				|

		52015PC0155

			Ettepanek: EUROOPA PARLAMENDI JA NÕUKOGU MÄÄRUS, millega rakendatakse dumpinguvastastest meetmetest kõrvalehoidmise vältimise mehhanismi, mis võimaldab ühelt poolt Euroopa Liidu ja Euroopa Aatomienergiaühenduse ning nende liikmesriikide ja teiselt poolt Gruusia vahelises assotsieerimislepingus sätestatud tariifsete soodustuste ajutist peatamist /* COM/2015/0155 final - 2015/0080 (COD) */

			   	SELETUSKIRI
1.           ETTEPANEKU TAUST
Ettepaneku põhjused ja eesmärgid
Käesolev ettepanek käsitleb ELi ja Gruusia
assotsieerimislepingus ette nähtud dumpinguvastastest meetmetest
kõrvalehoidmise vältimise mehhanismi inkorporeerimist Euroopa Liidu õigusesse.
Üldine taust
Assotsieerimisleping Gruusiaga sisaldab nn
dumpinguvastastest meetmetest kõrvalehoidmise vältimise mehhanismi, mis
võimaldab taaskehtestada enamsoodustusrežiimi tollimaksumäära, kui teatavate
põllumajandustoodete import Gruusiast ületab teatava künnise ilma nõuetekohase
põhjenduseta nende täpse päritolu kohta.
Selleks et luua ELi õiguskorras vajalik
vahend, mis võimaldaks kohaldada dumpinguvastastest meetmetest kõrvalehoidmise
vältimise mehhanismi, on vaja Euroopa Parlamendi ja nõukogu rakendusmäärust.
2.           HUVITATUD ISIKUTEGA
KONSULTEERIMISE JA MÕJU HINDAMISE TULEMUSED
Käesolev rakendusmääruse ettepanek tuleneb
otseselt Gruusiaga sõlmitud lepingu tekstist. Seetõttu ei ole vaja korraldada
huvitatud isikutega eraldi konsulteerimist ega mõju hindamist.
3.           ETTEPANEKU ÕIGUSLIK KÜLG
Kavandatud meetmete kokkuvõte
Lisatud Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse
ettepanek on õigusakt ELi ja Gruusia vahel juba sõlmitud lepingu
dumpinguvastastest meetmetest kõrvalehoidmise vältimise mehhanismi
rakendamiseks.
Õiguslik alus
Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 207
lõige 2.
2015/0080 (COD)
Ettepanek:
EUROOPA PARLAMENDI JA NÕUKOGU MÄÄRUS,
millega rakendatakse dumpinguvastastest
meetmetest kõrvalehoidmise vältimise mehhanismi, mis võimaldab ühelt poolt
Euroopa Liidu ja Euroopa Aatomienergiaühenduse ning nende liikmesriikide ja
teiselt poolt Gruusia vahelises assotsieerimislepingus sätestatud tariifsete
soodustuste ajutist peatamist
EUROOPA PARLAMENT JA EUROOPA LIIDU
NÕUKOGU,
võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise
lepingut, eriti selle artikli 207 lõiget 2,
võttes arvesse Euroopa Komisjoni ettepanekut,
olles edastanud seadusandliku akti eelnõu
liikmesriikide parlamentidele,
toimides seadusandliku tavamenetluse kohaselt[1]
ning arvestades järgmist:
(1)       10. mail 2010 volitas nõukogu
komisjoni alustama läbirääkimisi Gruusiaga uue lepingu sõlmimiseks Euroopa
Liidu ja Gruusia vahel.
(2)       Need läbirääkimised on viidud
lõpule ning assotsieerimislepingule ühelt poolt Euroopa Liidu ja Euroopa
Aatomienergiaühenduse ning nende liikmesriikide ja teiselt poolt Gruusia vahel[2] (edaspidi „leping”)
kirjutati alla 27. juunil 2014 ja seda on ajutiselt kohaldatud alates 1.
septembrist 2014.
(3)       Vaja on sätestada menetlused
dumpinguvastastest meetmetest kõrvalehoidmise vältimise mehhanismi tulemusliku
kohaldamise tagamiseks, et peatada ajutiselt lepingus sisalduvad tariifsed
soodustused.
(4)       Tuleks luua võimalus peatada
soodustollimaks maksimaalselt kuueks kuuks, kui teatavate põllumajandustoodete
ja töödeldud põllumajandustoodete import ületab kindlaksmääratud iga-aastase
impordimahu.
(5)       Läbipaistvuse huvides peaks
komisjon Euroopa Parlamendile ja nõukogule igal aastal esitama lepingu
rakendamist ning dumpinguvastastest meetmetest kõrvalehoidmise vältimise
mehhanismi kohaldamist käsitleva aruande.
(6)       Dumpinguvastastest meetmetest
kõrvalehoidmise vältimise mehhanismi rakendamine lepingus sätestatud tariifsete
soodustuste ajutiseks peatamiseks eeldab ühetaoliste tingimuste olemasolu.
Selleks et tagada ühetaolised tingimused käesoleva määruse rakendamiseks,
tuleks komisjonile anda rakendamisvolitused. Neid volitusi tuleks teostada kooskõlas
Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrusega (EL) nr 182/2011[3].
(7)       Rakendusaktide vastuvõtmisel
tuleks kasutada nõuandemenetlust, kuna neid akte on vaja pärast asjaomase
künnise ületamist lepingu II-C lisas loetletud tooteliikide puhul kiiresti
kohaldada, sest nende kohaldamisaeg on väga piiratud.
(8)       Selleks, et vältida impordi
suurenemise negatiivset mõju liidu turule, peaks komisjon nõuetekohaselt
põhjendatud juhtudel, kui seda nõuavad eriti kiireloomulised asjaolud, vastu
võtma viivitamata kohaldatavad rakendusaktid, mis käsitlevad soodustariifide
ajutist peatamist lepingus sätestatud dumpinguvastastest meetmetest
kõrvalehoidmise vältimise mehhanismi raames,
ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA MÄÄRUSE:
Artikkel 1
Reguleerimisese ja -ala
1.           Käesoleva määrusega kehtestatakse
sätted dumpinguvastastest meetmetest kõrvalehoidmise vältimise mehhanismi
rakendamiseks, mis võimaldavad ühelt poolt Euroopa Liidu ja Euroopa
Aatomienergiaühenduse ning nende liikmesriikide ja teiselt poolt Gruusia
vahelises assotsieerimislepingus sätestatud tariifsete soodustuste ajutist
peatamist.
2.           Käesolevat määrust
kohaldatakse Gruusiast pärit toodete suhtes.
Artikkel 2
Dumpinguvastastest meetmetest
kõrvalehoidmise vältimise mehhanism teatavate põllumajandustoodete ja töödeldud
põllumajandustoodete puhul
1.           Lepingu II-C lisas loetletud
toodete impordile, mille suhtes kohaldatakse lepingu artikli 27 kohast
dumpinguvastastest meetmetest kõrvalehoidmise vältimise mehhanismi, on määratud
keskmine aastane impordikogus. Nõuetekohaselt põhjendatud eriti
kiireloomulistel juhtudel seoses ühe või mitme tooteliigiga, mis saavutavad
mingil aastal lepingu II-C lisas osutatud impordimahu, kusjuures aasta alguseks
loetakse 1. jaanuari, ning saamata Gruusialt selle kohta kindlat põhjendust,
võtab komisjon vastu viivitamata kohaldatava rakendusakti vastavalt käesoleva
määruse artikli 4 lõikes 2 osutatud menetlusele. Komisjon võib otsustada
asjaomasele tootele või toodetele kehtestatud soodustollimaksu ajutiselt
peatada või otsustada, et selline peatamine ei ole asjakohane.
2.           Soodustollimaksu ajutist
peatamist on võimalik kohaldada kuni kuueks kuuks alates soodustollimaksu
peatamise otsuse avaldamise kuupäevast. Enne nimetatud kuuekuulise perioodi
lõppu ning nõuetekohaselt põhjendatud eriti kiireloomulistel juhtudel seoses
soodustollimaksude peatamisega, võib komisjon võtta vastu viivitamata
kohaldatava rakendusakti vastavalt käesoleva määruse artikli 4 lõikes 2
osutatud menetlusele, et soodustollimaksu ajutine peatamine tühistada, kui tal
on piisavalt tõendeid, et asjaomaste kaubaliikide impordi maht ületas käesoleva
lepingu II-C lisas osutatud mahtu seetõttu, et Gruusias muutus asjaomase toote
või toodete tootmis- ja ekspordimaht.
Artikkel 3
Aruanne
1.           Komisjon esitab Euroopa
Parlamendile ja nõukogule igal aastal aruande lepingu IV jaotise ja käesoleva
määruse kohaldamise ja rakendamise ning nendes sätestatud kohustuste täitmise
kohta.
2.           Aruandes esitatakse ka
kokkuvõtlik statistika ja ülevaade kaubanduse arengu kohta Gruusiaga.
3.           Euroopa Parlament võib ühe
kuu jooksul alates komisjoni aruande esitamisest kutsuda komisjoni oma
vastutava parlamendikomisjoni erakorralisele koosolekule tutvustama ja
selgitama määruse rakendamisega seotud küsimusi.
4.           Komisjon avalikustab aruande
hiljemalt kolm kuud pärast selle esitamist Euroopa Parlamendile ja nõukogule.
Artikkel 4
Komiteemenetlus
1.           Komisjoni abistab
põllumajandusturgude ühise korralduse komitee, mis on asutatud määruse (EL) nr
1308/2013 artikli 229 lõike 1 alusel, ning seoses töödeldud põllumajandustoodetega
abistab komisjoni I lisas loetlemata töödeldud põllumajandustoodetega
kauplemise horisontaalküsimusi käsitlev komitee, mis on asutatud määruse (EL)
nr 510/2014 artikli 44 lõike 1 alusel[4].
Need on komiteed määruse (EL) nr 182/2011 tähenduses.
2.           Käesolevale lõikele
viitamisel kohaldatakse määruse (EL) nr 182/2011 artiklit 8 koostoimes
nimetatud määruse artikliga 4.
Artikkel 5
Jõustumine
Käesolev määrus jõustub järgmisel päeval
pärast selle avaldamist Euroopa Liidu Teatajas.
Määrust kohaldatakse Gruusiast pärit impordile
alates lepingu jõustumiskuupäevast.
Käesolev
määrus on tervikuna siduv ja vahetult kohaldatav kõikides liikmesriikides.
Brüssel,
Euroopa Parlamendi nimel                           Nõukogu
nimel
president                                                        eesistuja

[1]
[2]               Nõukogu otsus 2014/494/EL, 16. juuni 2014, ühelt poolt
Euroopa Liidu ja Euroopa Aatomienergiaühenduse ning nende liikmesriikide ja
teiselt poolt Gruusia vahelisele assotsieerimislepingule Euroopa Liidu nimel
allakirjutamise ja selle ajutise kohaldamise kohta (ELT L 261, 30.8.2014, lk 4).
[3]               Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus (EL) nr 182/2011,
16. veebruar 2011, millega kehtestatakse eeskirjad ja üldpõhimõtted, mis
käsitlevad liikmesriikide läbiviidava kontrolli mehhanisme, mida kohaldatakse
komisjoni rakendamisvolituste teostamise suhtes (ELT
L
55, 28.2.2011, lk 13.
[4]               Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus (EL) nr 510/2014,
16. aprill 2014, millega nähakse ette põllumajandustoodete töötlemisel saadud
teatavate toodetega kauplemise kord ning tunnistatakse kehtetuks nõukogu
määrused (EÜ) nr 1216/2009 ja (EÜ) nr 614/2009 (ELT L 150, 20.5.2014, lk
1).


|

52010PC0375

Ettepanek: EUROOPA PARLAMENDI JA NÕUKOGU MÄÄRUS, millega muudetakse direktiivi 2001/18/EÜ seoses liikmesriikidega võimalusega piirata või keelata oma territooriumil GMOde kasvatamist  /* KOM/2010/0375 lõplik - COD 2010/0208 */

