				|

		52012PC0124

			Ettepanek: EUROOPA PARLAMENDI JA NÕUKOGU MÄÄRUS kolmandate riikide kaupade ja teenuste juurdepääsu kohta liidu riigihangete siseturule ning selliste menetluste kohta, millega toetatakse läbirääkimisi liidu kaupade ja teenuste juurdepääsu üle kolmandate riikide riigihanketurgudele /* COM/2012/0124 final - 2012/0060 (COD) */

			   	SELETUSKIRI
1.           ETTEPANEKU TAUST
Ettepaneku põhjused ja eesmärgid
Käesolevas uues ettepanekus käsitletakse
Euroopa Liidu riigihankepoliitika välismõõdet. Algatuse peamine eesmärk on
parandada tingimusi, mille alusel ELi ettevõtjad saavad konkureerida riigihankelepingute
sõlmimise eesmärgil kolmandates riikides. ELi tarnijad on täheldanud, et paljud
ELi peamised kaubanduspartnerid järgivad praegu mitmesuguseid piiravaid
hanketavasid. Algatusega kinnitatakse ka selliste riikide pakkujate, kaupade ja
teenuste õiguslikku staatust, kes on sõlminud ELiga rahvusvahelised lepingud
riigihangete valdkonnas, ning selgitatakse kõnealuste lepingutega hõlmamata
pakkujate, kaupade ja teenuste suhtes kohaldatavaid eeskirju.
Üldine taust
WTO riigihankelepingu muutmist käsitlevatel
läbirääkimistel ja kahepoolsetel läbirääkimistel kolmandate riikidega on EL
toetanud rahvusvaheliste riigihanketurgude laialdast avamist. EL on oma riigihanketuru avanud WTO
riigihankelepingus osalevatest riikidest pärit pakkujatele ligikaudu 352 miljardi
euro väärtuses.
Paljud kolmandad riigid aga ei soovi avada oma
hanketurge rahvusvahelisele konkurentsile või avada neid suuremal määral, kui
nad on seda seni teinud. Välismaistele pakkujatele avatud USA riigihangete
väärtus on praegu kõigest 178 miljardit eurot; Jaapani puhul on see näitaja 27
miljardit eurot ning Hiina riigihanketurust on välisettevõtetele avatud väga
väike osa. Paljud riigid on võtnud
protektsionistlikke meetmeid, eelkõige majanduskriisi tõttu. Kokku on üle poole
maailma riigihanketurust praegu protektsionistlike meetmete tõttu suletud ning
see osa kasvab veelgi. Selle tagajärjel pääseb ELi eksporti
ülemaailmsetele riigihanketurgudele ainult 10 miljardi euro ulatuses
(0,08 % ELi SKPst); hinnanguliselt 12 miljardi euro ulatuses ELi eksporti
jääb piirangute tõttu realiseerimata.
EL seevastu on seni hoidnud oma riigihanketuru
rahvusvahelisele konkurentsile suurel määral avatuna, vaatamata kasvavale
survele, mida eelkõige tärkava turumajandusega riigid avaldavad siseturule
teatavates võtmetähtsusega sektorites (raudteed, ehitus, IT-teenused). EL ei
ole kasutanud oma õigust reguleerida välismaiste kaupade, teenuste ja
ettevõtjate juurdepääsu ELi riigihanketurule, v.a mõned sätted, mille
reguleerimisala on piiratud võrgustiku sektori tarne- ja teenuslepingutega[1].
Tärkava turumajandusega riikide kasvava
mõjukuse taustal tekitab võrdsete võimaluste puudumine palju probleeme. ELi
põhiprobleem on mõjuvõimu puudumine rahvusvahelistes läbirääkimistes
kaubanduspartneritega, et olukorda tasakaalustada ning saavutada ELi
ettevõtjatele laialdast turulepääsu võimaldavad kokkulepped. Samuti puudub
avaliku sektori / võrgustiku sektori hankijatel selge raamistik ELi
rahvusvaheliste kohustuste kohaldamiseks.
Käesoleva algatuse eesmärk on kõnealuste probleemide
lahendamine, tugevdades esiteks Euroopa Liidu positsiooni läbirääkimistel ELi
ettevõtjate juurdepääsu üle kolmandate riikide riigihanketurgudele, et
saavutada kaubanduspartnerite turgude avanemine. Teiseks püütakse algatusega
selgitada eeskirju, millega reguleeritakse kolmandate riikide ettevõtjate,
kaupade ja teenuste juurdepääsu ELi riigihanketurule. Lõppeesmärk on kooskõlas
strateegiaga „Euroopa 2020” parandada ELi ettevõtjate ärivõimalusi kogu
maailmas, luues seeläbi uusi töökohti ning edendades innovatsiooni.
Ettepaneku valdkonnas kehtivad
õigusnormid
Euroopa Liidu kahe põhilise
riigihankedirektiiviga[2]
ei ole ette nähtud üldist raamistikku välismaiste kaupade ja teenuste
pakkumuste käsitlemiseks ELi riigihanketurul. Ainsad konkreetsed eeskirjad on
sätestatud direktiivi 2004/17/EÜ artiklites 58 ja 59. Neid sätteid kohaldatakse
siiski üksnes võrgustiku sektori hangete suhtes ning nende reguleerimisala on
liiga piiratud selleks, et oluliselt mõjutada läbirääkimisi turulepääsu üle.
Tegelikult moodustavad võrgustiku sektori hanked ELi riigihangetest ainult
ligikaudu 20 %.
Komisjoni ettepanekus ELi
riigihanke-eeskirjade ajakohastamise kohta otsustas komisjon jätta võrgustiku
sektori direktiivi artiklid 58 ja 59 käesolevat algatust arvestades üle võtmata[3].
Kooskõla Euroopa Liidu muude põhimõtete
ja eesmärkidega
Käesoleva
algatusega rakendatakse aruka, jätkusuutliku ja kaasava majanduskasvu
strateegiat „Euroopa 2020” [KOM(2010) 2020] ning „Euroopa 2020” juhtalgatust
üleilmastumise ajastu tervikliku tööstuspoliitika valdkonnas [KOM(2010) 614].
Samuti rakendatakse sellega ühtse turu akti [KOM(2011) 206] ja teatist
„Kaubandus, majanduskasv ja maailmapoliitika” [KOM(2010) 612]. See on komisjoni
2011. aasta tööprogrammi strateegiline algatus (KOM(2010) 623 lõplik).
Ettepanek on kooskõlas liidu arengupoliitika
ja -eesmärkidega, eelkõige seetõttu, et sellega kaitstakse vähim arenenud
riikide kaupu ja teenuseid käesoleva õigusaktiga ette nähtud meetmete võtmise
eest.
2.           HUVITATUD ISIKUTEGA KONSULTEERIMISE JA
MÕJU HINDAMISE TULEMUSED
Konsulteerimine huvitatud isikutega
Sidusrühmade
arvamuse teadasaamiseks korraldas komisjon lisaks koosolekutele ka mitu arutelu
ja teavitusüritust.
7. juunist kuni 2.
augustini 2011 korraldati avalik internetiarutelu. Arutelu põhines kolmel
üksikasjalikul küsimustikul, mis olid suunatud i) hankijatele ja
liikmesriikidele, ii) ettevõtetele ja/või nende esindajatele ning iii) muudele
potentsiaalselt huvitatud isikutele (kodanikud, valitsusvälised
organisatsioonid, ametiühingud). Komisjon sai kokku 215 vastust[4]. Vastuste kokkuvõte on esitatud
mõju hindamise aruande I lisas. Osana kõnealusest protsessist korraldas
komisjon 8. juulil 2011 Brüsselis avaliku arutelu. Sotsiaalpartneritel
oli võimalus avaldada oma seisukohti tööhõive peadirektoraadi 7. veebruaril
2011 korraldatud kontaktfoorumil. Erikonsultatsioone peeti ka ELi
delegatsioonidega kolmandates riikides ning riigihankelepingute
nõuandekomitee liikmetega. Teatavaid teemasid (võrgustiku sektori
direktiivi artikkel 58 ja põhjendamatult madala hinnaga pakkumused) on
käsitletud ka riigihankepoliitika ajakohastamise aruteludel. Täielikult on
järgitud komisjoni kehtestatud konsulteerimise miinimumnõudeid.
Vastuste
kokkuvõte ja nende arvessevõtmine
Sidusrühmad
suhtusid komisjoni algatusse üldiselt pooldavalt. Vastanute valdav enamik oli
nõus komisjoni kirjeldusega ELi-väliste kaupade, teenuste ja ettevõtjate
praeguse juurdepääsu kohta ELi riigihanketurule ning toetas algatuse eesmärke.
Oluline on
märkida, et seoses kirjeldatud poliitikavalikutega läksid arvamused lahku:
ehkki enamik sidusrühmi (ligikaudu 65 %) toetas seadusandlikku algatust,
eelistas oluline vähemus (umbes 35 %) vastanutest valikut „meetmeid ei
võeta”. Eelistatava poliitikavaliku suhtes lahknesid arvamused ka sidusrühmade
sees. Näiteks kui avaliku sektori / võrgustiku sektori hankijatest ja
valitsusasutustest (sealhulgas kolmandate riikide asutustest) toetavad kaks
kolmandikku valikut „meetmeid ei võeta” või mitteseadusandlikku võimalust, siis
ettevõtetest ja muudest sidusrühmadest ligikaudu 75 % toetavad
seadusandlikku algatust. Ka ollakse eriarvamusel seadusandliku valikuvõimaluse
olemuse suhtes. Ehkki peaaegu pool vastanutest toetavad seadusandlikku valikut
„lähenemisviis A”[5],
pooldab märkimisväärne arv vastanuid ka alternatiivseid lähenemisviise. Tuleb
märkida, et kuigi „lähenemisviis B”[6]
on valikuvõimalus, mida eelistatakse seadusandlikest valikuvõimalustest kõige
vähem, toetas sedagi üsna suur arv vastajaid.
Peamised põhjused,
miks sidusrühmad ühe või teise poliitikavaliku kasuks otsustasid, olid hea
hinna ja kvaliteedi suhe, mõne valikuga seotud oht konkurentsivõime ja
tootlikkuse kahjustamiseks, kaubanduspartnerite võetavate vastumeetmete oht,
algatusest tulenev halduskoormus ning asjaolu, et algatus kahjustaks ELi mainet
avatud turgude kaitsjana. Ametiühingud ja valitsusvälised organisatsioonid on
poliitikavõimaluste vahel valiku tegemise suhtes olnud üsna neutraalsed ning
keskenduvad oma vastustes peamiselt sellele, et kolmandad riigid peavad ELis
pakkumuste tegemisel järgima ILO konventsioonide sätteid ning et EL peab avama
piirid, et tagada õiglane kaubandus vähim arenenud riikidega.
Eksperdiarvamuste kogumine ja kasutamine
Eespool mainitud arutelude täiendamist
välisekspertide arvamustega ei peetud vajalikuks. Riigihangete valdkonnas on
komisjonil endal märkimisväärsed eksperditeadmised.
Mõju hindamine
Komisjon on kaalunud mitut võimalust, et teha
kindlaks neist kõige sobivam.
Esimene võimalus on kõnealuses valdkonnas
täiendavaid meetmeid mitte võtta ning jätkata Euroopa Liidu
kaubanduspartneritega tavapäraseid (ehkki vahest veidi jõulisemaid)
läbirääkimisi juurdepääsu üle rahvusvahelisele turule. Varasemad kogemused on
siiski näidanud, et see valikuvõimalus ei aitaks tõenäoliselt oluliselt
parandada ELi kaupade, teenuste ja pakkujate osalemisvõimalusi kolmandate
riikide hankemenetluses. Vältimatu tagajärg oleks pakkumisvõimaluste jätkuv ja
oluline vähenemine.
Teine võimalus on tõhustada direktiivi
2004/17/EÜ (artiklite 58 ja 59) kohaste olemasolevate vahendite rakendamist,
juhindudes parematest suunistest või laiendades kõnealuste vahendite
reguleerimisala nii, et need hõlmaksid kogu direktiivide 2004/17/EÜ ja
2004/18/EÜ reguleerimisala. Kuna see stsenaarium eeldaks, et üksikud avaliku
sektori / võrgustiku sektori hankijad kasutaksid kõnealuseid vahendeid üksnes
vabatahtlikult, on selge, et see ei aitaks märkimisväärselt suurendada ELi
mõjujõudu rahvusvahelistel läbirääkimistel.
Kolmas valikuvõimalus oleks ELi riigihanketuru
üldine või sektoripõhine sulgemine kolmandate riikide kaupadele, teenustele ja
tarnijatele, võttes samas arvesse ELi vastavaid rahvusvahelisi kohustusi.
Selline valikuvõimalus aga võiks tuua kaasa tõsiseid probleeme seoses võimalike
vastumeetmete võtmisega ning kuludega, mida see põhjustaks avaliku sektori / võrgustiku
sektori hankijatele ning ELi konkurentsivõimele.
Seepärast pooldab komisjon neljandat võimalust
− luua eraldiseisev vahend, mis aitaks kindlustada ELi positsiooni
läbirääkimistel turulepääsu üle ning samas säilitada Euroopa Liidus
konkurentsivõimeline hankekord.
Selleks luuakse käesoleva ettepanekuga
kahetasandiline süsteem. Avaliku sektori / võrgustiku sektorite hankijatel
oleks komisjoni järelevalve all õigus jätta kõrvale pakkumused, mille
väärtusest üle 50 % moodustavad sellised kaubad ja/või teenused, mille
suhtes ei ole võetud rahvusvahelisi turulepääsukohustusi. Lisaks lubatakse
komisjonil vastumeetmena kehtestada ajutised turulepääsupiirangud nende riikide
suhtes, kes tõendatult jätavad oma riigihangetest kõrvale liidu tarnijaid,
kaupu ja teenuseid või diskrimineerivad neid ning keelduvad läbirääkimistel
parema turulepääsu võimaldamisest. ELi riigihanketurule juurdepääsu piiravad
mis tahes meetmed, mis komisjon võib käesoleva määruse kohaselt võtta, peavad
olema mõõdukad ja sihipärased.
Komisjoni mõjuhindamise komitee on esitanud mõju hindamise aruande
kohta kaks arvamust. Esimest arvamust arvesse võttes on mõju hindamise aruannet
muudetud järgmiselt: probleemipüstitust on muudetud, et keskenduda
mõjuhinnangus välja toodud kesksetele küsimustele − kolmandate riikide
hanketurgude laialdasemale avamisele ja ELi suhtes võetud rahvusvaheliste
kohustuste täitmisel esinevatele probleemidele. Kaalumisele tulevate
valikuvõimaluste ulatust on suurendatud. Lisaks aktiivsemale
läbirääkimispoliitikale võetakse mõjuhinnangus arvesse direktiivi 2004/17/EÜ
artiklite 58 ja 59 sätete reguleerimisala laiendamist kõigile ELi
direktiividega hõlmatud hangetele ning võimalust hõlmamata hankeid valikuliselt
aktsepteerida. Mõjude analüüsi on täiendatud, et paremini mõõta vastumeetmete
võtmisest tulenevat ja tööhõivenäitajatele avalduvat mõju. Mõju hindamise
aruande 10. lisas esitatakse üksikasjalikum ülevaade selle kohta, kuidas
komisjoni mõjuhindamise komitee esimest arvamust on arvesse võetud muudetud
aruandes, mis esitati uuesti 8. veebruaril 2012.
Oma arvamuses
uuesti esitatud aruande kohta tunnustab mõjuhindamise komitee aruandes tehtud
parandusi ning esimeses arvamuses sisalduvate soovituste arvessevõtmist, kuid
ei väljendanud siiski positiivset arvamust. Mõjuhindamise komitee leiab, et
hindamist saaks mitmes valdkonnas veelgi tugevdada ning märgib ära mitu
võimalust aruannet veelgi parandada (valikuvõimaluste viimistletum
tutvustamine, mõju hindamiseks kasutatud mudeli parem kirjeldamine, eelistatud
valiku proportsionaalsuse veenvam põhjendamine jne). Lõplikus mõju hindamise
aruandes on kõnealuseid soovitusi võimalikult suurel määral arvesse võetud.
3.           ETTEPANEKU ÕIGUSLIK KÜLG
Kavandatud meetmete kokkuvõte
Käesoleva ettepaneku põhieesmärgid on
tugevdada Euroopa Liidu positsiooni läbirääkimistel ELi kaupade, teenuste ja
tarnijate juurdepääsu üle kolmandate riikide riigihanketurgudele ning selgitada
ELi riigihanketurul osalevate välismaiste pakkujate, kaupade ja teenuste
õiguslikku olukorda. Seega luuakse ettepanekuga ELi riigihankepoliitika
terviklik välismõõde, mis hõlmab välismaiste kaupade ja teenuste juurdepääsu
ELi riigihanketurule ning millega kehtestatakse vahendid, mis innustaksid ELi
kaubanduspartnereid algatama arutelu turulepääsu üle.
Esmajoones kehtestatakse ettepanekuga ELi
õiguses põhimõte, et ELi riigihangete siseturul koheldakse turulepääsu
kohustustega hõlmatud kaupu ja teenuseid võrdselt ELi kaupade ja teenustega,
ning sellist kohtlemist laiendatakse ka vähim arenenud riikidest pärit
kaupadele ja teenustele.
Turulepääsu kohustustega hõlmamata kaupade ja
teenuste puhul kavandatakse kolmeetapilist lähenemisviisi.
Komisjon võib lubada, et avaliku sektori /
võrgustiku sektori hankijad jätavad kõrvale pakkumused, mille koguväärtusest
üle 50 % moodustavad hõlmamata kaubad ja teenused. Olles teavitanud
potentsiaalseid pakkujaid hanketeates oma kavatsusest sellised pakkumused
kõrvale jätta, peab avaliku sektori / võrgustiku sektori hankija komisjonile
