellékletének 1. bekezdése a nem az 1612/68 rendelet személyi hatálya alá tartozó személyeket
         illetően előírja, hogy a megélhetési költségek fedezésére szolgáló diáktámogatás nyújtásához az érintett személynek a nemzeti
         jog értelmében az Egyesült Királyságban letelepedettnek kell lennie, és ki kell elégítenie bizonyos, a tartózkodására vonatkozó
         feltételeket, nevezetesen lakóhelyének az első tanév első napján Angliában vagy Walesben kell lennie, és az e napot megelőző
         három év folyamán az Egyesült Királyságban vagy a Brit-szigeteken kellett lakóhellyel rendelkeznie.

      53     Ezen kívánalmak elsősorban a többi tagállam állampolgárait érinthetik hátrányosan. Hiszen az ország saját állampolgárai könnyebben
         teljesíthetik mind azt a feltételt, hogy a támogatás igénylője az Egyesült Királyságban letelepedett személy legyen, mind
         azt, hogy a brit területen állandó tartózkodási hellyel rendelkezzék.

      54     Az ilyesfajta eltérő bánásmód nem igazolható, csak akkor, ha objektív, az érintett személyek állampolgárságától független
         megfontolásokon alapul, és arányban áll a nemzeti jog jogszerű célkitűzésésvel (lásd a Bickel és Franz ügyben hozott ítélet
         27. pontját, a D’Hoop-ügyben hozott ítélet 36. pontját és a Garcia Avello-ügyben hozott ítélet 31. pontját [hivatkozások fent]).

      55     Az Egyesült Királyság Kormányának álláspontja szerint jogos, hogy egy tagállam meggyőződik arról, hogy a szülők vagy diákok
         adózás során megfizetett járulékainak összege kellően indokolja‑e, illetve fogja‑e indokolni a támogatott hitelek nyújtását.
         Szerinte az is jogos, hogy a tagállam megköveteli a megélhetési költségeinek fedezésére szolgáló támogatást igénylő diák és
         a fogadó tagállam munkaerőpiaca közötti valós kapcsolat meglétét.

      56     Ebben a vonatkozásban meg kell állapítani, hogy noha a tagállamoknak szociális támogatási rendszerük szervezeteiben és működésében
         egyfajta pénzügyi szolidaritást kell tanúsítaniuk a többi tagállam állampolgáraival szemben (lásd a Grzelczyk-ügyben hozott
         ítélet 44. pontját), valamennyi tagállam számára megengedett, hogy gondoskodjék arról, hogy a másik tagállami diákok megélhetési
         költségeinek fedezésére szolgáló támogatások nyújtása ne váljék olyan indokolatlan teherré, amely az adott tagállam által
         nyújtható támogatások általános szintjére is hatással lehet.

      57     A megélhetési költségek fedezésére szolgáló diáktámogatással kapcsolatban az is jogos, hogy a tagállam csak azoknak a diákoknak
         nyújt ilyen támogatást, akik igazolták, hogy bizonyos fokig beilleszkedtek ezen állam társadalmába.

      58     Ebben az összefüggésben a tagállam ugyanakkor nem kívánhatja meg az érintett diákoktól, hogy a tagállam munkaerőpiacával is
         kapcsolatot alakítsanak ki. Mivel a hallgató felsőfokú tanulmányai folyamán megszerzett ismeretei általában nem jelölnek ki
         adott földrajzi munkaerőpiacot, a megélhetési költségeinek fedezésére szolgáló támogatást igénylő hallgató helyzete nem összehasonlítható
         a tanulmányait éppen befejező, az állást kereső fiataloknak nyújtandó áthidaló támogatás igénylőjének vagy az álláskeresési
         juttatás igénylőjének helyzetével (ennek vonatkozásában lásd a D’Hoop-ügyben hozott ítélet [hivatkozás fent] 38. pontját,
         valamint a Bíróság C‑138/02. sz. Collins-ügyben 2004. március 23‑án hozott ítéletének [EBHT 2004., I‑0000. o.] 67. pontját).

      59     Ugyanakkor annak megállapításával, hogy a szóban forgó diák egy meghatározott időszakban a fogadó tagállamban tartózkodott,
         a beilleszkedés bizonyos foka bizonyítottnak tekinthető.