	[pic] | EUROOPA KOMISJON |Brüssel 13.7.2010KOM(2010) 375 lõplik2010/0208 (COD)Ettepanek:EUROOPA PARLAMENDI JA NÕUKOGU MÄÄRUS,millega muudetakse direktiivi 2001/18/EÜ seoses liikmesriikidega võimalusega piirata või keelata oma territooriumil GMOde kasvatamist{KOM( 2010) 380 lõplik}SELETUSKIRI1. Ettepaneku taustEuroopa Liit (EL) on vastu võtnud põhjaliku õigusliku raamistiku lubamaks tooteid, mis koosnevad või on saadud geneetiliselt muundatud organismidest (GMO). Loa andmise menetlus hõlmab GMOde kasutamist toidus ja söödas, tööstuslikus tootmises ja kasvatamises ning GMOdest saadud toodete kasutamist toidus ja söödas.Euroopa Liidu loasüsteemi eesmärk on vältida GMOde kahjulikku mõju inimeste ja loomade tervisele ning keskkonnale, luues samal ajal nende toodete siseturu. GMOdele loa andmine enne nende turule lubamist on sätestatud kahes õigusaktis: direktiivis 2001/18/EÜ geneetiliselt muundatud organismide tahtliku keskkonda viimise kohta[1] ning määruses (EÜ) nr 1829/2003 geneetiliselt muundatud toidu ja sööda kohta[2]. Mõlema õigusaktiga on kehtestatud teaduslikel argumentidel põhinevad standardid, et hinnata potentsiaalset ohtu inimeste ja loomade tervisele ning keskkonnale, samuti märgistamise nõuded. Lisaks on määruses (EÜ) nr 1830/2003[3] sätestatud eeskirjad GMOde jälgitavuse ja märgistuse kohta ning GMOdest saadud toidu ja sööda jälgitavuse kohta.Nõukogu 2008. aasta detsembri järeldustes leiti, et kehtiv GMOde õigusraamistik on põhjalik, ning rõhutati, et olemasolevaid sätteid on vaja paremini rakendada, eelkõige kasvatamise osas. Samuti rõhutati vajadust taotluste pidevaks menetlemiseks ilma põhjendamatute viivitusteta. 2009. aasta märtsis lükkas nõukogu tagasi komisjoni ettepaneku, millega nõuti, et Austria ja Ungari tunnistaksid kehtetuks oma riiklikud kaitsemeetmed, sest Euroopa Toiduohutusameti (EFSA) hinnangul ei olnud vajalikku teaduslikku alust, nagu on nõutud ELi õigusaktides. Seejärel palus 13 liikmesriiki[4] komisjonil valmistada ette ettepanekud, mis annaksid liikmesriikidele vabaduse ise otsustada GMOde kasvatamise üle[5].Uuele komisjonile 2009. aasta septembris president Barroso esitatud poliitilistes suunistes on viidatud subsidiaarsuse põhimõttele GMOde valdkonnas kui näitele, et tasakaal ELi raamistiku ning 27 liikmesriigi erisuste arvestamise vajaduse vahel ei pruugi alati olla õige. Nende suuniste kohaselt peaks olema võimalik ühendada teadusel põhinevat ELi lubade andmise menetlust liikmesriikide vabadusega otsustada, kas nad soovivad kasvatada oma territooriumil geneetiliselt muundatud põllukultuure või mitte.Määruse ettepaneku eesmärk on neid suuniseid rakendada, sätestades õigusliku aluse ELi GMOde õigusraamistikus, mis võimaldaks liikmesriikidel piirata või keelata tervel oma territooriumil või osal sellest selliste GMOde kasvatamist, mis ELi tasandil on loa saanud. Sellised keelud või piirangud peavad põhinema muul, kui ELi loasüsteemi kohasel keskkonna- ja terviseohu hinnangul.2. Eelistatud võimalus ja selle mõjude hindamine2.1. ELi õigusraamistiku muutmise põhjused teiste võimalustega võrreldesA. Kehtiv õigusraamistik ei käsitle piisavalt vajadust anda liikmesriikidele rohkem vabadust GMOde kasvatamise seisukohast, sest see ei võimalda piisavat paindlikkust GMOde kasvatamise üle otsustamisel, kui need on ELi tasandil loa saanud.Samaaegse viljelemise soovituse[6] asendamine riiklike meetmete väljatöötamise suuniste soovitusega, et vältida GMOde tahtmatut sattumist tavapärastesse ja mahepõllunduskultuuridesse, täiendab samme, mis on võetud liikmesriikide paindlikkuse tagamiseks, et võtta arvesse põllumajanduse eritingimusi oma territooriumil. Siiski võib uue soovituse kohaldamisala, mis peegeldab direktiivi 2001/18/EÜ[7] artiklit 26a, käsitleda üksnes meetmeid, mille eesmärk on vältida GMOde tahtmatut sattumist muudesse kultuuridesse, mis annab liikmesriikidele vähem ruumi otsustamiseks, kui tervikliku õigusraamistiku muutmise korral.Mõningad täiendavad elemendid, mis on seotud GMOde lubamise ELi raamistikuga, võivad anda võimaluse võtta arvesse kasvatamise eritingimusi liikmesriikides. Nendeks võivad olla i) piirkondlike aspektide arvestamine ohu hindamise ja loa tingimuste puhul või ii) muude legitiimsete faktorite arvestamine määruse kohaselt. Siiski mõjutaksid need võimalused ainult viisi, kuidas lubasid ELi tasandil antakse. Lisaks oleks raamistik, milles neid elemente kohaldataks, liiga piirav. Seetõttu ei täidaks nad üldist eesmärki lubada liikmesriikidel otsustada GMOde kasvatamise üle, võttes arvesse oma eritingimusi.Asjaolu, et liikmesriikidel ei ole praegu kaalutlusõigust lubatud GMOde kasvatamise osas, on mitmel juhul põhjustanud liikmesriikide hääletamist mitteteaduslike põhjenduste alusel. Mõned liikmesriigid on võtnud kasutusele kaitseklauslid või kasutanud asutamislepingu siseturgu reguleerivas osas sätestatud spetsiaalseid teavitusmeetmeid, et keelata GMOde kasvatamine riiklikul tasandil.B. Seetõttu oleks vaja muuta kehtivat ELi õigusraamistikku, et lihtsustada otsuste tegemist ja võtta arvesse kõiki asjaomaseid faktoreid. Arvatavasti kohaldaksid liikmesriigid selle tulemusena vähem kaitseklausleid, mis õigusaktide kohaselt peavad üksnes põhinema uutel või täiendavatel teaduslikel tõenditel, mis käsitlevad GMOde ohutust tervisele ja keskkonnale. See vähendaks nii komisjoni kui ka EFSA institutsioonilist koormust. Lisaks ei kasutaks liikmesriigid Euroopa Liidu toimimise lepingu (ELTL) artikli 114 lõike 5 kohast menetlust, et piirata või keelata GMOde kasvatamist oma territooriumil muudel kaalutlustel kui tervise- või keskkonnakaitse. Muudatusettepanek pakuks tõenäoliselt õiguskindlust liikmesriikidele, kes soovivad piirata või keelata GMOde kasvatamist. Lisaks pakuks see asjaomastele sidusrühmadele (nt GMOde kasvatajad, mahepõllumajandustootjad, tavapõllumajandustootjad, seemnete tootjad/eksportijad/importijad, loomakasvatajad, söödakäitlejad ning tarbijad ja biotehnoloogiaettevõtted) suuremat selgust GMOde kasvatamise osas ELis ning tõenäoliselt suurendaks otsuste tegemise protsessi prognoositavust.2.2. Ettepaneku sotsiaalne, majanduslik ja keskkonnaga seotud mõjuGMOde kasvatamine ELis on käesoleva ajani olnud väga piiratud. Seetõttu on raske eelnevalt hinnata majandusliku, sotsiaalse ja keskkonnaga seotud mõju täpset suurust, kui liikmesriigid saaksid õiguse otsustada kasvatamise keelamise/piiramise üle.2.2.1. Majanduslik mõjuEttepanek ei mõjuta GMOdele ELi lubade andmise protsessi ning komisjon jätkab kasvatamistaotluste menetlemist kehtivate eeskirjade kohaselt. Seetõttu puudub ettepanekul otsene mõju taotluse esitajatele. See puudutab peamiselt 17 taotlust, millele lubade andmise või pikendamise menetlus on praegu käimas (peamiselt mais)[8].A. Olemasolevate suundumuste jätkumine – geneetiliselt muundatud kultuuride ja seemnete kasvatamine ELisPraeguse piiratud ELi kasvatamiskogemuse põhjal võib eeldada, et geneetiliselt muundatud (GM) seemnete tootmine ja GMOde kasvatamine hakkab ELis toimuma põhiliselt liikmesriikides, kes on kasvatamist oma territooriumil juba katsetanud. Üldine kiirus, millega GMOde kasvatamine võib ELis levida, on ebaselge, kui võtta aluseks stsenaariumid, mis on koostatud olemasoleva õigusraamistiku alusel[9]. Põllumajandustootjate üleminek GMOle sõltub ühest küljest loodetavast tootlikkuse tõusust või turuvõimalustest ning teisest küljest võimalikest piiravatest teguritest nagu GM seemnete kõrgem hind, geneetiliselt muundamata toodete eest saadav suurem marginaal, võimalik turu tõrjuv hoiak[10] ning riiklikke samaaegse viljelemise ja vastutusmeetmete hind. Eraldatuse tagamine on keerulisem piirkondades, kus tavaseemnete kasvatamine kattub suurel määral GM seemnete ja GM kultuuride kasvatamisega.B. GM seemnete turustamineKäesolev ettepanek käsitleb liikmesriikide vabadust keelata/piirata üksnes GM sortide kasvatamist, kuid mitte lubatud GM seemnete vaba turustamist ELi piires või selliste seemnete importi kolmandatest riikidest, kui see on ELi tasandil lubatud.C. Mõju teistele tootmistüüpidele ja tootmisahela järgmise etapi käitlejatele/kasutajateleSeoses teist tüüpi tootmisega võib GMOde välistamine teatavates piirkondades ning erinevate tootmisahelate koondamine tuua kasu mahe- või tavapõllumajandustoodete tootjatele ja tarbijatele ning vähendada eraldamise kulusid. Mõju lõplikele tarbijahindadele on raske ennustada. Siiski võib eeldada, et tarbijate ja tootjate valik kolme erineva tüübi: mahe-, tava- või GM tooted vahel suureneb.D. Mõju halduskuludeleSee võimalus eeldatavasti vähendab riiklike kaitsemeetmete arvu, vähendades seega nii liikmesriikide, EFSA kui ka komisjoni halduskoormust ning sellega seotud menetlusi. Teisalt võib see suurendada liikmesriikide halduskulusid, kui nad püüavad jõustada võimalikke piiranguid või keelde GMO kasvatamisele. Nagu ka praeguse olukorra puhul liikmesriikides, kus kasvatamine toimuks, oleks vaja ressursse kontrolliks, seireks ja järelevalveks, eelkõige põldude tasandil, et tagada turustamisjärgsete nõuete nõuetekohane rakendamine.2.2.2. Sotsiaalne mõjuKuna üldine kasvupind käesoleva ettepaneku tagajärjel tõenäoliselt ei muutuks, võib eeldada, et ettepanekul ei ole märkimisväärset mõju töökohtadele.Pidades silmas GMOde kasvatamisele suunatud järjest riiklikumat või piirkondlikumat lähenemisviisi, võib eeldada, et elanikkonna kaasatus riiklikku või piirkondlikku otsuste tegemisse suureneb ning liikmesriigid eraldavad rohkem vahendeid ja aega avalikkusega suhtlemiseks seoses nende otsustega. Tõenäoliselt käsitletakse sotsiaalseid, majanduslikke ja eetilisi aspekte, mis loovad aluse vastavateks otsusteks riiklikul, piirkondlikul või kohalikul tasandil.2.2.3. KeskkonnamõjuPotentsiaalset ohtu tervisele ja keskkonnale hindab ELi tasandil jätkuvalt EFSA, tehes seda juhtumipõhiselt. EFSA võtab vastu arvamused, olles eelnevalt arvesse võtnud riikide pädevate asutuste esitatud teaduslikke andmeid, mis eelkõige on seotud piirkondlike aspektidega.Nagu praeguse olukorra puhul võib piirkondades, kus GMOsid kasvatama hakatakse, vajalikuks osutuda riskijuhtimine ning potentsiaalsete keskkonnamõjude järelevalve, mis toimuks vastava riskihinnangu alusel. Võimalikult heade tulemuste saavutamiseks võib oluline olla riiklike/piirkondlike asutuste ning muude võrgustike (nt põllumajandustootjate või teadlaste) aktiivne kaasamine.2.3. KokkuvõteKomisjon leiab, et õigusaktide muutmine on vajalik, et saavutada õige tasakaal ELi tervise ja keskkonnaohu hindamise teaduslikel andmetel põhineva loasüsteemi säilitamise ning liikmesriikidele vabaduse andmise vahel tegelda ise GMOde kasvatamisega seotud riiklike või kohalike aspektidega. See lähenemisviis, mis säilitab GMOdele ELi lubade andmise süsteemi ning GM toidu, sööda ja seemnete vaba liikumise, vastab eeldatavasti mitmete liikmesriikide nõudmistele ning saab avaliku toetuse. Samuti ollakse seisukohal, et ettepanekust tulenev potentsiaalne majanduslik ja sotsiaalne kasu ületab tõenäoliselt võimalikke puudusi.Liikmesriigid on eeldatavasti paremas olukorras, et teostada mõjuhindamisi, mis põhjendaksid otsuseid GMOde kasvatamise kohta oma territooriumil riiklikul/piirkondlikul/kohalikul tasandil.3. Ettepaneku õiguslik külg3.1. Ettepaneku sisuEttepanekuga muudetakse direktiivi 2001/18/EÜ, lisades sellele uue artikli, mis võimaldaks liikmesriikidel piirata või keelata lubatud GMOde kasvatamist oma territooriumidel või osadel neist muudel põhjustel kui need, mida hõlmab keskkonnaohu hindamine ELi loasüsteemi raames või nendel, mis on seotud GMOde tahtmatu sisalduse vältimisega teistes toodetes.See muudatus kehtiks GMOde suhtes, mis on loa saanud kas direktiivi 2001/18/EÜ või määruse (EÜ) nr 1829/2003 kohaselt, mis hõlmab ka kasvatamise rakendusi, kui need puudutavad GMOsid, mis on ette nähtud kasutamiseks toorainena toidu ja sööda edasiseks tootmiseks. Muudatust kohaldataks ka seemnete ja taimede paljundusmaterjali kõikide sortide suhtes, mida viiakse turule asjakohaste ELi õigusaktide kohaselt[11].Liikmesriikide saavutatav vabadus puudutaks ainult GMOde kasvatamist, kuid mitte lubatud GM seemnete turuleviimist ja importi, mis peab jätkuma takistusteta siseturu ja liidu vastavate rahvusvaheliste kohustuste raamistikus. Ettepanekus sätestatakse kahte tüüpi tingimused, mille korral liikmesriigid võivad võtta meetmeid.1. Kuna GMOde ohu hindamine inimeste/loomade tervise ja keskkonna seisukohast toimub ELi tasandil, siis on liikmesriikidel olemasoleva õigusraamistiku kohaselt võimalus algatada erimenetlusi, nagu direktiivi 2001/18/EÜ kaitseklausel (artikkel 23) või määruse (EÜ) nr 1829/2003 kohane erakorraline meede (artikkel 34), kui on tõsine põhjus arvata, et lubatud toode võib kujutada tõsist ohtu tervisele ja keskkonnale. Sellest tulenevalt sätestatakse ettepanekus, et liikmesriigid ei või GMOde kasvatamise riikliku keelu õigustamiseks algatada tervise ja keskkonna kaitsemeetmeid nendest erimeetmetest väljaspool. Selle tingimuse eesmärk on säilitada ELi õigusaktidega kehtestatud loasüsteem, mis põhineb teaduslikel andmetel.2. Liikmesriigid võivad siiski leida muid põhjusi (kui need, mida hõlmab keskkonnamõju hindamine ELi loasüsteemi kohaselt), et keelata või piirata GMOde kasvatamist oma territooriumil. Liikmesriikide võetavad meetmed peavad olema vastavuses Euroopa Liidu lepinguga (ELL) ja Euroopa Liidu toimimise lepinguga (ELTL), eelkõige seoses mittediskrimineerimise põhimõttega oma- ja välismaiste toodete vahel ja koguseliste kaubanduspiirangutega liikmesriikide vahel (ELTLi artiklid 34 ja 36). Lisaks peavad meetmed olema vastavuses ELi rahvusvaheliste kohustustega, eriti nendega, mis on võetud Maailma Kaubandusorganisatsiooni raames.3.2. Vahendi valikEttepanek on vormistatud määrusena, kuigi sellega muudetakse direktiivi.Sellise valiku põhjus on asjaolu, et ettepanek on üldkasutatav, tervikuna siduv ja vahetult kohaldatav kõikides liikmesriikides. Lisaks ei sisalda ettepanek sätteid, mis vajaksid ülevõtmist, vaid sellega antakse liikmesriikidele õiguslik alus meetmete võtmiseks.3.3. Subsidiaarsuse ja proportsionaalsuse põhimõte3.3.1. Ettepaneku kooskõla subsidiaarsuse põhimõttega.Vastavalt ELL artikli 5 lõikele 3 võtab liit valdkondades, mis ei kuulu liidu ainupädevusse, kooskõlas subsidiaarsuse põhimõttega meetmeid ainult niisuguses ulatuses ja siis, kui liikmesriigid ei suuda riigi, piirkonna või kohalikul tasandil piisavalt saavutada kavandatava meetme eesmärke, kuid kavandatud meetme ulatuse või toime tõttu saab neid paremini saavutada liidu tasandil.ELTLi artikli 2 lõike 2 kohaselt, kui aluslepingud annavad liidule teatud valdkonnas liikmesriikidega jagatud pädevuse, võivad nii liit kui ka liikmesriigid selles valdkonnas õiguslikult siduvaid akte menetleda ja vastu võtta. Selle sätte viimases lauses on öeldud, et liikmesriigid teostavad oma pädevust ainult niivõrd, kuivõrd liit on otsustanud oma pädevuse