               EUROOPA KOMISJON
            Brüssel,26.8.2020
            COM(2020) 432 final
            2020/0204(NLE)
            Ettepanek:
            NÕUKOGU OTSUS
            seisukoha kohta, mis võetakse Euroopa Liidu nimel AKV-ELi suursaadikute komitees seoses AKV-ELi suursaadikute komitee 17. detsembri 2019. aasta otsuse nr 3/2019 (võtta vastu AKV-ELi koostöölepingu artikli 95 lõike 4 kohased üleminekumeetmed [2020/2]) muutmisega

               SELETUSKIRI

               1. Kavandatav reguleerimisese

               Käesolev komisjoni otsus sisaldab ettepanekut võtta vastu nõukogu otsus seisukoha kohta, mille liit võtab AKV-ELi suursaadikute komitees ELi ning Aafrika, Kariibi mere ja Vaikse ookeani piirkonna riikide rühma vahel 23. juunil 2000 Cotonous alla kirjutatud koostöölepingu (edaspidi „Cotonou koostööleping“)
                  1
                artikli 95 lõike 4 kohaste üleminekumeetmete vastuvõtmise otsuse nr 3/2019 („üleminekumeetmeid käsitlev otsus“)
                  2
                muutmise kohta. Komisjon teeb ettepaneku pikendada Cotonou koostöölepingu kõikide sätete kohaldamist kuni 30. juunini 2021 või kuni liidu ja AKV riikide vahel uue koostöölepingu jõustumiseni, olenevalt sellest, kumb kuupäev on varasem.

               2.ETTEPANEKU TAUST

               2.1.Cotonou koostööleping

               Cotonou koostööleping on alates 2000. aastast olnud ELi ja 79 AKV riigi suhete raamistik. Leping sõlmiti 20 aastaks, kehtivusega alates 1. märtsist 2000 kuni 29. veebruarini 2020. Seda muudeti 2005. ja 2010. aastal.

               17. detsembril 2019 pikendati Cotonou koostöölepingu sätete kohaldamist üleminekumeetmeid käsitleva otsusega kuni 31. detsembrini 2020 või kuni liidu ja AKV riikide vahelise uue koostöölepingu jõustumiseni või ajutise kohaldamiseni, olenevalt sellest, mis varem saabub.

               Septembris 2018 alustati läbirääkimisi uue AKV-ELi koostöölepingu sõlmimiseks. Siiski on COVID-19 pandeemiast põhjustatud viivituste tõttu nüüdseks selge, et läbirääkimiste tulemusel ei jõuta uue lepinguni piisavalt vara, et seda oleks võimalik kohaldada eespool nimetatud kehtivusaja (31. detsember 2020) lõppemisel. Selles olukorras jääks ELi-AKV suhetes vaakum, mille tekkimine tuleb ära hoida.

               2.2.AKV-ELi ministrite nõukogu

                  AKV-ELi ministrite nõukogu on Cotonou lepingus (artikkel 15) sätestatud ministrite tasandi organ. Sinna kuuluvad ühelt poolt Euroopa Liidu Nõukogu ja Euroopa Komisjoni liikmed ning teiselt poolt üks liige iga AKV riigi valitsusest. Lisaks muudele ülesannetele võtab ministrite nõukogu vastu Cotonou lepingu rakendamiseks ja täitmiseks vajalikud otsused. Ministrite nõukogu teeb oma otsused lepinguosaliste ühisel kokkuleppel. Otsused kehtivad üksnes siis, kui kohal on i) vähemalt pool Euroopa Liidu Nõukogu liikmetest (st 14 ELi liikmesriikide ministrit), ii) üks komisjoni liige ja iii) kaks kolmandikku AKV riikide valitsusi esindavatest liikmetest (st valitsuse liikmed 55-st AKV riigist).

               2.3.Üleminekumeetmed

               Cotonou lepingu artikli 95 lõike 4 teises lõigus on öeldud järgmist: „Ministrite nõukogu võtab kõik üleminekumeetmed, mida võib vaja minna uue lepingu jõustumiseni“. Cotonou lepingu artikli 95 lõike 4 teise lõigu kohaselt võib kohaldada üleminekumeetmeid, et pikendada Cotonou lepingu kohaldatavust tervikuna või osaliselt kuni uue lepingu kohaldamise kuupäevani (ajutine kohaldamine või jõustumine). Selleks et säilitada AKV riikidega õiguslik, poliitiline ja institutsionaalne järjepidevus ja arvestades, et uue lepingu kohaldamiseni enne praeguse õigusraamistiku kehtivuse lõppemist ei jõuta, on vaja pikendada vastuvõetud üleminekumeetmeid, et jätkata praeguse lepingu kohaldamist.

               2.4.AKV-ELi suursaadikute komitee poolt üleminekumeetmete muutmine

                  Cotonou lepingu artikli 95 lõike 4 kohaselt teeb üleminekumeetmeid käsitleva otsuse AKV-ELi ministrite nõukogu. Siiski võib ministrite nõukogu Cotonou lepingu artikli 15 lõike 4 kohaselt anda oma volitused edasi suursaadikute komiteele. Selleks delegeeris ministrite nõukogu üleminekumeetmete vastuvõtmise otsuse volitused 23. mail 2019 suursaadikute komiteele
                     3
                  . Cotonou lepingu artikli 16 lõike 2 kohaselt võib suursaadikute komitee võtta ministrite nõukogu poolt talle antud volituste piires vastu lepinguosalistele siduvaid otsuseid või neid muuta.

                  Suursaadikute komitee töökorra
                     4
                   artikli 1 kohaselt tuleb komitee kokku korrapäraselt, eelkõige ministrite nõukogu istungite ettevalmistamiseks, ja siis, kui see osutub lepinguosalise taotlusel vajalikuks. Tänu sellele paindlikkusele saab suursaadikute komitee tagada, et üleminekumeetmeid käsitleva otsuse muudatus tehtaks õigeaegselt ja mitte hiljem kui 2020. aasta oktoobris.

                  Seetõttu peab AKV-ELi suursaadikute komitee võtma oma koosolekul vastu üleminekumeetmeid käsitleva otsuse muudatuse („kavandatav õigusakt“). Kavandatava akti eesmärk on pikendada Cotonou koostöölepingu kõikide sätete kohaldamist kuni 30. juunini 2021 või kuni liidu ja AKV riikide vahelise uue koostöölepingu jõustumiseni või ajutise kohaldamiseni, olenevalt sellest, mis varem saabub.

               3.Liidu nimel võetav seisukoht

                  Komisjon teeb ettepaneku muuta praegust otsust Cotonou koostöölepingu üleminekumeetme kohta, et pikendada Cotonou koostöölepingu kohaldamist kuni 30. juunini 2021, välja arvatud juhul, kui enne nimetatud kuupäeva jõustub uus leping või seda hakatakse ajutiselt kohaldama.

                  Eespool öeldut silmas pidades tuleb kavandatav liidu seisukoht AKV-ELi suursaadikute komitee istungil vastu võtta.

               4.Õiguslik alus

               4.4.Menetlusõiguslik alus

               4.1.1.Põhimõtted

               Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 218 lõikes 9 on sätestatud otsused, millega kehtestatakse „lepingus sätestatud organis liidu nimel võetavad seisukohad, kui asjaomasel organil tuleb vastu võtta õigusliku toimega akte, välja arvatud õigusaktid, millega täiendatakse või muudetakse lepingu institutsioonilist raamistikku“.

               Mõiste „õigusliku toimega aktid“ hõlmab akte, millel on õiguslikud tagajärjed asjaomase organi suhtes kehtiva rahvusvahelise õiguse normide alusel. Selle mõiste alla kuuluvad ka sellised õiguslikud vahendid, mis ei ole rahvusvahelise õiguse kohaselt siduvad, kuid mis „võivad otsustavalt mõjutada liidu seadusandja vastu võetud õigusaktide sisu“
                  5
               .

               4.1.2.Kohaldamine käesoleval juhul

               23. juunil 2000 Cotonous alla kirjutatud AKV-EÜ koostöölepingu artikli 95 lõike 4 teise lõigu kohaselt võib kohaldada üleminekumeetmeid, et pikendada Cotonou lepingu kohaldatavust tervikuna või osaliselt kuni uue lepingu kohaldamise kuupäevani (ajutine kohaldamine või jõustumine pärast ratifitseerimist kõigi lepinguosaliste poolt). Eelkõige – „Ministrite nõukogu võtab kõik üleminekumeetmed, mida võib vaja minna uue lepingu jõustumiseni“.

               Seega on selge, et akt, mille AKV-ELi suursaadikute komitee peab vastu võtma, on õigusliku toimega akt. Kooskõlas lepingu artiklitega 15 ja 16 on kavandatav suursaadikute komitee otsus rahvusvahelise õiguse raames siduv.

               Suursaadikute komitee on Cotonou koostöölepingu artikli 16 alusel loodud organ.

               Euroopa Liit on koos oma liikmesriikidega Cotonou koostöölepingu osaline ja seega on suursaadikute komitee kavandatav otsus tema jaoks siduv.

               Seega on kavandatava otsuse menetlusõiguslik alus ELi toimimise lepingu artikli 218 lõige 9.

               4.2.Materiaalõiguslik alus

               4.2.1.
                     Põhimõtted

               ELi toimimise lepingu artikli 218 lõike 9 kohase otsuse materiaalõiguslik alus sõltub eelkõige selle kavandatava õigusakti eesmärgist ja sisust, mille kohta liidu nimel seisukoht võetakse. Kui kavandatava aktiga taotletakse kahte eesmärki või reguleeritakse kahte valdkonda ning üht neist võib pidada peamiseks või ülekaalukaks, samas kui teine on kõrvalise tähtsusega, peab ELi toimimise lepingu artikli 218 lõike 9 kohasel otsusel olema üksainus materiaalõiguslik alus, st peamise või ülekaaluka eesmärgi või valdkonna tõttu nõutav õiguslik alus.