teatama sellesse kategooriasse kuuluvate pakkumuste laekumisest. Komisjon annab
kõrvalejätmisele heakskiidu, kui kõnealuste kaupade ja/või teenuste
päritoluriigi turu avatuse ja ELi turu avatuse vahel puudub oluline
vastastikkus. Komisjon kiidab kürvalejätmise heaks, kui asjaomased kaubad ja
teenused on hõlmatud ELi poolt rahvusvahelises lepingus kehtestatud
turulepääsupiiranguga.
Lisaks luuakse ettepanekuga mehhanism, mis
võimaldab ELil veelgi suurendada oma mõjujõudu rahvusvahelistel läbirääkimistel
turulepääsu üle ning mis põhineb komisjoni uurimistel, kolmandate riikidega
peetud konsultatsioonidel ning vajaduse korral komisjoni kehtestatavatel
ajutistel piiravatel meetmetel.
Komisjon võib huvitatud sidusrühmade taotluse
korral või omal algatusel korraldada uurimisi piiravate hanketavade olemasolu
kontrollimiseks. Kui selliste tavade järgimine leiab kinnitust, kutsub komisjon
asjaomase riigi konsultatsioonile selliste piiravate tavade lõpetamise ning ELi
ettevõtetele soodsama turulepääsu võimaldamise üle.
Kui riik ei soovi konsultatsioonil osaleda ega
piiravate hankemeetmetega seotud probleemidele rahuldavaid lahendusi leida,
võib Euroopa Liit võtta vastu otsuse piirata ajutiselt sellisest riigist pärit
kaupade ja/või teenuste juurdepääsu ELi riigihanketurule.
Täiendusena riigihankedirektiivide kavandatava
reformimise käigus arutlusel olevatele sätetele põhjendamatult madala hinnaga
pakkumuste kohta nõutakse avaliku sektori / võrgustiku sektori hankijatelt
teiste pakkujate teavitamist oma kavatsusest aktsepteerida põhjendamatult
madala hinnaga pakkumusi, mille puhul hõlmamata kaupade ja teenuste väärtus
ületab 50 % pakkumuses sisalduvate kaupade ja teenuste koguväärtusest.
Kuna kolmandate riikide kohustust järgida ILO põhilisi tööstandardeid
käsitletakse riigihankedirektiivide kavandatava reformi käigus, ei ole seda vaja
käesolevas tekstis vaadelda.
Tuleb rõhutada, et käesolev algatus on
poliitiline vahend läbirääkimiste toetamiseks ning selle eesmärk ei ole Euroopa
Liidu riigihanketuru sulgemine, vaid parema juurdepääsu saavutamine Euroopa
Liidu kaubanduspartnerite riigihanketurgudele. On äärmiselt oluline säilitada
siseturul konkurentsi toetavad pakkumistingimused, mis toovad käegakatsutavat
kasu nii avaliku sektori / võrgustiku sektori hankijatele kui ka kogu
ühiskonnale.
Õiguslik alus
Euroopa Liidu toimimise lepingu artikkel 207.
Subsidiaarsuse põhimõte
Ettepanek tehakse Euroopa Liidu ainupädevusse
kuuluvas valdkonnas. Subsidiaarsuse põhimõtet seetõttu ei kohaldata.
Proportsionaalsuse põhimõte
Ettepanek on proportsionaalsuse põhimõttega
kooskõlas järgmistel põhjustel.
Ettepanekuga tasakaalustatakse hoolikalt kõigi
asjaomaste sidusrühmade huve ning ELi meetme vorm ja sisu ei lähe kaugemale
sellest, mis on vajalik aluslepingu eesmärkide saavutamiseks.
Esiteks on avaliku sektori / võrgustiku
sektori hankijatel õigus komisjoni järelevalve all jätta kõrvale pakkumused,
mille väärtusest üle 50 % moodustavad hõlmamata kaubad ja teenused.
Sellega tagatakse, et avaliku sektori / võrgustiku sektori hankijatele jäetakse
võimalus kaupu ja teenuseid nende päritolule vaatamata aktsepteerida või ELi
rahvusvaheliste kokkulepetega hõlmamata kaupade ja teenuste turulepääsu
piirata, niivõrd kui sellised piirangud on kooskõlas ELi ühise
kaubanduspoliitikaga, mis kuulub ELi ainupädevusse. Komisjoni järelevalve on
hoolikalt kavandatud nii, et oleks tagatud ühtsus ja proportsionaalsus. Teiseks
võimaldab käesoleva määrusega komisjonile antud vahend tagada, et ELi käsutuses
on mehhanism piiravate hanketavade uurimiseks ja asjaomaste kolmandate
riikidega konsulteerimiseks. Komisjon võtab ajutised piiravad meetmed ainult
juhul, kui muud lahendust ei leita.
Halduskulud peaksid jääma võimalikult
madalaks, kuid tuleb võtta meetmeid ühtse kaubanduspoliitika järjepidevuse
säilitamiseks. Järelevalve- ja uurimissüsteemid kehtestavad komisjoni
talitused, kes praegu töötavad välja välishangete poliitikat ja turulepääsu
järelevalvet, mis aitab piirata mõju komisjoni inimressurssidele. Avaliku
sektori / võrgustiku sektori hankijate halduskoormus piirdub olukordadega, kus
komisjon võtab piiravaid meetmeid, või kus avaliku sektori / võrgustiku sektori
hankijad otsustavad kõnealust mehhanismi kasutada, ning see põhineb
standardvormidel või enda kinnitustel, mis vähendab üksikute hankeüksuste
vajadust kontrollida kaupade või teenuste päritolu.
Õigusakti valik
Kavandatud õigusakt on määrus.
Muud õigusaktid ei oleks asjakohased, sest
ainult määrusega saab piisavalt tagada Euroopa Liidu ühtse tegevuse ühise
kaubanduspoliitika valdkonnas. Lisaks antakse kõnealuse vahendiga volitused
Euroopa Komisjonile ning ülevõtmine ei oleks seega vajalik.
4.           MÕJU EELARVELE
Ettepanek ise ei mõjuta eelarvet. Komisjoni
täiendavaid ülesandeid saab täita olemasolevate vahenditega.
5.           VALIKULISED ÜKSIKASJAD
Ülevaatamis-/läbivaatamis-/aegumisklausel
Ettepanek sisaldab ülevaatamisklauslit.
Euroopa Majanduspiirkond
Kavandatavas õigusaktis käsitletakse Euroopa
Majanduspiirkonnaga seotud küsimust, mistõttu tuleks seda kohaldada ka Euroopa
Majanduspiirkonnas.
Ettepaneku üksikasjalik selgitus
Artiklis 1
määratletakse käesoleva määruse reguleerimisese ja -ala, lähtudes ELi
riigihankedirektiividest 2004/17/EÜ ja 2004/18/EÜ ning komisjoni ettepanekust
kontsessioonide andmise direktiivi kohta[7].
Artiklis 2 on
määratletud asjaomased mõisted, millest enamik on võetud üle ELi
riigihankedirektiividest. Artiklis määratletakse ka käesoleva määruse
kohaldamisel kesksed mõisted „hõlmatud kaubad ja teenused“ ning „hõlmamata
kaubad ja teenused”.
Artiklis 3
esitatakse käesoleva määruse kohaldamisel olulised päritolureeglid avaliku
sektori / võrgustiku sektori hankijate hangitavate kaupade ja teenuste päritolu
kindlaksmääramiseks. Kooskõlas ELi rahvusvaheliste kohustustega vastavad
kaupade päritolureeglid ELi tolliseadustikus (määrus (EÜ) nr 2913/92)
määratletud mittesooduspäritolureeglitele. Teenuse päritolu määratakse kindlaks
Euroopa Liidu toimimise lepingu kohaste asutamisõigust käsitlevate eeskirjade
ja GATSi määratluste (artikkel XXVIII) alusel.
Artiklis 4
sätestatakse ELi riigihanketuru juurdepääsueeskirjad, mida kohaldatakse ELi
turulepääsukohustustega hõlmatud välismaiste kaupade ja teenuste („hõlmatud
kaubad ja teenused”) ning vähim arenenud riikidest pärit kaupade ja teenuste
suhtes. Mõlemaid kategooriaid tuleb kohelda võrdselt ELi kaupade ja teenustega.
Artiklis 5
sätestatakse juurdepääsueeskirjad, mida kohaldatakse selliste kolmandatest
riikidest pärit kaupade ja teenuste suhtes, mis ei ole hõlmatud ELi
turulepääsukohustustega („hõlmamata kaubad ja teenused”). Selliste kaupade ja
teenuste juurdepääsu suhtes võivad avaliku sektori / võrgustiku sektori hankijad
või komisjon käesoleva määrusega ette nähtud mehhanismide alusel võtta
piiravaid meetmeid.
Artiklis 6
esitatakse tingimused, mille korral komisjon võib lubada avaliku sektori /
võrgustiku sektori hankijatel jätta pakkumused pakkumismenetlusest kõrvale, kui
hõlmamata kaupade ja teenuste väärtus ületab 50 % pakkumuses sisalduvate
kaupade või teenuste koguväärtusest selliste lepingute puhul, mille
hinnanguline maksumus on vähemalt 5 000 000 eurot.
Kui avaliku sektori / võrgustiku sektori
hankija on väljendanud hanketeates oma kavatsust jätta hõlmamata kaubad ja
teenused kõrvale ning talle laekub sellesse kategooriasse kuuluvaid pakkumusi,
peab ta komisjoni sellest teavitama, näidates ära asjaomaste pakkumuste
omadused. Euroopa Liidu Teatajas (Tenders European Daily −
TED) avaldatud teadete kohaselt ületab ainult 7 % kõigist ELTs avaldatud
lepingutest viie miljoni euro piirmäära. Sellised lepingud moodustavad siiski
ELi riigihanketurust 61 %. Komisjoni hinnangu kohaselt hakkab ta saama
maksimaalselt 35−45 teadet aastas.
Vähemalt 5 000 000-eurose
hinnangulise maksumusega lepingute puhul peab kõrvalejätmise üle otsustama
komisjon. Komisjon peaks kõigi lepingute puhul heaks kiitma kavandatava
kõrvalejätmise, kui asjaomaste kaupade ja teenuste suhtes kohaldatakse riigihangete
valdkonnas sõlmitud ELi rahvusvaheliste lepingute kohaselt
turulepääsupiiranguid. Sellise lepingu puudumisel kiidab komisjon
kõrvalejätmise heaks, kui asjaomane kolmas riik kohaldab endiselt piiravaid
hankemeetmeid, mistõttu asjaomase kolmanda riigi turu avatuse ja ELi turu
avatuse vahel puudub oluline vastastikkus. Olulise vastastikkuse puudumist
hinnates uurib komisjon, mil määral tagatakse asjaomase riigi riigihankealaste
õigusaktidega läbipaistvus kooskõlas riigihankevaldkonna rahvusvaheliste standarditega
ning välistatakse liidu kaupade, teenuste ja ettevõtjate diskrimineerimine.
Samuti uurib komisjon seda, mil määral ametiasutused ja/või üksikud
hankeüksused säilitavad või võtavad kasutusele liidu kaupu, teenuseid ja
ettevõtjaid diskrimineerivad tavad.
Artikliga 7
nähakse avaliku sektori / võrgustiku sektori hankijatele ette erikohustus
teavitada teisi hankemenetluses osalevaid pakkujaid oma otsusest aktsepteerida
põhjendamatult madala hinnaga pakkumusi, kui hõlmamata kaupade ja teenuste
väärtus ületab 50 % pakkumuses sisalduvate kaupade ja teenuste
koguväärtusest.
Artiklis 8
sätestatakse tingimused, mille puhul komisjon võib kas omal algatusel või
liikmesriigi või huvitatud poolte taotluste korral algatada välishanke uurimise
kolmandate riikide piiravate hankemeetmete kohta, ning tingimused sellise
uurimise läbiviimiseks.
Artikliga 9
nähakse ette mehhanism kolmandate riikidega konsulteerimiseks juhtudel, kui
komisjon pärast välishanke uurimise läbiviimist leiab, et asjaomane riik on
võtnud kasutusele piirava hanketava või kasutab seda jätkuvalt. Selle
mehhanismi kohaselt kutsub komisjon asjaomast riiki üles osalema
konsultatsioonil eesmärgiga lõpetada piirava hanketava kasutamine ning tagada
ELi tarnijate, kaupade ja teenuste jaoks läbipaistvus ning võrdne kohtlemine.
Konsultatsioonimehhanismi raames kaalutakse mitmesuguseid võimalusi, näiteks
vaidluste lahendamise korra kehtestamine hõlmatud hankeid mõjutavate piiravate
hanketavade kasutamise puhul, ühepoolsed parandusmeetmed või rahvusvahelise
lepingu sõlmimine, mis tagaks võrdse kohtlemise ELi tarnijatele, kaupadele ja
teenustele, mille suhtes varem kohaldati piiravaid hanketavasid. Komisjonil on
õigus võtta vastu rakendusakt, millega keelatakse selliste pakkumuste
kõrvalejätmine, milles sisalduvate hõlmamata kaupade ja teenuste
päritoluriikidega toimuvad olulised läbirääkimised turulepääsu üle ja mille
puhul on põhjust arvata, et piiravate hanketavade kasutamine lähitulevikus
lõpetatakse.
Artikliga 10
antakse komisjonile volitused võtta vastu rakendusakt „piiravate meetmete”
kohta, tingimusel, et uurimine on kinnitanud piiravate hanketavade kasutamist
kolmandas riigis ning komisjon on konsultatsioonimehhanismi raames püüdnud
korraldada konsultatsioone turulepääsu üle. Sellised meetmed võivad põhimõtteliselt
seisneda i) teatavate pakkumuste kõrvalejätmises, kui asjaomasest riigist pärit
kaubad või teenused moodustavad neist üle 50 % ja/või ii) asjaomasest
riigist pärit kaupadele või teenustele kohustusliku hinnatrahvi määramises.
Artikliga 11
nähakse ette eeskirjad piiravate meetmete tühistamiseks või peatamiseks ning
komisjoni otsus keelata avaliku sektori / võrgustiku sektori hankijatel artikli
6 kohaste meetmete võtmine.
Artiklis 12
sätestatakse eeskirjad, mille alusel pakkujaid teavitatakse komisjoni võetud
piiravate meetmete kohaldamisest üksikute riigihankemenetluste suhtes.
Artikliga 13
nähakse ette olukorrad, kui avaliku sektori / võrgustiku sektori hankijatel on
lubatud käesoleva määruse kohaselt võetud meetmed tähelepanuta jätta. Käesoleva
sättega luuakse avaliku sektori / võrgustiku sektori hankijatele oma
hankevajaduste rahuldamiseks vajalik paindlikkus ning tagatakse samal ajal
teatamiskohustuse abil vajalik komisjonipoolne kontroll.
Artiklitega 14 ja 15 antakse komisjonile volitused võtta vastu delegeeritud õigusakte
kooskõlas artikliga 14 seoses lisa muudatustega, et kajastada uusi
rahvusvahelisi lepinguid, mida liit riigihankevaldkonnas sõlmib.
Artikliga 16
nähakse ette õiguskaitsevahendid käesoleva määruse sätete rikkumise korral.
Artiklis 17
määratakse kindlaks rakendusaktide vastuvõtmiseks asjakohane komiteemenetlus.
Lisaks volitatakse sellega komisjoni võtma rakendusmeetmeid standardvormide
vastuvõtmiseks.
Artiklis 18
sätestatakse komisjoni kohustus esitada pärast käesoleva määruse jõustumist
selle rakendamise kohta vähemalt iga kolme aasta tagant aruandeid.
Artikkel 19
sisaldab eeskirju käesoleva määruse kohaselt laekunud teabe konfidentsiaalsuse
kohta.
Artikliga 20
tunnistatakse kehtetuks direktiivi 2004/17/EÜ artiklid 58 ja 59.
Artikliga 21
reguleeritakse määruse jõustumist.
2012/0060 (COD)
Ettepanek:
EUROOPA PARLAMENDI JA NÕUKOGU MÄÄRUS
kolmandate riikide kaupade ja teenuste
juurdepääsu kohta liidu riigihangete siseturule ning selliste menetluste kohta,
millega toetatakse läbirääkimisi liidu kaupade ja teenuste juurdepääsu üle
kolmandate riikide riigihanketurgudele
(EMPs kohaldatav tekst)
EUROOPA PARLAMENT JA EUROOPA LIIDU
NÕUKOGU,
võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise
lepingut, eriti selle artiklit 207,
võttes arvesse Euroopa Komisjoni ettepanekut,
pärast õigusakti eelnõu esitamist riikide
parlamentidele,
võttes arvesse Euroopa Majandus- ja
Sotsiaalkomitee arvamust[8],
võttes arvesse Regioonide Komitee arvamust[9],
toimides seadusandliku tavamenetluse kohaselt
ning arvestades järgmist:
(1)       Euroopa Liidu lepingu
artiklis 21 on sätestatud, et liit määratleb ja viib ellu ühist poliitikat ja
ühismeetmeid ning taotleb koostöö kõrget astet kõikides rahvusvaheliste suhete
valdkondades, muu hulgas selleks, et ergutada kõikide riikide integreerimist
maailmamajandusse, muu hulgas rahvusvahelise kaubanduse tõkete järkjärgulise
kaotamise kaudu.
(2)       Kooskõlas Euroopa Liidu
toimimise lepingu artikliga 206 aitab liit tolliliidu rajamisega ühistes
huvides kaasa ülemaailmse kaubanduse harmoonilisele arengule, rahvusvahelises
kaubanduses ja välismaiste otseinvesteeringute suhtes kehtivate piirangute
järkjärgulisele kaotamisele ning tolli- ja muude tõkete vähendamisele.
(3)       Euroopa Liidu toimimise
lepingu artikli 26 kohaselt võtab liit meetmeid siseturu rajamiseks või selle