teostamise lõpetada.Praegune ELi õigusraamistik ühtlustab täielikult GMOde kasvatamise. Siiski võivad liikmesriigid võtta põhjendatud meetmeid, mis piiravad või keelavad GMOde kasvatamist, kuid ainult tingimustel, mis on selles õigusraamistikus sätestatud (eelkõige kaitseklauslid ja kiireloomulised meetmed, kui on kindlaks tehtud tõsine oht tervisele ja keskkonnale, ja direktiivi 2001/18/EÜ artikli 26a kohaselt, et vältida lubatud GMOde sattumist muudesse toodetesse).Kogemused on näidanud, et GMOde kasvatamine on küsimus, millega põhjalikumalt tegelevad liikmesriigid, kas tsentraliseeritult või piirkondlikul ja kohalikul tasandil. Asi on tihedalt seotud maakasutusega, kohaliku põllumajandusstruktuuri nõuetega, eraldatud tootmisahelatega ja tarbijate nõudmistega. Erinevalt GMOde ohutuse hindamisest, mille põhimõtted on ühised terves ELis, või GMOde impordi ja turustamisega seotud küsimustest, mis peavad jääma ELi tasandi pädevusse, peetakse GMOde kasvatamist väga tugeva kohaliku/piirkondliku dimensiooniga teemaks. Sellisena peetakse riiklikku, piirkondlikku või kohalikku tasandit otsuste tegemiseks kõige asjakohasemaks, et tegelda GMOde kasvatamise eripäraga.Kooskõlas subsidiaarsuse põhimõttega ning kohaldades ELLi artikli 5 lõike 3 viimast lauset, peaks liikmesriikidele jääma võimalus võtta vastu eeskirju GMOde kasvatamiseks oma territooriumil, kui GMO on legaalselt viidud ELi turule, eeldusel et need meetmed ei mõjuta GMOde turuleviimist ja importi ning meetmed on kooskõlas asutamislepingute ja ELi rahvusvaheliste kohustustega, eriti nendega, mis on võetud Maailma Kaubandusorganisatsiooni raames.3.3.2. Ettepaneku kooskõla proportsionaalsuse põhimõttega.ELLi artikli 5 lõikes 4 on sätestatud, et kooskõlas proportsionaalsuse põhimõttega ei või liidu meetme sisu ega vorm minna aluslepingute eesmärkide saavutamiseks vajalikust kaugemale.Liidu tegevus on ettepaneku kohaselt piiratud, et võimaldada liikmesriikidel võtta põhjendatud meetmeid GMOde kasvatamise kohta. Ettepanekuga ettenähtud piirid (liikmesriikide võetavad riiklikud meetmed ei tohi põhineda põhjendustel, mida hõlmab keskkonnamõju hindamine ELi loasüsteemi kohaselt, ning nad peavad olema kooskõlas aluslepingutega ja asjakohaste rahvusvaheliste kohustustega) ei takista ELil aluslepingute eesmärkide saavutamist. Liikmesriikide võetavad meetmed võivad käsitleda üksnes GMOde kasvatamist ning mitte geneetiliselt muundatud seemnete ja taimede paljundusmaterjali ega ka nendest või nende saagist saadavate toodete vaba ringlust ja importi.Võrreldes praeguse olukorraga see sidusrühmadele (nt biotehnoloogia- ja põllumajandusettevõtted) ja tarbijatele tõenäoliselt täiendavaid kulusid kaasa ei too. Mõnel liikmesriigil on võib-olla tarvis eraldada täiendavaid haldusvahendeid, et tulla toime potentsiaalselt suurema vajadusega kontrollide ja seire järele, kuid need kulud ei ole tõenäoliselt ülemäära suured ega ka põhjendamatud. Eespool esitatud majanduslikud, sotsiaalsed ja keskkonnaga seotud mõjud näitavad, et tootjatele, tarbijatele ega muutele osapooltele ei kaasne ülemäärast koormust, kulu või puudusi võrreldes praeguse olukorraga.4. Mõju eelarveleKõnealusel ettepanekul Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse kohta ei ole finantsmõju liidu eelarvele.Ettepanek ei mõjuta väikesi ja keskmise suurusega ettevõtteid teistmoodi, kui praegune olukord.2010/0208 (COD)Ettepanek:EUROOPA PARLAMENDI JA NÕUKOGU MÄÄRUS,millega muudetakse direktiivi 2001/18/EÜ seoses liikmesriikidega võimalusega piirata või keelata oma territooriumil GMOde kasvatamist(EMPs kohaldatav tekst)EUROOPA PARLAMENT JA EUROOPA LIIDU NÕUKOGU,võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut, eriti selle artiklit 114,võttes arvesse Euroopa Komisjoni ettepanekut,võttes arvesse Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee arvamust,[12]võttes arvesse Regioonide Komitee arvamust,[13]pärast ettepaneku edastamist riikide parlamentidele,toimides seadusandliku tavamenetluse kohaselt[14]ning arvestades järgmist:(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 12. märtsi 2001. aasta direktiivis 2001/18/EÜ (geneetiliselt muundatud organismide tahtliku keskkonda viimise kohta ja nõukogu direktiivi 90/220/EMÜ kehtetuks tunnistamise kohta)[15] ja Euroopa Parlamendi ja nõukogu 22. septembri 2003. aasta määruses (EÜ) nr 1829/2003 (geneetiliselt muundatud toidu ja sööda kohta)[16] on sätestatud geneetiliselt muundatud organismide (GMO) lubamise terviklik õiguslik raamistik, mida kohaldatakse GMOde suhtes, mis on ette nähtud kasvatamiseks kogu ELi piires, ning samuti seemnete ja muu taimede paljundusmaterjali suhtes (edaspidi „kasvatamiseks ettenähtud GMOd”).(2) Nende õigusaktide kohaselt peavad kasvatamiseks ettenähtud GMOd läbima individuaalse ohuhindamise enne, kui antakse luba nende liidu turule viimiseks. Selle lubade andmise korra eesmärk on tagada inimeste elu ja tervise, loomade tervise ja heaolu ning keskkonna ja tarbijate huvide kaitse, tagades samal ajal siseturu tõhusa toimimise.(3) Lisaks turuleviimise loale peavad geneetiliselt muundatud sordid olema vastavuses ELi õigusaktidega seemnete ja paljundusmaterjali turustamise kohta, nagu on sätestatud nõukogu 14. juuni 1966. aasta direktiivis 66/401/EMÜ söödakultuuride seemne turustamise kohta, nõukogu 14. juuni 1966. aasta direktiivis 66/402/EMÜ teraviljaseemne turustamise kohta,[17] nõukogu 13. juuni 2002. aasta direktiivis 2002/53/EÜ, ühise põllumajandustaimesortide kataloogi kohta,[18] nõukogu 13. juuni 2002. aasta direktiivis 2002/54/EÜ peediseemne turustamise kohta,[19] nõukogu 13. juuni 2002. aasta direktiivis 2002/55/EÜ köögiviljaseemne turustamise kohta,[20] nõukogu 13. juuni 2002. aasta direktiivis 2002/56/EÜ seemnekartuli turustamise kohta,[21] nõukogu 13. juuni 2002. aasta direktiivis 2002/57/EÜ õli- ja kiudtaimede seemne turustamise kohta,[22] nõukogu 9. aprilli 1968. aasta direktiivis 68/193/EMÜ viinamarjade vegetatiivse paljundusmaterjali turustamise kohta,[23] nõukogu 20. juuli 1998. aasta direktiivis 98/56/EÜ dekoratiivtaimede paljundusmaterjali turustamise kohta,[24] nõukogu 22. detsembri 1999. aasta direktiivis 99/105/EÜ metsapaljundusmaterjali turustamise kohta[25] ja nõukogu 29. septembri 2008. aasta direktiivis 2008/90/EÜ, puuviljade tootmiseks ettenähtud viljapuude paljundusmaterjali ja viljapuude turustamise kohta[26]. Nende õigusaktide hulgas sisaldavad direktiivid 2002/53/EÜ ja 2002/55/EÜ sätteid, mis lubavad liikmesriikidel teatavatel täpselt määratletud tingimustel keelata mingi sordi kasutamine oma territooriumil või osal sellest või sätestada asjakohased tingimused sordi kasvatamiseks.(4) Kui on saadud ELi GMOde õigusraamistiku kohane luba GMO kasvatamiseks ning see vastab – sordi puhul, mida kavatsetakse turule viia – ELi õigusaktidele seemnete ja paljundusmaterjali turustamise kohta, siis ei ole liikmesriikidel õigust keelata, piirata või takistada selle vaba ringlust oma territooriumil, välja arvatud tingimustel, mis on määratletud ELi õigusaktides.(5) Kogemused on siiski näidanud, et GMOde kasvatamine on küsimus, millega põhjalikumalt tegelevad liikmesriigid, kas tsentraalsel või piirkondlikul ja kohalikul tasandil. Erinevalt GMOde impordi ja turustamisega seotud küsimustest, mis peavad jääma ELi tasandi pädevusse, peetakse GMOde kasvatamist väga tugeva kohaliku/piirkondliku dimensiooniga teemaks. ELTLi artikli 2 lõike 2 kohaselt tuleks seega liikmesriikidele anda võimalus võtta vastu eeskirju GMOde tõhusa kasvatamise kohta oma territooriumil, kui on saadud luba GMO ELi turule viimiseks.(6) Selle taustal ning kooskõlas subsidiaarsuse põhimõttega tundub asjakohane anda liikmesriikidele rohkem vabadust otsustamaks, kas nad soovivad oma territooriumil GMOsid kasvatada või mitte, ilma et muudetaks liidu GMOdele lubade andmise süsteemi ning eraldiseisvana meetmetest, mida liikmesriigid võivad võtta direktiivi 2001/18/EÜ artikli 26a kohaldamiseks, et vältida GMOde tahtmatut sattumist muudesse toodetesse.(7) Liikmesriikidele tuleks seepärast anda luba võtta meetmeid, mis piiraksid või keelaksid kõikide või mõnede GMOde kasvatamist kogu oma territooriumil või osal sellest, ning muuta vajadusel neid meetmeid kõikides asjaomasele GMOle loa andmise, korduvloa andmise või turult kõrvaldamise menetluse etappides. See peaks kehtima ka kõikide geneetiliselt muundatud seemnete ja taimede paljundusmaterjali sortide korral, mis on turule viidud seemnete ja taimede paljundusmaterjali turustamist käsitlevate ELi õigusaktide kohaselt, eelkõige kooskõlas direktiividega 2002/53/EÜ ja 2002/55/EÜ. Meetmed võiksid käsitleda üksnes GMOde kasvatamist ning mitte geneetiliselt muundatud seemnete ja taimede paljundusmaterjali ega ka nendest või nende saagist saadavate toodete vaba ringlust ja importi. Samuti ei tohiks meetmed mõjutada geneetiliselt muundamata seemnete ja taimede paljundusmaterjali, millest leitakse ELis lubatud GMOde juhuslikke või tehniliselt vältimatuid jälgi.(8) GMOdele lubade andmise õigusraamistiku kohaselt ei saa liikmesriigid üle vaadata ELi tasandil kehtestatud inimeste ja loomade tervise ning keskkonna kaitse taset ning seda olukorda ei tohi muuta. Siiski võivad liikmesriigid võtta meetmeid, mis piiravad või keelavad kõikide või teatavate GMOde kasvatamist kogu oma territooriumil või osal sellest, muudel avaliku huviga seotud põhjustel kui need, mida on nimetatud ELi ühtlustatud eeskirjades, kus sätestatakse menetlused, mis võtaks arvesse ohtusid, mida GMOde kasvatamine võib põhjustada tervisele ja keskkonnale. Lisaks peavad need meetmed olema kooskõlas aluslepingutega, eelkõige seoses mittediskrimineerimise põhimõttega oma- ja välismaiste toodete vahel ning Euroopa Liidu toimimise lepingu artiklitega 34 ja 36, samuti ELi rahvusvaheliste kohustustega, eriti Maailma Kaubandusorganisatsiooni kontekstis.(9) Subsidiaarsuse põhimõttest lähtuvalt ei ole käesoleva määruse eesmärk ühtlustada kasvatamise tingimusi liikmesriikides, vaid anda liikmesriikidele vabadus kasutada GMOde oma territooriumil kasvatamise keelustamiseks muid põhjusi, kui teaduslik hinnang keskkonna- või terviseohu kohta. Pealegi ei täidetaks Euroopa Parlamendi ja nõukogu 22. juuni 1998. aasta direktiivi 98/34/EÜ (millega nähakse ette tehnilistest standarditest ja eeskirjadest teatamise kord)[27] üht eesmärki, milleks on võimaldada komisjonil kaaluda siduvate õigusaktide vastuvõtmist ELi tasandil, teavitades süstemaatiliselt liikmesriikide kõnealuse direktiivi kohaselt võetud meetmetest. Kuna meetmed, mida liikmesriigid võivad käesoleva määruse alusel võtta, ei saa olla seotud olemasolevate õigusaktide alusel lubatud GMOde turuleviimisega ning seega ei muuda need kehtivate õigusaktide kohaselt lubatud GMOde turule viimise tingimusi, siis ei tundu teatamise kord, mis on sätestatud direktiivis 98/34/EÜ komisjonile kõige kohasema teabekanalina. Seega erandina direktiivi 98/34/EÜ ei kohaldata. Et komisjon oleks meetmetest teadlik, siis tundub proportsionaalsem lihtsam süsteem, millega teavitatakse meetmetest enne nende võtmist. Seega tuleks meetmetest, mida liikmesriik kavatseb võtta, teatada koos põhjendusega komisjonile ja teistele liikmesriikidele üks kuu enne nende võtmist.(10) Määruse (EÜ) nr 1829/2003 artikli 7 lõikes 8 ja artikli 19 lõikes 8 on sätestatud, et A ja D osas tehtud viiteid direktiivi 2001/18/EÜ C osa alusel lubatud GMOdele käsitletakse ühtlasi viidetena kõnealuse määruse alusel lubatud GMOdele. Samamoodi peaks käesoleva määruse alusel võetavaid meetmeid kohaldama määruse (EÜ) nr 1829/2003 kohaselt lubatud GMOde suhtes.(11) Seetõttu tuleks direktiivi 2001/18/EÜ vastavalt muuta,ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA MÄÄRUSE:Artikkel 1 Direktiivi 2001/18/EÜ muudatusAlates käesoleva määruse jõustumiskuupäevast lisatakse direktiivile 2001/18/EÜ järgmine artikkel:„Artikkel 26b KasvatamineLiikmesriigid võivad võtta meetmeid, mis piiravad või keelavad kõigi või teatavate käesoleva direktiivi C osa või määruse (EÜ) nr 1829/2003 kohaselt lubatud GMOde kasvatamist kogu oma territooriumil või osal sellest, kaasa arvatud geneetiliselt muundatud seemnete ja taimede paljundusmaterjali sordid, mis on turule viidud seemnete ja taimede paljundusmaterjali turustamist käsitlevate ELi õigusaktide kohaselt, eeldusel, et:a) need meetmed põhinevad muudel põhjendustel kui kahjuliku mõju hindamine tervisele ja keskkonnale, mis tuleneb GMOde tahtlikust keskkonda viimisest või turuleviimisest;ningb) meetmed on kooskõlas aluslepingutega.Erandina direktiivist 98/34/EÜ tuleks põhjendatud meetmetest, mida liikmesriik kavatseb käesoleva artikli alusel võtta, teatada teavitamise eesmärgil komisjonile ja teistele liikmesriikidele üks kuu enne nende võtmist.”Artikkel 2 JõustumineKäesolev määrus jõustub […] päeval pärast selle avaldamist Euroopa Liidu Teatajas .Käesolev määrus on tervikuna siduv ja aluslepingute kohaselt liikmesriikides vahetult kohaldatav.Brüssel,Euroopa Parlamendi nimel Nõukogu nimelpresident eesistuja [1] EÜT L 106, 17.4.2001, lk 1.[2] ELT L 268, 18.10.2003, lk 1.[3] ELT L 268, 18.10.2003, lk 24.[4] AT, BG, IE, EL, CY, LV, LT, HU, LU, MT, NL, PL ja SI.[5] Vastavad arutelud toimusid nõukogu istungitel 2. märtsil, 23. märtsil ja 25. juunil 2009.[6] Komisjoni 23. juuli 2003. aasta soovitus geneetiliselt muundatud, tavapäraste ja mahepõllukultuuride samaaegse viljelemise tagamist käsitlevate riiklike strateegiate ja heade tavade arendamise suuniste kohta.[7] Direktiivi 2001/18/EÜ artikli 26a lõike 1 kohaselt võivad „liikmesriigid võtta samaaegse viljelemisega seotud asjakohaseid meetmeid, et vältida GMOde tahtmatut sattumist muudesse toodetesse”.[8] 14 taotlust maisi kohta, üks sojaubade, üks suhkrupeedi ja üks kartuli kohta.[9] "The economics of adventitious presence thresholds in the EU seed market", Kalaitzandonakes, Magnier; uurimus, juuni 2007.[10] Vastavalt 2006. aasta komisjoni rakendusaruandele määruse (EÜ) nr 1829/2003 kohta, on ELi turuosa märgistatud GM toidu ja sööda toodete hulgas erinev. Geneetiliselt muundatud toodetena märgistatud söötasid on turul palju rohkem kui geneetiliselt muundatud toite. See tuleneb peamiselt õigusliku raamistiku kui sellisega mitteseotud teguritest, sh tarbijanõudlus, erinevate toorainete suhteline kättesaadavus ja hinnad maailmaturul ning toiduainetootjate ja jaemüüjate strateegiad.[11] Direktiivid 2002/53/EÜ ja 2002/55/EÜ.[12] ELT C […], […], lk […].[13] ELT C […], […], lk […].[14] ELT C […], […], lk […].[15] EÜT L 106, 17.4.2001, lk 1.[16] ELT L 268, 18.10.2003, lk 1.[17] EÜT L 125, 11.7.1966, lk 2298.[18] ELT L 268, 18.10.2003, lk 1. .[19] EÜT L 193, 20.7.2002, lk 12.[20] EÜT L 193, 20.7.2002, lk 33.[21] EÜT L 193, 20.7.2002, lk 60.[22] EÜT L 193, 20.7.2002, lk 74[23] EÜT L 93, 17.4.1968, lk 15.[24] EÜT L 226, 13.8.1998, lk 16.[25] EÜT L 11,15.1.2000,lk 17.[26] ELT L 267, 8.1.2008, lk 8.[27] EÜT L 204, 21.7.1998, lk 37 .