               4.2.2.
                     Kohaldamine käesoleval juhul

                     6
                  Kavandatava akti peamine eesmärk ja sisu on seotud Cotonou lepingu kui terviku toimimisega, eelkõige pikendamise tulemusel kehtivuse lõppemise kuupäeva edasilükkamisega. Seega tuleb nõukogu otsuse materiaalõigusliku aluse kindlaksmääramisel lähtuda Cotonou koostöölepingust kui tervikust.

               Cotonou koostööleping sõlmiti assotsieerimislepinguna ja see põhineb seega Euroopa Ühenduse asutamislepingu artiklil 310, mis on samaväärne ELi toimimise lepingu artikliga 217. Seepärast on kavandatud otsuse materiaalõiguslik alus ELi toimimise lepingu artikkel 217.

               4.3. Kokkuvõte

                     7
                  Ettepaneku kohase otsuse õiguslik alus peaks olema Euroopa Liidu toimimise lepingu artikkel 217 koostoimes sama lepingu artikli 218 lõikega 9, mis on ka nõukogu 18. novembri 2019. aasta otsuse (EL) 2019/1932 (Euroopa Liidu nimel võetava seisukoha kohta AKV-ELi suursaadikute komitees seoses AKV-ELi koostöölepingu artikli 95 lõike 4 kohaste üleminekumeetmete võtmise otsuse vastuvõtmisega) õiguslik alus.

               2020/0204 (NLE)

               Ettepanek:

               NÕUKOGU OTSUS

               seisukoha kohta, mis võetakse Euroopa Liidu nimel AKV-ELi suursaadikute komitees seoses AKV-ELi suursaadikute komitee 17. detsembri 2019. aasta otsuse nr 3/2019 (võtta vastu AKV-ELi koostöölepingu artikli 95 lõike 4 kohased üleminekumeetmed [2020/2]) muutmisega

               EUROOPA LIIDU NÕUKOGU,

               võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut, eriti selle artiklit 217 koostoimes artikli 218 lõikega 9,

               võttes arvesse Euroopa Komisjoni ettepanekut

               ning arvestades järgmist:

               (1)Ühelt poolt Aafrika, Kariibi mere ja Vaikse ookeani piirkonna („AKV“) riikide rühma liikmete ning teiselt poolt Euroopa Liidu ja selle liikmesriikide vaheline koostööleping („AKV-ELi koostööleping“)
                  8
                kirjutati alla Cotonous 23. juunil 2000. AKV-ELi koostööleping jõustus 1. aprillil 2003 ja seda kohaldatakse kuni 31. detsembrini 2020 vastavalt AKV-ELi suursaadikute komitee 17. detsembri 2019. aasta otsusele nr 3/2019 (võtta vastu AKV-ELi koostöölepingu artikli 95 lõike 4 kohased üleminekumeetmed [2020/2]) (edaspidi „üleminekumeetmeid käsitlev otsus“)
                  9
               .

               (2)Septembris 2018 alustati kooskõlas AKV-ELi koostöölepingu artikli 95 lõike 4 esimese lõiguga läbirääkimisi uue AKV-ELi koostöölepingu sõlmimiseks. Uus leping ei ole seoses COVID-19 pandeemiast tingitud viivitustega praeguse AKV-ELi koostöölepingu aegumise kuupäevaks veel kohaldamiseks valmis. Seetõttu peetakse vajalikuks muuta üleminekumeetmeid käsitlevat otsust, et pikendada praeguse AKV-ELi koostöölepingu sätete kohaldamist.

               (3)AKV-ELi koostöölepingu artikli 95 lõike 4 teise lõigu kohaselt võib ministrite nõukogu vastu võtta üleminekumeetmed, mida võib vaja minna uue lepingu jõustumiseni.

               (4)AKV-ELi ministrite nõukogu delegeeris 23. mail 2019 AKV-ELi koostöölepingu artikli 15 lõike 4 kohaselt AKV-ELi suursaadikute komiteele õiguse võtta vastu kõik üleminekumeetmed, mida võib vaja minna enne uue lepingu jõustumist
                  10
               . AKV-ELi suursaadikute komiteel on kavas korraline koosolek, kus ta teeb otsuse muuta AKV-ELi koostöölepingu artikli 95 lõike 4 kohased üleminekumeetmeid.

               (5)On asjakohane määrata kindlaks liidu nimel AKV-ELi suursaadikute komitees võetav seisukoht, kuna kavandatav akt on liidule siduv.

               (6)AKV-ELi koostöölepingu sätteid kohaldatakse eesmärgiga säilitada ühelt poolt liidu ja selle liikmesriikide ning teiselt poolt AKV riikide vaheliste suhete järjepidevus. Seega ei ole muudetud üleminekumeetmed ette nähtud AKV-ELi koostöölepingu muutmiseks, nagu on sätestatud selle artikli 95 lõikes 3,

               ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA OTSUSE:

               Artikkel 1

               AKV-ELi suursaadikute komitees AKV-ELi koostöölepingu artikli 95 lõike 4 kohaselt liidu nimel võetav seisukoht on muuta AKV-ELi suursaadikute komitee 17. detsembri 2019. aasta otsust nr 3/2019 (võtta vastu AKV-ELi koostöölepingu artikli 95 lõike 4 kohased üleminekumeetmed [2020/2]), et pikendada AKV-ELi koostöölepingu kohaldamist kuni 30. juunini 2021 või kuni liidu ja AKV riikide vahelise uue koostöölepingu jõustumiseni või ajutise kohaldamiseni, olenevalt sellest, mis varem saabub.

               Artikkel 2

               Käesolev otsus on adresseeritud komisjonile.

               Brüssel,

                     Nõukogu nimel

                     eesistuja

                     (1)

                        Nõukogu 19. detsembri 2002. aasta otsus, mis käsitleb koostöölepingu sõlmimist ühelt poolt Aafrika, Kariibi mere ja Vaikse ookeani piirkonna riikide rühma ja teiselt poolt Euroopa Ühenduse ja selle liikmesriikide vahel, mis allkirjastati 23. juunil 2000. aastal Cotonous (ELT L 65, 8.3.2003, lk 27).

                     (2)

                        AKV-ELi suursaadikute komitee 17. detsembri 2019. aasta otsus nr 3/2019 võtta vastu AKV-ELi koostöölepingu artikli 95 lõike 4 kohased üleminekumeetmed [2020/2]

                     (3)

                        AKV-ELi ministrite nõukogu 23. mai 2019. aasta otsus nr 1/2019 AKV-ELi suursaadikute komiteele AKV-ELi koostöölepingu artikli 95 lõike 4 kohaste üleminekumeetmete vastuvõtmise otsuse tegemise volituste delegeerimise kohta [2019/920] (ELT L 146, 5.6.2019, lk 114).

                     (4)

                        AKV-ELi ministrite nõukogu 8. märtsi 2005. aasta otsus nr 3/2005 AKV–EÜ suursaadikute komitee töökorra vastuvõtmise kohta (ELT L 95, 14.4.2005, lk 51).

                     (5)

                        Euroopa Kohtu 7. oktoobri 2014. aasta otsus kohtuasjas Saksamaa vs. nõukogu, C-399/12, ECLI:EU:C:2014:2258, punktid 61–64.

                     (6)

                        Vt eelkõige otsus kohtuasjas C-244/17: komisjon vs. nõukogu („Kasahstan“), [ECLI:EU:C:2018:662], punkt 40, ja osutatud kohtupraktika.

                     (7)

                        ELT L 300, 21.11.2019, lk 1–4.

                     (8)

                        Lepingut (ELT L 317, 15.12.2000, lk 3) on muudetud 25. juunil 2005 Luxembourgis alla kirjutatud lepinguga (ELT L 209, 11.8.2005, lk 27) ja 22. juunil 2010 Ouagadougous alla kirjutatud lepinguga (ELT L 287, 4.11.2010, lk 3).

                     (9)

                        AKV-ELi suursaadikute komitee 17. detsembri 2019. aasta otsus nr 3/2019 võtta vastu AKV-ELi koostöölepingu artikli 95 lõike 4 kohased üleminekumeetmed [2020/2]

                     (10)

                        AKV-ELi ministrite nõukogu 23. mai 2019. aasta otsus nr 1/2019 AKV-ELi suursaadikute komiteele AKV-ELi koostöölepingu artikli 95 lõike 4 kohaste üleminekumeetmete vastuvõtmise otsuse tegemise volituste delegeerimise kohta [2019/920] (ELT L 146, 5.6.2019, lk 114).


               EUROOPA KOMISJON
            Brüssel,7.9.2020
            COM(2020) 488 final
            2020/0243(NLE)
            Ettepanek:
            NÕUKOGU OTSUS,
            mis käsitleb seisukohta, mis võetakse Euroopa Liidu nimel Kirde-Atlandi tulevase mitmepoolse kalanduskoostöö konventsiooni raames seoses Ühendkuningriigi taotlusega selle konventsiooniga ühinemiseks, ja millega tunnistatakse kehtetuks nõukogu otsus (EL) 2019/510

               SELETUSKIRI

               Käesolev ettepanek on seotud otsusega, millega määratakse kindlaks Kirde-Atlandi tulevase mitmepoolse kalanduskoostöö konventsioonis (edaspidi „NEAFC konventsioon“) Euroopa Liidu nimel võetav seisukoht, mis käsitleb Suurbritannia ja Põhja-Iiri Ühendkuningriigi (edaspidi „Ühendkuningriik“) kõnealuse konventsiooniga iseseisvalt ühinemist üleminekuperioodi ajal.