toimimise tagamiseks; siseturg hõlmab sisepiirideta ala, mille ulatuses
tagatakse kaupade, isikute, teenuste ja kapitali vaba liikumine vastavalt
aluslepingute sätetele.
(4)       1994. aasta üldise tolli- ja
kaubanduskokkuleppe artikliga III:8 ja teenustekaubanduse üldlepingu artikliga
XIII jäetakse riigihanked välja peamiste mitmepoolsete WTO eeskirjade
kohaldamisalast.
(5)       Euroopa Liit toetab Maailma
Kaubandusorganisatsioonis ja kahepoolsetes suhetes liidu ja selle
kaubanduspartnerite rahvusvaheliste riigihanketurgude laialdast avamist, tehes
seda vastastikkuse ja vastastikuse kasu vaimus.
(6)       Paljud kolmandad riigid on
aga vastu oma hanketurgude avamisele rahvusvahelisele konkurentsile või turgude
avamisele suuremal määral, kui nad on seda juba teinud. Selle tagajärjel
kohaldatakse liidu ettevõtjate suhtes paljude kaubanduspartnerite turgudel
piiravaid hanketavasid. Selliste piiravate tavade tõttu kaotatakse olulisi
kauplemisvõimalusi.
(7)       Euroopa Parlamendi ja nõukogu
31. märtsi 2004. aasta direktiivis 2004/17/EÜ, millega kooskõlastatakse vee-,
energeetika-, transpordi- ja postiteenuste sektoris tegutsevate ostjate
hankemenetlused,[10]
ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivis 2004/18/EÜ ehitustööde
riigihankelepingute, asjade riigihankelepingute ja teenuste riigihankelepingute
sõlmimise korra kooskõlastamise kohta[11]
käsitletakse liidu riigihankepoliitika välismõõdet ainult üksikutes sätetes,
eelkõige direktiivi 2004/17/EÜ artiklites 58 ja 59. Kõnealuste sätete
reguleerimisala on siiski piiratud ning suuniste puudumise tõttu avaliku
sektori / võrgustiku sektori hankijad neid eriti ei kohalda.
(8)       Euroopa Liidu toimimise
lepingu artikli 207 kohaselt peab ühine kaubanduspoliitika riigihangete
valdkonnas rajanema ühtsetel põhimõtetel.
(9)       Liidu ja kolmandate riikide
ettevõtjate ning avaliku sektori / võrgustiku sektori hankijate õiguskindluse
huvides peaks liidu poolt kolmandate riikide suhtes võetud rahvusvahelised
turulepääsukohustused olema väljendatud ELi õiguskorras, mis aitaks tagada
kõnealuste kohustuste tõhusat täitmist. Komisjon peaks andma suuniseid Euroopa
Liidu rahvusvaheliste turulepääsukohustuste täitmise kohta. Selliseid suuniseid
tuleks korrapäraselt ajakohastada ning need peaksid olema kasutajasõbralikud.
(10)     Et parandada ELi ettevõtjate
juurdepääsu teatavate kolmandate riikide hanketurgudele, mida kaitstakse
piiravate hankemeetmetega, ning säilitada Euroopa ühtsel turul võrdsed
konkurentsitingimused, tuleb kogu Euroopa Liidus ühtlustada selliste
kolmandatest riikidest pärit kaupade ja teenuste kohtlemine, mis ei ole
hõlmatud liidu rahvusvaheliste kohustustega.
(11)     Selleks tuleb kehtestada
päritolureeglid, nii et avaliku sektori / võrgustiku sektori hankijad teaksid,
kas kaubad ja teenused on hõlmatud Euroopa Liidu rahvusvaheliste kohustustega.
Kaupade päritolu määratakse kindlaks kooskõlas Euroopa Parlamendi ja nõukogu
12. oktoobri 1992. aasta määruse (EÜ) nr 2913/1992 (millega kehtestatakse
ühenduse tolliseadustik)[12]
artiklitega 22–26. Määruse kohaselt tuleb kaupu pidada liidu kaupadeks, kui
need on täielikult saadud või valmistatud liidus. Kaupa, mille tootmises on
osalenud vähemalt üks kolmas riik, loetakse pärinevaks riigist, kus toimus
viimane oluline majanduslikult põhjendatud töötlemine või toiming selleks
seadmestatud ettevõttes, mille tulemusena valmis uus toode või mis oli tähtis
valmistamisetapp. Teenuse päritolu määratakse kindlaks seda osutava füüsilise
või juriidilise isiku päritolu alusel. Põhjenduses 9 osutatud suunised peaks
hõlmama päritolureeglite praktilist kohaldamist.
(12)     Komisjon peaks hindama, kas
kiita heaks seda, et avaliku sektori / võrgustiku sektori hankijad direktiivide
[2004/17/EÜ, 2004/18/EÜ ja Euroopa Parlamendi ja nõukogu […] direktiiv […]
kontsessioonilepingute sõlmimise kohta[13]]
tähenduses jätavad hinnanguliselt vähemalt 5 000 000 euro suuruse
maksumusega lepingute puhul Euroopa Liidu võetud rahvusvaheliste kohustustega
hõlmamata kaubad ja teenused lepingu sõlmimise menetlusest kõrvale.
(13)     Läbipaistvuse huvides peavad
avaliku sektori / võrgustiku sektori hankijad teavitama ettevõtjaid Euroopa
Liidu Teatajas avaldatava hanketeatega, et nad kavatsevad kasutada oma
käesoleva määruse kohast õigust jätta hankemenetlusest kõrvale väljastpoolt
Euroopa Liitu pärinevaid kaupu ja/või teenuseid sisaldavad pakkumused,, mille
koguväärtusest üle 50 % moodustavad hõlmamata kaubad või teenused .
(14)     Et komisjon saaks otsustada
liidu rahvusvaheliste kohustustega hõlmamata, kolmandatest riikidest pärit
kaupade ja teenuste kõrvalejätmise üle, peavad avaliku sektori / võrgustiku
sektori hankijad teavitama komisjoni selliste kaupade ja teenuste
kõrvalejätmise kavatsusest, kasutades selleks standardvormi, mis sisaldab
komisjoni jaoks piisavalt teavet.
(15)     Selliste lepingute puhul,
mille hinnanguline maksumus on vähemalt 5 000 000 eurot, peaks
komisjon kavandatava kõrvalejätmise heaks kiitma, kui liidu ning asjaomaste
kaupade ja/või teenuste päritoluriigi vahel sõlmitud turulepääsu käsitleva
rahvusvahelise lepinguga on kavandatava kõrvalejätmisega hõlmatud kaupade ja/või
teenuste jaoks selgesõnaliselt ette nähtud liidus kohaldatav
turulepääsupiirang. Sellise lepingu puudumisel peaks komisjon kõrvalejätmise
heaks kiitma, kui asjaomane kolmas riik kohaldab jätkuvalt piiravaid
hankemeetmeid, mille tagajärjel selle riigi turu avatuse ja ELi turu avatuse
vahel puudub oluline vastastikkus. Olulise vastastikkuse puudumist eeldatakse,
kui piiravate hankemeetmete tõttu esineb ELi ettevõtjate, kaupade ja teenuste
tõsist ja korduvat diskrimineerimist.
(16)     Olulise vastastikkuse
puudumist hinnates peab komisjon uurima, mil määral tagatakse asjaomase riigi
riigihankealaste õigusaktidega läbipaistvus kooskõlas riigihankevaldkonna
rahvusvaheliste standarditega ning välistatakse liidu kaupade, teenuste ja
ettevõtjate diskrimineerimine. Samuti peab komisjon uurima seda, mil määral
ametiasutused ja/või üksikud hankeüksused säilitavad või võtavad kasutusele
liidu kaupu, teenuseid ja ettevõtjaid diskrimineerivad tavad.
(17)     Komisjon peaks suutma vältida
kavandatava kõrvalejätmise võimalikku negatiivset mõju käimasolevatele
kaubandusläbirääkimistele asjaomase riigiga. Seepärast võib komisjon juhul, kui
asjaomane riik ja liit peavad läbirääkimisi turulepääsu üle riigihangete
valdkonnas ning komisjonil on põhjust arvata, et piiravate hanketavade kasutamine
lähitulevikus lõpetatakse, võtta vastu rakendusakti, millega üheks aastaks
keelatakse asjaomasest riigist pärit kaupade ja teenuste kõrvalejätmine
hankemenetlusest.
(18)     Arvestades asjaolu, et
kolmandate riikide kaupade ja teenuste juurdepääs liidu riigihanketurule kuulub
ühise kaubanduspoliitika reguleerimisalasse, ei tohiks liikmesriikidel ega
nende avaliku sektori / võrgustiku sektori hankijatel olla võimalik piirata
kolmandate riikide kaupade ja teenuste juurdepääsu pakkumismenetlustele ühegi
muu meetmega, v.a käesolevas määruses sätestatud meetmed.
(19)     Arvestades, et avaliku sektori
/ võrgustiku sektori hankijatel on väljastpoolt Euroopa Liitu pärinevaid kaupu
ja/või teenuseid hõlmavate pakkumuste puhul, mille koguväärtusest üle 50 %
moodustavad hõlmamata kaubad või teenused, pakkujate selgitusi raskem hinnata,
tuleb põhjendamatult madala hinnaga pakkumuste kohtlemisel ette näha suurem
läbipaistvus. Lisaks riigihankedirektiivi artikli 69 ning vee-, energeetika-,
transpordi- ja postiteenuste sektoris tegutsevate üksuste hankeid käsitleva
direktiivi artikli 79 sätetele peab avaliku sektori / võrgustiku sektori
hankija, kes kavatseb võtta vastu põhjendamatult madala hinnaga pakkumuse,
teavitama sellest kirjalikult teisi pakkujaid, näidates ära põhjendamatult
madala hinna või kulu põhjused. See võimaldab pakkujatel aidata täpsemalt
hinnata, kas edukas pakkuja suudab lepingut hankedokumentides kirjeldatud
tingimustel täielikult täita. Seega aitaks kõnealune täiendav teave luua ELi
riigihanketurul võrdsemad tingimused.
(20)     Komisjon peaks kas omal
algatusel või liikmesriigi või huvitatud poolte taotluste korral saama algatada
igal ajal välishanke uurimise kolmandate riikide väidetavalt jätkuvalt
kohaldatavate piiravate hanketavade kohta. Eelkõige võetakse arvesse asjaolu,
kas käesoleva määruse artikli 6 lõike 2 kohaselt on komisjon mõne kolmanda
riigi suhtes kiitnud heaks mitu kavatsetavat kõrvalejätmist. Sellised uurimised
ei tohiks mõjutada nõukogu 22. detsembri 1994. aasta määrust (EÜ)
nr 3286/94, millega kehtestatakse ühenduse meetmed ühise
kaubanduspoliitika vallas, et tagada rahvusvahelistest kaubanduseeskirjadest,
eeskätt Maailma Kaubandusorganisatsiooni egiidi all kehtestatud eeskirjadest
tulenevate ühenduse õiguste kasutamine[14].
(21)     Kui komisjonil on kättesaadava
teabe põhjal põhjust arvata, et kolmas riik on võtnud kasutusele piirava
hanketava või kohaldab sellist tava jätkuvalt, peaks ta saama algatada
uurimise. Kui piirava hanketava kohaldamine kolmandas riigis leiab kinnitust,
peaks komisjon kutsuma asjaomase riigi konsultatsioonile eesmärgiga parandada
ettevõtjate, kaupade ja teenuste pakkumisvõimalusi kõnealuses riigis.
(22)     Kui asjaomase kolmanda riigiga
peetavad konsultatsioonid ei paranda piisavalt ELi ettevõtjate, kaupade ja
teenuste pakkumisvõimalusi, peaks komisjon võtma asjakohaseid piiravaid
meetmeid.
(23)     Sellised meetmed võivad
hõlmata teatavate kolmandatest riikidest pärit kaupade ja teenuste
kohustuslikku kõrvalejätmist Euroopa Liidu riigihankemenetlustest või
asjaomasest riigist pärit kaupadele või teenustele kohustusliku hinnatrahvi
määramist. Et vältida kõnealustest meetmetest kõrvalehiilimist, võib osutuda
vajalikuks jätta kõrvale ka teatavad Euroopa Liidus asutatud, välisriigi
kontrolli all või välisomanduses olevad juriidilised isikud, kellel puudub
oluline äritegevus, mis oleks vahetult ja tegelikult seotud asjaomase
liikmesriigi majandusega. Asjakohased meetmed peaksid olema proportsionaalsed
selle piirava hanketavaga, mille vastu nad on võetud.
(24)     On väga oluline, et avaliku sektori
/ võrgustiku sektori hankijatel oleks juurdepääs nende hankevajadustele
vastavatele konkurentsivõimelise hinnaga kvaliteetsetele toodetele. Seepärast
peaks avaliku sektori / võrgustiku sektori hankijatel olema võimalik jätta
tähele panemata hõlmamata toodete ja teenuste juurdepääsu piiravad meetmed, kui
puuduvad liidu ja/või hõlmatud kaubad või teenused, mis vastaksid avaliku
sektori / võrgustiku sektori hankija vajadusele seoses oluliste ühiskondlike
vajaduste rahuldamisega näiteks tervise või turvalisuse valdkonnas või kui
meetme kohaldamine suurendaks ebaproportsionaalselt lepingu hinda või sellega
seotud kulusid.
(25)     Kui avaliku sektori /
võrgustiku sektori hankijad kohaldavad hõlmamata kaupade ja teenuste
juurdepääsu piiravate meetmete puhul lubatud erandeid valesti, peaks komisjon
saama kohaldada nõukogu direktiivi 89/665/EMÜ (riiklike tarne- ja
ehitustöölepingute sõlmimise läbivaatamise korra kohaldamisega seotud õigus- ja
haldusnormide kooskõlastamise kohta)[15]
artiklis 3 või nõukogu direktiivi 92/13/EMÜ (veevarustus-, energeetika-,
transpordi- ja telekommunikatsioonisektoris tegutsevate üksuste hankemenetlusi
käsitlevate ühenduse eeskirjade kohaldamisega seotud õigusnormide
kooskõlastamise kohta)[16]
artiklis 8 sätestatud parandusmeetmeid. Samal eesmärgil tuleks ettevõtjaga
sõlmitud lepingud, millega rikutakse komisjoni otsuseid avaliku sektori /
võrgustiku sektori hankijate teatatud kavatsetavate kõrvalejätmiste kohta või
hõlmamata kaupade ja teenuste juurdepääsu piiravaid meetmeid, tunnistada kehtetuks
Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 2007/66/EÜ[17] tähenduses.
(26)     Pidades silmas liidu üldist
poliitikat seoses vähim arenenud riikidega, mis on sätestatud muu hulgas
nõukogu 22. juuli 2008. aasta määruses (EÜ) nr 732/2008, millega kohaldatakse
üldiste tariifsete soodustuste kava alates 1. jaanuarist 2009, on asjakohane
kohelda sellistest riikidest pärit kaupu ja teenuseid sarnaselt liidu kaupade
ja teenustega.
(27)     Et ka pärast käesoleva määruse
vastuvõtmist oleksid riigihangete valdkonnas võetud rahvusvahelised
turulepääsukohustused väljendatud Euroopa Liidu õiguskorras, peaks komisjonil
olema õigus võtta kooskõlas Euroopa Liidu toimimise lepingu artikliga 290 vastu
õigusakte ning muuta käesolevale määrusele lisatud rahvusvaheliste lepingute
loetelu. On eriti oluline, et komisjon korraldaks oma ettevalmistava töö käigus
asjakohaseid konsultatsioone, sealhulgas ekspertide tasandil. Delegeeritud
õigusaktide ettevalmistamisel ja koostamisel peaks komisjon tagama asjaomaste
dokumentide sama- ja õigeaegse ning asjakohase edastamise Euroopa Parlamendile
ja nõukogule.
(28)     Käesoleva määruse
rakendamiseks ühtsete tingimuste tagamiseks tuleks komisjonile anda
rakendusvolitused. Kõnealuseid volitusi tuleks kasutada kooskõlas Euroopa
Parlamendi ja nõukogu 16. veebruari 2011. aasta määrusega (EL)
nr 182/2011, millega kehtestatakse eeskirjad ja üldpõhimõtted, mis
käsitlevad liikmesriikide läbiviidava kontrolli mehhanisme, mida kohaldatakse
komisjoni rakendamisvolituste teostamise suhtes.
(29)     Nõuandemenetlust tuleks
kasutada rakendusaktide vastuvõtmisel teadete avaldamise, komisjoni teavitamise
ning kaupade ja teenuste päritolu standardvormide koostamiseks. Kõnealustel
otsustel puudub finantsmõju ning need ei mõjuta ka käesolevast määrusest
tulenevate kohustuste olemust ega ulatust. Kõnealused aktid täidavad üksnes
halduseesmärki ning aitavad kaasa käesoleva määruse sätete kohaldamisele.
(30)     Komisjon peaks
vähemalt iga kolme aasta tagant esitama aruande käesoleva määruse kohaldamise
kohta.
(31)     Vastavalt proportsionaalsuse
põhimõttele on põhieesmärgi − ühise riigihankealase välispoliitika
kehtestamine − saavutamiseks vajalik ja asjakohane sätestada eeskirjad
Euroopa Liidu rahvusvaheliste kohustustega hõlmamata kaupade ja teenuste
kohtlemiseks. Käesolev määrus, mis käsitleb kolmandate riikide
ettevõtjate, kaupade ja teenuste turulepääsu, ei lähe kaugemale sellest, mis on
vajalik eesmärkide saavutamiseks kooskõlas Euroopa Liidu lepingu artikli 5
lõikega 3,

ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA MÄÄRUSE:
I peatükk
Üldsätted
Artikkel 1
Reguleerimisese ja -ala

1.           Käesoleva määrusega nähakse
ette eeskirjad, millega reguleeritakse kolmandatest riikidest pärit kaupade ja
teenuste juurdepääsu menetlusele, mida liidu avaliku sektori / võrgustiku
sektori hankijad kasutavad ehitustööde tegemiseks või ehitise ehitamiseks,
kaupade tarnimist ja teenuste osutamist käsitlevate lepingute sõlmimiseks, ning
sellega kehtestatakse menetlused, millega toetatakse läbirääkimisi liidu
kaupade ja teenuste juurdepääsu üle kolmandate riikide riigihanketurgudele.
2.           Käesolevat määrust
kohaldatakse järgmiste õigusaktidega hõlmatud lepingute suhtes:
(a)
direktiiv [2004/17/EÜ];
(b)
direktiiv [2004/18/EÜ];
(c)
direktiiv [201./… (kontsessioonilepingute sõlmimise
kohta].
Käesolevat määrust kohaldatakse selliste lepingute
sõlmimise suhtes, mille puhul kaupu või teenuseid hangitakse valitsuse jaoks,
mitte äriliseks edasimüügiks või kaupade tootmiseks või teenuste äriliseks
osutamiseks.
Artikkel 2
Mõisted