				|

		52014PC0614

			Ettepanek: EUROOPA PARLAMENDI JA NÕUKOGU MÄÄRUS, millega kehtestatakse Läänemere tursa-, räime- ja kiluvarude majandamise ja nende varude püügi mitmeaastane kava, muudetakse nõukogu määrust (EÜ) nr 2187/2005 ja tunnistatakse kehtetuks nõukogu määrus (EÜ) nr 1098/2007 /* COM/2014/0614 final - 2014/0285 (COD) */

			   	SELETUSKIRI
1.           1.       Ettepaneku taust
·
Ettepaneku põhjused ja eesmärgid
Tursk, räim ja kilu on tähtsaimad Läänemerest
püütavad liigid. Rahvusvahelise Mereuurimise Nõukogu (ICES)[1] teaduslikud nõuanded on
näidanud, et mõne nimetatud kalavaru praegune kasutamismäär ei võimalda
saavutada maksimaalset jätkusuutlikku saagikust. Läänemere tursavarude
majandamiskava kehtib juba alates 2007. aastast,[2]
kuid räime- ja kiluvarude majandamiskavasid veel ei ole. See takistab
kõnealuste varude säästvat majandamist ega taga stabiilseid püügivõimalusi neis
püügipiirkondades tegutsevatele kaluritele.
Lisaks sellele, et tursk, räim ja kilu on
põhilised püütavad liigid, moodustavad need ka tähtsa osa Läänemere
ökosüsteemist ning avaldavad üksteisele tugevat vastastikust bioloogilist mõju.
Tursk toitub kilust ja räimest ning see tähendab, et tursavarude suurus mõjutab
räime- ja kiluvarude suurust ja vastupidi. Teadusuuringutest nähtub, et nende
Läänemere liikide omavaheline ja vastastikune bioloogiline mõju võib tähendada
seda, et ka praegu soovitatavast suurem püügisurve võib olla jätkusuutlik.
Kalanduse teadus-, tehnika- ja majanduskomitee (STECF)[3] on siiski soovitanud[4] teha rohkem
teadusuuringuid, et mõista, milliseid ohtusid selline suurem püügisurve kätkeb.
Läänemere keskkonnatingimused võivad tugevasti mõjutada Läänemere kalavarude,
eriti tursa- ja kiluvarude tootlikkust.
Läänemere kalavarude, eriti tursa- ja
kiluvarude tootlikkust võivad tugevasti mõjutada Läänemere keskkonnatingimused.
Läänemere idapoolsetel aladel koeb tursk ainult piiratud aladel, kus sügav ja
piisava soolsusega vesi võimaldab marja viljastamist ja viljastatud marjaterade
hõljumist vees. Põhjamerest tuleva ookeanivee piiratud juurdevoolu tõttu on
nende sügavate soolaste vete hapnikusisaldus vähenenud juba alates 1980ndate
aastate keskpaigast ning tursa paljunemine on olnud edukas ainult
lõunapoolsetel kudemisaladel. Kui Läänemere idaossa voolaks olulistes kogustes
Põhjamere vett, võiks tursavarude juurdekasv olla palju suurem, kui see on
olnud viimastel aastatel. Kilu puhul on märgatav seos juurdekasvu ja
temperatuuri vahel – soojemates tingimustes täienevad kalavarud suurema arvu
noorte isenditega. Selline seos viitab asjaolule, et näiteks kaks järjestikust
külma talve võivad põhjustada kiluvarudele raskeid tagajärgi.
Võttes arvesse Läänemere tursa-, räime- ja
kiluvarude tugevat omavahelist bioloogilist mõju ja keskkonnamõju neile
liikidele, on soovitatav kohandada kõnealuste kalavarude kasutamismäära ja
-viisi vastavalt sellele, kuidas paranevad teaduslikud teadmised vastastikuse
mõju ja keskkonnatingimuste muutumise kohta. Niisugune lähenemisviis oleks
kooskõlas ka ökosüsteemipõhise lähenemisega kalavarude majandamisele. Esimese
sammuna sellise kohandatava majandamise suunas tuleks kõigi asjaomaste kalavarude
majandamine koondada ühtsesse majandamiskavasse. See hõlmaks kalastussuremuse
sihtväärtust, mis on väljendatud vahemikena iga kalavaru puhul ning mis oleks
aluseks kõnealuste kalavarude iga-aastase lubatud kogupüügi kehtestamisel.
Kohandamiseks tuleks siis ajakohastada kalastussuremuse ja kalavarude suuruse
kontrollväärtusi seoses iga kalavaruga, mille puhul peetakse seda vajalikuks
teaduslikes nõuannetes.
Käesoleva ettepaneku eesmärk on kehtestada
Läänemere tursa-, räime- ja kiluvarude majandamiskava. See kava tagab
kõnealuste varude säästva kasutamise, loob stabiilsed püügivõimalused,
samaaegselt tagades, et kalavarude majandamine tugineb kõige uuemal teaduslikul
teabel kalavarude omavahelise ja vastastikuse mõju kohta ning ökosüsteemi ja
keskkonna muudel aspektidel. Algatuse erieesmärk on tagada, et Läänemere
tursa-, räime- ja kiluvarusid kasutatakse säästvalt, kooskõlas maksimaalse
jätkusuutliku saagikuse põhimõttega ja ökosüsteemil põhineva lähenemisviisiga
kalavarude majandamisele. Selleks tuleks kõnealuseid kalavarusid püüda
tasemetel, mis ei ületa maksimaalse jätkusuutliku saagikuse saamiseks vajalikke
tasemeid.
Tursa ja pelaagiliste liikide püügil esineb
lestaliste, nimelt atlandi merilesta, hariliku lesta, hariliku kammelja ja
sileda kammelja kaaspüüki. Tursa- ja pelaagiliste kalavarude kasutamine ei
tohiks seada ohtu Läänemere lestaliste jätkusuutlikkust.
Kava kohaldatakse Läänemerel kõigi liidu
kalalaevade suhtes sõltumata nende kogupikkusest, sest see on kooskõlas ühise
kalanduspoliitika eeskirjadega ning vastab mõjule, mida kõnealused laevad
avaldavad asjaomastele kalavarudele.
·
Üldine taust
1.           Läänemere ida- ja lääneosa
tursavarusid käsitatakse kahe eri kalavaruna. Räimevarusid on Läänemeres mitu,
neist peamine paikneb mere idaosas. Väiksemad räimevarud on Botnia meres,
Botnia lahes, Liivi lahes ja Läänemere lääneosas. Viimati mainitud räimevaru
koeb Läänemere lääneosas, seejärel rändab toituma Skagerraki väina ja Põhjamere
idaossa. Neis piirkondades seguneb see Põhjamere heeringaga ja seda püütakse
osana segapüügist. Kiluvarusid on Läänemeres ainult üks.
2.           Läänemere kahe tursavaru
majandamiseks on koostatud majandamiskava2 ning nende varude püügi
reguleerimiseks võetavad majandamismeetmed hõlmavad iga-aastase lubatud
kogupüügi kehtestamist, püügikoormuse piiranguid ja tehnilisi meetmeid, mille
hulka kuuluvad väikseim võrgusilma suurus, saagi koostise eeskirjad, lossitava
kala alammõõt ning püügikeelualad ja -ajad. Räime- ja kiluvarude püügi
praegused majandamismeetmed hõlmavad iga-aastase lubatud kogupüügi kehtestamist
ja tehnilisi meetmeid, mille hulka kuuluvad võrgusilma suuruse ja saagi
koostise eeskirjad.
3.           Botnia lahe väikese räimevaru
kohta ei ole ICESi arvates piisavalt andmeid, seega ei ole praegu võimalik täielikult
hinnata selle kalavaru seisukorda püügisoovituse alusel. Seepärast ei ole
majandamiskavas püügieeskirja kõnealuse kalavaru kohta. Võttes arvesse
kõnealuse kalavaru väiksust ja püüki, ei ole otstarbekas kehtestada sellele
kalavarule lubatud kogupüüki. Selle asemel sätestatakse, et kõnealuse kalavaru
püük moodustab osa Botnia mere ja Botnia lahe ühisest lubatud kogupüügist.
4.           Alates 1. jaanuarist 2014
kehtivad ühist kalanduspoliitikat käsitleva Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11.
detsembri 2013. aasta määrusega (EL) nr 1380/2013 sätestatud ühise
kalanduspoliitika eeskirjad, sealhulgas need, mis käsitlevad mitmeaastasi
kavasid ja lubatud kogupüügiga hõlmatud kalavarude lossimiskohustust. Artiklites 9
ja 10 on loetletud mitmeaastaste kavade põhimõtted, eesmärgid ja sisu. Vastavalt
artiklile 15 kohaldatakse Läänemerel lossimiskohustust pelaagiliste
kalavarude ja lõhe ning püüki määratlevate liikide puhul alates 2015. aastast
ja kõikide teiste lubatud kogupüügiga hõlmatud liikide puhul alates 1. jaanuarist
2017.
5.           Maksimaalsele jätkusuutlikule
saagikusele vastavaid sihttasemeid väljendatakse ICESi soovitatud vahemike
väärtustena. Need vahemikud võimaldavad majandada asjaomaseid kalavarusid
maksimaalse jätkusuutliku saagikuse põhjal ning teha kohandusi teaduslike
nõuannete muutumise korral, säilitades samal ajal prognoositavuse kõrge taseme.
Kõnealuseid sihttasemeid täiendavad kaitsemeetmed, mis on seotud kaitse
piirväärtuse käivituslävega. Asjaomaste kalavarude puhul väljendatakse neid
piirväärtusi kudekarja biomassina, mis on saadud viimasest ICESi läbiviidud
võrdlusuuringust. Kui nõuanne kudekarja biomassi taseme kohta puudub, peaks
käivitusläveks olema olukord, kus kalavaru on teadusliku nõuande kohaselt ohus.