               1.Ettepaneku taust

               29. märtsil 2017 teatas Ühendkuningriik Euroopa Liidu lepingu artikli 50 alusel Euroopa Ülemkogule oma kavatsusest Euroopa Liidust välja astuda.

               Euroopa Liit ja Ühendkuningriik leppisid läbirääkimiste tulemusel vastavalt Euroopa Liidu lepingu artiklile 50 kokku väljaastumislepingu. Väljaastumisleping
                  1
                ja selle juurde kuuluv poliitiline deklaratsioon, millega kehtestati Euroopa Liidu ja Ühendkuningriigi tulevaste suhete raamistik, jõustusid 1. veebruaril 2020, pärast kokkuleppe saavutamist 17. oktoobril 2019.

               Väljaastumislepingu artikli 127 lõikes 1 on sätestatud üleminekuperiood, mille jooksul kohaldatakse Ühendkuningriigis ja Ühendkuningriigi suhtes jätkuvalt liidu õigust (edaspidi „üleminekuperiood“). Üleminekuperiood lõpeb 31. detsembril 2020. Väljaastumislepingu artikli 129 lõike 1 kohaselt on Ühendkuningriigil üleminekuperioodil siduvad kohustused, mis tulenevad rahvusvahelistest lepingutest, mille on sõlminud liit, liidu nimel liikmesriigid või liit ja liikmesriigid ühiselt. Väljaastumislepingu artikli 129 lõikes 3 on öeldud, et kooskõlas lojaalse koostöö põhimõttega hoidub Ühendkuningriik üleminekuperioodil igasugusest tegevusest või algatusest, mis võiks kahjustada liidu huve, eelkõige mis tahes rahvusvahelise organisatsiooni, agentuuri, konverentsi või foorumi raames, kuhu Ühendkuningriik kuulub iseseisvalt.

               Liit on teavitanud oma rahvusvahelisi partnereid väljaastumislepingus ette nähtud erikorrast, mille kohaselt käsitatakse Ühendkuningriiki üleminekuperioodil liikmesriigina liidu sõlmitud rahvusvaheliste lepete kohaldamisel.

               NEAFC konventsiooni põhieesmärk on tõhustada Kirde-Atlandi kalavarude kaitset ja optimaalset kasutamist rannikuriigi kalandusalase laiendatud jurisdiktsiooni tingimustele vastavatel alustel ja sellest johtuvalt edendada nende ressursside alast rahvusvahelist koostööd ja nõustamist. NEAFC konventsioon jõustus 17. märtsil 1982. Ühendkuningriik on NEAFC konventsiooni hoiulevõtja.

               1982. aasta NEAFC konventsiooniga asendati algne 1959. aasta Kirde-Atlandi kalanduse konventsioon, sest Euroopa Liidu liikmesriigid olid 1963. aasta NEAFC organisatsioonist üksikliikmetena välja astunud ja 1977. aastal olid riigid laiendanud oma püügipiirkondi 200 miilini. 1959. aasta Kirde-Atlandi kalanduse konventsiooniga oli omakorda asendatud 1946. aasta konventsioon võrgusilma suuruse, kalavõrkude ning kalade suuruse piirmäärade reguleerimise kohta.

               1982. aasta NEAFC konventsiooni muudeti 2004. aastal (lisati vaidluste lahendamise menetlused) ja 2006. aastal (NEAFC konventsioon viidi kooskõlla rahvusvahelise õiguse ja rahvusvaheliste õigusaktide valdkonnas toimunud muutustega). 2004. ja 2006. aasta muudatusi ei ole kõik konventsiooniosalised täielikult ratifitseerinud. Osalised leppisid 2006. aasta Londoni deklaratsiooni kaudu kokku, et nad rakendavad neid muudatusi vabatahtlikkuse alusel, kuni ratifitseerimine on lõpule viidud.

               NEAFC konventsiooni elluviimiseks asutasid konventsiooniosalised Kirde-Atlandi Kalanduskomisjoni (edaspidi „NEAFC“). NEAFC on juriidiline isik ning tal on õigus- ja teovõime, mis on vajalik suhetes teiste rahvusvaheliste organisatsioonidega ja konventsiooniosaliste territooriumidel tema ülesannete täitmiseks ja eesmärkide saavutamiseks.

               Konventsiooniosalisi on viis, kellest kõik on NEAFC konventsiooni ala rannikuriigid: Euroopa Liit (EL), Taani (seoses Fääri saarte ja Gröönimaaga), Island, Norra ja Venemaa Föderatsioon. Lipuriikidele, kes on tõeliselt huvitatud kalapüügist Atlandi ookeani kirdeosas, võib anda koostööd tegeva kolmanda riigi staatuse, mis võimaldab neil lubada nende lipu all sõitvatel laevadel tegutseda NEAFC konventsiooni alal, tingimusel et nad soostuvad rakendama NEAFC meetmeid. Koostööd tegevaid kolmandaid riike on praegu kuus: Bahama, Kanada, Curaçao, Libeeria, Panama ja Uus-Meremaa.

               Euroopa Liit on NEAFC konventsiooni osaline,
                  2
                sest selle konventsiooni reguleerimisese kuulub ühise kalanduspoliitika kohaldamisalasse ja liidul on kalanduspoliitika suhtes ainupädevus. Liidu õiguse kohaselt hõlmab NEAFC konventsioon liikmesriike.

               NEAFC on pädev organisatsioon võtma vastu soovitusi majandamismeetmete kohta, mis on seotud kalapüügiga väljaspool konventsiooniosaliste kalandusjurisdiktsiooni alla kuuluvaid alasid (reguleeritav piirkond), ja konventsiooniosaliste kalandusjurisdiktsiooni alla kuuluvate alade kohta, kui asjaomane konventsiooniosaline seda taotleb. Vastuvõetud soovitused muutuvad konventsiooniosalistele siduvaks, kui mõni konventsiooniosaline ei esita soovituse suhtes ettenähtud ajal vastuväidet.

               NEAFC konventsiooni kohaselt võib iga riik (v.a Euroopa Liidu liikmesriik) konventsiooniga igal ajal ühineda, tingimusel et kolm neljandikku kõigist konventsiooniosalistest kiidab asjaomase riigi ühinemistaotluse heaks. Taotlus kiidetakse heaks, kui 90 päeva jooksul alates teatamise kuupäevast on kolm neljandikku konventsiooniosalistest teavitanud hoiulevõtjat taotluse heakskiitmisest
                  3
               . Hoiulevõtja teeb ühinemistaotluse tulemuse teatavaks taotluse esitanud riigile ja kõigile konventsiooniosalistele. Ühinemine teostub ühinemiskirja hoiuleandmisega hoiulevõtjale ja jõustub selle laekumise kuupäeval.

               8. jaanuaril 2019 esitas Ühendkuningriik taotluse ühineda NEAFC konventsiooniga konventsiooniosalisena. Samal kuupäeval teatas hoiulevõtja sellest Euroopa Komisjonile.

               Nõukogu otsusega (EL) 2019/510
                  4
                kehtestati liidu seisukoht kiita heaks Ühendkuningriigi taotlus ühineda NEAFC konventsiooniga ja volitati komisjoni teavitama NEAFC konventsiooni hoiulevõtjat liidu seisukohast üksnes juhul, kui Ühendkuningriik astub liidust välja ilma väljaastumislepinguta, NEAFC konventsiooni artikli 20 lõikes 4 osutatud teatamistähtaja jooksul.

               Ühendkuningriigi ühinemistaotlust ei kiitnud heaks nõutavad kolm neljandikku kõigist konventsiooniosalistest: ei saavutatud seda, et kolm neljandikku konventsiooniosalistest oleksid teavitanud hoiulevõtjat taotluse heakskiitmisest.

               Kooskõlas väljaastumislepingu artikli 129 lõikega 4 võib Ühendkuningriik üleminekuperioodil läbi rääkida, alla kirjutada ja ratifitseerida liidu ainupädevusse kuuluvates valdkondades tema enda poolt sõlmitavaid rahvusvahelisi lepinguid, tingimusel et need lepingud ei jõustu ega kohaldu üleminekuperioodil, välja arvatud juhul, kui liit on andnud selleks loa. Nõukogu otsuses (EL) 2020/135
                  5
                on sätestatud sellise loa andmise tingimused ja menetlus.

               Ühendkuningriik teatas 3. aprilli 2020. aasta kirjas Euroopa Komisjonile oma kavatsusest väljendada oma nõusolekut siduda end enda nimel üleminekuperioodil NEAFC konventsiooniga. Nõukogu rakendusotsusega XXX
                  6
                on antud Ühendkuningriigile luba väljendada oma nõusolekut siduda end enda nimel NEAFC konventsiooniga, sest nõukogu otsuse (EL) 2020/135 artikli 3 lõikes 2 sätestatud tingimused on täidetud.

               2.Liidu nimel võetav seisukoht

               Käesolev nõukogu otsus peaks võimaldama komisjonil kiita liidu nimel heaks Ühendkuningriigi ühinemine NEAFC konventsiooniga NEAFC konventsiooni artikli 20 lõikes 4 osutatud teatamistähtaja jooksul.

               Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL) nr 1380/2013
                  7
                kohaselt on üks ühise kalanduspoliitika põhieesmärk tagada, et püügitegevus on keskkonnaalaselt, majanduslikult ja sotsiaalselt jätkusuutlik ning seda majandatakse viisil, mis on kooskõlas eesmärgiga saada majanduslikku, sotsiaalset ja tööhõivealast kasu ning taastada kalavarud ja säilitada neid tasemel, mis võimaldab maksimaalset jätkusuutlikku saagikust, ning et see tegevus toetab toiduvarude kättesaadavust.

               Liidu huvides on, et Ühendkuningriik teeb koostööd ühist huvi pakkuvate kalavarude majandamisel täies vastavuses Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni 10. detsembri 1982. aasta mereõiguse konventsiooniga
                  8
                (UNCLOS) ning Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni 10. detsembri 1982. aasta mereõiguse konventsiooni piirialade kalavarude ja pika rändega kalavarude kaitset ja majandamist käsitlevate sätete 4. augusti 1995. aasta rakenduskokkuleppega
                  9
                (UNFSA) või muude rahvusvaheliste lepete või õigusnormidega.

               UNCLOSe artiklite 56, 63 ja 116 kohaselt on Ühendkuningriigil õigustatud kalastushuvid NEAFC konventsiooni alal (avameri) ja rannikuriigina niivõrd, kuivõrd Ühendkuningriigi majandusvööndis asuvad veed kuuluvad NEAFC konventsiooni alasse.

               UNCLOSe artikli 63 lõikes 2 ja UNFSA artiklis 8 on öeldud, et kui samad varud või nendega seotud liikide varud asuvad nii majandusvööndis kui ka väljaspool seda ja sellega külgnevas alas, peavad rannikuriik ja neid varusid külgneval alal püüdvad riigid tegema koostööd, et jõuda kokkuleppele meetmetes, mis on vajalikud nende varude säilitamiseks külgneval alal. Seda koostööd võib teha piirkondlike kalandusorganisatsioonide raames või kui neil organisatsioonidel ei ole asjaomase varu suhtes pädevust, siis asjaomasest püügist huvitatud riikide vahel sõlmitud ühekordsete lepete alusel.

               Ühendkuningriigi ühinemine NEAFC konventsiooniga võimaldab Ühendkuningriigil teha kalavarude majandamiseks vajalike meetmete küsimuses koostööd ning tagada, et püügitegevus toimub ilma, et varu(sid) kasutataks jätkusuutmatult.

               Võttes arvesse Ühendkuningriigi õigustatud kalastushuve NEAFC konventsiooni alal, Ühendkuningriigi kohustust teha koostööd vajaliku kalavarude majandamise küsimuses ja vajadust tagada NEAFC soovituste siduvus pärast Ühendkuningriigi ühinemist, soovitab komisjon kiita Ühendkuningriigi taotluse heaks.

               Tehakse ettepanek, et komisjoni tuleks volitada teavitama NEAFC konventsiooni hoiulevõtjat liidu seisukohast pooldada Ühendkuningriigi ühinemist NEAFC konventsiooniga.

               3.Õiguslik alus

               3.1.Menetlusõiguslik alus

               3.1.1.Põhimõtted

               Euroopa Liidu toimimise lepingu (edaspidi „ELi toimimise leping“) artikli 218 lõikega 9 on ette nähtud otsused, „millega kehtestatakse lepingus sätestatud organis liidu nimel võetavad seisukohad, kui asjaomasel organil tuleb vastu võtta õigusliku toimega akte, välja arvatud õigusaktid, millega täiendatakse või muudetakse lepingu institutsioonilist raamistikku“.

               Mõiste „õigusliku toimega aktid“ hõlmab akte, millel on õiguslikud tagajärjed rahvusvahelise õiguse normide alusel. Selle mõiste alla kuuluvad ka sellised õiguslikud vahendid, mis ei ole rahvusvahelise õiguse kohaselt siduvad, kuid mis „võivad mõjutada otsustavalt liidu seadusandja vastu võetud õigusaktide sisu“
                  10
               .

               3.1.2.Kohaldamine käesoleval juhul

               Iga riik võib NEAFC konventsiooniga igal ajal ühineda. Taotlus kiidetakse heaks, kui 90 päeva jooksul alates kuupäevast, mil hoiulevõtja teatas taotluse saamisest, on kolm neljandikku kõigist konventsiooniosalistest teavitanud hoiulevõtjat taotluse heakskiitmisest. Hoiulevõtja teeb ühinemistaotluse tulemuse teatavaks taotluse esitanud riigile ja kõigile konventsiooniosalistele.

               Ühinemine teostub ühinemiskirja hoiuleandmisega hoiulevõtjale ja jõustub selle laekumise kuupäeval. Hoiulevõtja teeb kõigile allakirjutanutele ja kõigile ühinevatele osalistele teatavaks kõik hoiuleantud ratifitseerimis-, vastuvõtmis-, heakskiitmis- või ühinemiskirjad ning teavitab allakirjutanuid sellest, millisel kuupäeval ja milliste osaliste suhtes konventsioon jõustub.

               Ühendkuningriigi ühinemine, kui see on jõustunud, on kooskõlas NEAFC konventsiooni artikliga 24 rahvusvahelise õiguse alusel siduv ja võib otsustavalt mõjutada ELi õigusaktide sisu.

               Kavandatava õigusaktiga ei täiendata ega muudeta NEAFC konventsiooni institutsioonilist raamistikku. Seega on kavandatava otsuse menetlusõiguslik alus ELi toimimise lepingu artikli 218 lõige 9.

               3.2.Materiaalõiguslik alus

               3.2.1.Põhimõtted

               ELi toimimise lepingu artikli 218 lõike 9 kohase otsuse materiaalõiguslik alus sõltub eelkõige selle kavandatava akti eesmärgist ja sisust, mille kohta võetakse liidu nimel seisukoht. Kui kavandatava aktiga taotletakse mitut eesmärki või reguleeritakse mitut valdkonda ning üht neist võib pidada peamiseks või ülekaalukaks, samas kui teised on kõrvalise tähtsusega, peab ELi toimimise lepingu artikli 218 lõike 9 kohasel otsusel olema üksainus materiaalõiguslik alus, st peamise või ülekaaluka eesmärgi või valdkonna tõttu nõutav õiguslik alus.

               3.2.2.Kohaldamine käesoleval juhul

               Kavandatava õigusakti peamine eesmärk ja sisu on seotud ühise kalanduspoliitikaga.

               Seepärast on kavandatava otsuse materiaalõiguslik alus ELi toimimise lepingu artikkel 43.

               3.3.Järeldus

               Ettepanekus esitatud otsuse õiguslik alus peaks olema ELi toimimise lepingu artikkel 43 koostoimes artikli 218 lõikega 9.

               2020/0243 (NLE)

               Ettepanek:

               NÕUKOGU OTSUS,

               mis käsitleb seisukohta, mis võetakse Euroopa Liidu nimel Kirde-Atlandi tulevase mitmepoolse kalanduskoostöö konventsiooni raames seoses Ühendkuningriigi taotlusega selle konventsiooniga ühinemiseks, ja millega tunnistatakse kehtetuks nõukogu otsus (EL) 2019/510

               EUROOPA LIIDU NÕUKOGU,

               võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut, eriti selle artiklit 43 koostoimes artikli 218 lõikega 9,

               võttes arvesse Euroopa Komisjoni ettepanekut

               ning arvestades järgmist:

               (1)Kirde-Atlandi tulevase mitmepoolse kalanduskoostöö konventsioon
                  11
                (edaspidi „NEAFC konventsioon“) kiideti heaks nõukogu otsusega 81/608/EMÜ
                  12
                ja see jõustus 17. märtsil 1982.

               (2)NEAFC konventsiooni kohaldatakse praegu Ühendkuningriigi suhtes seetõttu, et liit on selle konventsiooni osaline, ja NEAFC konventsiooni artikli 20 lõike 4 kohaselt ei või liidu liikmesriigid konventsiooniga ühineda.

               (3)NEAFC konventsiooni artikli 20 lõike 4 kohaselt võib NEAFC konventsiooniga ühineda iga riik, tingimusel et kolm neljandikku kõigist konventsiooniosalistest kiidab asjaomase riigi ühinemistaotluse heaks 90 päeva jooksul alates kuupäevast, mil hoiulevõtja teatas taotluse saamisest.

               (4)8. jaanuaril 2019 esitas Ühendkuningriik taotluse ühineda NEAFC konventsiooniga konventsiooniosalisena. Samal kuupäeval teatas hoiulevõtja sellest Euroopa Komisjonile.

               (5)Nõukogu võttis 25. märtsil 2019 vastu otsuse (EL) 2019/510
                  13
                Euroopa Liidu nimel võetava seisukoha kohta NEAFC konventsiooni raames seoses Ühendkuningriigi taotlusega selle konventsiooniga ühinemiseks. Otsusega pooldati Ühendkuningriigi ühinemist NEAFC konventsiooniga ja see võeti vastu selleks, et ennetada olukorda, kus Ühendkuningriik lahkub liidust ilma väljaastumislepinguta. Seega volitati otsusega (EL) 2019/510 komisjoni teatama liidu seisukoha üksnes juhul, kui väljaastumislepingut ei sõlmita.

               (6)Ühendkuningriigi ühinemistaotlust ei kiitnud heaks nõutavad kolm neljandikku kõigist konventsiooniosalistest: ei saavutatud seda, et kolm neljandikku konventsiooniosalistest oleksid teavitanud hoiulevõtjat taotluse heakskiitmisest.