1.           Käesolevas määruses
kasutatakse järgmisi mõisteid:
(a)
„tarnija” – mis tahes füüsiline või juriidiline
isik, kes pakub turul kaupu;
(b)
„teenuse osutaja” – mis tahes füüsiline või
juriidiline isik, kes pakub turul ehitustööde tegemist või ehitise ehitamist
või teenuseid;
(c)
„avaliku sektori / võrgustiku sektori hankija” –
[direktiivi 2004/18/EÜ artikli 1 lõikes 9 määratletud avaliku sektori hankija
ning direktiivi 2004/17/EÜ artiklis 2 ja direktiivi 20..(kontsessioonilepingute
sõlmimise kohta) artiklites 3 ja 4 määratletud võrgustiku sektori hankija];
(d)
„hõlmatud kaubad või teenused” – kaubad või
teenused, mis on pärit riigist, millega liit on sõlminud turulepääsukohustusi
hõlmava rahvusvahelise lepingu riigihangete valdkonnas, ning mille suhtes
asjaomast lepingut kohaldatakse. Käesoleva määruse I lisas on esitatud
asjaomaste lepingute loetelu;
(e)
„hõlmamata kaubad või teenused” – kaubad või
teenused, mis on pärit riigist, millega liit ei ole sõlminud
turulepääsukohustusi hõlmavat rahvusvahelist lepingut riigihangete valdkonnas,
või kaubad või teenused, mis on pärit riigist, millega liit on sõlminud sellise
lepingu riigihangete valdkonnas, aga mille suhtes asjaomast lepingut ei
kohaldata;
(f)
„meede” – mis tahes õigusakt, eeskiri või tava või
nende kombinatsioon;
(g)
„huvitatud pooled” – kooskõlas liikmesriigi
õigusega moodustatud äriühing või ettevõte, kelle registrijärgne asukoht,
juhatuse asukoht või peamine äritegevuse koht on liidus ja kes on vahetult
seotud kolmandate riikide piiravate hankemeetmete objektiks olevate kaupade
tootmise või teenuste osutamisega.
2.           Käesolevas määruses
kasutatakse termineid järgmiselt:
(a)
termin „riik” võib osutada mis tahes riigile või
eraldi tolliterritooriumile, ilma et selline nomenklatuur mõjutaks
suveräänsust;
(b)
termin „ettevõtja” hõlmab võrdselt nii tarnija kui
ka teenuse osutaja mõistet;
(c)
ettevõtjat, kes on esitanud pakkumuse, nimetatakse
„pakkujaks”;
(d)
ehitustööde tegemist ja/või ehitise ehitamist
direktiivide [2004/17/EÜ, 2004/18/EÜ ja direktiivi 201./..
kontsessioonilepingute sõlmimise kohta] tähenduses käsitatakse käesoleva
määruse kohaldamisel teenuse osutamisena;
(e)
„kohustuslik hinnatrahv” – avaliku sektori /
võrgustiku sektori hankijate kohustus suurendada, välja arvatud teatavate
erandite kohaldamisel, teatavatest kolmandatest riikidest pärit teenuste ja/või
kaupade lepingu sõlmimise menetluse käigus pakutud hinda;
Artikkel 3
Päritolureeglid

1.           Kauba päritolu määratakse
kindlaks kooskõlas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 12. oktoobri 1992. aasta
määruse (EÜ) nr 2913/1992 (millega kehtestatakse ühenduse tolliseadustik)[18] artiklitega 22–26.
2.           Teenuse päritolu määratakse
kindlaks seda osutava füüsilise või juriidilise isiku päritolu alusel. Teenuse
osutaja päritoluriigiks loetakse:
(a)
füüsiliste isikute puhul riik, mille kodanik ta on
või kus tal on alaline elamisõigus;
(b)
juriidiliste isikute puhul üks järgmistest:
(1)
kui teenust osutatakse muul viisil kui liidus
ärilise kohaloleku kaudu, siis riik, kus ja mille õigusaktide alusel on
juriidiline isik moodustatud või muul viisil korraldatud ning mille
territooriumil kõnealune juriidiline isik tegeleb olulise äritegevusega;
(2)
kui teenust osutatakse liidus ärilise kohaloleku
kaudu, siis liikmesriik, kus juriidiline isik on asutatud ja mille
territooriumil ta tegeleb olulise äritegevusega nii, et tal on asjaomase
liikmesriigi majandusega otsene ja tegelik seos.
Punkti 2 kohaldamisel, kui juriidiline isik ei
tegele olulise äritegevusega nii, et tal oleks otsene ja toimiv seos asjaomase
liikmesriigi majandusega, siis selliste füüsiliste või juriidiliste isikute
päritoluriik, kes omavad või kontrollivad teenust osutavat juriidilist isikut.
Teenust osutav juriidiline isik on:
asjaomasest riigist pärit isikute „omandis”, kui
kõnealusest riigist pärit isikud omavad üle 50 % selle omakapitalist, ning
asjaomasest riigist pärit isikute poolt „kontrollitav”, kui kõnealustel
isikutel on volitused nimetada suurem osa tema juhtkonnast või teisiti
juriidiliselt juhtida tema tegevust.
3.           Käesoleva määruse
kohaldamisel koheldakse Euroopa Majanduspiirkonna muudest riikidest kui ELi
liikmesriikidest pärit kaupu või teenuseid samamoodi nagu neid, mis on pärit
liikmesriikidest.
II peatükk
Hõlmatud ja hõlmamata kaubad ja
teenused, põhjendamatult madala hinnaga pakkumused
Artikkel 4
Hõlmatud kaupade ja teenuste
käsitamine

Ehitustööde tegemist ja/või ehitise ehitamist,
kaupade tarnimist või teenuste osutamist hõlmavate lepingute sõlmimisel
käsitavad avaliku sektori / võrgustiku sektori hankijad hõlmatud kaupu ja
teenuseid võrdväärselt Euroopa Liidust pärit kaupade ja teenustega.
Määruse (EÜ) nr 732/2008 I lisas loetletud
vähim arenenud riikidest pärit kaupu või teenuseid käsitatakse nagu hõlmatud
kaupu ja teenuseid.
Artikkel 5
Hõlmamata kaupade ja teenuste
juurdepääsueeskirjad

Hõlmamata kaupade ja
teenuste suhtes võib komisjon võtta piiravaid meetmeid:
a)           üksikute avaliku sektori /
võrgustiku sektori hankijate taotlusel kooskõlas artiklis 6 sätestatud
eeskirjadega;
b)           kooskõlas artiklites 10 ja 11
sätestatud eeskirjadega.
Artikkel 6
Avaliku sektori /võrgustiku
sektori hankijatele antav volitus jätta kõrvale pakkumused, mis hõlmavad
hõlmamata kaupu ja teenuseid

1.           Avaliku sektori / võrgustiku
sektori hankijate taotlusel hindab komisjon selliste lepingute puhul, mille
hinnanguline maksumus käibemaksuta on vähemalt 5 000 000 eurot, kas
jätta lepingute sõlmimise menetlusest kõrvale pakkumused, mis hõlmavad mujalt
kui liidust pärit kaupu või teenuseid, kui hõlmamata kaupade või teenuste
väärtus ületab 50 % pakkumusega hõlmatud kaupade või teenuste
koguväärtusest, võttes arvesse järgmisi tingimusi.
2.           Kui avaliku sektori /
võrgustiku sektori hankijad kavatsevad taotleda pakkumuste kõrvalejätmist
lepingute sõlmimise menetlusest lõike 1 alusel, märgivad nad selle ära
hanketeates, mille nad avaldavad vastavalt direktiivi 2004/18/EÜ artiklile 35
või vastavalt direktiivi 2004/17/EÜ artiklile 42 või vastavalt kontsessioonilepingute
sõlmimist käsitleva direktiivi artiklile 26.
Avaliku sektori / võrgustiku sektori hankijad
nõuavad, et pakkujad esitaksid teavet pakkumusega hõlmatud kaupade ja/või
teenuste päritolu ja nende väärtuse kohta. Nad aktsepteerivad ise koostatud deklaratsioone
esialgse tõendina selle kohta, et pakkumusi ei saa lõike 1 kohaselt kõrvale
jätta. Avaliku sektori hankija võib menetluse mis tahes etapis paluda pakkujal
esitada kõik nõutavad dokumendid või osa neist, kui see tundub olevat vajalik
menetluse nõuetekohaseks läbiviimiseks. Komisjon võib vastu võtta rakendusakte,
millega kehtestatakse kaupade ja teenuste päritolu käsitlevate deklaratsioonide
standardvormid. Sellised rakendusaktid võetakse vastu vastavalt artikli 17
lõikes 3 osutatud nõuandemenetlusele.
Kui avaliku sektori / võrgustiku sektori hankijad
saavad lõike 1 tingimustele vastavad pakkumused, mis mille puhul nad kavatsevad
taotleda kõnealusel põhjusel lepingute sõlmimise menetlusest kõrvalejätmist,
teavitavad nad sellest komisjoni. Teavitamismenetluse käigus võivad avaliku
sektori / võrgustiku sektori hankijad jätkata pakkumuste analüüsimist.
Kõnealune teade saadetakse elektrooniliste
vahendite abil, kasutades standardvormi. Komisjon võtab standardvormide
kehtestamiseks vastu rakendusaktid. Sellised rakendusaktid võetakse vastu
vastavalt artikli 17 lõikes 3 osutatud nõuandemenetlusele. Kõnealune
standardvorm sisaldab järgmist teavet:
(a)
avaliku sektori / võrgustiku sektori hankija nimi
ja kontaktandmed;
(b)
lepingu eseme kirjeldus;
(c)
kõrvalejäetava pakkumuse esitanud ettevõtja nimi ja
kontaktandmed;
(d)
teave ettevõtja, kaupade ja/või teenuste päritolu
ning nende väärtuse kohta.
Komisjon võib avaliku sektori / võrgustiku sektori
hankijal paluda esitada lisateavet.
Kõnealune teave esitatakse kaheksa tööpäeva
jooksul alates esimesest tööpäevast, mis järgneb kuupäevale, mil saadakse
lisateabe esitamise nõue. Kui komisjon ei saa kõnealuse ajavahemiku jooksul
teavet, peatub lõike 3 kohane ajavahemik seniks, kuni komisjon on saanud nõutud
teabe.
3.           Lõikes 1 osutatud lepingute
puhul võtab komisjon vastu rakendusakti kavatsetava kõrvalejätmise
heakskiitmise kohta kahe kuu jooksul alates esimesest tööpäevast, mis järgneb
kuupäevale, mil ta saab kõnealuse teate. Nimetatud rakendusaktid võetakse vastu
kooskõlas artikli 17 lõikes 2 osutatud kontrollimenetlusega. Põhjendatud
juhtudel saab seda ajavahemikku üks kord pikendada kuni kahe kuu võrra, eriti
kui teates või sellele lisatud dokumentides toodud teave on ebatäielik,
ebatäpne või kui teatatud andmed muutuvad oluliselt. Kui kõnealuse kahekuulise
ajavahemiku või pikendatud ajavahemiku lõpus ei ole komisjon võtnud vastu
otsust, millega kiidetakse kõrvalejätmine heaks või lükatakse see tagasi, on
komisjon kõrvalejätmise tagasi lükanud.
4.           Rakendusaktide vastuvõtmisel
vastavalt lõikele 3 kiidab komisjon kavandatud kõrvalejätmise heaks järgmistel
juhtudel:
(a)
kui liidu ning asjaomaste kaupade ja teenuste
päritoluriigi vahel sõlmitud rahvusvahelise riigihanketurule juurdepääsu
käsitleva lepinguga on kavandatud kõrvalejätmisega hõlmatud kaupade ja/või
teenuste jaoks selgesõnaliselt ette nähtud liidus kohaldatav
turulepääsupiirang;
(b)
kui puudub punktis a osutatud leping ja kolmas riik
kohaldab jätkuvalt piiravaid hankemeetmeid, mille tulemuseks on liidu ja
asjaomase kolmanda riigi turgude vastastikuse avamise oluline erinemine.
Punkti b kohaldamisel eeldatakse vastastikuse
avamise olulist erinemist, kui piiravate hankemeetmete tõttu esineb liidu
ettevõtjate, kaupade ja teenuste tõsist ja korduvat diskrimineerimist.
Rakendusaktide vastuvõtmisel vastavalt lõikele 3
ei kiida komisjon kavandatavat kõrvalejätmist heaks, kui sellega rikutaks
turulepääsukohustusi, mis liit on rahvusvaheliste lepingute raames võtnud.
5.           Vastastikuse avamise olulise
erinemise hindamisel uurib komisjon järgmist:
(a)
mil määral tagatakse asjaomase riigi
riigihankealaste õigusaktidega läbipaistvus kooskõlas rahvusvaheliste
riigihankevaldkonna standarditega ning välistatakse liidu kaupade, teenuste ja
ettevõtjate diskrimineerimine;
(b)
mil määral ametiasutused ja/või üksikud hankivad
üksused võtavad kasutusele tavad, millega diskrimineeritakse liidu kaupu,
teenuseid ja ettevõtjaid, või jätkavad selliste tavade kohaldamist.
6.           Enne kui komisjon teeb
vastavalt lõikele 3 otsuse, kuulab ta kaasatud pakkuja või pakkujad ära.
7.           Lõike 1 kohaselt pakkumused
kõrvale jätnud avaliku sektori / võrgustiku sektori hankijad märgivad selle ära
lepingu sõlmimise teates, mille nad avaldavad vastavalt direktiivi 2004/18/EÜ
artiklile 35 direktiivi 2004/17/EÜ artiklile 42 või kontsessioonilepingute
sõlmimist käsitleva direktiivi artiklile 27. Komisjon võtab vastu
rakendusaktid, millega kehtestatakse lepingu sõlmimise teate standardvormid.
Sellised rakendusaktid võetakse vastu vastavalt artikli 17 lõikes 3 osutatud
nõuandemenetlusele.
8.           Lõiget 1 ei kohaldata, kui
komisjon on vastu võtnud rakendusakti, milles käsitletakse liiduga olulisi
läbirääkimisi pidavast riigist pärit kaupade ja teenuste ajutist juurdepääsu,
nagu on sätestatud artikli 9 lõikes 4.
III peatükk
Põhjendamatult madala hinnaga pakkumusi
hõlmavad eeskirjad
Artikkel 7
Põhjendamatult madala hinnaga
pakkumused