6.           Kooskõlas määruse (EL)
nr 1380/2013 artikliga 15 lisatakse kavasse kohustus lossida tursa-,
räime- ja kilupüügil Läänemerel püütud kogu tursa-, räime-, kilu- ja atlandi
merilesta saak, et aidata rakendada saagi tagasiheite keeldu, välja arvatud
juhul, kui on tõendatud kalade ellujäämise kõrge määr. Vastavalt määruse (EL) nr 1380/2013
artikli 16 lõikele 7 peavad liikmesriigid oma lipu all sõitvatele
laevadele kalapüügivõimaluste eraldamisel võtma arvesse saagi tõenäolist
koostist ja kogu saagi lossimise kohustust. Selleks võivad liikmesriigid vastu
võtta riiklikke meetmeid, nagu riigile eraldatud lubatud kogupüügist teatava
reservi säilitamine või kvootide vahetamine teiste liikmesriikidega.
7.           Vastavalt STECFi teaduslikele
nõuannetele4 ei hõlma kava püügikoormuse iga-aastaseid piiranguid.
8.           Kui komisjonile on antud
õigus võtta vastu rakendusakte või delegeeritud õigusakte mitmeaastase kavaga
ettenähtud eesmärkide saavutamiseks võivad otsese majandamishuviga
liikmesriigid esitada määruse (EL) nr 1380/2013 artikli 18 kohaselt
ühiseid soovitusi muu hulgas teatavate meetmete vastuvõtmiseks. Selleks
kehtestatakse kavaga piirkondlik koostöö seoses tehniliste meetmete
vastuvõtmise, lossimiskohustust käsitlevate sätete ja konkreetsete
kaitsemeetmetega, mis puudutavad asjaomaste kalavarudega seotud kaaspüüki.
9.           Kooskõlas kalavarude kaitset
käsitleva ühise kalanduspoliitika üldise eesmärgiga ning pidades silmas nõukogu
määruse (EL) nr 1380/2013 artikleid 9 ja 10, milles nõutakse
mitmeaastaste kavade väljatöötamist, on kava peamised elemendid järgmised:
–
eesmärgid ja sihttasemed (saavutada selline
kalastussuremuse tase, mis on kooskõlas maksimaalse jätkusuutliku saagikuse
põhimõttega);
–
kaitse piirväärtused väljendatuna kudekarja
biomassi tasemetes ja konkreetsed kaitsemeetmed;
–
lossimiskohustusega seotud sätted;
–
tehniliste meetmete raamistik;
–
kava korrapärane hindamine teaduslike nõuannete
põhjal.
·
Ettepaneku valdkonnas kehtivad liidu õigusnormid
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. detsembri 2013.
aasta määruses (EL) nr 1380/2013 (ühise kalanduspoliitika kohta, millega
muudetakse nõukogu määruseid (EÜ) nr 1954/2003 ja (EÜ) nr 1224/2009 ning
tunnistatakse kehtetuks nõukogu määrused (EÜ) nr 2371/2002 ja (EÜ) nr 639/2004
ning nõukogu otsus 204/585/EÜ)[5]
on sätestatud ühise kalanduspoliitika üldine raamistik ning määratud kindlaks
olukorrad, mille lahendamiseks peab nõukogu võtma vastu mitmeaastased kavad.
Nõukogu 18. septembri 2007. aasta määruses
(EÜ) nr 1098/2007, millega kehtestatakse Läänemere tursavarude ja nende
varude püügi mitmeaastane kava ning muudetakse määrust (EMÜ) nr 2847/93 ja
tunnistatakse kehtetuks määrus (EÜ) nr 779/97, on sätestatud eeskirjad
Läänemere tursavarude säästvaks kasutamiseks.
Nõukogu 21. detsembri 2005. aasta määruses
(EÜ) nr 2187/2005, mis käsitleb Läänemere, Suur- ja Väike-Belti ning Sundi
kalavarude kaitsmist tehniliste meetmete abil, millega muudetakse määrust (EÜ)
nr 1434/98 ja tunnistatakse kehtetuks määrus (EÜ) nr 88/98, on esitatud
tehnilised kaitsemeetmed Läänemerel, st saagi koostise eeskirjad, väikseim
võrgusilma suurus, lossitava kala alammõõt ning lõhepüügi keelualad ja -ajad.
Sellega on kehtestatud ka triivvõrkudega püügi keeld Läänemeres.
Iga-aastastes nõukogu määrustes, millega
määratakse kindlaks teatavate kalavarude ning kalavarurühmade püügivõimalused
ning lisatingimused, mida kohaldatakse Läänemerel, on kindlaks määratud
asjaomaste kalavarude (tursk, räim ja kilu) ja atlandi merilesta lubatud
kogupüügi tasemed (näiteks 2014. aastal nõukogu 19. novembri 2013. aasta
määrus (EL) nr 1180/2013, millega määratakse kindlaks teatavate Läänemere
kalavarude ja kalavarurühmade püügivõimalused 2014. aastaks).
Nõukogu määruses (EÜ) nr 1224/2009,
millega luuakse ühenduse kontrollisüsteem ühise kalanduspoliitika eeskirjade
järgimise tagamiseks, muudetakse määrusi (EÜ) nr 847/96, (EÜ) nr 2371/2002,
(EÜ) nr 811/2004, (EÜ) nr 768/2005, (EÜ) nr 2115/2005, (EÜ)
nr 2166/2005, (EÜ) nr 388/2006, (EÜ) nr 509/2007, (EÜ) nr 676/2007,
(EÜ) nr 1098/2007, (EÜ) nr 1300/2008, (EÜ) nr 1342/2008 ning
tunnistatakse kehtetuks määrused (EMÜ) nr 2847/93, (EÜ) nr 1627/94 ja
(EÜ) nr 1966/2006, on sätestatud üldised kalanduskontrolli nõuded ning
samuti mitmeaastaste kavade erinõuded.
·
Kooskõla Euroopa Liidu muude põhimõtete ja
eesmärkidega
Ettepanek ja selle eesmärgid on kooskõlas
Euroopa Liidu poliitikaga, eelkõige keskkonna-, sotsiaal-, turu- ja
kaubanduspoliitikaga.
2.           KONSULTEERIMINE HUVITATUD
ISIKUTEGA JA MÕJU HINDAMINE
·
Konsulteerimine huvitatud isikutega
Konsultatsioonimeetodid, peamised
sihtvaldkonnad ja vastajate üldiseloomustus
Kuna Läänemere tursa-, räime- ja kiluvarude
ning lestaliste vastu tuntakse huvi peamiselt tööndusliku kalapüügi aspektist,
keskenduti konsulteerimisel Läänemere nõuandekomisjonile (BSAC) ja Läänemere
äärsete riikide kalandusasutustele. Läänemere nõuandekomisjoni kuuluvad
kalandussektori ja muude huvirühmade esindajad, keda mõjutab ühine
kalanduspoliitika. Kalandussektor hõlmab kalurite ühendusi,
tootjaorganisatsioone, töötlejaid ja turustusorganisatsioone. Muud huvirühmad
on keskkonnakaitsega tegelevad valitsusvälised organisatsioonid, tarbijad,
naiste võrgustikud, harrastuspüügiga tegelejad ja kalasportlased ning
väikesemahulisest rannakalapüügist elatuvad inimesed.
Selle algatuse konsulteerimis- ja
arendusprotsessi käigus järgiti menetlust, mille merendus- ja kalandusasjade
peadirektoraat on kehtestanud pikaajaliste majandamiskavade väljatöötamiseks ja
hindamiseks. See menetlus hõlmab kaht etappi. Esimene etapp on retrospektiivne
hindamine, pilguheit olemasoleva majandamiskava täitmisele. Vajaduse korral
järgneb sellele tulevikku vaatav hindamine, kus hinnatakse mitmeaastaste kavade
võimalikku asendamist uutega ja selle võimalikku mõju. Kummagi etapi jooksul
kohtutakse mitu korda kalanduse teadus-, tehnika- ja majanduskomitee
eksperdirühmadega. Neid kohtumisi organiseeritakse selleks, et arutada merendus-
ja kalandusasjade peadirektoraadi suuniseid. Kõigil kohtumistel võivad osaleda
nõuandekomisjonide ja liikmesriikide esindajad, kes saavad seal anda oma panuse
ja tõstatada küsimusi, mida nad peavad oluliseks. Käesoleval juhul
konsulteeriti pärast STECFi hindamisprotsessi lõppu kava üksikasjade suhtes ka
Läänemere nõuandekomisjoni ja liikmesriikidega.
Asjaomased teadus-/erialavaldkonnad
Nagu eespool märgitud, andsid STECFi eksperdid
nõu kogu hindamisprotsessi vältel. See hõlmas kalandusteadlaste, aga ka teiste
erialade spetsialistide, nagu majandus- ja sotsiaalteadlaste nõuandeid.
Teaduslikke nõuandeid saadi ka Rahvusvaheliselt Mereuurimise Nõukogult.
Vastuste kokkuvõte ja nende arvessevõtmine
Pärast pelaagiliste kalavarude
majandamiskavaga[6] seoses
tehtud tulevikku vaatavat hindamist, mis hõlmas Läänemere tursavarude kehtiva
majandamiskava nii retrospektiivset[7]
kui ka tulevikku vaatavat hindamist,[8]
võeti 2011. aasta juunis vastu otsus minna Läänemere tursa-, räime- ja
kiluvarude puhul üle mitut liiki hõlmavale majandamiskavale. See otsus tehti
koostöös liikmesriikide ja sidusrühmadega piirkondliku foorumi BALTFISH
kohtumisel. Otsus vormistati ametlikult kalanduse nõukogu istungil oktoobris 2011[9]. Kõnealuse otsuse
taustaks oli ühise kalanduspoliitika reformiga ette nähtud nõue, mille kohaselt
peaksid majandamiskavad hõlmama võimaluse korral mitut kalavaru.
Otsus minna Läänemere kalavarude puhul üle
mitut liiki hõlmavale majandamiskavale tegi vajalikuks alustada uut STECFi
koosolekute vooru. Tulevikku vaatavale hindamisele aluse panemiseks korraldas
merenduse ja kalanduse peadirektoraat mitu ekspertide kohtumist, millest enamik
peeti ühiselt STECFi ja ICESi vahel. Kõik need kohtumised olid sidusrühmadele
avatud ja neis kõigis osalesid Läänemere nõuandekomisjoni liikmed. Kohtumised
korraldati järgmiselt:
STECFi ekspertide töörühma üldine arutelu
mitmeaastaste majandamiskavade üle Ühendkuningriigis Edinburghis 28. novembrist
kuni 2. detsembrini 2011[10].