               (7)Vastavalt Suurbritannia ja Põhja-Iiri Ühendkuningriigi Euroopa Liidust ja Euroopa Aatomienergiaühendusest väljaastumise lepingu artikli 129 lõikele 4 võib Ühendkuningriik üleminekuperioodil läbi rääkida, alla kirjutada ja ratifitseerida liidu ainupädevusse kuuluvates valdkondades tema enda poolt sõlmitavaid rahvusvahelisi lepinguid, tingimusel et need lepingud ei jõustu ega kohaldu üleminekuperioodil, välja arvatud juhul, kui liit on andnud selleks loa. Nõukogu otsuses (EL) 2020/135
                  14
                on sätestatud sellise loa andmise tingimused ja menetlus.

               (8)Ühendkuningriik teatas 3. aprilli 2020. aasta kirjas Euroopa Komisjonile oma kavatsusest väljendada oma nõusolekut siduda end enda nimel üleminekuperioodil NEAFC konventsiooniga.

               (9)Nõukogu rakendusotsusega (EL) XXX
                  15
                on antud Ühendkuningriigile luba väljendada oma nõusolekut siduda end enda nimel NEAFC konventsiooniga, sest otsuse (EL) 2020/135 artikli 3 lõikes 1 sätestatud tingimused on täidetud.

               (10)Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni mereõiguse konventsiooni (UNCLOS)
                  16
                artiklite 56, 63 ja 116 kohaselt on Ühendkuningriigil õigustatud kalastushuvid NEAFC konventsiooni alal (avameri) rannikuriigina niivõrd, kuivõrd Ühendkuningriigi majandusvööndis asuvad veed kuuluvad NEAFC konventsiooni alasse.

               (11)Jätkusuutmatu kalapüügi vältimiseks on liidu huvides, et Ühendkuningriik teeb koostööd ühist huvi pakkuvate kalavarude majandamisel täies vastavuses UNCLOSega ning Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni 10. detsembri 1982. aasta mereõiguse konventsiooni piirialade kalavarude ja pika rändega kalavarude kaitset ja majandamist käsitlevate sätete 4. augusti 1995. aasta rakenduskokkuleppega (UNFSA)
                  17
                või muude rahvusvaheliste lepete või õigusnormidega.

               (12)UNCLOSe artikli 63 lõikes 2 ja UNFSA artiklis 8 on öeldud, et kui samad varud või nendega seotud liikide varud asuvad nii majandusvööndis kui ka väljaspool seda ja sellega külgnevas alas, peavad rannikuriik ja neid varusid külgneval alal püüdvad riigid tegema koostööd, et jõuda kokkuleppele meetmetes, mis on vajalikud nende varude säilitamiseks külgneval alal. Sellise koostöö võib kehtestada piirkondlike kalandusorganisatsioonide raames. Ühendkuningriigi ühinemine NEAFC konventsiooniga võimaldab Ühendkuningriigil teha kalavarude majandamiseks vajalike meetmete küsimuses koostööd ning seega tagada, et püügitegevus toimub viisil, mille tulemusel kasutatakse asjaomast varu või asjaomaseid varusid jätkusuutlikult.

               (13)Kui see ühinemine toimub enne üleminekuperioodi lõppu, on Ühendkuningriigil võimalik tagada UNCLOSest tulenevate, kaitse- ja majandamismeetmetega seotud selliste kohustuste täielik õiguslik toime, mis hakkavad kehtima hetkel, kui üleminekuperiood lõpeb ja lõpetatakse liidu õiguse kohaldamine Ühendkuningriigi suhtes. Seepärast on liidu huvides kiita heaks Ühendkuningriigi esitatud taotlus ühineda NEAFC konventsiooniga NEAFC konventsiooni artikli 20 lõikes 4 osutatud teatamistähtaja jooksul.

               (14)Otsus (EL) 2019/510 tuleks mõistetavuse ja õigusselguse huvides kehtetuks tunnistada,

               ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA OTSUSE:

               Artikkel 1

               1.Liidu nimel Kirde-Atlandi tulevase mitmepoolse kalanduskoostöö konventsiooni (edaspidi „NEAFC konventsioon“) raames võetav seisukoht on kiita heaks Ühendkuningriigi taotlus ühineda NEAFC konventsiooniga.

               2.Komisjon on volitatud teavitama NEAFC konventsiooni hoiulevõtjat liidu seisukohast NEAFC konventsiooni artikli 20 lõikes 4 osutatud teatamistähtaja jooksul.

               Artikkel 2

               Otsus (EL) 2019/510 tunnistatakse kehtetuks.

               Artikkel 3

               Käesolev otsus on adresseeritud komisjonile.

               Brüssel,

                     Nõukogu nimel

                     eesistuja

                     (1)

                        Suurbritannia ja Põhja-Iiri Ühendkuningriigi Euroopa Liidust ja Euroopa Aatomienergiaühendusest väljaastumise leping (ELT C 384I, 12.11.2019, lk 1).

                     (2)

                        EÜT L 227, 12.8.1981, lk 21.

                     (3)

                        Ühendkuningriigi 8. jaanuaril 2019 esitatud taotluse puhul lõppes 90päevane ajavahemik 8. aprillil 2019.

                     (4)

                        Nõukogu 25. märtsi 2019. aasta otsus (EL) 2019/510 Euroopa Liidu nimel võetava seisukoha kohta Kirde-Atlandi tulevase mitmepoolse kalanduskoostöö konventsiooni raames seoses Ühendkuningriigi taotlusega selle konventsiooniga ühinemiseks (ELT L 85, 27.3.2019, lk 22).

                     (5)

                        Nõukogu 30. jaanuari 2020. aasta otsus (EL) 2020/135 Suurbritannia ja Põhja-Iiri Ühendkuningriigi Euroopa Liidust ja Euroopa Aatomienergiaühendusest väljaastumise lepingu sõlmimise kohta (ELT L 29, 31.1.2020, lk 1).

                     (6)

                        ELT L XXX, XXX, lk XXX.

                     (7)

                        ELT L 354, 28.12.2013, lk 22.

                     (8)

                        Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni mereõiguse konventsioon (EÜT L 179, 23.6.1998, lk 3).

                     (9)

                        Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni 1982. aasta 10. detsembri mereõiguse konventsiooni piirialade kalavarude ja pika rändega kalavarude kaitset ja majandamist käsitlevate sätete rakenduskokkulepe, deklaratsioon Euroopa Ühenduse pädevuse kohta, tõlgendavad deklaratsioonid (EÜT L 189, 3.7.1998, lk 17).

                     (10)

                        Euroopa Kohtu 7. oktoobri 2014. aasta otsus kohtuasjas Saksamaa vs. nõukogu, C-399/12, ECLI:EU:C:2014:2258, punktid 61–64.

                     (11)

                        EÜT L 227, 12.8.1981, lk 22.

                     (12)

                        Nõukogu 13. juuli 1981. aasta otsus 81/608/EMÜ Kirde-Atlandi tulevase mitmepoolse kalandusalase koostöö konventsiooni kohta (EÜT L 227, 12.8.1981, lk 21).

                     (13)

                        Nõukogu 25. märtsi 2019. aasta otsus (EL) 2019/510 Euroopa Liidu nimel võetava seisukoha kohta Kirde-Atlandi tulevase mitmepoolse kalanduskoostöö konventsiooni raames seoses Ühendkuningriigi taotlusega selle konventsiooniga ühinemiseks (ELT L 85, 27.3.2019, lk 22).

                     (14)

                        Nõukogu 30. jaanuari 2020. aasta otsus (EL) 2020/135 Suurbritannia ja Põhja-Iiri Ühendkuningriigi Euroopa Liidust ja Euroopa Aatomienergiaühendusest väljaastumise lepingu sõlmimise kohta (ELT L 29, 31.1.2020, lk 1).

                     (15)

                        Nõukogu [kuupäev] rakendusotsus (EL) 2020/XXX, millega antakse Ühendkuningriigile luba väljendada oma nõusolekut siduda end enda nimel liidu ühise kalanduspoliitika valdkonnas teatavate rahvusvaheliste lepingutega, mis jõustuvad või mida kohaldatakse üleminekuperioodil (ELT L xxx, xxx, lk xxx).

                     (16)

                        EÜT L 179, 23.6.1998, lk 3.

                     (17)

                        EÜT L 189, 3.7.1998, lk 14.


               EUROOPA KOMISJON
            Brüssel,7.9.2020
            COM(2020) 484 final
            2020/0232(NLE)
            Ettepanek:
            NÕUKOGU OTSUS,
            milles käsitletakse AKV riikide investeerimisrahastu raames 9., 10. ja 11. Euroopa Arengufondi rahastamistoimingutest tagasisaadavate vahendite, 10. Euroopa Arengufondi või varasemate Euroopa Arengufondide järelejäänud vahendite ning 10. Euroopa Arengufondi või varasemate Euroopa Arengufondide projektidest vabanenud vahendite sidumist kulukohustustega

               SELETUSKIRI

               EL (ja selle liikmesriigid) on rahvusvahelises arengukoostöös maailmas juhtpositsioonil. Nad on traditsiooniliselt olnud rahvusvaheliste meetmete võtmisel ühed peamistest rahastajatest ja arengu rahastamise innovaatoritest.

               Kuigi kõige haavatavamate inimeste elutingimused on kogu maailmas paranenud, esineb jätkuvalt suuri probleeme. Üleilmsed probleemid on muutunud keerukamaks ja mitmemõõtmelisemaks ning arenevad kiiresti. Nende tulemuslikuks lahendamiseks peab Euroopa Liit tõhustama välistegevust ning kasutama paindlikke ja tõhusaid poliitika- ja rahastamisvahendeid.