      60     Ami az olyan nemzeti szabályozást illeti, mint a Student Support Regulations, meg kell állapítani, hogy a fogadó tagállam
         társadalmába történő elégséges integráció garanciája következik azokból a feltételekből, amelyek előírják, hogy a diák korábbi
         lakóhelye – jelen esetben az alapügy által érintett brit szabályozás értelmében három éven keresztül – a fogadó tagállam területén
         legyen.

      61     Az a további feltétel, amely szerint a diákok csak akkor jogosultak a megélhetési költségeiket fedező támogatásra, ha a fogadó
         tagállamban letelepedtek – ahhoz az előző pontban említett feltételhez hasonlóan, hogy azt megelőzően három évig rendelkezzenek
         ottani lakóhellyel –, megfelelhet azon jogos célnak, hogy biztosítsák, hogy a támogatás igénylője igazolta az érintett állam
         társadalmába történt beilleszkedésének bizonyos fokát. Mindazonáltal nem vitatható, hogy az alapügyben érintett szabályozás
         más tagállamok állampolgárai számára kizárja annak lehetőséget, hogy diákként megszerezhessék a letelepedett személy jogállását.
         Tehát az ilyen állampolgár számára – a fogadó tagállam társadalmába történt valós beilleszkedésének fokától függetlenül –
         lehetetlenné teszi, hogy e feltételnek eleget tegyen, és ebből következően azt is, hogy jogosult legyen a megélhetési költségeket
         fedező támogatásra. Márpedig az ilyesfajta bánásmódot nem lehet az említett szabályozás jogos célja által igazolt bánásmódnak
         tekinteni.

      62     Az ilyen bánásmód ugyanis megakadályozza, hogy az a diák, aki egy másik tagállam állampolgára, és jogszerűen a fogadó államban
         tartózkodik, valamint középfokú tanulmányainak nagy részét ott végezte, következésképpen valós kapcsolatot alakított ki ez
         utóbbi állam társadalmával, ugyanolyan feltételek mellett folytathassa tanulmányait, mint ennek az államnak az ugyanilyen
         helyzetben lévő állampolgára.

      63     Ezen okoknál fogva a második kérdésre azt a választ kell adni, hogy az EK 12. cikk első bekezdését úgy kell értelmezni, hogy
         e rendelkezéssel ellentétes az olyan nemzeti szabályozás, amelyik csak olyan diákoknak biztosítja a megélhetési költségeket
         fedező támogatásra való jogosultságot, akik a fogadó tagállamban letelepedtek, ugyanakkor kizárja, hogy valamely másik tagállam
         állampolgára diákként megszerezhesse a letelepedett személy jogállást, még akkor is, ha ezen állampolgár jogszerűen tartózkodik
         a fogadó államban, és középfokú tanulmányainak jelentős részét ott végezte, következésképpen valós kapcsolatot alakított ki
         az állam társadalmával.

       A harmadik kérdésről
      64     Harmadik kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság arra keresi a választ, hogy amennyiben a Bíróság úgy döntene, hogy a diákok
         megélhetési költségeinek fedezésére szolgáló támogatás az EK 12. cikk első bekezdésének értelmében a Szerződés alkalmazási
         körébe tartozik, korlátozni kell‑e ezen ítélet időbeli hatályát.

      65     Az Egyesült Királyság Kormánya, a német és az osztrák kormány azt kéri ugyanerre az esetre, hogy a Bíróság korlátozza ítéletének
         időbeli hatályát, és tegyen kivételt az ítélet meghozatalát megelőzően benyújtott keresetekkel. Ezen kérelmük alátámasztására
         éppen a kérdést előterjesztő bíróság által bemutatott pénzügyi hatásokra hivatkoznak.

      66     Emlékeztetni kell arra, hogy a közösségi jog valamely rendelkezésének a Bíróság által adott értelmezése arra szorítkozik,
         hogy megvilágítsa és pontosan meghatározza e rendelkezés értelmét és hatályát, ahogyan e rendelkezést hatályba lépésétől fogva
         érteni és alkalmazni kellett volna. Ebből következően az így értelmezett rendelkezést a bíróságoknak az értelmezés iránti
         kérelem tárgyában hozott ítéletet megelőzően létrejött és fennálló jogviszonyok tekintetében is alkalmazniuk lehet és kell,
         ha az említett rendelkezés alkalmazására vonatkozó kereset illetékes bíróságokhoz történő benyújtásának feltételei egyébként
         fennállnak (lásd a 61/79. sz., Denkavit italiana ügyben 1980. március 27‑én hozott ítéletének [EBHT 1980., 1205. o.] 16. pontját
         és a 24/86. sz. Blaizot-ügyben 1988. február 2‑án hozott ítéletének [EBHT 1988., 379. o.] 27. pontját).