ICESi seminar: Integrated/Multispecies Advice
for Baltic Fisheries, Charlottenlund, Taani, 6.–8. märts
2012[11].

STECFi ekspertide töörühma arutelu
mitmeaastaste majandamiskavade üle Saksamaal Rostockis 26.–30. märts 2012[12].
Pärast eespool nimetatud kohtumisi teatas
STECF, et majandamiskava, mis põhineb praegustel ühe liigi põhistel maksimaalse
jätkusuutliku saagikuse sihttasemetel, täidaks kõrge pikaajalise saagikuse
kriteeriumid ning kujutaks kalavarule minimaalset riski. Lühidalt oleks selline
kava kooskõlas maksimaalse jätkusuutliku saagikuse põhimõtetega. Samuti märkisid
nad, et mitme liigi põhine lähenemisviis võimaldaks mõne kalavaru puhul
suurendada kalastussuremuse sihtväärtust, kuid oleks vaja rohkem
teadusuuringuid, et hinnata taolise lähenemisviisiga seotud riske. Kõnealuse
nõuande põhjal koostati aruteludokument, milles käsitleti neid kahte võimalust
ja nende mõjusid. Seda dokumenti arutati liikmesriikidega BATFISHi kohtumisel
ja Läänemere nõuandekomisjoniga 2012. aasta juuni keskel.
Seoses ühise kalanduspoliitika reformi
käsitleva määruse vastuvõtmisega 2013. aastal ning Euroopa Parlamendi ja
nõukogu loodud mitmeaastaste kavade rakkerühma lõpparuande avaldamisega
aprillis 2014[13]
viidi läbi täiendavad konsultatsioonid sidusrühmadega Läänemere
nõuandekomisjonis ja liikmesriikide ametiasutustega BALTFISHi raames. See
toimus 2014. aasta märtsist juunini.
Eksperdiarvamuste avalikustamiseks
kasutatud vahendid
STECFi ekspertide kõigi asjaomaste koosolekute
aruanded on kättesaadavad STECFi veebilehel: https://stecf.jrc.ec.europa.eu/.
Lisaks olid sidusrühmad kogu
konsulteerimisprotsessi jooksul aktiivselt kaasatud igas algatuse edasist
arengut käsitlevas etapis.
·
Mõju hindamine
·
Enne mitmeaastase kava koostamist viidi läbi
põhjalik mõju hindamine. Hindamise käigus analüüsiti kolme võimalust
bioloogilisest, keskkonnaalasest ja sotsiaalmajanduslikust aspektist. Käesolev
mitmeaastane kava töötati välja kõige kasulikuma mõjuga võimaluse põhjal. Asjaomaste
kalavarude säästva püügi tagamine 2015. aastaks maksimaalse jätkusuutliku
saagikuse tasemel on ette nähtud bioloogilise ja keskkonnaalase kasu saavutamiseks.
Püügikoormuse tõenäoline vähenemine peaks vähendama ka laevamootoritest pärit
heidet.
·
Sotsiaalmajanduslikust aspektist annaks räime- ja
kiluvarude käsitlemine ühes majandamiskavas süstemaatilise aluse iga-aastase
lubatud kogupüügi kehtestamiseks viisil, mis tagaks saagi prognoositavuse
pelaagilise püügi sektoris, mis aitaks toetada majandustegevuse planeerimist ja
tarnete stabiilsust. See lisaks väärtust, kuna majandamiskavad on tavaliselt
eeltingimus näiteks Merehoolduse Nõukogult (Marine Stewardship Council)
kalavarule sertifikaadi saamiseks. Sertifitseeritud kalapüügi käigus püütud
kala eest võib turul kõrgemat hinda küsida.
·
Kalapüügivõimaluste vähendamine võib kaasa tuua
kerge kasumi vähenemise kaluritele ja töötlevale tööstusele ning lühiajaliselt
võib see negatiivselt mõjutada tarbijaid, kuid kalavarude seisundi taastamine
tagab pikaajalise kasu säästva kalapüügi ja kasumi aspektist. Lisaks tähendab
ajutine kvootide vähendamine tavaliselt kõnealuse kalavaru hinna tõusu.
·
Püügikoormuse reguleerimise süsteemi ja ühtse
kalapüügipiirkonna nõude kaotamine lihtsustab õigusraamistikku ning vähendab
liikmesriikide ja tööstusharu halduskoormust.
3.           ETTEPANEKU ÕIGUSLIK KÜLG
·
Õiguslik alus
Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 43
lõige 2.
·
Subsidiaarsuse põhimõte
Ettepaneku sätted, mis on seotud mere
bioloogiliste ressursside kaitsega, on liidu ainupädevusse kuuluvad meetmed.
Subsidiaarsuse põhimõtet järelikult ei kohaldata.
·
Proportsionaalsuse põhimõte
Kavandatud meetmed vastavad proportsionaalsuse
põhimõttele, kuna need on asjakohased, vajalikud ning muud vähem piiravad
meetmed ei ole soovitud poliitiliste eesmärkide saavutamiseks kättesaadavad.
·
Õigusakti valik
Kavandatud õigusakt: Euroopa Parlamendi ja
nõukogu määrus.
4.           MÕJU EELARVELE
Mõju eelarvele puudub.
2014/0285 (COD)
Ettepanek:
EUROOPA PARLAMENDI JA NÕUKOGU MÄÄRUS,
millega kehtestatakse Läänemere tursa-,
räime- ja kiluvarude majandamise ja nende varude püügi mitmeaastane kava,
muudetakse nõukogu määrust (EÜ) nr 2187/2005 ja tunnistatakse kehtetuks
nõukogu määrus (EÜ) nr 1098/2007
EUROOPA PARLAMENT JA EUROOPA LIIDU
NÕUKOGU,
võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise
lepingut, eriti selle artikli 43 lõiget 2,
võttes arvesse Euroopa Komisjoni ettepanekut,
võttes arvesse Euroopa Majandus- ja
Sotsiaalkomitee arvamust[14],

