               EUROOPA KOMISJON
            Brüssel,18.10.2017
            COM(2017) 606 final
            2017/0265(NLE)
            Ettepanek:
            NÕUKOGU OTSUS
            terrorismi ennetamise Euroopa Nõukogu konventsiooni (CETS nr 196) Euroopa Liidu nimel sõlmimise kohta

               SELETUSKIRI

               1.ETTEPANEKU REGULEERIMISESE

               Terrorismi ennetamise Euroopa Nõukogu konventsioon (edaspidi „konventsioon nr 196“) avati allakirjutamiseks 16. mail 2005. Euroopa Liit kirjutas konventsioonile nr 196 alla 22. oktoobril 2015
                  1
               . Käesolev ettepanek käsitleb otsust sõlmida liidu nimel konventsioon nr 196. Seda tuleb lugeda koos ettepanekuga, mis käsitleb otsust sõlmida lisaprotokoll (konventsioon nr 217), mis täiendab terrorismi ennetamise konventsiooni (konventsioon nr 196).

               2.ETTEPANEKU TAUST

               Konventsiooni nr 196 eesmärk on tugevdada konventsiooniosaliste jõupingutusi, et nii riigisiseste meetmetega kui ka rahvusvahelise koostöö kaudu ennetada terrorismi ja selle negatiivset mõju inimõigustele, esmajoones õigusele elada (artikkel 2). Seega kriminaliseeritakse konventsiooniga nr 196 järgmised tahtlikult toimepandud teod: avalik üleskutse terrorikuriteo toimepanemisele (artikkel 5), terroristi värbamine (artikkel 6), terrorismialane väljaõpe (artikkel 7) ning nimetatud kuritegudele kihutamine ja kaasaaitamine ja nende kuritegude katse („kuriteost osavõtt“, nagu see on määratletud artiklis 9). Artiklis 1 on määratletud „terrorikuriteo“ mõiste, viidates konventsiooni nr 196 I lisas loetletud tegudele.

               Sätteid, milles on määratletud kuriteokoosseisud, täiendavad sätted, milles on sätestatud juriidiliste isikute vastutus nimetatud kuritegude eest (artikkel 10) ning mõjutusvahendite ja karistuste kehtestamise tingimused (artikkel 11). Kõnealuse tegevuse kriminaliseerimisel tuleb järgida artiklis 12 sätestatud tingimusi ja põhiõiguste kaitse meetmeid. Konventsiooniga nr 196 on ette nähtud selles sätestatud kuritegude suhtes jurisdiktsiooni kehtestamise normid (artikkel 14). Samuti on selles sätestatud uurimiskohustus (artikkel 15) ja kohustus esitada süüdistus või isik välja anda (artikkel 18). Nendele meetmetele lisanduvad terrorismiohvrite kaitset, nendele hüvitise maksmist ja nende toetamist (artikkel 13), terrorismi ennetamise riigisiseseid meetmeid (artikkel 3) ning rahvusvahelist ennetamisalast koostööd käsitlevad normid (artikkel 4). Konventsioon nr 196 sisaldab ka mitmeid sätteid, mille eesmärk on rahvusvahelise koostöö tugevdamine kriminaalasjades vastastikuse õigusabi, kaasa arvatud teavitamise (artiklid 17 ja 22) ning väljaandmise (artiklid 19, 20 ja 21) kaudu, kohaldades seejuures mittediskrimineerimise klauslit (artikkel 21).

               Konventsioonis nr 196 on sätestatud, et see on avatud allakirjutamiseks Euroopa Liidule (artikli 23 lõige 1). Lisaks sisaldab see nn eraldumisklauslit, millega on tagatud, et Euroopa Liidu liikmesriikide vahelistes suhetes kohaldatakse ELi õigusnorme (artikli 26 lõige 3).

               Konventsioon nr 196 jõustus 1. juunil 2007 pärast kuuendat ratifitseerimist. Neljal korral olid ratifitseerijateks Euroopa Nõukogu liikmesriigid. 21. veebruari 2017. aasta seisuga on kakskümmend kolm ELi liikmesriiki konventsiooni ratifitseerinud ja kõik ELi liikmesriigid on sellele alla kirjutanud
                  2
               .

               Euroopa Nõukogu võttis 19. mail 2015 vastu lisaprotokolli (konventsioon nr 217). Lisaprotokoll täiendab konventsiooni nr 196 ja see jõustus 1. juulil 2017. Lisaprotokolli osaline peab olema ka konventsiooni nr 196 osaline
                  3
               .

               Euroopa Liit on alla kirjutanud nii konventsiooni nr 196 kui ka selle lisaprotokolli
                  4
               .

               3.ETTEPANEKU PÕHJUSED

               Terrorism on olemuselt üleilmne ja kujutab endast järjest suuremat ohtu põhiõigustele, demokraatiale ja õigusriigi põhimõttele nii Euroopas kui ka mujal maailmas. Terroristid ründavad valimatult. Terrorismi ohvriks võib sattuda kes tahes.

               Viimastel aastatel Euroopa Liidus ja mujal maailmas toime pandud terrorirünnakud kujutavad endast demokraatlike ühiskondade aluseks olevate põhimõtete lubamatut rikkumist. Sellise kestva ohu taustal on Euroopa Liit kohustatud rohkem kui kunagi varem ühiselt tegutsema, et edendada ja kaitsta oma olemasolu aluseks olevaid põhimõtteid.

               Terrorismivastaseid meetmeid tuleb tõhustada mitte ainult riiklikul, vaid ka üle-Euroopalisel ja veelgi laiemal tasandil. Terrorismi piiriülene olemus nõuab tugevat rahvusvahelist koostööd. Ühine arusaam terrorismi olemusest ja terrorismiga seotud kuritegudest koos sätetega riiklike ametiasutuste vahelise koostöö hõlbustamiseks, nagu konventsioonis nr 196 kehtestatud, aitab veelgi tugevdada kriminaalõiguse valdkonna õigusaktide tulemuslikkust ning koostööd liidu ja rahvusvahelisel tasandil.

               Konventsioon nr 196 käsitleb terrorismi ja terroristidega seotud tegevuse kriminaliseerimist, samuti selliste kuritegudega seotud rahvusvahelist koostööd ning terrorismiohvrite kaitset, nendele hüvitise maksmist ja nende toetamist. Aluslepingutega, eelkõige Euroopa Liidu toimimise lepingu kolmanda osa V jaotise sätetega on ELile antud pädevus tegutseda konventsiooniga nr 196 hõlmatud valdkonnas. Seda kinnitab asjaolu, et liit on juba võtnud meetmeid konventsiooniga nr 196 hõlmatud eri valdkondades.

               ·Direktiiv (EL) 2017/541 terrorismivastase võitluse kohta,
                  5
                millega asendatakse nõukogu raamotsus 2002/475/JSK terrorismivastase võitluse kohta, mida on muudetud raamotsusega 2008/919/JSK liikmesriikide puhul, kelle jaoks direktiiv on siduv.

               ·Nõukogu otsus 2005/671/JSK terroriaktidega seotud teabevahetuse ja koostöö kohta
                  6
               .

               ·Direktiiv 2012/29/EL, millega kehtestatakse kuriteoohvrite õiguste ning neile pakutava toe ja kaitse miinimumnõuded ning asendatakse nõukogu raamotsus 2001/220/JSK
                  7
               .

               ·Nõukogu direktiiv 2004/80/EÜ, mis käsitleb kuriteoohvritele hüvitise maksmist
                  8
               .

               ·Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2011/99/EL Euroopa lähenemiskeelu kohta
                  9
               .

               ·Nõukogu raamotsus 2009/948/JSK kohtualluvuskonfliktide vältimise ja lahendamise kohta kriminaalmenetluses
                  10
               .

               ·Nõukogu raamotsus 2002/465/JSK ühiste uurimisrühmade kohta
                  11
               .

               ·Nõukogu 13. juuni 2002. aasta raamotsus 2002/584/JSK Euroopa vahistamismääruse ja liikmesriikidevahelise üleandmiskorra kohta
                  12
               .