               Kuna probleemide ulatus on olemasolevate vahendite jaoks liiga suur, otsib EL uusi, innovaatilisi ja tõhusaid viise arengu rahastamise raamistiku loomiseks. Finantseerimisasutuste ja erasektori partnerite investeeringute võimendamine on tõhus viis ELi eelarve maksimaalseks ärakasutamiseks.

               Rahastamisvahendid moodustavad aga endiselt väga väikese osa ELi välistegevuse eelarvest. Suurem osa arengueelarvest (ligikaudu 90 % mitmeaastases finantsraamistikus 2014–2020) kulutatakse traditsioonilistele arengutoetustele, eelarvetoetusele ning muudele partnerriikide otsese ja kaudse rahastamise viisidele.

               ****

               AKV riikide investeerimisrahastu oli teedrajav rahastamisvahend. See loodi 2003. aastal nõukogus kokku tulnud liikmesriikide valitsuste esindajate sisekokkuleppega (ühenduse abi rahastamise ja haldamise kohta)
                  1
                Cotonou partnerluslepingu finantsprotokolli alusel, et edendada erasektori kasvu ja aidata selleks kaasata sise- ja väliskapitali 78 riigis, mis asuvad Sahara-taguses Aafrikas ning Kariibi mere ja Vaikse ookeani piirkonnas.

               Rahastut on seni hallanud Euroopa Investeerimispank (EIP) ning selles kasutatakse vahendeid 9., 10. ja 11. Euroopa Arengufondist ning EIP omavahendeid.

               AKV riikide investeerimisrahastu õigusraamistikuga
                  2
                on (Euroopa Arengufondi (EAF) vahenditele) kehtestatud järgmine:

               ·„tulusid ja sissetulekut“ (tagasisaadavaid vahendeid
                  3
               ) AKV riikide investeerimisrahastu rahastamistoimingutest kasutatakse edasisteks toiminguteks (11. EAFi sisekokkuleppe artikli 5 lõike 3 alusel) ja need toimivad käibefondina;

               ·Cotonou partnerluslepingu finantsprotokolli kehtivuse lõppemisel, ja kui nõukogu ei ole teinud eriotsust, kantakse kumulatiivsed netotagasimaksed üle järgmisesse protokolli (Cotonou partnerluslepingu II lisa artikli 3 lõige 2);

               ·11. EAFi koguvahendeid ja tagasisaadavatest vahenditest tulenevaid vahendeid ei seota enam kulukohustustega pärast 31. detsembrit 2020, välja arvatud juhul, kui nõukogu otsustab komisjoni ettepaneku põhjal ühehäälselt teisiti (Cotonou partnerluslepingu Ic lisa punkt 5 ja 11. EAFi sisekokkuleppe artikli 1 lõige 5);

               ·samal ajal nähakse 11. EAFi sisekokkuleppe artikli 1 lõikes 5 koostoimes 11. EAFi finantsmääruse artikli 47 lõikega 2 ette, et 9., 10. ja 11. EAFi raames liikmesriikide poolt AKV riikide investeerimisrahastu rahastamiseks makstud vahendeid võib kasutada väljamakseteks ka pärast 31. detsembrit 2020 kuni 31. detsembrini 2030;

               ·11. EAFi sisekokkuleppe artikli 14 lõikes 3 on lisatud, et kõnealune kokkulepe kehtib seni, kuni kõik Cotonou partnerluslepingu ja 2014.–2020. aasta mitmeaastase finantsraamistiku alusel rahastatavad meetmed on täielikult ellu viidud (kuni tagasimaksmise ja rahastamistoimingute lõpetamiseni).

               Käesolev ettepanek on vajalik selleks, et võimaldada tagasisaadavatest vahenditest tulenevate rahaliste vahendite sidumist kulukohustustega pärast 31. detsembrit 2020. Nõukogu otsuse puudumisel tuleb tagasisaadavad vahendid vastavalt 11. EAFi sisekokkuleppe tabelile (artikli 1 lõike 2 punktis a) liikmesriikidele proportsionaalselt tagasi maksta.

               EIP praeguste hinnangute kohaselt on tagasisaadavate vahendite summa ligikaudu 3,2 miljardit eurot (kokku 3,6 miljardit eurot ELi 28 liikmesriigilt, miinus haldustasud ja -kulud).

               ****

               Ettepanek kasutada AKV riikide investeerimisrahastu tagasisaadavaid vahendeid uute toimingute jaoks tehakse otsustaval ajal, mil EL kujundab oma tulevast arengupoliitikat.

               (1)ELi järgmise mitmeaastase finantsraamistiku (2021–2027) jaoks on komisjon teinud ettepaneku suurendada välistegevuse eelarvet, sealhulgas Euroopa taasterahastu
                  4
                vahenditega, ning lihtsustada selle struktuuri, et muuta see üleilmsete probleemide lahendamisel paindlikumaks ja tõhusamaks.

               (2)Komisjon on teinud ka ettepaneku ühe peamise välistegevuse rahastamisvahendi kohta: naabruspoliitika, arengu- ja rahvusvahelise koostöö rahastamisvahend (NDICI), mis hõlmab uuenduslikku ja lihtsustatud finantsstruktuuri investeeringuteks väljapoole ELi. See põhineb Euroopa Kestliku Arengu Fond+-il (EFSD+), mida toetab uus välistegevuse tagatis
                  5
               . Kaasseadusandjad peavad NDICI ettepaneku üle praegu läbirääkimisi.

               Komisjoni ettepanek põhineb kõigil neil käimasolevatel aruteludel ja aruannetel.

               Samuti võetakse arvesse 2019. aastal avaldatud AKV riikide investeerimisrahastu lõppläbivaatuse tulemusi ja soovitusi
                  6
               . Läbivaatusel jõuti järeldusele, et ehkki AKV riikide investeerimisrahastu on aidanud kaasa Cotonou eesmärkide saavutamisele, milleks on vaesuse vähendamine, AKV riikide integreerimine maailmamajandusse ja nende kestliku arengu toetamine, ei ole ta andnud maksimaalset panust.

               Ajavahemikul 2003–2017 eraldati käibefondist projektidele 5,2 miljardit eurot (üle 4 miljardi euro EAFi kaudu).

               Rahaline täiendavus (ELi vahendite kasutamine täiendavate erainvesteeringute kaasamiseks, mida muidu ei oleks saadud) oli rahuldav, kuid seda ei kasutatud täielikult ära. Seda näitab suhteliselt piiratud kasutus väikese sissetulekuga ja ebakindlates riikides, kus lisainvesteeringutel oleks olnud suurim mõju. Üle poole investeerimisrahastu toimingutest AKV riikide investeerimisrahastu raames tehti väiksema keskmise sissetulekuga riikides ja 30 % vähestes väikese sissetulekuga riikides.

               Läbivaatuse tulemuste kohaselt keskenduti rohkem rahalisele kestlikkusele kui arengueesmärkidele.

               Hindamise käigus esitati ühtlasi mitu soovitust. Need hõlmavad vajadust leida parem tasakaal arengueesmärkide ja rahalise kestlikkuse vahel, sealhulgas pöörata suuremat tähelepanu väikese sissetulekuga ja ebakindlatele riikidele, suurendada uuenduslike rahastamisvahendite, näiteks tagatiste kasutamist, parandada arengutulemuste järelevalvet ja hindamist ning vaadata läbi tegevusmudel.

               Varasemate hindamiste, näiteks välislaenude andmise volituse tagatise 2010. aasta vahehindamise
                  7
                ja segarahastamise 2016. aasta hindamise
                  8
                käigus jõuti samuti järeldusele, et ELi äsja loodud rahastamismehhanismid (segarahastamine ja tagatised) toimivad, kuid nende mõju arengule on tihedalt seotud poliitika suunamisega.

               ****

               Sellega seoses teeb komisjon nõukogule ettepaneku kanda AKV riikide investeerimisrahastu tagasisaadavad vahendid tulevasse naabruspoliitika, arengu- ja rahvusvahelise koostöö rahastamisvahendi fondi EFSD+. Komisjon kavatseb investeerida need vahendid EIP kaudu AKV riikidesse.

               Nagu nähtub 2019. aastal naabruspoliitika, arengu- ja rahvusvahelise koostöö rahastamisvahendi läbirääkimiste raames koostatud Euroopa Komisjoni ja EIP mitteametlikust dokumendist, toetab EIP järgmist: tagasisaadavate vahendite kasutamise jätkamist mitme aasta vältel ning ilma kuludeta ELi eelarvele ja vastavalt hiljem kindlaks määratavale erikorrale (geograafia, abikõlblikkus ja riskiprofiil).

               Samuti teeb komisjon EIPga konsulteerides ettepaneku, et tagasisaadavate vahendite kasutamisel EIP kaudu keskendutaks peamiselt suure finantsriskiga arenguvahenditele, eelkõige suure mõjuga rahastamisvahenditele, aktsiafondidele ja toimingutele vähim arenenud riikides.

               See ettepanek ei too liikmesriikide jaoks kaasa täiendavaid panuseid.

               ****

               Selleks et EL saaks aidata kaasa kestliku arengu tegevuskava 2030 raames seatud kestliku arengu eesmärkide saavutamisele, on tähtis maksimeerida erakapitali kaasamise potentsiaali, kasutades lisaks traditsioonilisele arengu rahastamisele ka uuenduslikke rahastamisvahendeid.

               Kuna probleemid on olemasolevatest vahenditest palju suuremad, tuleb need seada tähtsuse järjekorda.

               Seepärast on väga tähtis lisada samasse juhtimisraamistikku mitmesugused välistegevuse jaoks kättesaadavad vahendid. Sellega tagatakse, et fondid järgivad põhimõtet „kõigepealt poliitika“, mis omakorda tagab sidususe, vastastikuse täiendavuse ja maksimaalse arengumõju.