võttes arvesse Regioonide Komitee arvamust[15],
olles edastanud ettepaneku liikmesriikide
parlamentidele,
toimides seadusandliku tavamenetluse kohaselt
ning arvestades järgmist:
(1)       Ühinenud Rahvaste
Organisatsiooni 10. detsembri 1982. aasta mereõiguse konventsiooniga,[16] milles liit on
osaline, on ette nähtud kaitsekohustused, sealhulgas kohustus toetada püütavate
liikide populatsioonide säilitamist või taastamist maksimaalset jätkusuutlikku
saagikust tagaval tasemel.
(2)       Johannesburgis 2002. aastal
peetud säästva arengu tippkohtumisel kohustusid liit ja selle liikmesriigid
võitlema mitmete kalavarude jätkuva vähenemise vastu. Seepärast on vaja
kohandada Läänemere tursa-, räime ja kilu kasutusmäärasid nii, et nende varude
kasutamine tagaks kõnealuste varude taastamise ja hoidmise tasemel, mis ületab
maksimaalse jätkusuutliku saagikuse saamiseks vajalikku taset.
(3)       Ühine kalanduspoliitika peab
toetama merekeskkonna kaitset ja kõikide ärilisel eesmärgil kasutatavate
liikide säästvat majandamist, eriti aga hea keskkonnaseisundi saavutamist
hiljemalt 2020. aastaks, nagu on ette nähtud Euroopa Parlamendi ja nõukogu
direktiivi 2008/56/EÜ[17]
artikli 1 lõikega 1.
(4)       Euroopa Parlamendi ja nõukogu
määrusega (EL) nr 1380/2013 on kehtestatud ühise kalanduspoliitika
eeskirjad kooskõlas liidu rahvusvaheliste kohustustega. Ühise kalanduspoliitika
eesmärgid on muu hulgas tagada, et kalapüük ja vesiviljelus on keskkonna
seisukohast pikaajaliselt jätkusuutlikud, kohaldada kalavarude majandamise
suhtes ettevaatusprintsiipi ja rakendada kalavarude majandamisel
ökosüsteemipõhist lähenemisviisi.
(5)       Rahvusvahelise Mereuurimise
Nõukogu (ICES) ning kalanduse teadus-, tehnika- ja majanduskomitee (STECF)
hiljutised teaduslikud nõuanded on osutanud, et tursa-, kilu- ja mõnda
räimevaru püütakse rohkem, kui on ette nähtud maksimaalse jätkusuutliku
saagikuse saavutamiseks.
(6)       Tursavarude majandamiskava
kehtib juba alates 2007. aastast,[18]
kuid räime- ja kiluvarude majandamiseks samasuguseid kavasid veel ei ole. Kuna
tursavarudel ja pelaagilistel kalavarudel on omavaheline tugev bioloogiline
mõju, võib tursavarude suurus mõjutada räime- ja kiluvarude suurust ja
vastupidi. Lisaks on ka liikmesriigid ja sidusrühmad väljendanud toetust
vajadusele töötada välja ja rakendada Läänemere põhiliste liikide
majandamiskavad.
(7)       Käesoleva määrusega
kehtestatav mitmeaastane kava peaks vastavalt määruse (EL) nr 1380/2013
artiklitele 9 ja 10 põhinema teadus-, tehnika- ja majandusnõuannetel ning
sisaldama eesmärke ja mõõdetavaid sihttasemeid koos selgete ajakavade, kaitse
piirväärtuste ja kaitseabinõudega.
(8)       On asjakohane kehtestada
mitut liiki hõlmav kava, võttes arvesse tursa-, räime ja kiluvarude vahelist
dünaamikat ning samuti liike, mida püütakse kõnealuste varude püügil toimuval
kaaspüügil, täpsemal atlandi merilesta, siledat kammeljat, harilikku lesta ja
harilikku kammeljat. Kõnealuse kava eesmärk peaks olema saavutada ja säilitada
asjaomaste kalavarude maksimaalne jätkusuutlik saagikus.
(9)       Tursa- ja pelaagiliste
kalavarude kasutamine ei tohiks ohustada kõnealuste varude püügiga kaasneval
kaaspüügil püütavate kalavarude, st atlandi merilesta, sileda kammelja,
hariliku lesta ja hariliku kammelja varude jätkusuutlikkust. Seepärast tuleks
kavaga tagada nende kaaspüügiliikide kaitse biomassi tasemel, mis ületab
ettevaatusprintsiibi kohaseid tasemeid.
(10)     Kuna määruse (EL) nr 1380/2013
artikliga 15 on kehtestatud muu hulgas kõigi lubatud kogupüügiga hõlmatud
liikide lossimise kohustus, tuleks kavaga toetada ka tursa, räime, kilu ja
atlandi merilesta lossimise kohustuse rakendamist.
(11)     Määruse (EL) nr 1380/2013
artikli 16 lõike 4 kohaselt tuleb kalapüügivõimalused määrata
kindlaks kooskõlas mitmeaastastes kavades sätestatud sihttasemetega.
(12)     Seega tuleks kehtestada
teaduslike nõuannete[19]
alusel kõnealused sihttasemed, mis on väljendatud kalastussuremuse määradena.
(13)     On vaja kehtestada kaitse
piirväärtused, et saaks rakendada täiendavaid ettevaatusabinõusid, kui kalavaru
on vähenenud teatava kriitilise tasemeni, mis kujutab tõsist ohtu. Sellised
kaitse piirväärtused tuleks määrata kalavaru kudekarja biomassi
miinimumtasemel, mis vastab kalavaru täielikule taastootmisvõimele. Tuleks ette
näha parandusmeetmed juhuks, kui kalavaru suurus langeb alla kudekarja biomassi
miinimumtaseme.
(14)     Kaaspüügil püütud kalavarude
puhul tuleks kudekarja biomassi miinimumtasemeid käsitleva teadusliku nõuande
puudumise korral võtta konkreetseid kaitsemeetmeid juhul, kui teaduslikest
nõuannetest nähtub, et varud on ohustatud.
(15)     Katsepüügireiside käigus on
kinnitust leidnud, et püünisvõrkude, lõkspüüniste ja mõrdadega püütud kala
ellujäämise määr on suur tänu nende püügivahendite omadustele, mis ei kahjusta
kala. Seega on asjakohane jätta lisaks määruse (EL) nr 1380/2013
artikli 15 lõike 4 punktides a kuni c nimetatud juhtudele tursa,
räime, atlandi merilesta ja kilu lossimise kohustus sellise püügi puhul
rakendamata.
(16)     Määruse (EL) nr 1380/2013
artikli 15 lõikes 1 sätestatud lossimiskohustuse täitmiseks tuleks
kavaga ette näha muud majandamismeetmed, nagu on sätestatud nimetatud määruse
artikli 15 lõike 4 punktides a–c. Sellised meetmed tuleks sätestada
delegeeritud õigusaktidega.
(17)     Samuti tuleks kavaga ette näha
teatavad täiendavad tehnilised meetmed, mis võetakse vastu delegeeritud
õigusaktide abil, et aidata kaasa kava eesmärkide saavutamisele, eelkõige
seoses noorkalade või kudevate kalade kaitsega. Kuni
nõukogu määruse (EÜ) nr 2187/2005[20]
läbivaatamiseni tuleks ette näha ka seda, et sellised meetmed võivad vajaduse
korral kava eesmärkide saavutamiseks kalduda kõrvale kõnealuse määruse
teatavatest mitteolemuslikest osadest.
(18)     Selleks et kohanduda tehnika
ja teaduse arenguga õigeaegselt ja proportsionaalselt ning tagada paindlikkus
ja võimaldada teatavate meetmete arengut peaks komisjonil olema õigus võtta
kooskõlas Euroopa Liidu toimimise lepingu artikliga 290 vastu käesoleva
määruse täiendamiseks õigusakte atlandi merilesta, harilikku lesta, siledat
kammeljat ja harilikku kammeljat käsitlevate parandusmeetmete,
lossimiskohustuse rakendamise ja tehniliste meetmete kohta. On eriti oluline,
et komisjon viiks oma ettevalmistava töö käigus läbi asjakohaseid
konsultatsioone, seahulgas ekspertide tasandil. Delegeeritud õigusaktide
ettevalmistamisel ja koostamisel peaks komisjon tagama asjaomaste dokumentide
sama- ja õigeaegse ning asjakohase edastamise Euroopa Parlamendile ja
nõukogule.
(19)     Määruse (EL) nr 1380/2013
artikli 18 kohaselt peaks Läänemere kalavarudega seotud otsese
majandamishuviga liikmesriikidel olema juhul, kui komisjonile on antud õigus
võtta vastu delegeeritud õigusakte seoses teatavate kavas sätestatud
kaitsemeetmetega, võimalus esitada ühiseid soovitusi selliste meetmete
võtmiseks, et need meetmed oleksid kavandatud nii, et need vastaksid Läänemere
ja selle kalavarude eripärale. Kõnealuste soovituste esitamise tähtaeg tuleks
kindlaks määrata, nagu on ette nähtud nimetatud määruse artikli 18
lõikes 1.
(20)     Selleks et tagada vastavus
käesolevas määruses sätestatud meetmetele, tuleks vastu võtta
erikontrollimeetmed lisaks meetmetele, mis on ette nähtud nõukogu määrusega
(EÜ) nr 1224/2009[21].
(21)     Arvestades, et Läänemeri on
üsna väike püügipiirkond, kus peamiselt väikesed kalalaevad sooritavad lühikesi
püügireise, tuleks määruse (EÜ) nr 1224/2009 artikli 17 kohast eelteatise
kasutamise nõuet laiendada kõigile sellistele laevadele, mille kogupikkus on
vähemalt kaheksa meetrit, ning eelteatised tuleks esitada vähemalt üks tund
enne eeldatavat sadamasse saabumise aega. Arvestades aga selliste
kalapüügireiside mõju, mis puudutavad väga väikeseid koguseid asjaomaseid
varusid ja nendega seotud eelteatistest tulenevat halduskoormust, on asjakohane
kehtestada piirkogus, mille kohaselt tuleb eelteatis esitada juhul, kui laeva
pardal on vähemalt 300 kg turska või kaks tonni pelaagilist kalavaru.
(22)     Tursa-, räime- ja kiluvarude
püügi suhtes tuleks sätestada piirkogused, mille ületanud kalalaev on
kohustatud lossima määratud sadamas või rannikuäärses kohas vastavalt määruse
(EÜ) nr 1224/2009 artiklile 43. Liikmesriigid peaksid nende sadamate või
rannikuäärsete kohtade määramisel kohaldama kõnealuse määruse artikli 43
lõikes 5 sätestatud kriteeriume viisil, mis tagab tõhusa kontrolli
käesoleva määruse reguleerimisalasse kuuluvate varude üle.
(23)     Vastavalt määruse (EL)
nr 1380/2013 artikli 10 lõikele 3 tuleks ette näha sätted, mille
alusel hindab komisjon korrapäraselt käesoleva määruse kohaldamise
nõuetekohasust ja tõhusust. Selline hindamine peaks toimuma pärast ICESi poolt
läbi viidud võrdlusanalüüsi seoses asjaomaste kalavarudega ja põhinema sellel.
(24)     Määruse (EL) nr 1380/2013
artikli 9 lõike 4 kohaselt hinnatakse enne kavade koostamist
nõuetekohaselt nende majanduslikku ja sotsiaalset mõju[22].
(25)     Mis puudutab ajaraamistikku,
siis eeldatakse, et asjaomaste kalavarude maksimaalne jätkusuutlik saagikus
peaks saavutatama 2015. aastaks. Seejärel tuleks seda hoida.
(26)     Püügikoormuse reguleerimise
korra puudumisel on vaja välja jätta kalapüügiluba ja laevade või mootorite
asendamist käsitlevad erieeskirjad, mida kohaldatakse Liivi lahes. Nõukogu
määrust (EÜ) nr 2187/2005 tuleks vastavalt muuta.
(27)     Nõukogu määrus (EÜ) nr 1098/2007[23] tuleks kehtetuks
tunnistada,
ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA MÄÄRUSE:
I PEATÜKK
SISU, REGULEERIMISALA JA MÕISTED
Artikkel 1
Sisu
ja reguleerimisala
1. Käesoleva määrusega kehtestatakse järgmiste
Läänemeres asuvate liidu vete kalavarude (edaspidi „asjaomased kalavarud”)
majandamise ja püügi mitmeaastane kava (edaspidi „kava”):
a) tursk (Gadus morhua) ICESi
alarajoonides 22–24 (Läänemere lääneosa tursk);
b) tursk (Gadus morhua) ICESi
alarajoonides 25–32 (Läänemere idaosa tursk);
c) räim (Clupea harengus) ICESi
alarajoonides 25, 26, 27, 28.2, 29 ja 32 (Läänemere keskosa räim);
d) räim (Clupea harengus) ICESi
alarajoonis 28.1 (Liivi lahe räim);
e) räim (Clupea harengus) ICESi
alarajoonis 30 (Botnia mere räim);
f) räim (Clupea harengus) ICESi
alarajoonis 31 (Botnia lahe räim);
g) räim (Clupea harengus) ICESi
rajoonis IIIa ja alarajoonides 22–24 (Läänemere lääneosa räim);
h) kilu (Sprattus sprattus) ICESi
alarajoonides 22–32.
2. Kava kohaldatakse ka atlandi merilesta,
hariliku lesta, hariliku kammelja ja sileda kammelja suhtes asjaomaste
kalavarude püügil ICESi alarajoonides 22–32.
Artikkel 2
Mõisted
Käesoleva määruse kohaldamisel kohaldatakse
lisaks Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL) nr 1380/2013 artiklis 4,
nõukogu määruse (EÜ) nr 1224/2009 artiklis 4 ja nõukogu määruse (EÜ) nr 2187/2005
artiklis 2 sätestatud mõistetele järgmisi mõisteid:
a) „pelaagilised kalavarud” – käesoleva
määruse artikli 1 punktides c–h loetletud liigid ja nende mis tahes
kombinatsioon;
b) „püünisvõrk” – suur ankurdatud võrk,
kinnitatud vaiade külge või mõnikord triiviv, pealt avatud ja varustatud
mitmesuguste seadmetega, mis soodustavad kala sisenemist püünisesse ja
takistavad tema väljumist ning mis on tavaliselt jagatud eraldi osadeks, mis on
alt võrguga suletud;
c) „lõkspüünised ja mõrrad” – koorikloomade
või kalade püügiks mõeldud puuri- või korvikujulised eri materjalist väikesed
püünised, mis asetatakse merepõhja üksikult või reas; neil on üks või mitu
avaust või sissepääsu ning need on veepinnal ühendatud köitega (poinöörid)
poide külge, mis märgivad nende asukohta;
d) „asjaomased liikmesriigid” – Eesti, Leedu,
Läti, Poola, Rootsi, Saksamaa, Soome, Taani.
II PEATÜKK
EESMÄRGID JA SIHTTASEMED
Artikkel 3
Eesmärgid
1. Kava eesmärk on aidata saavutada ühise
kalanduspoliitika eesmärke, mis on loetletud määruse (EL) nr 1380/2013
artiklis 2, eelkõige:
(a)
asjaomaste kalavarude maksimaalse jätkusuutliku
saagikuse saavutamine ja selle säilitamine ning
(b)
atlandi merilesta, sileda kammelja, hariliku lesta
ja hariliku kammelja varude kaitse tagamine kooskõlas ettevaatusprintsiibiga.
2. Kava eesmärk on aidata rakendada määruse
(EL) nr 1380/2013 artikli 15 lõikes 1 sätestatud lossimiskohustust
asjaomaste kalavarude ja atlandi merilesta puhul.
Artikkel 4
Sihttasemed