               ·Direktiiv 2014/41/EL, mis käsitleb Euroopa uurimismäärust kriminaalasjades
                  13
               .

               ·Konventsioon Euroopa Liidu liikmesriikide vahelise vastastikuse õigusabi kohta kriminaalasjades
                  14
               .

               ·Schengeni lepingu rakendamise konventsioon
                  15
               .

               ·Nõukogu 18. detsembri 2006. aasta raamotsus 2006/960/JSK Euroopa Liidu liikmesriikide õiguskaitseasutuste vahelise teabe ja jälitusteabe vahetamise lihtsustamise kohta
                  16
               .

               ·Nõukogu 23. juuni 2008. aasta otsus 2008/615/JSK piiriülese koostöö tõhustamise kohta, eelkõige seoses terrorismi- ja piiriülese kuritegevuse vastase võitlusega
                  17
               .

               Seetõttu on Euroopa Liit terrorismiga võitlemiseks võtnud vastu tervikliku õigusaktide kogumi. See rõhutab vajadust, et liikmesriigid toimiksid terrorismivastase võitluse valdkonnas rahvusvahelisi kohustusi võttes ELi institutsioonide raamistikus.

               Terrorismivastast võitlust käsitleva direktiivi vastuvõtmisega on Euroopa Liit valmis täitma oma lubaduse saada lisaprotokolli sõlmimise kaudu selle osaliseks. Seda on võimalik teha ainult konventsiooni nr 196 sõlmimise teel, mis peab toimuma hiljemalt konventsiooni lisaprotokolli sõlmimisega samal ajal.

               4.ETTEPANEKU ÕIGUSLIK KÜLG

               Euroopa Liidu meetme õigusliku aluse valimisel tuleb tugineda objektiivsetele teguritele, mis alluvad kohtulikule kontrollile; nende tegurite hulka kuuluvad meetme eesmärk ja sisu
                  18
               . Kui Euroopa Liidu meetme kontrollimise käigus selgub, et see taotleb kahte eesmärki või et sellega reguleeritakse kahte valdkonda ning üks neist on määratletav peamise või ülekaalukana, samas kui teine on kõrvalise tähtsusega, peab meetmel olema üksainus õiguslik alus, st peamise või ülekaaluka eesmärgi või valdkonna tõttu nõutav õiguslik alus.

               Konventsiooni nr 196 ülekaalukas eesmärk on kehtestada terrorismiga seotud kuritegude koosseisud, mis on liidu pädevuses vastavalt Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 83 lõikele 1. Seega on konventsiooni nr 196 allakirjutamise materiaalõiguslik alus ELi toimimise lepingu artikli 83 lõige 1.

               Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 218 lõikes 6 on sätestatud, et nõukogu võtab läbirääkija ettepaneku põhjal vastu otsuse lepingu sõlmimise kohta. Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 218 lõike 6 punktis a on sätestatud, et kui leping hõlmab valdkondi, mille suhtes kohaldatakse seadusandlikku tavamenetlust, võtab nõukogu vastu otsuse lepingu sõlmimise kohta pärast Euroopa Parlamendilt nõusoleku saamist.

               Konventsioon nr 196 hõlmab valdkondi, mille suhtes kohaldatakse seadusandlikku tavamenetlust, eelkõige miinimumeeskirjad terrorismi valdkonna kuritegude määratlemiseks, samuti kriminaalasjades tehtav politsei- ja õigusalane koostöö (Euroopa Liidu toimimise lepingu artikkel 82, artikli 83 lõige 1 ja artikkel 87). Seega on esildatud otsuse menetlusõiguslik alus ELi toimimise lepingu artikli 218 lõike 6 punkt a.

               5.TERRITORIAALNE KOHALDAMISALA

               Vastavalt Euroopa Liidu lepingu protokollile nr 22 on Euroopa Liidu poolt allakirjutatud ja seejärel sõlmitud konventsioon nr 196 siduv ja kohaldatav kõigi ELi liikmesriikide suhtes, välja arvatud Taani. Vastavalt Euroopa Liidu lepingu protokollile nr 21 on Euroopa Liidu poolt allakirjutatud ja seejärel sõlmitud konventsioon nr 196 Ühendkuningriigi suhtes siduv ja seal kohaldatav ainult juhul, kui see liikmesriik teatab nõukogule oma soovist osaleda selle õigusakti vastuvõtmises ja kohaldamises. Raamotsus 2002/475/JSK on Iirimaale siduv ja seepärast osaleb ta käesoleva otsuse vastuvõtmises.

               2017/0265 (NLE)

               Ettepanek:

               NÕUKOGU OTSUS

               terrorismi ennetamise Euroopa Nõukogu konventsiooni (CETS nr 196) Euroopa Liidu nimel sõlmimise kohta

               EUROOPA LIIDU NÕUKOGU,

               võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut, eriti selle artikli 83 lõiget 1 koostoimes artikli 218 lõike 6 punktiga a,

               võttes arvesse Euroopa Komisjoni ettepanekut,

               võttes arvesse Euroopa Parlamendi nõusolekut

               ning arvestades järgmist:

               (1)Kooskõlas nõukogu 18. septembri 2015. aasta otsusega (EL) 2015/1913
                  19
                kirjutati terrorismi ennetamise Euroopa Nõukogu konventsioon (CETS nr 196) alla 22. oktoobril 2015, eeldusel et see sõlmitakse.

               (2)Terrorismi ennetamise Euroopa Nõukogu konventsiooni (CETS nr 196, edaspidi „konventsioon“) artikliga 23 on ette nähtud, et konventsioon on avatud heakskiitmiseks Euroopa Liidule.

               (3)Liit on juba võtnud meetmeid konventsiooniga hõlmatud eri valdkondades.

               (4)Nõukogu raamotsus 2002/475/JSK
                  20
                on Iirimaale siduv ja seepärast osaleb ta käesoleva otsuse vastuvõtmises.

               (5)[Euroopa Liidu lepingule ja Euroopa Liidu toimimise lepingule lisatud protokolli nr 21 (Ühendkuningriigi ja Iirimaa seisukoha kohta vabadusel, turvalisusel ja õigusel rajaneva ala suhtes) artikli 3 kohaselt on Ühendkuningriik teatanud soovist osaleda käesoleva otsuse vastuvõtmises ja kohaldamises,
                  VÕI
                  Euroopa Liidu lepingule ja Euroopa Liidu toimimise lepingule lisatud protokolli nr 21 (Ühendkuningriigi ja Iirimaa seisukoha kohta vabadusel, turvalisusel ja õigusel rajaneva ala suhtes) artiklite 1 ja 2 kohaselt ja ilma et see piiraks kõnealuse protokolli lõike 4 kohaldamist, ei osale Ühendkuningriik käesoleva otsuse vastuvõtmisel ning see ei ole tema suhtes siduv ega kohaldatav.]

               (6)Euroopa Liidu lepingule ja Euroopa Liidu toimimise lepingule lisatud protokolli nr 22 (Taani seisukoha kohta) artiklite 1 ja 2 kohaselt ei osale Taani käesoleva otsuse vastuvõtmisel ning see ei ole tema suhtes siduv ega kohaldatav.

               (7)Seepärast tuleks konventsioon Euroopa Liidu nimel heaks kiita,

               ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA OTSUSE:

               Artikkel 1

               Euroopa Liidu nimel kiidetakse heaks terrorismi ennetamise Euroopa Nõukogu konventsioon (CETS nr 196).

               Konventsiooni tekst on lisatud käesolevale otsusele.

               Artikkel 2

               Nõukogu eesistuja nimetab isiku, kes on volitatud Euroopa Liidu nimel osalema konventsiooni artikliga 23 ette nähtud heakskiitmiskirjade hoiuleandmises, et väljendada Euroopa Liidu nõusolekut end konventsiooniga siduda.

               Artikkel 3

               Käesolev otsus jõustub selle vastuvõtmisel
                  21
               .