               Ettepaneku eesmärk on anda konkreetsemaid poliitilisi suuniseid ja suurendada AKV riikide investeerimisrahastu tagasisaadavate vahendite mõju arengule. Sellega edendatakse investeerimist AKV riikidesse strateegilisemal ja tõhusamal viisil. Investeeringud põhinevad partnerriikide vajadustel ja ELi välistegevuse eesmärkidel ning nende tegemisel kasutatakse parimat olemasolevate vahendite kombinatsiooni , muu hulgas EFSD+ raames.

               ****

               EFSD+ on osa naabruspoliitika, arengu- ja rahvusvahelise koostöö rahastamisvahendist (NDICI), mis on ambitsioonikas ja üleilmse ulatusega, millel on suuremad rahalised vahendid ja tugevdatud poliitiline juhtimine ning mis juhindub põhimõttest „kõigepealt poliitika“.

               NDICI tagab optimaalse poliitilise ja finantsraamistiku, kuna sellega koondatakse ühtse ja lihtsustatud juhtimise alla segarahastamine ja tagatised kui rahastamisallikad, mida hallatakse koos muude rakendusvahenditega (toetused, tehniline abi, eelarvetoetus jne).

               EFSD+ suhtes kohaldatakse täielikult programmitöö protsessi raames kehtestatud prioriteete, eesmärke ja soovituslikke eraldisi, lõppeesmärgiga toetada kestliku arengu huvides strateegilisel ja sidusal viisil investeeringuid väljaspool ELi.

               See tähendab, et kogu investeerimistegevus kavandatakse nii, et saavutada suurim mõju arengule ja ELi välistegevuse maksimaalne sidusus. Toimingute kavandamine peab olema kaasav protsess, mis hõlmab konsulteerimist avaliku ja erasektori, liikmesriikide, finantseerimisasutuste, kodanikuühiskonna ja teiste asjaosalistega.

               EFSD+ tugineb oma eelkäija, praeguse välisinvesteeringute kava nurgakiviks oleva Euroopa Kestliku Arengu Fondi (EFSD) ja Aafrika-Euroopa alliansi finantsharu edukale kogemusele.

               Hiljutises sõltumatus hinnangus
                  9
                leiti, et EFSD on väga asjakohane hõlmatud piirkondade (Sahara-taguse Aafrika riigid ja ELi naabruses asuvad riigid) investeerimisvajaduste ning ELi prioriteetide ja kohustuste seisukohast.

               Segarahastamise (avaliku ja erasektori vahendite kombineerimise) puhul eraldati aastatel 2017–2019 3,1 miljardit eurot 154 projekti rahastamiseks Aafrika mandril ja ELi naabruses asuvates riikides. See ELi panus on soodustanud lisarahastamist, mis peaks hõlmama ligikaudu 30 miljardi euro ulatuses investeeringuid peamiselt energeetika- ja transpordisektorisse, kuid ka erasektori arengu ja põllumajanduse toetuseks.

               Sahara-taguses Aafrikas kaasas EFSD tänu Euroopa Liidu 1,8 miljardi euro suurusele panusele investeeringuid kokku 13,5 miljardi euro eest, millest rahastati 78 toimingut. Euroopa naabruses asuvates riikides võimaldas ELi 1,3 miljardi euro suurune toetus kaasata kokku 16,2 miljardit eurot, millega rahastati 76 toimingut.

               Lisaks on EL eraldanud 22 kavandatavale tagatisprogrammile vahendeid 1,55 miljardi euro ulatuses. Nende abil on kavas kaasata investeeringutena kokku 17,5 miljardit eurot.

               ****

               Sidususe poolest tugineb ettepanek ka 2017. aasta ühisavaldusele Euroopa uue arengukonsensuse kohta,
                  10
                mis oli osa ELi vastusest ÜRO kestliku arengu tegevuskavale 2030 ja selle kestliku arengu eesmärkidele
                  11
               . Euroopa arengukonsensuses on juba ette nähtud vajadus ühendada abi muude vahenditega ja luua paremini kohandatud partnerlusi suurema hulga sidusrühmadega ning kinnitatud pühendumust

                  poliitikavaldkondade arengusidususele

               .

               Lisaks tagatakse käesoleva ettepanekuga, et EL järgib põhimõtteid ja kriteeriume, mis on sätestatud komisjoni teatises erasektori rolli kohta kaasava ja kestliku majanduskasvu saavutamisel
                  12
               .

               ****

               Komisjon on teavitanud käesoleva ettepaneku sisust Euroopa Investeerimispanka.

               2020/0232 (NLE)

               Ettepanek:

               NÕUKOGU OTSUS,

               milles käsitletakse AKV riikide investeerimisrahastu raames 9., 10. ja 11. Euroopa Arengufondi rahastamistoimingutest tagasisaadavate vahendite, 10. Euroopa Arengufondi või varasemate Euroopa Arengufondide järelejäänud vahendite ning 10. Euroopa Arengufondi või varasemate Euroopa Arengufondide projektidest vabanenud vahendite sidumist kulukohustustega

               EUROOPA LIIDU NÕUKOGU,

               võttes arvesse Euroopa Liidu lepingut ja Euroopa Liidu toimimise lepingut

               võttes arvesse sisekokkulepet nõukogus kokku tulnud Euroopa Liidu liikmesriikide valitsuste esindajate vahel Euroopa Liidu abi rahastamise kohta mitmeaastase finantsraamistiku (2014–2020) alusel vastavalt AKV-ELi partnerluslepingule ning finantsabi eraldamise kohta nendele ülemeremaadele ja -territooriumidele, mille suhtes kohaldatakse Euroopa Liidu toimimise lepingu neljandat osa
                  13
                (edaspidi „11. EAFi sisekokkulepe“), eriti selle artikli 1 lõikeid 3, 4 ja 5,

               võttes arvesse Euroopa Komisjoni ettepanekut

               ning arvestades järgmist:

               (1)AKV riikide investeerimisrahastu raames 9., 10. ja 11. Euroopa Arengufondi (EAFi) rahastamistoimingutest tagasisaadavaid vahendeid ei saa siduda kulukohustustega pärast 31. detsembrit 2020, välja arvatud juhul, kui nõukogu otsustab komisjoni ettepaneku põhjal ühehäälselt teisiti.

               (2)On kindlaid tõendeid selle kohta, et ehkki AKV riikide investeerimisrahastu aitas kaasa Aafrika, Kariibi mere ja Vaikse ookeani piirkonna riikide vaesuse vähendamise, maailmamajandusse integreerimise ja kestliku arengu eesmärkide saavutamisele, nagu on sätestatud AKV-ELi partnerluslepingus, ei olnud selle asjaomane panus maksimaalne. AKV riikide investeerimisrahastu tagasisaadavate vahendite jätkuv kasutamine uues raamistikus ja uue juhtimise all võib anda paremaid arengutulemusi.

               (3)[Komisjon võttis 14. juunil 2018 vastu ettepaneku Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse kohta, millega luuakse naabruspoliitika, arengu- ja rahvusvahelise koostöö rahastamisvahend (NDICI),
                  14
                millega nähakse ette välistegevuse tagatisega toetatava Euroopa Kestliku Arengu Fond+ (EFSD+) loomine, kuhu liikmesriigid saaksid anda panuseid sihtotstarbeliste meetmete algatamiseks konkreetsetes piirkondades, riikides, sektorites või olemasolevates investeerimissuundades.]

               (4)Euroopa Kestliku Arengu Fondi
                  15
                (EFSD) peetakse väga tähtsaks hõlmatud piirkondade (Sahara-taguse Aafrika riigid ja ELi naabruses asuvad riigid) investeerimisvajaduste ning liidu prioriteetide ja kohustuste seisukohast.

               (5)Komisjon ning liidu välisasjade ja julgeolekupoliitika kõrge esindaja kutsusid oma ühisteatises „Tervikliku Aafrika strateegia suunas“
                  16
                liitu üles toetama kestlikku majanduskasvu ja töökohtade loomist kogu Aafrika mandril. Muude meetmete raames soovib liit teha Aafrikaga koostööd investeeringute edendamiseks, laiendades uuenduslike rahastamismehhanismide kasutamist.

               (6)Kõnealuses ühisteatises märkisid komisjon ning liidu välisasjade ja julgeolekupoliitika kõrge esindaja, et rahastamisvahendid peavad soodustama suure arengumõjuga investeeringuid, peamiselt erasektori toetuseks, järgides kriteeriume, mis on kehtestatud komisjoni teatises „Erasektori rolli tugevdamine kaasava ja jätkusuutliku majanduskasvu saavutamisel arenguriikides“,
                  17
                st mõõdetav mõju arengule, täiendavus, neutraalsus, ühine huvi ja kaasrahastamine, tutvustav mõju ning sotsiaalsete, keskkonna- ja eelarvestandardite järgimine.

               (7)Seetõttu on vaja, et käesolevas otsuses osutatud tagasisaadavad vahendid ja sularahasummad kujutaksid endast makseid Euroopa Kestliku Arengu Fond+-i (EFSD+) ja välistegevuse tagatisse („sihtotstarbelised välistulud“). Neid tagasisaadavaid vahendeid ja sularahasummasid ei suunata naabruspoliitika, arengu- ja rahvusvahelise koostöö rahastamisvahendisse sihtotstarbelise välistuluna pärast 31. detsembrit 2027. Pärast seda kuupäeva saadakse vahendid edasiste rahastamismehhanismide kaudu, kuni need on ammendatud.