1. Kalastussuremuse sihttase tuleb saavutada 2015.
aastaks ja hoida seda sealt alates asjaomaste kalavarude puhul järgmistes vahemikes:
 Kalavaru || Kalastussuremuse sihttaseme vahemik
 Läänemere lääneosa tursk || 0,23–0,29
 Läänemere idaosa tursk || 0,41–0,51
 Läänemere keskosa räim || 0,23–0,29
 Liivi lahe räim || 0,32–0,39
 Botnia mere räim || 0,13–0,17
 Botnia lahe räim || ei ole määratud
 Läänemere lääneosa räim || 0,25–0,31
 Läänemere kilu || 0,26–0,32
2. Vastavalt määruse (EL) nr 1380/2013 artikli 16
lõikele 4 peavad kalapüügivõimalused vastama lõikes 1 sätestatud
sihttasemetele.
III PEATÜKK
KAITSE PIIRVÄÄRTUSED
Artikkel 5
Kudekarja
biomassi miinimumtasemed
1. Kaitse piirväärtus väljendatuna kudekarja
biomassi miinimumtasemena, mis vastab kalavarude täielikule taastootmisvõimele,
on asjaomaste kalavarude puhul järgmine:
               Kalavaru ||               Kudekarja biomassi miinimumtase (tonnides)
               Läänemere lääneosa tursk ||               36 400
               Läänemere idaosa tursk ||               88 200
               Läänemere keskosa räim ||               600 000
               Liivi lahe räim ||               Määratlemata
               Botnia mere räim ||               Määratlemata
               Botnia lahe räim ||               Määratlemata
               Läänemere lääneosa räim ||               110 000
               Läänemere kilu ||               570 000
2. Kui mis tahes asjaomase kalavaru kudekarja
biomass on teataval aastal väiksem kui lõike 1 kohane kudekarja biomassi tase,
võetakse vastu asjakohased parandusmeetmed, et tagada asjaomase kalavaru kiire
taastamine ettevaatusprintsiibi kohasele tasemele. Erandina käesoleva määruse
artikli 4 lõikest 2 ja kooskõlas määruse (EL) nr 1380/2013
artikli 16 lõikega 4 tuleb kalapüügivõimalused kehtestada eelkõige
tasemel, mis on madalam tasemest, mille puhul jääb kalastussuremus
artikli 4 lõikes 1 sätestatud vahemikku. Kõnealused parandusmeetmed
võivad vajaduse korral hõlmata ka komisjoni poolt seadusandlike ettepanekute
esitamist ja erakorraliste meetmete võtmist vastavalt määruse (EL) nr 1380/2013
artiklile 12.
IV PEATÜKK
Atlandi merilesta, harilikku lesta, harilikku
kammeljat ja siledat kammeljat käsitlevad konkreetsed kaitsemeetmed
Artikkel 6
Meetmed,
mida võetakse juhul, kui atlandi merilest, harilik lest, harilik kammeljas ja
sile kammeljas on ohus
1. Kui teadusliku nõuande põhjal on atlandi
merilesta, hariliku lesta, hariliku kammelja või sileda kammelja mis tahes
varud Läänemeres ohus, on komisjonil õigus võtta kooskõlas artikliga 15
vastu delegeeritud õigusakte, milles käsitletakse konkreetseid meetmeid
ohustatud varu kaitseks ja mis hõlmavad mis tahes järgmisi aspekte:
(c)
a)       püügivõimsuse ja püügikoormuse
kohandamine;
(d)
b)       tehnilised meetmed, sealhulgas
(1)
 püügivahendite omadused, eeskätt võrgusilma
suurus, võrguniidi jämedus, püügivahendi suurus;
(2)
püügivahendi kasutamine, eeskätt veesoleku aeg,
püügivahendite kasutamise sügavus;
(3)
kalapüügi keelamine või piiramine teatavates
piirkondades;
(4)
kalapüügi keelamine või piiramine teataval
perioodil;
(5)
kalavaru kaitseks kehtestatud alammõõt.
2. Lõikes 1 osutatud meetmete eesmärk on
saavutada artikli 3 lõike 1 punktis b sätestatud eesmärk ja need
põhinevad teaduslikel nõuannetel.
3. Asjaomased liikmesriigid võivad esitada
kooskõlas määruse (EL) nr 1380/2013 artikli 18 lõikega 1 ühiseid
soovitusi lõikes 1 osutatud konkreetsete kaitsemeetmete võtmiseks.
V PEATÜKK
LOSSIMISKOHUSTUS
Artikkel 7
Püünisvõrke,
lõkspüüniseid ja mõrdasid käsitlevad erandid
Erandina määruse (EL) nr 1380/2013 artikli 15
lõikest 1 ei kehti lossimiskohustus asjaomaste varude ja atlandi merilesta
suhtes, kui kala püütakse järgmiste vahenditega: püünisvõrgud, lõkspüünised ja
mõrrad.
Artikkel 8
Lossimiskohustuse rakendamine
1.         Komisjonil on õigus võtta kooskõlas
artikliga 15 vastu delegeeritud õigusakte järgmiste meetmete kohta:
a) liikide loetelu, mille püük on keelatud
määruse (EL) nr 1380/2013 artikli 15 lõike 4 punkti a
kohase lossimiskohustust käsitleva erandi kohaldamisel;
b) määruse (EL) nr 1380/2013
artikli 15 lõike 4 punkti b kohased lossimiskohustust käsitlevad
erandid liikide puhul, mille kõrge ellujäämise määr on teaduslikult tõendatud,
võttes arvesse püügivahendi, püügimeetodite ja ökosüsteemi omadusi ning
c) määruse (EL) nr 1380/2013
artikli 15 lõike 4 punktis c osutatud vähese tähtsusega erandid.
2. Lõikes 1 osutatud meetmete eesmärk on
saavutada artikli 3 lõikes 2 sätestatud eesmärk ja need põhinevad
vajaduse korral teaduslikel nõuannetel. Vähese tähtsusega erandid peavad
vastama määruse (EL) nr 1380/2013 artikli 15 lõike 5 punktis c
sätestatule.
3. Asjaomased liikmesriigid võivad esitada
kooskõlas määruse (EL) nr 1380/2013 artikli 18 lõikega 1 ühiseid
soovitusi lõikes 1 osutatud meetmete võtmiseks.
VI PEATÜKK
TEHNILISED MEETMED
Artikkel 9
Tehniliste meetmete raamistik
1. Komisjonil
on õigus võtta kooskõlas artikliga 15 vastu delegeeritud õigusakte järgmiste
tehniliste meetmete kohta:
a) püügivahendite omaduste
spetsifikatsioonid ja nende kasutamise kord;
b) püügivahendite
muudatuste ja lisaseadmete spetsifikatsioonid;
c) teatavate
püügivahendite kasutamise ja püügitegevuse piiramine või keelamine teatavates
piirkondades või teatavatel perioodidel;
d) käesoleva määrusega
reguleeritud mis tahes kalavarude kaitseks kehtestatud alammõõdud.
2. Lõikes
1 osutatud meetmete eesmärk on saavutada artiklis 3 sätestatud eesmärk,
eeskätt noorkalade või kudevate kalade kaitse.
3. Kui see on
vajalik lõikes 2 osutatud eesmärkide saavutamiseks, võivad lõikes 1 osutatud
delegeeritud õigusaktid kõrvale kalduda järgmistest määruse (EÜ) nr 2187/2005
sätetest:
a) määruse (EÜ) nr 2187/2005 artiklites 3 ja 4
osutatud II ja III lisas sätestatud sihtliikide ja võrgusilma suuruse
spetsifikatsioonid;
b) aktiivsete püügivahendite ehitus, omadused ja
kasutamise kord, mis on sätestatud kõnealuse määruse artikli 5 lõigetes 2, 3 ja
4 ning artiklis 6;
c) passiivsete püügivahendite ehitus, omadused ja
kasutamise kord, mis on sätestatud artiklis 8;
d) kõnealuse määruse artiklis 16 sätestatud
keelatud piirkondade koordinaadid ja keelu kohaldamise periood;
e) kõnealuse määruse artikli 18a lõikes 1
sätestatud liigid, geograafilised piirkonnad ja teatavate kalavarude püügi
piirangute kohaldamise ajavahemikud ning artikli 18a lõikes 2
sätestatud erandi tehnilised üksikasjad;
f) kõnealuse määruse artiklis 22
sätestatud traalimiskeeld Liivi lahel.
4. Asjaomased liikmesriigid võivad esitada kooskõlas määruse (EL) nr 1380/2013
artikli 18 lõikega 1 ühiseid soovitusi lõikes 1 osutatud meetmete
võtmiseks.
VII PEATÜKK
PIIRKONDADEKS JAOTAMINE
Artikkel 10
Piirkondlik
koostöö
1. Käesolevas peatükis sätestatud meetme
suhtes kohaldatakse määruse (EL) nr 1380/2013 artikli 18
lõikeid 1–6.
2. Asjaomased liikmesriigid võivad esitada
kooskõlas määruse (EL) nr 1380/2013 artikli 18 lõikega 1 ühiseid
soovitusi järgmiste tähtaegade jooksul:
a)         artikli 6 lõikes 1 sätestatud meetmete kohta
teatavaks kalendriaastaks hiljemalt eelneva aasta 1. septembriks;
b)         artikli 8 lõikes 1 ja artikli 9
lõikes 1 sätestatud meetmete kohta esimest korda hiljemalt kuue kuu jooksul
pärast käesoleva määruse jõustumist ja seejärel iga kord kuus kuud pärast kava
mõju hinnangu esitamist vastavalt artiklile 14.
VIII PEATÜKK
KONTROLL JA TÄITMINE
Artikkel 11
Seos
nõukogu määrusega (EÜ) nr 1224/2009
Käesolevas peatükis sätestatud
kontrollimeetmeid kohaldatakse lisaks nõukogu määruses (EÜ) nr 1224/2009
sätestatud meetmetele, kui käesolevas peatükis ei ole sätestatud teisiti.
Artikkel 12
Eelteatised
1. Erandina määruse (EÜ) nr 1224/2009
artikli 17 lõikest 1 on kõnealuses artiklis sätestatud eelteatise
kohustatud esitama selliste liidu kalalaevade kaptenid, mille kogupikkus on
vähemalt kaheksa meetrit ja mille pardal on vähemalt 300 kg turska või
kaks tonni pelaagilist kalavaru.
2. Erandina määruse (EÜ) nr 1224/2009
artikli 17 lõikest 1 peab nimetatud artiklis sätestatud eelteatiste
esitamise aeg olema vähemalt üks tund enne eeldatavat sadamasse saabumise aega.
Artikkel 13
Määratud sadamad
Piirkogus, mida kohaldatakse mitmeaastase
kavaga hõlmatud liikide suhtes, väljendatuna eluskaalus, ja mille ületamise
korral peab kalalaev lossima saagi määratud sadamas või rannikuäärses kohas
vastavalt määruse (EÜ) nr 1224/2009 artiklile 43, on järgmine:
a) 750 kilogrammi turska;
b) 5 tonni pelaagilisi kalavarusid.
IX PEATÜKK
JÄRELMEETMED
Artikkel 14
Kava
hindamine
Komisjon tagab, et kuus aastat pärast
käesoleva määruse jõustumist ja seejärel iga kuue aasta tagant hinnatakse
käesoleva kava mõju määrusega reguleeritud kalavarudele ja nende varude
püügile, eeskätt selleks, et võtta arvesse teaduslike nõuannete muutumist.
Komisjon esitab hindamiste tulemused Euroopa Parlamendile ja nõukogule.
X PEATÜKK
MENETLUSSÄTTED
Artikkel 15
Delegeeritud
volituste rakendamine
1. Komisjonile antakse õigus võtta vastu
delegeeritud õigusakte käesolevas artiklis sätestatud tingimustel.
2. Artiklites 6, 8 ja 9 osutatud õigus võtta
vastu delegeeritud õigusakte antakse komisjonile määramata ajaks alates
käesoleva määruse jõustumise kuupäevast.
3. Euroopa Parlament ja nõukogu võivad
artiklites 6, 8 ja 9 osutatud volituste delegeerimise igal ajal tagasi võtta.
Tagasivõtmise otsusega lõpetatakse otsuses nimetatud volituste delegeerimine.
Otsus jõustub järgmisel päeval pärast selle avaldamist Euroopa Liidu
Teatajas või otsuses nimetatud hilisemal kuupäeval. See ei mõjuta juba
jõustunud delegeeritud õigusaktide kehtivust.
4. Niipea kui komisjon on delegeeritud
õigusakti vastu võtnud, teeb ta selle samal ajal teatavaks Euroopa Parlamendile
ja nõukogule.
5. Artiklite 6, 8 ja 9 alusel vastu võetud delegeeritud õigusakt
jõustub üksnes juhul, kui Euroopa Parlament ega nõukogu ei ole kahe kuu jooksul
pärast õigusakti teatavakstegemist Euroopa Parlamendile ja nõukogule esitanud
selle suhtes vastuväiteid või kui Euroopa Parlament ja nõukogu on enne selle
tähtaja möödumist komisjonile teatanud, et nad ei esita vastuväiteid. Euroopa
Parlamendi või nõukogu algatusel pikendatakse seda tähtaega kahe kuu võrra.

XI PEATÜKK
MUUDATUSED
Artikkel 16
Nõukogu
määruse (EÜ) nr 2187/2005 muutmine
Määruse (EÜ) nr 2187/2005 artiklid 20 ja 21 jäetakse välja.
XII PEATÜKK
KEHTETUKS TUNNISTAMINE
Artikkel 17
Nõukogu
määruse (EÜ) nr 1098/2007 kehtetuks tunnistamine
Määrus (EÜ) nr 1098/2007 tunnistatakse
kehtetuks. Viiteid kehtetuks tunnistatud
määrusele käsitatakse viidetena käesolevale määrusele.

XIII PEATÜKK
Lõppsätted
Artikkel 18
Käesolev määrus jõustub 20. päeval pärast
selle avaldamist Euroopa Liidu Teatajas.
Seda kohaldatakse alates 1. jaanuarist
2015.
Käesolev määrus on tervikuna siduv ja
vahetult kohaldatav kõikides liikmesriikides.
Brüssel,
Euroopa Parlamendi nimel                           Nõukogu
nimel
president                                                        eesistuja
[1]               http://www.ices.dk/aboutus/aboutus.asp
[2]               Nõukogu määrus (EÜ) nr 1098/2007, 18. september 2007,
millega kehtestatakse Läänemere tursavarude ja nende varude püügi mitmeaastane
kava ning muudetakse määrust (EMÜ) nr 2847/93 ja tunnistatakse kehtetuks määrus
(EÜ) nr 779/97 (ELT L 248, 22.9.2007).
[3]               Komisjoni
otsus 2005/629/EÜ, 26. august 2005, kalanduse teadus-, tehnika- ja majanduskomitee
moodustamise kohta (2005/629/EÜ).
[4]               STECFi eksperdirühma koosoleku aruanne: mitmeid
Läänemere liike hõlmavad majandamiskavad (STECF-12-06).
[5]               ELT L 354, 28.12.2013, lk 22.
[6]               MRAG, september 2009: Economic and social impacts of the
proposed scenarios for a multi-annual management plan for Baltic pelagic
fisheries, FISH/2006/09 — Lot 4.
[7]               Majandamiseesmärke ja strateegiaid käsitleva alarühma
aruande (STECF SGMOS 10-06) e) osa: Evaluation of multi-annual plan for Baltic
cod.
[8]               STECFi eksperdirühma koosoleku aruanne: Impact
Assessment of Baltic cod multi-annual plans (STECF 11-05).
[9]               Euroopa
Liidu Nõukogu dokument 16684/11, ADD 1,
http://register.consilium.europa.eu/pdf/en/11/st16/st16684-ad01.en11.pdf.
[10]             STECFi eksperdirühma koosoleku aruanne: Scoping for Impact
Assessments for Multi-Annual plans for Baltic Multispecies and cod in the
Kattegat, North Sea, West of Scotland and Irish Sea, (STECF- 12-05).
[11]             Taanis Charlottenlundis 6.–8. märtsil 2012 toimunud
seminari Integrated/Multispecies Advice for Baltic Fisheries (WKMULTBAL)
aruanne. ICES CM 2012/ACOM:43.
[12]             STECFi eksperdirühma koosoleku aruanne: Multispecies
management plans for the Baltic (STECF-12-06).
[13]             http://www.europarl.europa.eu/meetdocs/2009_2014/documents/pech/dv/taskfor/taskforce.pdf

[14]             ELT C, …, lk …
[15]             ELT C, …, lk …
[16]             EÜT L 179, 23.6.1998, lk 3.
[17]             Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus (EL) nr 1380/2013, 11.
detsember 2013, ühise kalanduspoliitika kohta, millega muudetakse nõukogu
määrusi (EÜ) nr 1954/2003 ja (EÜ) nr 1224/2009 ning millega tunnistatakse
kehtetuks nõukogu määrused (EÜ) nr 2371/2002 ja (EÜ) nr 639/2004 ning nõukogu
otsus 2004/585/EÜ (ELT L 354, 28.12.2013, lk 22).
[18]             Nõukogu määrus (EÜ) nr 1098/2007, 18. september 2007,
millega kehtestatakse Läänemere tursavarude ja nende varude püügi mitmeaastane
kava ning muudetakse määrust (EMÜ) nr 2847/93 ja tunnistatakse kehtetuks määrus
(EÜ) nr 779/97 (ELT L 248, 22.9.2007, lk 1).
[19]             ICESi
tehnilised talitused, september 2014. http://www.ices.dk/sites/pub/Publication%20Reports/Advice/2014/Special%20Requests/EU_Fmsy_range_for_Baltic_cod_and_pelagic_stocks.pdf.
[20]             Nõukogu määrus (EÜ) nr 2187/2005, 21. detsember 2005, mis
käsitleb Läänemere, Suur- ja Väike-Belti ning Sundi kalavarude kaitsmist
tehniliste meetmete abil, millega muudetakse määrust (EÜ) nr 1434/98 ja
tunnistatakse kehtetuks määrus (EÜ) nr 88/98 (ELT L 349, 31.12.2005, lk 1).
[21]             Nõukogu määrus (EÜ) nr 1224/2009, 20. november 2009,
millega luuakse ühenduse kontrollisüsteem ühise kalanduspoliitika eeskirjade
järgimise tagamiseks (ELT L 343, 22.12.2009, lk 1).
[22]             Mõju hindamine on avaldatud... (täita).
[23]             Nõukogu määrus (EÜ) nr 1098/2007, 18. september 2007,
millega kehtestatakse Läänemere tursavarude ja nende varude püügi mitmeaastane
kava ning muudetakse määrust (EMÜ) nr 2847/93 ja tunnistatakse kehtetuks määrus
(EÜ) nr 779/97 (ELT L 248, 22.9.2007, lk 1).