               Brüssel,

                     Nõukogu nimel

                     eesistuja

                     (1)
                  Nõukogu 18. septembri 2015. aasta otsus (EL) 2015/1913 terrorismi ennetamise Euroopa Nõukogu konventsioonile (CETS nr 196) Euroopa Liidu nimel allakirjutamise kohta (ELT L 280, 24.10.2015, lk 22) ja nõukogu 18. septembri 2015. aasta otsus (EL) 2015/1914 terrorismi ennetamise Euroopa Nõukogu konventsiooni (CETS nr 196) lisaprotokollile Euroopa Liidu nimel allakirjutamise kohta (ELT L 280, 24.10.2015, lk 24).

                     (2)
                  Euroopa Nõukogu lepingute büroo,
                  Konventsiooni nr 196 allakirjutamise ja ratifitseerimise graafik
                  , andmed 29. augusti 2017. aasta seisuga.

                     (3)
                  Vt lisaprotokolli artikkel 10.

                     (4)
                  Nõukogu 18. septembri 2015. aasta otsus (EL) 2015/1913 terrorismi ennetamise Euroopa Nõukogu konventsioonile (CETS nr 196) Euroopa Liidu nimel allakirjutamise kohta (ELT L 280, 24.10.2015, lk 22) ja nõukogu 18. septembri 2015. aasta otsus (EL) 2015/1914 terrorismi ennetamise Euroopa Nõukogu konventsiooni (CETS nr 196) lisaprotokollile Euroopa Liidu nimel allakirjutamise kohta (ELT L 280, 24.10.2015, lk 24).

                     (5)
                  Direktiiv (EL) 2017/541 terrorismivastase võitluse kohta, millega asendatakse nõukogu raamotsus 2002/475/JSK ning muudetakse nõukogu otsust 2005/671/JSK (ELT L 88, 31.3.2017, lk 6).

                     (6)
                  ELT L 253, 29.9.2005, lk 22.

                     (7)
                  ELT L 315, 14.11.2012, lk 57.

                     (8)
                  ELT L 261, 6.8.2004, lk 15.

                     (9)
                  ELT L 338, 21.12.2011, lk 2.

                     (10)
                  ELT L 328, 15.12.2009, lk 42.

                     (11)
                  EÜT L 162, 20.6.2002, lk 1.

                     (12)
                  EÜT L 190, 18.7.2002, lk 1.

                     (13)
                  ELT L 130, 1.5.2014, lk 1.

                     (14)
                  Nõukogu 29. mai 2000. aasta akt, millega kehtestatakse Euroopa Liidu liikmesriikide vaheline vastastikust õigusabi kriminaalasjades käsitlev konventsioon (EÜT C 197, 12.7.2000, lk 1);

                     (15)
                  EÜT L 239, 22.9.2000, lk 19.

                     (16)
                  ELT L 386, 29.12.2006, lk 89.

                     (17)
                  ELT L 210, 6.6.2008, lk 1.

                     (18)
                  C-377/12, komisjon vs. nõukogu, punkt 34.

                     (19)
                  ELT L 280, 24.10.2015, lk 22.

                     (20)
                  Nõukogu 13. juuni 2002. aasta raamotsus 2002/475/JSK terrorismivastase võitluse kohta (EÜT L 164, 22.6.2002, lk 3).

                     (21)
                  Nõukogu peasekretariaat avaldab konventsiooni jõustumise kuupäeva Euroopa Liidu Teatajas.

    ---documentbreak---

               EUROOPA KOMISJON
            Brüssel,18.10.2017
            COM(2017) 606 final
            LISA
            järgmise dokumendi juurde:
            Ettepanek: Nõukogu otsus
            terrorismi ennetamise Euroopa Nõukogu konventsiooni (CETS nr 196) Euroopa Liidu nimel sõlmimise kohta

               LISA

               järgmise dokumendi juurde:

               Ettepanek: Nõukogu otsus

               terrorismi ennetamise Euroopa Nõukogu konventsiooni (CETS nr 196) Euroopa Liidu nimel sõlmimise kohta

               Terrorismi ennetamise Euroopa Nõukogu konventsioon

               Varssavi, 16.5.2005

               Preambul

               Euroopa Nõukogu liikmesriigid ja teised allakirjutanud,

               arvestades, et Euroopa Nõukogu eesmärk on saavutada liikmete suurem ühtsus;

               tunnistades, et on oluline aidata kaasa koostööle konventsiooni teiste osalistega;

               soovides võtta tõhusaid meetmeid terrorismi ennetamiseks ja esmajoones terrorikuritegude toimepanemisele avaliku üleskutsumise ning terroristide väljaõppe ja värbamise vastu võitlemiseks;

               olles teadlikud, et terrorikuritegude arvu kasv ja suurenev terrorismioht tekitab sügavat muret;

               olles teadlikud terrorismi tõttu kannatanute ebakindlast olukorrast ja kinnitades täielikku solidaarsust terrorismiohvrite ja nende perekondadega;

               tunnistades, et terrorikuritegusid ja konventsiooniga määratletud kuritegusid ei saa mingil juhul õigustada poliitilistel, filosoofilistel, ideoloogilistel, rassilistel, etnilistel, usulistel või muudel sellistel kaalutlustel, ning meenutades kõigi konventsiooniosaliste kohustust ennetada selliseid kuritegusid ja kui neid ei suudeta ennetada, siis esitada nimetatud kuritegude toimepanemise eest süüdistus ja võtta karistamisel arvesse nende tõsist laadi;

               meenutades vajadust tugevdada võitlust terrorismi vastu ja kinnitades, et terrorikuritegude ennetamise ja tõkestamise meetmete võtmisel tuleb austada õigusriigi põhimõtteid ja demokraatlikke väärtusi, inimõigusi ja põhivabadusi ning muid rahvusvahelise õiguse norme, sealhulgas rahvusvahelise humanitaarõiguse norme, kui neid saab kohaldada;

               tunnistades, et konventsioon ei mõjuta juba kehtestatud sõnavabaduse ja ühinemisvabaduse põhimõtteid;

               meenutades, et terroriaktide laadi või toimepanemise asjaolude järgi on nende eesmärk tekitada rahva seas suurt hirmu või liigselt sundida valitsust või rahvusvahelist organisatsiooni tegema või jätta tegemata teatavaid tegusid või oluliselt tasakaalust välja viia või hävitada riigi või rahvusvahelise organisatsiooni poliitiline, põhiseaduslik, majanduslik või ühiskondlik kord,

               on kokku leppinud järgmises:

               Artikkel 1 – Mõisted

               1.Konventsioonis käsitatakse terrorikuriteona kuritegu lisas nimetatud lepingute tähenduses.

               2.Kui riik või Euroopa Ühendus ei ole lisas nimetatud lepingu osaline, võib ta ratifitseerimis-, heakskiitmis- või ühinemiskirja hoiule andes teha deklaratsiooni, et konventsiooni kohaldamisel selle konventsiooniosalise suhtes seda lepingut ei kohaldata. Deklaratsioon kaotab kehtivuse kohe, kui asjakohane leping jõustub konventsiooniosalise suhtes, kes on sellise deklaratsiooni teinud; konventsiooniosaline teatab Euroopa Nõukogu peasekretärile lepingu jõustumisest.

               Artikkel 2 – Eesmärk

               Konventsiooni eesmärk on tugevdada konventsiooniosaliste jõupingutusi, et nii riigisiseste meetmetega kui ka rahvusvahelise koostöö kaudu ennetada terrorismi ja selle negatiivset mõju inimõigustele, esmajoones õigusele elada, võttes arvesse konventsiooniosaliste vahel kohaldatavaid mitme- ja kahepoolseid lepinguid ning kokkuleppeid.

               Artikkel 3 – Terrorismi ennetamise riigisisesed meetmed

               1.Konventsiooniosaline võtab asjakohaseid meetmeid, eelkõige õiguskaitseasutuste ja muude asutuste väljaõppe ning hariduse, kultuuri, teabe, meedia ja üldsuse teadlikkuse suurendamise valdkonnas, et ennetada terrorikuritegusid ja nende negatiivseid tagajärgi, austades Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsioonis ning kodaniku- ja poliitiliste õiguste rahvusvahelises paktis kehtestatud inimõigusi käsitlevaid kohustusi, kui nimetatud konventsioon ja pakt tema suhtes kehtivad, ning muid rahvusvahelisel õigusel põhinevaid kohustusi.