               (8)AKV riikide investeerimisrahastu tagasisaadavad vahendid tuleks igal aastal kanda täiendusena üle NDICI geograafilistele eelarveridadele, mis investeeritakse EFSD+ kaudu kooskõlas programmdokumentidega.

               (9)Komisjon suunab investeeringuid Euroopa Investeerimispanga kaudu, et nende mõju arengule ja täiendavus oleks maksimaalne, võttes arvesse ka võla jätkusuutlikkusega seotud küsimusi.

               (10)[Kooskõlas Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrusega (EL) XXX/XXXX [millega luuakse naabruspoliitika, arengu- ja rahvusvahelise koostöö rahastamisvahend] tuleks vahendid suunata peamiselt suure finantsriskiga arenguvahenditesse, eelkõige suure mõjuga rahastamisvahenditesse, aktsiafondidesse ja tegevusse vähim arenenud riikides. Rahastamistoimingutega tuleks taotleda maksimaalset mõju arengule.]

               (11)Suurbritannia ja Põhja-Iiri Ühendkuningriigi Euroopa Liidust ja Euroopa Aatomienergiaühendusest väljaastumise lepingu
                  18
                artikli 152 lõike 4 kohaselt hüvitatakse Ühendkuningriigi osa EAFi AKV riikide investeerimisrahastust järjestikustes EAFi perioodides Ühendkuningriigile investeeringu lõpptähtaja saabudes. Ühendkuningriigi kapitali osa ei tohiks siduda uuesti kohustustega pärast 11. EAFi kohustusperioodi lõppemist ega kanda üle järgnevatesse perioodidesse, kui ei ole kokku lepitud teisiti.

               (12)Käesoleva otsuse jõustumise ja kohaldamise tingimuseks peaks olema Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL) XXXX/XXXX [millega luuakse naabruspoliitika, arengu- ja rahvusvahelise koostöö rahastamisvahend] jõustumine. Seetõttu langevad käesoleva otsuse ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL) XXXX/XXXX [millega luuakse naabruspoliitika, arengu- ja rahvusvahelise koostöö rahastamisvahend] jõustumise ja kohaldamise kuupäevad kokku,

               ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA OTSUSE:

               Artikkel 1

               (1)AKV riikide investeerimisrahastu raames 9., 10. ja 11. Euroopa Arengufondi rahastamistoimingutest tagasisaadavad vahendid, 10. EAFi või varasemate EAFide järelejäänud vahendid ning 10. EAFi või varasemate EAFide projektidest [käesoleva otsuse jõustumiskuupäev] vabanenud vahendid suunatakse [Euroopa Kestliku Arengu Fond+-i (EFSD+) ja välistegevuse tagatiseks Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL) XXX/XXXX [millega luuakse naabruspoliitika, arengu- ja rahvusvahelise koostöö rahastamisvahend] artikli 1 alusel, et pakkuda rahastamist eelarveliste tagatiste kaudu kõnealuse määruse artikli 23 lõike 1 punkti f ja segarahastamise kaudu kõnealuse määruse artikli 23 lõike 1 punkti g alusel].

               (2)Käesoleva otsuse kohaldamisel tähendab mõiste „tagasisaadavad vahendid“ mis tahes tulu, sh dividendid, kapitalikasum, tagatistasud ja laenuintressid summadelt mis tahes kontodel, mis on avatud AKV riikide investeerimisrahastu eest hoitava raha jaoks, investeeringutest saadud tasu ning tagasimaksed, sealhulgas kapitali tagasimaksed, vabastatud tagatised ja AKV riikide investeerimisrahastu rahastamistoimingutest tulenevate laenude põhisumma tagasimaksed. Tagasisaadavate vahendite vabanemisest tulenevaid vahendeid käsitatakse samuti tagasisaadavate vahenditena.

               (3)Tagasisaadavate vahendite suhtes kohaldatakse EFSD+ asjakohaseid eeskirju ja menetlusi, mis on sätestatud Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruses (EL) XXXX/XXXX [millega luuakse naabruspoliitika, arengu- ja rahvusvahelise koostöö rahastamisvahend].

               Artikkel 2

               Vahendid eraldatakse Aafrika, Kariibi mere ja Vaikse ookeani piirkonna riikidele.

               Artikkel 3

               Käesolev otsus jõustub Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL) XXXX/XXXX [millega luuakse naabruspoliitika, arengu- ja rahvusvahelise koostöö rahastamisvahend] jõustumise kuupäeval. Seda kohaldatakse alates 1. jaanuarist 2021.

               Brüssel,

                     Nõukogu nimel

                     eesistuja

                     (1)

                        Nõukogus kokku tulnud liikmesriikide valitsuste esindajate sisekokkulepe ühenduse abi rahastamise ja haldamise kohta vastavalt 23. juunil 2000. aastal Cotonous (Beninis) allkirjastatud Aafrika, Kariibi mere ja Vaikse ookeani riikide ning Euroopa Ühenduse ja selle liikmesriikide vahelise partnerluslepingu finantsprotokollile ning finantsabi eraldamise kohta nendele ülemeremaadele ja -territooriumidele, mille suhtes kohaldatakse EÜ asutamislepingu neljandat osa (EÜT L 317, 15.12.2000, lk 355–372).

                     (2)

                        2010. aastal teist korda muudetud Cotonou partnerluslepingu artikli 76 lõike 1 punkt d ning Ic lisa ja II lisa (EÜT L 317, 15.12.2000; ELT L 287, 28.10.2005; ELT L 287, 4.11.2010). Õigusraamistik hõlmab ka nõukogus kokku tulnud Euroopa Liidu liikmesriikide valitsuste esindajate vahelise 11. Euroopa Arengufondi sisekokkuleppe (Euroopa Liidu abi rahastamise kohta mitmeaastase finantsraamistiku (2014–2020) alusel) artikli 1 lõiget 5, artikli 2 punkti d, artikli 4 lõiget 1, artikli 5 lõiget 3, artikli 7 lõiget 1, artiklit 9 ja artikli 11 lõiget 2 vastavalt AKV-ELi partnerluslepingule (ELT L 210, 6.8.2013) ning 11. EAFi finantsmääruse (nõukogu määrus (EL) 2018/1877, mis käsitleb 11. Euroopa Arengufondi suhtes kohaldatavat finantsmäärust ning millega tunnistatakse kehtetuks määrus (EL) 2015/323) artikleid 45–52 (ELT L 307, 3.12.2018).

                     (3)

                        Tagasisaadavate vahenditena käsitatakse AKV riikide investeerimisrahastu rahastamistoimingutest tulenevat mis tahes tulu (nt intressimaksed, dividendid, kapitali sissemaksed, tasud investeeringute eest, tagatised, muud teenustasud ja vahendustasud ning AKV riikide investeerimisrahastu omakapitaliosaluse lunastamisest või müügist saadav tulu), tagasimakseid (nt AKV riikide investeerimisrahastu rahastatud tagatiste vabastamine, kapitali tagasimaksed ja laenu põhisumma tagasimaksed) või sularahasummasid 1. jaanuari 2021. aasta seisuga. Kahtluste vältimiseks käsitatakse tagasisaadavate vahenditena ka vahendeid, mis tulenevad tagasisaadavate vahendite vabanemisest.

                     (4)

                        Ettepanek võtta vastu nõukogu määrus, millega luuakse Euroopa Liidu taasterahastu, et toetada majanduse taastumist pärast COVID-19 pandeemiat, COM(2020) 441 final, 28.5.2020.

                     (5)

                        Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrusega (millega luuakse naabruspoliitika, arengu- ja rahvusvahelise koostöö rahastamisvahend) loodav Euroopa Kestliku Arengu Fond+, nagu on sätestatud komisjoni ettepanekus võtta vastu Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus, millega luuakse naabruspoliitika, arengu- ja rahvusvahelise koostöö rahastamisvahend, COM(2018) 460 final.

                     (6)

                        AKV riikide investeerimisrahastu lõppläbivaatus, lõpparuanne, Aide à la Décision Economique (ADE), märts 2020.

                     (7)

                        Euroopa Investeerimispanga välislaenude andmise volitus 2007–2013 – ekspertidest koosneva juhtkomitee vahekokkuvõte ja soovitused, veebruar 2010, nn Camdessus’ aruanne.

                     (8)

                        Segarahastamise hindamine, lõpparuanne, detsember 2016.

                     (9)

                        Komisjoni aruanne Euroopa Parlamendile ja nõukogule Euroopa Kestliku Arengu Fondi rakendamise kohta, COM(2020) 224 final, juuni 2020.

                     (10)

                        Nõukogu ja nõukogus kokku tulnud liikmesriikide valitsuste esindajate, Euroopa Parlamendi ja Euroopa Komisjoni ühisavaldus „Uus Euroopa arengukonsensus „Meie maailm, meie väärikus, meie tulevik““, (ELT C 210, 30.6.2017).

                     (11)

                        ÜRO resolutsioon „Kestliku arengu tegevuskava aastani 2030 „Muudame oma maailma““ (2015).

                     (12)

                        COM(2014) 263 final.

                     (13)

                        ELT L 210, 6.8.2013, lk 1.

                     (14)

                        COM(2018) 460 final.

                     (15)

                        26. septembri 2017. aasta määrus (EL) 2017/1601, millega luuakse Euroopa Kestliku Arengu Fond (EFSD), EFSD tagatis ja EFSD tagatisfond (ELT L 249, 27.9.2017, lk 1).

                     (16)

                        JOIN(2020) 4 final.

                     (17)

                        COM(2014) 263 final.

                     (18)

                        ELT L 29, 31.1.2020, lk 7.