Kui avaliku sektori / võrgustiku sektori
hankija kavatseb riigihankeid käsitleva direktiivi artikli 69 või vee-,
energeetika-, transpordi- ja postiteenuste sektoris tegutsevate üksuste hankeid
käsitleva direktiivi artikli 79 alusel pärast pakkuja selgituste kontrollimist
aktsepteerida põhjendamatult madala hinnaga pakkumuse, mis hõlmab väljastpoolt
liitu pärinevaid kaupu ja/või teenuseid ja mille puhul hõlmamata kaupade või teenuste
väärtus ületab 50 % pakkumusega hõlmatud kaupade või teenuste
koguväärtusest, teavitab ta sellest teisi pakkujaid kirjalikult, sh märgib
põhjendamatult madala hinna või kulu põhjused ja olemuse.
Avaliku sektori / võrgustiku sektori hankija
võib jätta mis tahes teabe avalikustamata, kui see takistaks õigusaktide
rakendamist või oleks muul viisil vastuolus avalike huvidega või kahjustaks
teatavate avalik-õiguslike või eraõiguslike ettevõtjate õigustatud ärihuve või
võiks kahjustada ausat konkurentsi nende vahel.
IV peatükk
Komisjoni korraldatavad uurimised ja
konsultatsioonid ning meetmed, millega ajutiselt piiratakse hõlmamata kaupade
ja teenuste juurdepääsu ELi riigihanketurule
Artikkel 8
Uurimised seoses ELi
ettevõtjate, kaupade ja teenuste juurdepääsuga kolmandate riikide
riigihanketurgudele

1.           Kui komisjon leiab, et see on
liidu huvides, võib ta igal ajal kas enda algatusel või huvitatud poolte või
liikmesriigi taotlusel algatada väidetavate piiravate hankemeetmete
kindlakstegemiseks välishanke uurimise.
Eelkõige võtab komisjon arvesse, kas käesoleva
määruse artikli 6 lõike 3 kohaselt on heaks kiidetud mitu kavatsetavat
kõrvalejätmist.
Uurimise algatamise korral avaldab komisjon Euroopa
Liidu Teatajas teate, millega kutsutakse huvitatud pooli ja liikmesriike
üles esitama komisjonile teatud ajavahemiku jooksul kogu asjakohase teabe.
2.           Lõikes 1 osutatud uurimine
viiakse läbi artiklis 6 osutatud kriteeriumide alusel.
3.           Komisjon koostab hinnangu
kolmanda riigi piiravate hankemeetmete jätkuva kohaldamise kohta huvitatud
poolte ja liikmeriikide esitatud teabe ja/või komisjoni korraldatud uurimise
käigus ilmnenud faktide alusel ning see viiakse lõpule üheksa kuu jooksul
alates uurimise alustamisest. Põhjendatud juhtudel võib kõnealust ajavahemikku
pikendada kolme kuu võrra.
4.           Kui komisjon järeldab
välishanke uurimise tulemusel, et asjaomane kolmas riik ei kohalda enam
väidetavaid piiravaid meetmeid, võtab komisjon vastu otsuse uurimise
lõpetamiseks. Nimetatud rakendusaktid võetakse vastu kooskõlas artikli 17
lõikes 2 osutatud kontrollimenetlusega.
Artikkel 9
Konsulteerimine kolmandate
riikidega

1.           Kui uurimise tulemusel
leitakse, et kolmas riik kohaldab jätkuvalt piiravaid hankemeetmeid, ning kui
komisjon leiab, et see on ELi huvides, võib komisjon kutsuda kõnealuse riigi
osalema konsultatsioonides eesmärgiga tagada ELi ettevõtjatele, kaupadele ja
teenustele võimalus osaleda kõnealuses riigis riigihankelepingute sõlmimist
hõlmavas pakkumismenetluses tingimustel, mis ei ole vähem soodsad kui kõnealuse
riigi ettevõtjate suhtes kehtivad tingimused, ja ka selleks, et tagada
läbipaistvuse ja võrdse kohtlemise põhimõtete kohaldamine.
Kui kõnealune riik lükkab konsultatsioonides
osalemise ettepaneku tagasi, teeb komisjon artikli 10 kohaste, kõnealusest
kolmandast riigist pärit kaupade ja teenuste juurdepääsu piiramist käsitlevate
rakendusaktide vastuvõtmisel otsuse faktide alusel.
2.           Kui asjaomane riik on WTO
riigihankelepingu osaline või ta on sõlminud ELiga riigihankealaseid sätteid
sisaldava kaubandusleppe, järgib komisjon kõnealuse lepingu kohast
konsultatsioonide korraldamise ja/või vaidluste lahendamise korda, kui piiravad
meetmed on seotud hangetega, mis on hõlmatud turulepääsukohustustega, mis
asjaomane riik on liidu suhtes võtnud.
3.           Kui pärast konsultatsioonide
alustamist võtab asjaomane riik rahuldavalt heastavaid/korrigeerivaid meetmeid,
kuid ei võta uusi turulepääsukohustusi, võib komisjon konsulteerimise peatada
või lõpetada.
Komisjon jälgib kõnealuste
heastavate/korrigeerivate meetmete kohaldamist, võttes võimaluse korral aluseks
teatavate ajavahemike tagant esitatava teabe, mida ta võib asjaomastelt
kolmandatelt riikidelt taotleda.
Kui kolmas riik tühistab või peatab
heastavate/korrigeerivate meetmete võtmise või rakendab neid valesti, võib
komisjon:
i) jätkata või alustada uuesti konsulteerimist
asjaomase kolmanda riigiga ja/või
ii) toimida artikli 10 kohaselt, et võtta vastu
rakendusakte kolmandast riigist pärit kaupade ja teenuste juurdepääsu
piiramiseks.
Käesolevas lõikes osutatud rakendusaktid võetakse
vastu kooskõlas artikli 17 lõikes 2 osutatud kontrollimenetlusega.
4.           Kui pärast konsultatsiooni
alustamist ilmneb, et piiravate hanketavade kasutamise lõpetamiseks on kõige
sobivam viis rahvusvahelise lepingu sõlmimine, peetakse läbirääkimisi kooskõlas
Euroopa Liidu toimimise lepingu artiklitega 207 ja 218. Kui teatav riik on
pidanud Euroopa Liiduga olulisi turulepääsu käsitlevaid läbirääkimisi
riigihankevaldkonnas, võib komisjon võtta vastu rakendusakti, millega nähakse
ette, et kõnealusest riigist pärit kaupu ja teenuseid ei saa lepingute
sõlmimise menetlusest artikli 6 kohaselt kõrvale jätta.
5.           Komisjon võib
konsultatsioonide korraldamise lõpetada, kui asjaomane riik võtab liiduga
kokkulepitud rahvusvahelisi kohustusi ühes järgmises raamistikus:
(a)
WTO riigihankelepinguga liitumine;
(b)
liiduga sellise kahepoolse lepingu sõlmimine, mis
sisaldab turulepääsukohustusi riigihankevaldkonnas või
(c)
WTO riigihankelepinguga või liiduga kõnealuse
raamistiku raames sõlmitud kahepoolse lepinguga võetud turulepääsukohustuste
laiendamine.
Konsulteerimine võidakse lõpetada ka siis, kui
piiravad riigihankemeetmed on kõnealuste kohustuste võtmisel jõus, kuid need
sisaldavad üksikasjalikke sätteid kõnealuste tavade järkjärguliseks
kaotamiseks.
6.           Kui kolmanda riigiga peetavad
konsultatsioonid ei anna rahuldavaid tulemusi 15 kuu jooksul alates päevast,
mil hakati konsulteerima kõnealuse kolmanda riigiga, lõpetab komisjon
konsulteerimise ja kaalub tegutsemist artikli 10 alusel, et võtta vastu
rakendusakte, millega piiratakse kolmandast riigist pärit kaupade ja teenuste
juurdepääsu.
Artikkel 10
Selliste meetmete võtmine,
millega piiratakse hõlmamata kaupade ja teenuste juurdepääsu ELi
riigihanketurule

1.           Kui artikli 8 kohase uurimise
käigus ja pärast artiklis 9 osutatud menetluse järgmist leitakse, et kolmanda
riigi võetud või jätkuvalt kohaldatavate piiravate meetmete tulemuseks on liidu
ja asjaomase kolmanda riigi turgude vastastikuse avamise oluline erinemine,
nagu on osutatud artiklis 6, võib komisjon vastu võtta rakendusakte, millega
ajutiselt piiratakse kolmandast riigist pärit hõlmamata kaupade ja teenuste
juurdepääsu. Nimetatud rakendusaktid võetakse vastu kooskõlas artikli 17 lõikes
2 osutatud kontrollimenetlusega.
2.           Lõike 1 kohaselt võetavad
meetmed võivad olla järgmised:
(a)
selliste pakkumuste kõrvalejätmine, mille
koguväärtusest üle 50 % moodustavad piiravaid hanketavasid järgivast
riigist pärit hõlmamata kaubad või teenused ja/või
(b)
kohustuslik hinnatrahv, mida kohaldatakse pakkumuse
selle osa suhtes, mille moodustavad piiravaid hanketavasid järgivast riigist
pärit hõlmamata kaubad või teenused.
3.           Lõike 1 kohaselt võetavad
meetmed võivad eelkõige piirduda järgmisega:
(a)
riigihanked, milles osalevad teatavad
kindlaksmääratud avaliku sektori /võrgustiku sektori hankijate kategooriad;
(b)
riigihanked teatavate kindlaksmääratud kauba- või
teenusekategooriate hankimiseks;
(c)
riigihanked, mis ületavad teatavaid
kindlaksmääratud künniseid või jäävad nende piiridesse.
Artikkel 11
Meetmete tühistamine või
peatamine

1.           Kui
komisjon leiab, et artikli 9 lõike 4 ja artikli 10 kohaselt võetud meetmed ei
ole enam põhjendatud, võib komisjon vastu võtta rakendusakti, et:
(a)
tühistada meetmed või
(b)
peatada meetmete kohaldamine kuni üheks aastaks.
Punkti b kohaldamisel võib komisjon igal ajal
rakendusakti abil ennistada meetmete kohaldamise.
2.           Käesolevas
artiklis osutatud rakendusaktid võetakse vastu kooskõlas artikli 17 lõikes 2
osutatud kontrollimenetlusega.
Artikkel 12
Teave pakkujatele

1.           Kui avaliku sektori /
võrgustiku sektori hankijad viivad läbi hankemenetluse, mille suhtes
kohaldatakse artikli 10 kohaselt vastu võetud piiravaid meetmeid või artikli 11
kohaselt ennistatud meetmeid, märgivad nad selle ära hanketeates, mille nad
avaldavad vastavalt direktiivi 2004/18/EÜ artiklile 35 või direktiivi
2004/17/EÜ artiklile 42. Komisjon võtab vastu rakendusaktid standardvormide
kehtestamiseks kooskõlas artikli 17 lõikes 3 osutatud nõuandemenetlusega.
2.       Kui pakkumus jäetakse kõrvale artikli 10 kohaselt võetud või artikli
11 kohaselt ennistatud meetmete alusel, teavitavad avaliku sektori / võrgustiku
sektori hankijad kõrvalejäetavaid pakkujaid.
Artikkel 13
Erandid