               2.Konventsiooniosaline võtab meetmeid riigiasutuste koostöö tõhustamiseks ja arendamiseks, et ennetada terrorikuritegusid ja nende negatiivseid tagajärgi, sealhulgas:

               a.vahetades teavet;

               b.tugevdades inimeste ja ehitiste kaitset;

               c.tõhustades tsiviil-hädaolukordade koordinatsioonikavasid ja väljaõpet.

               3.Konventsiooniosaline soodustab sallivust, aidates kaasa uskude- ja kultuuridevahelisele dialoogile, mis hõlmaks vajaduse korral vabaühendusi ja muid kodanikuühiskonna organisatsioone, et hoida ära pingeid, mis võiksid anda põhjust terrorikuritegudeks.

               4.Konventsiooniosaline püüab suurendada üldsuse teadlikkust terrorikuritegude ja konventsioonis määratletud kuritegude olemasolust, põhjustest, tõsidusest ja nende ohust ning kaalub vajadust kutsuda üldsust pakkuma pädevatele asutustele tegelikku, konkreetset abi, mis aitaks ennetada terrorikuritegusid ja konventsioonis määratletud kuritegusid.

               Artikkel 4 – Rahvusvaheline ennetamisalane koostöö

               Vajaduse korral abistavad ja toetavad konventsiooniosalised üksteist oma võimaluste kohaselt, et tõhustada suutlikkust ennetada terrorikuritegusid, ning vahetavad sel eesmärgil teavet ja praktilisi kogemusi, korraldavad väljaõpet ja muid terrorismi ennetavaid ühisettevõtmisi.

               Artikkel 5 – Avalik üleskutse terrorikuriteo toimepanemisele

               1.Konventsiooni tähenduses on avalik üleskutse terrorikuriteo toimepanemisele üldsusele sõnumi levitamine või muul moel kättesaadavaks tegemine terrorikuriteole kihutamise tahtlusega, kui selline käitumine otseselt või kaudselt toetab terrorikuritegu, tekitades selle toimepanemise ohu.

               2.Konventsiooniosaline võtab meetmeid, et sätestada lõikes 1 määratletud õigusvastane ja tahtlik avalik üleskutse terrorikuriteo toimepanemisele riigisiseses õiguses kuriteona.

               Artikkel 6 – Terroristi värbamine

               1.Konventsiooni tähenduses on terroristi värbamine isikule ettepaneku tegemine panna toime terrorikuritegu või osaleda selles või liituda ühenduse või rühmaga, et aidata sellel ühendusel või rühmal terrorikuritegusid toime panna.

               2.Konventsiooniosaline võtab meetmeid, et sätestada lõikes 1 määratletud õigusvastane ja tahtlik terroristi värbamine riigisiseses õiguses kuriteona.

               Artikkel 7– Terrorismialane väljaõpe

               1.Konventsiooni tähenduses on terrorismialane väljaõpe terrorikuriteo toimepanemiseks või sellele kaasaaitamiseks juhiste andmine lõhkeainete, tuli- või muude relvade või mürgiste või ohtlike ainete valmistamise või kasutamise kohta või muude eriliste meetodite või tehniliste võtete kohta, teades, et oskusi kavatsetakse kasutada terrorikuriteo toimepanemise või sellele kaasaaitamise eesmärgil.

               2.Konventsiooniosaline võtab meetmeid, et sätestada lõikes 1 määratletud õigusvastane ja tahtlik terrorismialane väljaõpe riigisiseses õiguses kuriteona.

               Artikkel 8 – Terrorikuriteo toimepanemise asjassepuutumatus

               Kuriteoga artiklite 5–7 tähenduses võib olla tegemist ka juhul, kui terrorikuritegu ei ole tegelikult toime pandud.

               Artikkel 9 – Kuriteost osavõtt

               1.Konventsiooniosaline võtab meetmeid, et kehtestada riigisiseses õiguses kuriteona:

               a.osavõtt artiklites 5–7 määratletud kuriteost;

               b.teiste organiseerimine või juhtimine artiklites 5–7 määratletud kuriteo toimepanemisel;

               c.kaasaaitamine ühele või mitmele artiklites 5–7 määratletud kuriteole, mille paneb toime ühise eesmärgi nimel tegutsev inimrühm. Kaasabi peab olema tahtlik ja osutatud kas:

               i.rühma kriminaalse tegevuse või kriminaalse eesmärgi edendamiseks, kui tegevus või eesmärk hõlmab artiklites 5–7 määratletud kuriteo toimepanemist, või

               ii.teades rühma kavatsust panna toime artiklites 5–7 määratletud kuritegu.

               2.Konventsiooniosaline võtab meetmeid, et sätestada riigisiseses õiguses ja kooskõlas sellega artiklites 6 ja 7 määratletud kuriteo katse kuriteona.

               Artikkel 10 – Juriidilise isiku vastutus

               1.Konventsiooniosaline võtab oma õiguspõhimõtteid järgides meetmeid, et sätestada juriidilise isiku vastutus osalemise eest artiklites 5–7 või 9 määratletud kuriteos.

               2.Lähtuvalt konventsiooniosalise õiguspõhimõtetest võib juriidilise isiku vastutus olla kriminaal-, tsiviil- või haldusvastutus.

               3.Nimetatud vastutus ei tohi piirata kuriteo toimepannud füüsilise isiku kriminaalvastutust.

               Artikkel 11 – Mõjutusvahendid ja meetmed

               1.Konventsiooniosaline võtab meetmeid, et karistused artiklites 5–7 ja 9 määratletud kuritegude eest on tõhusad, proportsionaalsed ja hoiatavad.

               2.Kui riigisisene õigus seda lubab, võib välisriigi kohtute eelmisi lõppotsuseid konventsioonis määratletud kuritegude kohta võtta arvesse karistuse määramisel riigisisese õiguse kohaselt.

               3.Konventsiooniosaline tagab, et artikli 10 kohaselt vastutusele võetud juriidiliste isikute suhtes kasutatakse tõhusaid, proportsionaalseid ja hoiatavaid kriminaalkaristusi või muid mõjutusvahendeid, sealhulgas rahalisi mõjutusvahendeid.

               Artikkel 12 – Tingimused ja kaitsemeetmed

               1.Konventsiooniosaline järgib artiklites 5–7 ja 9 määratletud tegude kriminaliseerimisel ja oma karistusseaduse kohaldamisel Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsioonis ning kodaniku- ja poliitiliste õiguste rahvusvahelises paktis kehtestatud kohustusi, mis käsitlevad inimõigusi, esmajoones õigust sõnavabadusele, ühinemisvabadusele ja usuvabadusele, kui nimetatud konventsioon ja pakt tema suhtes kehtivad, ning muid rahvusvahelisel õigusel põhinevaid kohustusi.

               2.Artiklites 5–7 ja 9 määratletud tegude kriminaliseerimisel ja oma karistusseaduse kohaldamisel peab lisaks järgima proportsionaalsuse põhimõtet, pidades silmas seaduslikke eesmärke ja nende vajalikkust demokraatlikus ühiskonnas, ning välistama igasuguse omavoli ning ebavõrdse ja rassistliku kohtlemise.

               Artikkel 13 – Terrorismiohvrite kaitse, hüvitus neile ja nende toetus

               Konventsiooniosaline võtab meetmeid, et kaitsta ja toetada tema territooriumil toime pandud terrorikuritegude ohvreid. Nimetatud meetmed võivad asjakohaste riiklike kavade ja riigisiseste seaduste kohaselt sisaldada muu hulgas rahalist abi ja hüvitist terrorismiohvritele ning nende lähisugulastele.