      67     A Bíróság csak kivételes esetben teheti meg, hogy a közösségi jogrendben bennrejlő jogbiztonság általános elvének alkalmazásával
         korlátozza az érdekelt személyek azon lehetőségét, hogy a jóhiszeműen létrehozott jogviszonyok vitatása céljából hivatkozzanak
         az így értelmezett rendelkezésre (lásd a Blaizot-ügyben hozott ítélet [hivatkozás fent] 28. pontját, a Bíróság C‑163/90. sz.,
         Legros és társai ügyben 1992. július 16‑án hozott ítéletének [EBHT 1992., I‑4625. o.] 30. pontját és a C‑262/96. sz, Sürül-ügyben
         1999. május 4‑én hozott ítéletének [EBHT 1999., I‑2685. o.] 108. pontját).

      68     Ezenkívül az állandó ítélkezési gyakorlat értelmében a valamely tagállam számára az előzetes döntéshozatal tárgyában hozott
         ítéletből esetlegesen származó pénzügyi következmények önmagukban nem igazolják az adott ítélet időbeli hatályának korlátozását
         (lásd különösen a Grzelczyk-ügyben hozott ítélet [hivatkozás fent] 52. pontját).

      69     A Bíróság csakis pontosan meghatározott körülmények között folyamodott ehhez a megoldáshoz: egyrészt amikor az érvényesnek
         és hatályosnak ítélt szabályozáson alapuló, jóhiszeműen létrehozott jogviszonyok nagy számának következtében súlyos gazdasági
         következmények veszélye állt fenn, másrészt amikor úgy tűnt, hogy a közösségi rendelkezések hatókörére vonatkozó objektív
         és jelentős bizonytalanság miatt a magánszemélyeket és a nemzeti hatóságokat a közösségi jogszabályoknak nem megfelelő magatartásra
         ösztönözték, és ehhez a bizonytalansághoz esetleg más tagállamok és a Bizottság magatartása is hozzájárult (lásd a Grzelczyk-ügyben
         hozott ítélet [hivatkozás fent] 53. pontját).

      70     Jelen ügyben elégséges annak megállapítása, hogy az Egyesült Királyság Kormánya, valamint a német és az osztrák kormány által
         bemutatott bizonyítékok nem alkalmasak azon érvelésük alátámasztására, miszerint amennyiben a jelen ítélet időbeli hatálya
         nem kerül korlátozásra, az jelentős pénzügyi következményekkel járna a tagállamok számára. Hiszen az e kormányok által hivatkozott
         számadatok az alapügyhöz nem hasonló esetekre is vonatkoznak.

      71     Következésképpen a harmadik kérdésre azt a választ adni, hogy jelen ítélet időbeli hatályát nem kell korlátozni.
       A költségekről
      72     Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás
         egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült
         költségek, az említett felek költségeinek kivételével nem téríthetők meg.

      A fenti indokok alapján a Bíróság (nagytanács) a következőképpen határozott:
      1)      A fogadó tagállamban jogszerűen tartózkodó diákoknak a megélhetési költségeik fedezésének céljából akár támogatott hitel,
            akár ösztöndíj formájában nyújtott támogatás – az EK 12. cikk első bekezdésében foglalt hátrányos megkülönböztetés tilalmának
            alkalmazásában – a Szerződés hatálya alá tartozik.
      2)      Az EK 12. cikk első bekezdését úgy kell értelmezni, hogy e rendelkezéssel ellentétes az olyan nemzeti szabályozás, amelyik
            csak olyan diákoknak biztosítja a megélhetési költségeket fedező támogatásra való jogosultságot, akik a fogadó tagállamban
            letelepedtek, ugyanakkor kizárja, hogy valamely másik tagállam állampolgára diákként megszerezhesse a letelepedett személy
            jogállást, még akkor is, ha ezen állampolgár jogszerűen tartózkodik a fogadó államban, és középfokú tanulmányainak jelentős
            részét ott végezte, következésképpen valós kapcsolatot alakított ki az állam társadalmával.
      3)      Jelen ítélet időbeli hatályát nem kell korlátozni.
      Aláírások
      * Az eljárás nyelve: angol.