1.           Avaliku sektori / võrgustiku
sektori hankijad võivad otsustada jätta hankemenetluse suhtes artikli 10
kohased meetmed kohaldamata, kui
(a)
avaliku sektori / võrgustiku sektori hankija
nõuetele vastavad liidu ja/või hõlmatud kaubad või teenused puuduvad või
(b)
meetmete kohaldamise tulemusel suureneks lepingu
hind või kulu ebaproportsionaalselt.
2.           Kui avaliku sektori /
võrgustiku sektori hankija kavatseb kohaldada käesoleva määruse artikli 10
kohaselt vastu võetud või artikli 11 kohaselt ennistatud meetmeid, märgib ta
oma kavatsuse ära hanketeates, mille ta avaldab vastavalt direktiivi 2004/18/EÜ
artiklile 35 või direktiivi 2004/17/EÜ artiklile 42. Ta teavitab komisjoni
hiljemalt kümne kalendripäeva jooksul alates hanketeate avaldamisest.
Kõnealune teade saadetakse elektrooniliste
vahendite abil, kasutades standardvormi. Komisjon võtab vastu rakendusaktid,
millega kehtestatakse hanketeadete ja teadete standardvormid kooskõlas artikli
17 lõikes 3 osutatud nõuandemenetlusega.
Teade sisaldab järgmisi andmeid:
(a)
avaliku sektori / võrgustiku sektori hankija nimi
ja kontaktandmed;
(b)
lepingu eseme kirjeldus;
(c)
teave vastuvõetavate ettevõtjate, kaupade ja/või
teenuste päritolu kohta;
(d)
põhjused, miks piiravaid meetmeid ei kohaldata,
ning selle erandi kasutamise üksikasjalik põhjendus;
(e)
vajaduse korral mis tahes muu teave, mida avaliku
sektori / võrgustiku sektori hankija vajalikuks peab.
Komisjon võib asjaomasel avaliku sektori /
võrgustiku sektori hankijal paluda esitada lisateavet.
3.           Kui avaliku sektori /
võrgustiku sektori hankija toimib vastavalt direktiivi 2004/18/EÜ artiklile 31
või direktiivi 2004/17/EÜ artikli 40 lõike 3 punktile 2 ja otsustab mitte
kohaldada käesoleva määruse artikli 10 kohaselt vastuvõetud või artikli 11
kohaselt ennistatud meedet, märgib ta selle ära lepingu sõlmimise teates, mille
ta avaldab vastavalt direktiivi 2004/18/EÜ artiklile 35 või direktiivi
2004/17/EÜ artiklile 43, ning teavitab sellest komisjoni hiljemalt kümne
kalendripäeva jooksul alates lepingu sõlmimise teate avaldamisest.
Kõnealune teade saadetakse elektrooniliste
vahendite abil, kasutades standardvormi. Komisjon võtab vastu rakendusaktid,
millega kehtestatakse hanketeadete ja teadete standardvormid kooskõlas artikli
17 lõikes 2 osutatud nõuandemenetlusega. Teade sisaldab järgmisi andmeid:
(a)
avaliku sektori / võrgustiku sektori hankija nimi
ja kontaktandmed;
(b)
lepingu eseme kirjeldus;
(c)
teave vastuvõetud ettevõtjate, kaupade ja/või teenuste
päritolu kohta;
(d)
põhjused, miks piiravaid meetmeid ei kohaldata,
ning selle erandi kasutamise üksikasjalik põhjendus;
(e)
vajaduse korral mis tahes muu teave, mida avaliku
sektori / võrgustiku sektori hankija vajalikuks peab.
V peatükk
Delegeeritud ja rakendusvolitused,
aruandlus ja lõppsätted
Artikkel 14
Lisa
muudatused

Komisjonile antakse volitused võtta vastu
delegeeritud õigusakte kooskõlas artikliga 14 seoses lisa muudatustega, et
kajastada uusi rahvusvahelisi lepinguid, mida liit sõlmib riigihankevaldkonnas.
Artikkel 15
Volituste delegeerimine

1.           Komisjonile antud õiguse
suhtes võtta vastu delegeeritud õigusakte kohaldatakse käesolevas artiklis
sätestatud tingimusi.
2.           Käesoleva määruse artikli 14
kohased delegeeritud volitused antakse komisjonile määramata ajaks alates
[käesoleva määruse jõustumise kuupäev].
3.           Euroopa Parlament või nõukogu
võivad artikli 14 kohased delegeeritud volitused igal ajal tagasi võtta.
Tagasivõtmise otsusega lõpetatakse otsuses nimetatud volituste delegeerimine.
Otsus jõustub järgmisel päeval pärast selle avaldamist Euroopa Liidu
Teatajas või otsuses nimetatud hilisemal kuupäeval. See ei mõjuta juba
jõustunud delegeeritud õigusaktide kehtivust.
4.           Niipea kui komisjon on
delegeeritud õigusakti vastu võtnud, teeb ta selle korraga teatavaks Euroopa
Parlamendile ja nõukogule.
5.           Käesoleva artikli kohaselt
vastu võetud delegeeritud õigusakt jõustub ainult siis, kui Euroopa Parlament
ega nõukogu ei ole esitanud sellele vastuväiteid kahe kuu jooksul alates
sellest, kui õigusakt Euroopa Parlamendile ja nõukogule teatavaks tehti, või
kui Euroopa Parlament ja nõukogu on enne nimetatud ajavahemiku möödumist
komisjonile teatanud, et ei kavatse vastuväiteid esitada. Euroopa Parlamendi
või nõukogu algatusel pikendatakse seda tähtaega kahe kuu võrra.
Artikkel 16
Rakendamine

1.           Kui avaliku sektori /
võrgustiku sektori hankijad kohaldavad artiklis 13 sätestatud erandeid valesti,
võib komisjon kohaldada direktiivi 89/665/EMÜ artikli 3 või direktiivi
92/13/EMÜ artikli 8 kohaseid korrigeerivaid meetmeid.
2.           Sellised lepingud, mis
komisjon on sõlminud ettevõtjaga, kes rikub komisjoni rakendusakte, mis on
vastu võetud artikli 6 kohaselt ja mis hõlmavad kavatsetud kõrvalejätmist,
millest avaliku sektori / võrgustiku sektori hankija on teatanud, või artikli
10 kohaselt vastuvõetud meetmeid või artikli 11 kohaselt ennistatud meetmed,
tunnistatakse kehtetuks direktiivi 2007/66/EÜ tähenduses.
Artikkel 17
Komiteemenetlus

1.           Komisjoni abistab nõukogu
otsuse 71/306/EMÜ[19]
alusel loodud riigihankelepingute nõuandekomitee ning kaubandustõkete määruse[20] artikli 7 kohaselt loodud
komitee. Kõnealused komiteed on komiteed määruse (EL) nr 182/2011 artikli 3
tähenduses.
2.           Käesolevale lõikele viitamise
korral kohaldatakse määruse (EL) nr 182/2011 artiklit 5 ning pädevaks komiteeks
on kaubandustõkete määrusega loodud komitee.
3.           Käesolevale lõikele viitamise
korral kohaldatakse määruse (EL) nr 182/2011 artiklit 4 ning pädevaks komiteeks
on nõukogu otsusega 71/306/EMÜ loodud komitee.
Artikkel 18
Konfidentsiaalsus

1.           Käesoleva määruse alusel
saadud teavet kasutatakse ainult selleks, milleks seda nõuti.
2.           Komisjon, nõukogu, Euroopa
Parlament, liikmesriigid ja nende ametnikud ei avalda teabe andja eriloata
käesoleva määruse alusel saadud mis tahes konfidentsiaalset teavet.
3.           Teabe andja võib taotleda
esitatud teabe käsitamist konfidentsiaalsena ja esitada mittekonfidentsiaalse
kokkuvõtte teabest või põhjenduse, miks teavet ei saa kokkuvõtlikult esitada.
4.           Kui selgub, et
konfidentsiaalsusetaotlus ei ole põhjendatud, ning kui teabe andja kas ei soovi
teavet avalikustada või ei luba seda üldsõnalises või kokkuvõtlikus vormis
avaldada, võib kõnealuse teabe jätta arvesse võtmata.
5.           Lõiked 1 kuni 5 ei takista
liidu ametiasutustel üldise teabe avalikustamist. Sellise avaldamise puhul
tuleb arvesse võtta asjaomaste poolte õigustatud huvi, et ei avaldataks nende
ärisaladusi.
Artikkel 19
Aruandlus

1. jaanuariks 2017 ja vähemalt iga kolme aasta
järel alates käesoleva määruse jõustumisest esitab komisjon Euroopa
Parlamendile ja nõukogule aruande käesoleva määruse rakendamise kohta ning
selle kohta, millist edu on käesoleva määruse raames saavutatud
rahvusvahelistel läbirääkimistel seoses ELi ettevõtjate juurdepääsuga
riigihankelepingute sõlmimise menetlusele kolmandates riikides. Selleks
esitavad liikmesriigid taotluse korral komisjonile asjakohast teavet.
Artikkel 20
Kehtetuks tunnistamine

Direktiivi 2004/17/EÜ artiklid 58 ja 59
tunnistatakse kehtetuks alates käesoleva määruse jõustumisest.
Artikkel 21
Jõustumine

Määrus jõustub kuuekümnendal päeval pärast
selle avaldamist Euroopa Liidu Teatajas.
Käesolev määrus on tervikuna siduv ja
vahetult kohaldatav kõikides liikmesriikides.
Brüssel, 21.3.2012
Euroopa Parlamendi nimel                           Nõukogu
nimel
president                                                        eesistuja
LISA
Loetelu
rahvusvahelistest lepingutest, mis liit on sõlminud riigihankevaldkonnas ja mis
hõlmavad turulepääsukohustusi
Mitmepoolsed lepingud:
– WTO riigihankeleping (EÜT L 336, 23.12.1994)
Kahepoolsed lepingud:
–
Euroopa Ühenduse ja Mehhiko vaheline vabakaubandusleping (EÜT L 276,
28.10.2000, L 157, 30.6.2000)
–
Euroopa Ühenduse ja Šveitsi Konföderatsiooni vaheline riigihangete teatavaid
aspekte käsitlev kokkulepe (EÜT L 114, 30.4.2002)
–
Euroopa Ühenduse ja Tšiili vaheline vabakaubandusleping (EÜT L352, 30.12.2002)
– Euroopa Ühenduse ja selle liikmesriikide ning endise Jugoslaavia
Makedoonia vabariigi vaheline stabiliseerimis- ja assotsieerimisleping (ELT L
87, 20.3.2004)
– Euroopa Ühenduse ja Horvaatia vaheline stabiliseerimis- ja
assotsieerimisleping (ELT L 26, 28.1.2005)
– Euroopa Ühenduse ja selle liikmesriikide ning Montenegro vaheline
stabiliseerimis- ja assotsieerimisleping (ELT L 345, 28.12.2007)
– Euroopa Ühenduse ja Albaania vaheline stabiliseerimis- ja
assotsieerimisleping (ELT L 107, 28.4.2009)
– Euroopa Liidu ja Lõuna-Korea vaheline vabakaubandusleping (ELT L 127,
14.5.2011)
[1]                      Võrgustiku sektori hankemenetlusi käsitleva direktiivi 2004/17 artiklid
58 ja 59.
[2]               Direktiiv 2004/18/EÜ, milles käsitletakse nn
klassikaliste sektorite hankijaid, ning direktiiv 17/2004/EÜ, milles
käsitletakse vee-, energeetika-, transpordi- ja postiteenuste sektori hankijaid
(ELT L 134, 30.4.2004, lk 1 ja lk 114 vastavalt)
[3]               KOM(2011) 895 lõplik ja KOM(2011) 896
lõplik.
[4]               Lisaks
internetis saadud vastustele esitati arvamusi ka kirja teel.
[5]               Lähenemisviis A: Põhimõtteliselt nõutakse ELi avaliku
sektori / võrgustiku sektori hankijatelt kolmandate riikide kaupade, teenuste
ja ettevõtete kõrvalejätmist, kui need ei ole hõlmatud ELi rahvusvaheliste
kohustustega.
[6]               Lähenemisviis B: ELi avaliku sektori / võrgustiku
sektori hankijatele antakse komisjonile teatamise korral võimalus kolmandate
riikide kaupade, teenuste ja ettevõtete kõrvalejätmiseks, kui need ei ole
hõlmatud ELi rahvusvaheliste kohustustega. Lisaks antakse komisjonile
spetsiaalne vahend, mis võimaldab korraldada uurimisi ELi kaupade, teenuste ja
ettevõtete turulepääsu kohta ning kehtestada kolmandatest riikidest pärit
kaupade ja teenuste suhtes piiravaid meetmeid, kui ELi kaupadel, teenustel ja
ettevõtetel puudub piisav juurdepääs vastavate riikide riigihanketurgudele.
[7]               KOM(2011) 897 (lõplik).
[8]               ELT C, , lk.
[9]               ELT C, , lk.
[10]             ELT L 134, 30.4.2004, lk 1.
[11]             ELT L 134, 30.4.2004, lk 114.
[12]             EÜT L 302, 19.10.1992, lk 1.
[13]             ELT L …
[14]             EÜT L 349, 31.12.1994.
[15]             EÜT L 395, 30.12.1989, lk 33.
[16]             EÜT L 76, 23.3.1992, lk 14.
[17]             ELT L 335, 20.12.2007, lk 31.
[18]             EÜT L 302, 19.10.1992, lk 1.
[19]             EÜT L 185, 16.8.1971, lk 15.
[20]             EÜT L 349, 31.12.1994, lk 71.