               Artikkel 14 – Jurisdiktsioon

               1.Konventsiooniosaline võtab meetmeid oma jurisdiktsiooni kehtestamiseks konventsioonis määratletud kuritegude suhtes, kui:

               a.kuritegu on toime pandud tema territooriumil;

               b.kuritegu on toime pandud tema lippu kandva laeva pardal või tema seaduste kohaselt registreeritud õhusõiduki pardal;

               c.kuriteo on toime pannud tema kodanik.

               2.Samuti võib konventsiooniosaline kehtestada oma jurisdiktsiooni konventsioonis määratletud kuritegude suhtes, kui:

               a.kuriteo eesmärk oli panna toime artiklis 1 nimetatud terrorikuritegu tema territooriumil või tema kodaniku vastu või kuritegu viis selleni;

               b.kuriteo eesmärk oli panna toime artiklis 1 nimetatud terrorikuritegu tema välismaal asuva vara, sealhulgas tema diplomaatilise või konsulaaresinduse valduste vastu, või kuritegu viis selleni;

               c.kuriteo eesmärk oli panna toime artiklis 1 nimetatud terrorikuritegu, kavatsusega sundida teda tegema või jätta tegemata teatavat tegu, või kuritegu viis selleni;

               d.kuriteo on toime pannud kodakondsuseta isik, kellel on tema territooriumil alaline elukoht;

               e.kuritegu on pandud toime õhusõiduki pardal, mida kasutab tema valitsus.

               3.Konventsiooniosaline võtab meetmeid, et kehtestada oma jurisdiktsioon konventsioonis määratletud kuritegude suhtes juhul, kui kuriteo oletatav toimepanija asub tema territooriumil ja ta ei anna teda välja ühelegi konventsiooniosalisele, kelle õiguses on temaga sama jurisdiktsiooni teostamise alus.

               4.Konventsioon ei välista kriminaaljurisdiktsiooni teostamist konventsiooniosalise õiguse alusel.

               5.Kui konventsioonis nimetatud oletatava kuriteo üle taotleb jurisdiktsiooni rohkem kui üks konventsiooniosaline, siis peavad asjaomased konventsiooniosalised omavahel nõu, et määrata süüdistuse esitamiseks kõige kohasem jurisdiktsioon.

               Artikkel 15 – Uurimiskohustus

               1.Kui konventsiooniosaline on saanud teavet, et konventsioonis määratletud kuriteo toimepanija või oletatav toimepanija võib asuda tema territooriumil, võtab ta kooskõlas riigisisese õigusega meetmeid teabes esitatud faktide uurimiseks.

               2.Konventsiooniosaline, kelle territooriumil kuriteo toimepanija või oletatav toimepanija asub, võtab kooskõlas riigisisese õigusega meetmeid, et tagada isiku kohalolek süüdistuse esitamiseks või väljaandmiseks, kui asjaolud annavad selleks aluse.

               3.Isikul, kelle suhtes on võetud lõikes 2 nimetatud meetmeid, on õigus:

               a.viivitamata võtta ühendust kodakondsusriigi lähima asjakohase esindajaga või muu isikuga, kellel on õigus kaitsta tema õigusi, või kui ta on kodakondsuseta isik, siis tema elukohariigi esindajaga;

               b.kohtuda selle riigi esindajaga;

               c.saada teavet punktides a ja b ette nähtud õiguste kohta.

               4.Lõikes 3 nimetatud õigusi rakendatakse kooskõlas selle riigi õigusaktidega, kus kuriteo toimepanija või oletatav toimepanija asub, tingimusel et õigusaktid võimaldavad lõikes 3 nimetatud õigusi kasutada täies mahus.

               5.Lõiked 3 ja 4 ei piira artikli 14 lõike 1 punkti c või lõike 2 punkti d järgi jurisdiktsiooni taotleva konventsiooniosalise õigust kutsuda Rahvusvaheline Punase Risti Komitee esindajaid kuriteo oletatava toimepanijaga ühendust pidama ja temaga kohtuma.

               Artikkel 16 – Konventsiooni kohaldamata jätmine

               Konventsiooni ei kohaldata juhul, kui artiklites 5–7 ja 9 määratletud kuritegu pannakse toime ühe riigi territooriumil, kuriteo oletatav toimepanija on selle riigi kodanik ja asub selle riigi territooriumil ning ühelgi teisel riigil ei ole artikli 14 lõike 1 või 2 kohaselt alust jurisdiktsiooni teostada, vajaduse korral kohaldatakse siiski nende juhtumite suhtes artikleid 17 ja 20–22.

               Artikkel 17 – Rahvusvaheline kriminaalkoostöö

               1.Konventsiooniosalised osutavad üksteisele igakülgset kaasabi artiklites 5–7 ja 9 määratletud kuritegude uurimisel või kriminaal- või väljaandmismenetlustes, sealhulgas menetluses vajalike ja nende valduses olevate tõendite saamisel.

               2. Konventsiooniosalised täidavad lõikes 1 ettenähtud kohustusi kooskõlas vastastikuse õigusabi lepingute ja muude selliste kokkulepetega. Nimetatud lepingute või kokkulepete puudumise korral osutavad konventsiooniosalised üksteisele abi oma riigisisese õiguse kohaselt.

               3.Kui kriminaal- või väljaandmismenetlust toimetatakse kuriteo suhtes, mille eest võib juriidiline isik olla taotluse esitanud konventsiooniosalise riigis vastutav kooskõlas artikliga 10, teevad konventsiooniosalised igakülgset koostööd taotluse saanud konventsiooniosalise asjakohaste seaduste, lepingute ja kokkulepete alusel.

               4.Konventsiooniosaline võib kaaluda lisavõimaluste loomist, et jagada teiste konventsiooniosalistega teavet või tõendeid, mis on vajalikud artikli 10 kohase kriminaal-, haldus- või tsiviilvastutuse määramiseks.

               Artikkel 18 – Väljaandmine või süüdistuse esitamine

               1.Kui konventsiooniosalisel on jurisdiktsioon artikli 14 kohaselt ja ta ei anna tema territooriumil asuvat kuriteo oletatavat toimepanijat välja, peab ta erandeid tegemata ja olenemata sellest, kas kuritegu pandi toime tema territooriumil, andma juhtumi põhjendamatult viivitamata oma pädevatele asutustele süüdistuse esitamiseks oma seadusjärgse menetluse korras. Asutused teevad selle konventsiooniosalise õiguse kohaselt otsuse nii nagu iga muu raske kuriteo korral.

               2.Kui konventsiooniosaline võib oma õiguse kohaselt oma kodaniku välja anda või muul viisil üle anda ainult tingimusel, et isik saadetakse pärast kohtumenetluse lõppemist tema riiki tagasi karistust kandma, ning nimetatud konventsiooniosaline ja isiku väljaandmist taotlev konventsiooniosaline on sellega ja teiste asjakohaste tingimustega nõus, on sellise tingimusega väljaandmine või üleandmine lõikes 1 ette nähtud kohustuse täitmiseks piisav.

               Artikkel 19 – Väljaandmine

               1.Artiklites 5–7 ja 9 määratletud kuriteod loetakse lisatuks kõigisse konventsiooniosaliste vahel enne konventsiooni jõustumist sõlmitud ja praegu kehtivatesse väljaandmislepingutesse kui kuriteod, mille puhul kohaldatakse väljaandmist. Konventsiooniosalised kohustuvad lisama sellised kuriteod kõigisse nende vahel edaspidi sõlmitavatesse väljaandmislepingutesse kui kuriteod, mille puhul kohaldatakse väljaandmist.

               2.Kui konventsiooniosaline on seadnud väljaandmise tingimuseks lepingu olemasolu ja ta saab väljaandmistaotluse konventsiooniosaliselt, kellega tal ei ole väljaandmislepingut, võib ta artiklites 5–7 ja 9 määratletud kuritegude korral käsitada konventsiooni väljaandmise õigusliku alusena. Väljaandmisel järgitakse taotluse saanud konventsiooniosalise õigusega ette nähtud muid tingimusi.

               3.Konventsiooniosalised, kes ei sea väljaandmise tingimuseks lepingu olemasolu, käsitavad artiklites 5–7 ja 9 määratletud kuritegusid omavahelistes suhetes selliste kuritegudena, mille puhul kohaldatakse väljaandmist; väljaandmisel järgitakse taotluse saanud konventsiooniosalise õigusega ette nähtud tingimusi.

               4.Vajaduse korral käsitatakse väljaandmise puhul artiklites 5–7 ja 9 määratletud kuritegusid, nagu ei oleks need toime pandud mitte ainult nende toimepanemise kohas, vaid ka nende riikide territooriumil, kes on kehtestanud oma jurisdiktsiooni artikli 14 kohaselt.

               5.Konventsiooniosaliste vahel sõlmitud kõigi väljaandmislepingute sätted, mis käsitlevad artiklites 5–7 ja 9 määratletud kuritegusid ja mis on konventsiooniga vastuolus, loetakse muudetuks.

               Artikkel 20 – Taotluse tagasilükkamine poliitilisel alusel

               1.Artiklites 5–7 ja 9 määratletud kuritegu ei käsitata väljaandmise või vastastikuse õigusabi osutamise korral poliitilise kuriteona, poliitilise kuriteoga seotud või poliitilistel motiividel toimepandud kuriteona. Konventsiooniosaline ei või väljaandmise või vastastikuse õigusabi taotlust tagasi lükata üksnes põhjusel, et see käsitleb poliitilist või poliitilise kuriteoga seotud või poliitilistel motiividel toimepandud kuritegu.

               2.Piiramata 23. mai 1969. aasta rahvusvaheliste lepingute õiguse Viini konventsiooni artiklite 19–23 kohaldamist konventsiooni teistele artiklitele, võib iga riik või Euroopa Ühendus konventsioonile alla kirjutades või selle ratifitseerimis-, heakskiitmis- või ühinemiskirja hoiule andes teha deklaratsiooni, et ta jätab endale õiguse mitte kohaldada konventsioonis määratletud kuriteo puhul väljaandmise suhtes lõiget 1. Konventsiooniosaline kohustub otsustama reservatsiooni kohaldamise iga juhtumi korral eraldi ja otsust nõuetekohaselt põhjendama.

               3.Konventsiooniosaline võib lõike 2 kohaselt tehtud reservatsiooni täielikult või osaliselt tagasi võtta, teatades sellest Euroopa Nõukogu peasekretärile; reservatsiooni tagasivõtmine jõustub teate kättesaamise kuupäeval.

               4.Lõike 2 kohaselt reservatsiooni teinud konventsiooniosaline ei või taotleda teiselt konventsiooniosaliselt lõike 1 kohaldamist; kui reservatsioon on osaline või tingimuslik, võib ta siiski taotleda selle artikli kohaldamist sel määral, mil ta ise on selle heaks kiitnud.

               5.Reservatsioon kehtib kolm aastat asjaomase konventsiooniosalise suhtes konventsiooni jõustumise kuupäevast alates. Reservatsiooni saab pikendada sama pikkade ajavahemike kaupa.

               6.Kaksteist kuud enne reservatsiooni kehtivusaja lõppu teatab Euroopa Nõukogu peasekretär sellest asjaomasele konventsiooniosalisele. Hiljemalt kolm kuud enne reservatsiooni kehtivusaja lõppu teatab konventsiooniosaline Euroopa Nõukogu peasekretärile oma otsusest reservatsiooni kohaldamist jätkata, seda muuta või see tagasi võtta. Kui konventsiooniosaline teatab Euroopa Nõukogu peasekretärile, et jätkab reservatsiooni kohaldamist, siis lisab ta selgituseks põhjuse. Kui konventsiooniosaline oma soovist ei teata, siis teatab Euroopa Nõukogu peasekretär konventsiooniosalisele, et asjakohane reservatsioon pikeneb automaatselt kuueks kuuks. Kui konventsiooniosaline ei teata enne selle perioodi lõppu oma kavatsusest reservatsiooni kohaldamist jätkata või seda muuta, siis loetakse reservatsioon lõppenuks.

               7.Kui konventsiooniosaline ei anna teise konventsiooniosalise taotlusel isikut välja, kohaldades oma reservatsiooni, siis annab ta juhtumi erandeid tegemata ja põhjendamatult viivitamata oma pädevatele asutustele süüdistuse esitamiseks, kui taotluse esitanud konventsiooniosaline ja taotluse saanud konventsiooniosaline ei lepi kokku teisiti. Pädevad asutused teevad selle konventsiooniosalise õiguse kohaselt otsuse süüdistuse esitamise kohta nii nagu iga muu raske kuriteo korral. Menetluse lõpptulemusest teavitab taotluse saanud konventsiooniosaline põhjendamatult viivitamata taotluse esitanud konventsiooniosalist ja Euroopa Nõukogu peasekretäri, kes edastab teabe artiklis 30 nimetatud konventsiooniosaliste nõupidamisele.

               8.Otsus keelduda väljaandmise taotlusest selle reservatsiooni alusel tuleb kohe edastada taotluse esitanud konventsiooniosalisele. Kui mõistliku aja jooksul ei ole taotluse saanud konventsiooniosaline teinud asjas kohtuotsust lõike 7 kohaselt, siis võib taotluse esitanud konventsiooniosaline teavitada sellest Euroopa Nõukogu peasekretäri, kes edastab küsimuse artiklis 30 nimetatud konventsiooniosaliste nõupidamisele. Nõupidamisel arutatakse teemat ja avaldatakse arvamust selle kohta, kas keeldumine vastab konventsioonile; arvamus esitatakse ministrite komiteele sellekohase deklaratsiooni avaldamiseks. Selles lõikes ette nähtud ülesandeid täites piirdub ministrite komitee koosseis Euroopa Nõukogu liikmesriikidega.

               Artikkel 21 – Diskrimineerimise klausel

               1.Midagi selles konventsioonis ei saa tõlgendada väljaandmis- või vastastikuse õigusabi osutamise kohustusena, kui taotluse saanud konventsiooniosalisel on tugev alus arvata, et artiklites 5–7 ja 9 määratletud kuritegusid käsitlev väljaandmistaotlus või vastastikuse õigusabi taotlus on tehtud isikule süüdistuse esitamiseks või tema karistamiseks rassi, usu, kodakondsuse, etnilise päritolu või poliitilise meelsuse tõttu, või kui taotluse rahuldamine kahjustaks selle isiku seisundit mis tahes nimetatud põhjustel.

               2.Midagi selles konventsioonis ei saa tõlgendada väljaandmiskohustusena, kui isikul, kelle kohta tehakse väljaandmistaotlus, on oht sattuda piinamise, ebainimliku või alandava kohtlemise või karistuse ohvriks.

               3.Midagi selles konventsioonis ei saa tõlgendada väljaandmiskohustusena, kui isikut, kelle kohta tehakse väljaandmistaotlus, ähvardab surmanuhtluse määramine või juhul, kui taotluse saanud konventsiooniosalise õigus ei võimalda eluaegset vangistust, eluaegne vangistus armuandmisvõimaluseta; see ei kehti, kui kohaldatav väljaandmisleping näeb taotluse saanud konventsiooniosalisele ette väljaandmiskohustuse ning kui taotluse saanud konventsiooniosaline peab küllaldaseks taotluse esitanud konventsiooniosalise kinnitust, et surmanuhtlust ei määrata või määramise korral ei viida täide või et inimesele ei määrata eluaegset vangistust armuandmisvõimaluseta.

               Artikkel 22 – Teavitamine

               1.Piiramata oma uurimis- või menetlustoimingute tegemist, võivad konventsiooniosalise pädevad asutused eelneva taotluseta edastada teise konventsiooniosalise pädevatele asutustele oma uurimistoimingute käigus saadud teavet, kui nende arvates võib selle avaldamine abistada teavet vastuvõtval konventsiooniosalisel alustada menetlust või teha uurimistoiminguid või selle tulemusel võib teine konventsiooniosaline teha konventsiooni alusel taotluse.

               2.Teavet edastav konventsiooniosaline võib kooskõlas oma riigisisese õigusega määrata teisele konventsiooniosalisele sellise teabe kasutamise tingimused.