Tähtis õiguslik teade

|

52007PC0796

Ettepanek Nõukogu määrus millega muudetakse määrust (EÜ) nr 3286/94, millega kehtestatakse ühenduse meetmed ühise kaubanduspoliitika vallas, et tagada rahvusvahelistest kaubanduseeskirjadest, eeskätt Maailma Kaubandusorganisatsiooni egiidi all kehtestatud eeskirjadest tulenevate ühenduse õiguste kasutamine  /* KOM/2007/0796 lõplik - ACC 2007/0277 */

	[pic] | EUROOPA ÜHENDUSTE KOMISJON |Brüssel 13.12.2007KOM(2007) 796 lõplik2007/0277 (ACC)EttepanekNÕUKOGU MÄÄRUSmillega muudetakse määrust (EÜ) nr 3286/94, millega kehtestatakse ühenduse meetmed ühise kaubanduspoliitika vallas, et tagada rahvusvahelistest kaubanduseeskirjadest, eeskätt Maailma Kaubandusorganisatsiooni egiidi all kehtestatud eeskirjadest tulenevate ühenduse õiguste kasutamine(komisjoni esitatud)SELETUSKIRINõukogu määrus (EÜ) nr 3286/1994 (edaspidi „kaubandustõkete määrus”) on üks kaubanduspoliitika vahenditest, mis võimaldab jälgida, kuidas meie kaubanduspartnerid rahvusvahelistest kaubanduslepetest tulenevaid kohustustusi täidavad, ning mille eesmärk on kaubandustõkete kõrvaldamine. Selleks on kaubandustõkete määruses sätestatud ühenduse ettevõtete, „ühenduse tootmisharu” või nende ühenduste õigus esitada komisjonile kaubandustõkete kohta kaebus. Kui kaebus on vastuvõetav, algatatakse uurimine väidetavate kaubandustõkete, kaubandust kahjustavate mõjude ning ühenduse tootmisharule põhjustatud kahju olemasolu kohta. Kui väited leiavad kinnitust ning sobivat lahendust ei saavutata, võib ühendus teha otsuse algatada kaubanduspartneriga sõlmitud rahvusvahelise lepingu alusel ametlik vaidluste lahendamise menetlus.Kaubandustõkete määruse alusel esitatava kaebuse tingimused on ühenduse ettevõtetele ja ühenduse tootmisharule erinevad, seega on kaebuse esitamiseks kaks teed.Esimene tee on avatud „ühenduse tootmisharule” , st tootjatele, kelle identsed, samalaadsed või otseselt konkureerivad kaubad või teenused moodustavad suurema osa ühenduse kogutoodangust ning keda kaubandustõke mõjutab. Seda kaebuse esitamise viisi kasutatakse kaubandustõkete puhul, mis põhjustavad (või ähvardavad põhjustada) kahju ühenduse turul ning kaebust võib esitada kaubandustava vastu, mille suhtes on ühenduse ja kolmanda riigi vahelise mis tahes rahvusvahelise lepinguga kehtestatud kaubanduseeskirjad ja hagemisõigus. Käesolev ettepanek seda kaebuse esitamise viisi ei mõjuta.Teine tee on avatud kõikidele ühenduse ettevõtetele. Seda kaebuse esitamise viisi võib kasutada kaubandustõkete puhul, mis kahjustavad kaubandust kolmanda riigi turul, kuid vastavalt artikli 4 lõikele 1 võetakse kaebus menetlusse vaid juhul, kui see on suunatud kaubandustava vastu, mille suhtes ühenduse ja kolmanda riigi vahelise mitme- või mõnepoolse lepinguga on kehtestatud kaubanduseeskirjad ja hagemisõigus. Praktikas tähendab see seda, et kaebused, milles esitatakse väide kahepoolse lepingu rikkumise kohta kolmanda riigi poolt, on vastuvõetavad ainult juhul, kui neis käsitletakse ka mitmepoolsete (eelkõige WTO) eeskirjade rikkumist.Euroopa Komisjon tellis 2005. aastal uuringu, mis käsitles kaubandustõkete määruse kasutamist esimese kümne aasta jooksul ning selle kaubanduspoliitilise vahendi parandamise võimalusi. Ühe soovituse kohaselt tuleks tühistada säte, mis keelab ühenduse ettevõttel kaubandustõkete määruse alusel kaebust esitades toetuda üksnes kahepoolsele lepingule. Euroopa Komisjon avaldas sellele soovitusele toetust teatises „Globaalne Euroopa: tugevam partnerlus Euroopa eksportijate turulepääsu nimel”[1], esitades selle ühena ettepanekutest, mille abil kõrvaldada kaubandustõkkeid ning parandada seega Euroopa eksportijate turulepääsu ja suurendada majanduskasvu ja tööhõivet ühenduses.Kõnealune keeld võtab võimaluse toetuda kahepoolsetele lepingutele, kui tahetakse võidelda WTO eeskirjadest kaugemale minevate kohustuste rikkumistega, eelkõige sellistega, mis on seotud mittetariifsete tõketega, mida WTO eeskirjad veel ei reguleeri.Sellel piirangul on ajaloolised põhjused. Enne kaubanduskokkuleppe sõlmimist Mehhikoga 2000. aastal põhines kahepoolsete lepingutega seotud vaidluste lahendamise menetlus traditsioonilisel diplomaatilisel lähenemisviisil, mis suurel määral sõltus osapoolte võimekusest lahendusi leida ning oli seega kaubanduseeskirjade jõustamisel ebaefektiivne. Nimetatud ajaloolised põhjused on nüüdseks tähenduse kaotanud. Alates kaubandustõkete määruse jõustamisest on ühendus sõlminud mitmeid kahepoolseid lepinguid, mis sisaldavad ühenduse ja kolmanda riigi vahelise kaubanduse suhtes kohaldatavaid sisulisi eeskirju ning hõlmavad tõhusaid ja siduvaid vaidluste lahendamise menetlusi, mis on nende eeskirjade jõustamiseks välja töötatud WTO vaidluste lahendamise menetluse alusel.[2] Ühendus peab praegu läbirääkimisi kahepoolsete kaubanduslepete sõlmimiseks, mille eesmärk on määratleda sisulised kohustused turulepääsuvõimaluste avardamiseks ning tagada nende kohustuste täitmine samalaadsete siduvate vaidlustelahendamise menetluste abil.[3]Arvestades kahepoolsete olulisi kaubanduseeskirju ja kohtulikke vaidluste lahendamise menetlusi sisaldavate lepingute väljatöötamist, lakkab vajadus nõuda ühenduse ettevõtetelt, et nad peaksid selleks, et toetuda kahepoolsetest lepingutest tulenevatele kohustustele kaubandust kahjustavate tõkete kõrvaldamiseks, lisama kaubandustõkete määruse alusel esitatud kaebusele ka viite WTO eeskirjade rikkumisele.2007/0277 (ACC)EttepanekNÕUKOGU MÄÄRUSmillega muudetakse määrust (EÜ) nr 3286/94, millega kehtestatakse ühenduse meetmed ühise kaubanduspoliitika vallas, et tagada rahvusvahelistest kaubanduseeskirjadest, eeskätt Maailma Kaubandusorganisatsiooni egiidi all kehtestatud eeskirjadest tulenevate ühenduse õiguste kasutamineEUROOPA LIIDU NÕUKOGU,võttes arvesse Euroopa Ühenduse asutamislepingut, eriti selle artiklit 133,võttes arvesse komisjoni ettepanekut[4]ning arvestades järgmist:(1) Määrusega (EÜ) nr 3286/94[5] on kõikidele ühenduse ettevõtetele ette nähtud menetlusvahendid selleks, et nõuda, et komisjon uuriks kolmandate riikide kehtestatud või säilitatud kaubandustakistusi, kui need takistused mõjutavad kõnealuse kolmanda riigi turgu ning kahjustavad ühenduse ettevõtete kaubandustegevust.(2) Vastavalt määruse (EÜ) nr 3286/94 artikli 4 lõikele 1 on ühenduse ettevõtte esitatud kaebus vastuvõetav üksnes juhul, kui väidetav kaubandustakistus on mitme- või mõnepoolsete kaubanduslepingutega sätestatud rahvusvaheliste kaubanduseeskirjades kehtestatud hagemisõiguse objekt. See tähendab, et kaebuses, milles esitatakse väide kolmanda riigi poolse kahepoolsete kohustuste rikkumise kohta, tuleb selleks, et kaebus oleks vastuvõetav, viidata ka mitme- või mõnepoolse eeskirja rikkumisele.(3) Alates määruse (EÜ) nr 3286/94 jõustamisest on ühendus sõlminud mitmeid ühenduse ja kolmandate riikide vahelisi kahepoolseid lepinguid, mis sisaldavad WTO eeskirjadest märkimisväärselt kaugemale minevaid olulisi kaubanduseeskirju. Lisaks sellele hõlmavad nimetatud lepingud tõhusaid ja siduvaid vaidluste lahendamise menetlusi, mille abil lahendada kõnealuste WTO eeskirjadest kaugemale minevate kohustustega seotud vaidlusi.(4) Kui ühenduse ettevõtted võiksid kahepoolsetele lepingutele toetudes esitada kaebusi määruse (EÜ) nr 3286/94 alusel, hõlbustaks see kõnealustes lepingutes sisalduvate kohustuste järgimise jälgimist ja kaubandustõkete kõrvaldamist, parandades seega eksportijate turulepääsu ning suurendades majanduskasvu ja tööhõivet ühenduses.[6](5) Neid arenguid arvestades ning ühenduse ettevõtete halduskoormuse vähendamiseks tuleks nimetatud ettevõtete õigust kaubandustõkete kohta kaebusi esitada laiendada nii, et see hõlmaks ka selliseid väidetavaid kaubandustakistusi, mis on üksnes kahepoolsete kaubanduslepingutega sätestatud rahvusvahelistes kaubanduseeskirjades kehtestatud hagemisõiguse objektid,ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA MÄÄRUSE:Artikkel 1Määruse (EÜ) nr 3286/94 artikli 4 lõige 1 asendatakse järgmisega:„1. Iga ühenduse ettevõte või ühe või mitme ühenduse ettevõtte nimel tegutsev iseseisva õigusvõimega või õigusvõimeta ühendus, kes leiab, et sellised ühenduse ettevõtted on kandnud kahju kolmanda riigi turgu mõjutavatest kaubandustakistustest tulenevate kaubandust kahjustavate mõjude tõttu, võivad esitada kirjaliku kaebuse.”Artikkel 2Käesolev määrus jõustub kahekümnendal päeval pärast selle avaldamist Euroopa Liidu Teatajas .Käesolev määrus on tervikuna siduv ja vahetult kohaldatav kõikides liikmesriikides.Brüssel, […]Nõukogu nimeleesistuja [1] Komisjoni teatis Euroopa Parlamendile, nõukogule, Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomiteele ning Regioonide Komiteele - Globaalne Euroopa: tugevam partnerlus Euroopa eksportijate turulepääsu nimel - KOM(2007) 183 lõplik, 18.4.2007.[2] Vt nt EÜ-Mehhiko ühisnõukogu otsus nr 2/2000 kaubavahetuse vabastamise kohta tariifsetest ja mittetariifsetest tõketest (EÜT L 157, 30.6.2000, lk 10); EÜ-Mehhiko ühisnõukogu otsus nr 2/2001 teenuskaubanduse liberaliseerimise kohta (EÜT L 70, 12.3.2001, lk 7); leping assotsiatsiooni loomiseks ühelt poolt Euroopa ühenduste ja nende liikmesriikide ning teiselt poolt Tšiili Vabariigi vahel (EÜT L 352, 30.12.2002, lk 3); käimas on läbirääkimised kohtuliku vaidluste lahendamise menetluse lisamiseks Euroopa-Vahemere piirkonna riikide assotsiatsioonilepingutele.[3] Läbirääkimisi peetakse AKV riikide, Lõuna-Korea, India, ASEANi riikide, Pärsia lahe koostöönõukogu, Mercosuri, Andide Ühenduse ja Kesk-Ameerika riikidega (loetelu ei ole täielik).[4] ELT C […], […], lk […].[5] Nõukogu 22. detsembri 1994. aasta määrus (EÜ) nr 3286/94, millega kehtestatakse ühenduse meetmed ühise kaubanduspoliitika vallas, et tagada rahvusvahelistest kaubanduseeskirjadest, eeskätt Maailma Kaubandusorganisatsiooni egiidi all kehtestatud eeskirjadest tulenevate ühenduse õiguste kasutamine (EÜT L 349, 31.12.1994, lk 71).[6] Komisjoni teatis Euroopa Parlamendile, nõukogule, Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomiteele ning Regioonide Komiteele - Globaalne Euroopa: tugevam partnerlus Euroopa eksportijate turulepääsu nimel - KOM(2007) 183 lõplik, 18.4.2007.