               3.Teavet vastuvõttev konventsiooniosaline on nende tingimustega seotud.

               4.Konventsiooniosaline võib igal ajal edastada Euroopa Nõukogu peasekretärile deklaratsiooni, et ta jätab endale õiguse mitte olla seotud teavet edastava konventsiooniosalise tingimustega lõike 2 kohaselt; see ei kehti juhul, kui ta on saanud eelneva teate teabe laadi kohta ja on nõustunud teabe saatmisega.

               Artikkel 23 – Allakirjutamine ja jõustumine

               1.Konventsioon on avatud allakirjutamiseks Euroopa Nõukogu liikmesriikidele, Euroopa Ühendusele ja konventsiooni väljatöötamises osalenud mitteliikmesriikidele.

               2.Konventsioon ratifitseeritakse või kiidetakse heaks. Ratifitseerimis- või heakskiitmiskirjad antakse hoiule Euroopa Nõukogu peasekretärile.

               3.Konventsioon jõustub selle kuu esimesel päeval, mis järgneb kolme kuu möödumisele päevast, mil kuus allakirjutanud konventsiooniosalist, kellest vähemalt neli on Euroopa Nõukogu liikmesriigid, on lõike 2 kohaselt väljendanud nõusolekut konventsiooni siduvuse kohta.

               4.Allakirjutanud konventsiooniosalise suhtes, kes on väljendanud soovi end konventsiooniga siduda, jõustub konventsioon selle kuu esimesel päeval, mis järgneb kolme kuu möödumisele päevast, mil ta on lõike 2 kohaselt väljendanud nõusolekut konventsiooni siduvuse kohta.

               Artikkel 24 – Konventsiooniga ühinemine

               1.Konventsiooni jõustumise järel võib Euroopa Nõukogu ministrite komitee pärast nõupidamist konventsiooniosalistega ja nendelt ühehäälse nõusoleku saamist kutsuda selle konventsiooniga ühinema riigi, kes ei ole Euroopa Nõukogu liige ega ole osalenud konventsiooni väljatöötamisel. Otsus tehakse enamushääletusel Euroopa Nõukogu põhikirja artikli 20 punkti d kohaselt ja ministrite komitees osalevate konventsiooniosaliste esindajate ühehäälsel otsusel.

               2.Konventsiooniga lõike 1 kohaselt ühineva riigi suhtes jõustub konventsioon selle kuu esimesel päeval, mis järgneb kolme kuu möödumisele ühinemiskirja hoiuleandmisest Euroopa Nõukogu peasekretärile.

               Artikkel 25 – Territoriaalne kohaldamine

               1.Riik või Euroopa Ühendus võib alla kirjutades või ratifitseerimis-, vastuvõtmis-, heakskiitmis- või ühinemiskirja hoiule andes nimetada territooriumi või territooriumid, mille suhtes käesolevat konventsiooni kohaldatakse.

               2.Konventsiooniosaline võib hiljem Euroopa Nõukogu peasekretärile saadetava deklaratsiooniga laiendada konventsiooni kohaldamist muule deklaratsioonis nimetatud territooriumile. Sellise territooriumi suhtes jõustub konventsioon selle kuu esimesel päeval, mis järgneb kolme kuu möödumisele deklaratsiooni laekumisest peasekretärile.

               3.Eelmise kahe lõike kohaselt tehtud deklaratsiooni võib selles nimetatud territooriumi suhtes tagasi võtta, teavitades sellest Euroopa Nõukogu peasekretäri. Tagasivõtmine jõustub selle kuu esimesel päeval, mis järgneb kolme kuu möödumisele päevast, mil peasekretär teate kätte sai.

               Artikkel 26 – Konventsiooni mõju

               1.Konventsioon täiendab konventsiooniosaliste mitme- ja kahepoolseid lepinguid ning kokkuleppeid, sealhulgas järgmisi Euroopa Nõukogu lepinguid:

               –väljaandmise Euroopa konventsioon, allakirjutamiseks avatud 13. detsembril 1957 Pariisis (ETS nr 24);

               –kriminaalasjades vastastikuse abistamise Euroopa konventsioon, allakirjutamiseks avatud 20. aprillil 1959 Strasbourgis (ETS nr 30);

               –terrorismi tõkestamise Euroopa konventsioon, allakirjutamiseks avatud 27. jaanuaril 1977 Strasbourgis (ETS nr 90);

               –kriminaalasjades vastastikuse abistamise Euroopa konventsiooni lisaprotokoll, allakirjutamiseks avatud 17. märtsil 1978 Strasbourgis (ETS nr 99);

               –kriminaalasjades vastastikuse abistamise Euroopa konventsiooni teine lisaprotokoll, allakirjutamiseks avatud 8. novembril 2001 Strasbourgis (ETS nr 182);

               –terrorismi tõkestamise Euroopa konventsiooni muutmise protokoll, allakirjutamiseks avatud 15. mail 2003 Strasbourgis (ETS nr 190).

               2.Kui kaks või enam konventsiooniosalist on konventsioonis käsitletud küsimustes juba sõlminud kokkuleppe või lepingu või on oma suhteid muul moel korraldanud või kavatsevad seda teha, on neil õigus ka sellist kokkulepet või lepingut kohaldada või oma suhteid muul moel korraldada. Kui konventsiooniosalised korraldavad oma suhteid konventsioonis käsitletud küsimustes teisiti, kui selles reguleeritud, teevad nad seda kooskõlas konventsiooni eesmärkide ja põhimõtetega.

               3.Piiramata konventsiooni mõtet ja eesmärki ning selle kohaldamist teiste konventsiooniosaliste suhtes, kohaldavad need konventsiooniosalised, kes on Euroopa Liidu liikmed, omavahelistes suhetes iga juhtumi puhul seda valdkonda reguleerivaid ühenduse ja Euroopa Liidu õigusakte.

               4.Konventsioon ei piira konventsiooniosalise ega üksikisiku muid rahvusvahelisel õigusel, sealhulgas rahvusvahelisel humanitaarõigusel põhinevaid õigusi, kohustusi ega vastutust.

               5.Konventsiooni asemel kohaldatakse rahvusvahelist humanitaarõigust relvajõudude tegutsemisele relvakonflikti korral, nagu need mõisted on määratletud rahvusvahelises humanitaarõiguses, ning kohaldatavuse piires muid rahvusvahelise õiguse norme konventsiooniosalise sõjaväelaste tegevusele nende ametikohustuste täitmisel.

               Artikkel 27 – Konventsiooni muutmine

               1.Konventsiooni muudatusettepanekuid võivad esitada konventsiooniosaline, Euroopa Nõukogu ministrite komitee või konventsiooniosaliste nõupidamine.

               2.Euroopa Nõukogu peasekretär edastab muudatusettepanekud konventsiooniosalistele.

               3.Samuti edastatakse konventsiooniosaliste või ministrite komitee muudatusettepanek konventsiooniosaliste nõupidamisele, nõupidamise arvamus esitatakse ministrite komiteele.

               4.Ministrite komitee arutab muudatusettepanekuid ja konventsiooniosaliste nõupidamise arvamusi ning võib muudatuse vastu võtta.

               5.Muudatuse tekst, mille on ministrite komitee lõike 4 kohaselt vastu võtnud, edastatakse konventsiooniosalistele heakskiitmiseks.

               6.Lõike 4 kohaselt vastu võetud muudatus jõustub kolmekümnendal päeval pärast seda, kui kõik konventsiooniosalised on teavitanud peasekretäri selle heakskiitmisest.

               Artikkel 28 – Lisa läbivaatamine

               1.Lisas oleva lepingute nimekirja uuendamiseks võib muudatusettepanekuid teha konventsiooniosaline või ministrite komitee. Need muudatusettepanekud puudutavad üksnes rahvusvahelist terrorismi käsitlevaid Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni raames sõlmitud ja jõustunud üleilmseid lepinguid. Euroopa Nõukogu peasekretär edastab need konventsiooniosalistele.

               2.Pärast nõupidamist konventsiooniosalistega, kes ei ole Euroopa Nõukogu liikmesriigid, võib ministrite komitee muudatusettepaneku Euroopa Nõukogu põhikirja artikli 20 punkti d kohaselt enamushäältega vastu võtta. Muudatus jõustub ühe aasta möödumisel päevast, mil see konventsiooniosalistele edastati. Selle perioodi jooksul võib konventsiooniosaline teavitada Euroopa Nõukogu peasekretäri vastuväitest muudatuse jõustumise kohta enda suhtes.

               3.Kui kolmandik konventsiooniosalistest annab peasekretärile teada vastuväitest muudatuse jõustumisele, siis muudatus ei jõustu.

               4.Kui vähem kui kolmandik konventsiooniosalistest annab teada vastuväitest, siis jõustub muudatus nende konventsiooniosaliste suhtes, kes ei ole vastuväitest teada andnud.

               5.Kui muudatus on lõike 2 kohaselt jõustunud ja konventsiooniosaline on andnud teada oma vastuväitest, siis jõustub muudatus selle konventsiooniosalise suhtes selle kuu esimesel päeval, mis järgneb kuupäevale, mil ta on Euroopa Nõukogu peasekretäri teavitanud selle heakskiitmisest.

               Artikkel 29 – Vaidluste lahendamine

               Konventsiooni tõlgendamise või kohaldamisega seotud vaidlusi püüavad konventsiooniosalised lahendada läbirääkimise teel või muul oma valitud rahumeelsel viisil, sealhulgas vaidluse andmine vahekohtusse, kelle otsus on vaidlusosalistele siduv, või Rahvusvahelisse Kohtusse.

               Artikkel 30 – Konventsiooniosaliste nõupidamine

               1.Konventsiooniosalised peavad korrapäraselt nõu, et:

               a.teha ettepanekuid hõlbustada ja edendada konventsiooni tõhusat kasutamist ja rakendamist, sealhulgas määrata kindlaks sellekohaseid probleeme ja konventsiooni alusel tehtud deklaratsioonide tagajärgi;

               b.esitada arvamus, kas artikli 20 lõike 8 kohaselt neile edastatud otsus keelduda väljaandmisest on lubatud;

               c.teha artikli 27 kohaselt konventsiooni muudatusettepanekuid;

               d.esitada arvamus artikli 27 lõike 3 kohaselt tehtud konventsiooni muudatusettepaneku kohta;

               e.väljendada arvamust konventsiooni kohaldamise asjus ja soodustada teabevahetust olulise õigus-, poliitika- või tehnoloogiaalase arengu teemal.

               2.Konventsiooniosaliste nõupidamise kutsub kokku Euroopa Nõukogu peasekretär, kui ta peab seda vajalikuks või kui konventsiooniosaliste enamik või ministrite komitee seda taotleb.

               3.Konventsiooniosalisi abistab selle artikli kohaste ülesannete täitmisel Euroopa Nõukogu sekretariaat.

               Artikkel 31 – Denonsseerimine

               1.Konventsiooniosaline võib konventsiooni igal ajal denonsseerida Euroopa Nõukogu peasekretärile saadetava kirjaliku teatega.

               2.Denonsseerimine jõustub selle kuu esimesel päeval, mis järgneb kolme kuu möödumisele päevast, mil teade laekub peasekretärile.

               Artikkel 32 – Teavitamine

               Euroopa Nõukogu peasekretär teeb Euroopa Nõukogu liikmesriikidele, Euroopa Ühendusele, konventsiooni väljatöötamises osalenud mitteliikmesriikidele ning konventsiooniga ühinenud või ühinema kutsutud riikidele teatavaks iga:

               a.allakirjutamise;

               b.ratifitseerimis-, heakskiitmis- või ühinemiskirja hoiuleandmise;

               c.artikli 23 kohase konventsiooni jõustumise kuupäeva;

               d.artikli 1 lõike 2, artikli 22 lõike 4 ja artikli 25 kohaselt tehtud deklaratsiooni;

               e.konventsiooniga seotud muu akti, teate või teadaande.

               Selle kinnituseks on täievolilised esindajad konventsioonile alla kirjutanud.

               Koostatud 16. mail 2005. aastal Varssavis inglise ja prantsuse keeles ühes eksemplaris; mõlemad tekstid on autentsed ja antakse hoiule Euroopa Nõukogu arhiivi. Euroopa Nõukogu peasekretär edastab tõestatud koopiad kõigile Euroopa Nõukogu liikmesriikidele, Euroopa Ühendusele, konventsiooni väljatöötamises osalenud mitteliikmesriikidele ning konventsiooniga ühinema kutsutud riikidele.

               Lisa

               1.Õhusõiduki ebaseadusliku hõivamise vastu võitlemise konventsioon, alla kirjutatud 16. detsembril 1970 Haagis.

               2.Tsiviillennunduse ohutuse vastu suunatud ebaseaduslike tegude tõkestamise konventsioon, sõlmitud 23. septembril 1971 Montrealis.

               3. Rahvusvaheliselt kaitstud isikute, kaasa arvatud diplomaatiliste agentide vastu suunatud kuritegude tõkestamise ja karistamise konventsioon, vastu võetud 14. detsembril 1973 New Yorgis.

               4. Pantvangivõtmise vastane rahvusvaheline konventsioon, vastu võetud 17. detsembril 1979 New Yorgis.

               5. Tuumamaterjali füüsilise kaitse konventsioon, vastu võetud 3. märtsil 1980 Viinis.

               6. Protokoll ebaseaduslike vägivallaaktide vastu võitlemise kohta rahvusvahelist lennuliiklust teenindavates lennujaamades, koostatud 24. veebruaril 1988 Montrealis.

               7. Meresõitu ohustava ebaseadusliku tegevuse tõkestamise konventsioon, koostatud 10. märtsil 1988 Roomas.

               8. Mandrilava püsiplatvorme ohustava ebaseadusliku tegevuse tõkestamise protokoll, koostatud 10. märtsil 1988 Roomas.

               9. Pommiterrorismi vastane rahvusvaheline konventsioon, vastu võetud 15. detsembril 1997 New Yorgis.

               10. Terrorismi rahastamise tõkestamise rahvusvaheline konventsioon, vastu võetud 9. detsembril 1999 New Yorgis.

               11.Tuumaterrorismi tõkestamise rahvusvaheline konventsioon, vastu võetud 13. aprillil 2005 New Yorgis
                  1
               .

                     (1)
                  Ministrite poolt 1034. koosolekul vastuvõetud lisa muudatus (11. september 2008, punkt 10.1), mis jõustus 13. septembril 2009 vastavalt konventsiooni artiklile 28.


|

52010PC0444

/* COM/2010/0444 final */  Ettepanek: NÕUKOGU OTSUS 1,3-dikloropropeeni kandmata jätmise kohta nõukogu direktiivi 91/414/EMÜ I lisasse

	[pic] | EUROOPA KOMISJON |Brüssel 1.9.2010KOM(2010) 444 lõplik2010/0239 (NLE)Ettepanek:NÕUKOGU OTSUS1,3-dikloropropeeni kandmata jätmise kohta nõukogu direktiivi 91/414/EMÜ I lisasse(EMPs kohaldatav tekst)SELETUSKIRILisatud nõukogu otsuse eelnõus käsitletakse toimeaine 1,3-dikloropropeeni kandmata jätmist nõukogu direktiivi 91/414/EMÜ lubatud toimeainete loetellu (I lisa). Ettepanek kandmatajätmiseks põhineb arvukatel probleemidel, mis on tuvastatud kõnealuse toimeaine teise hindamise käigus. Kõnealune toimeaine ei kuulu heakskiidetud toimeainete hulka alates 2007. aasta septembrist.Nõukogu direktiivis 91/414/EMÜ taimekaitsevahendite turuleviimise kohta on sätestatud ühtlustatud raamistik taimekaitsevahendite lubamise ja turuleviimise jaoks. Selle direktiivi artikli 8 lõikes 2 on sätestatud 12 aasta jooksul täidetav programm toimeainete järkjärguliseks kontrollimiseks juba turul olevates pestitsiidides, et otsustada nende toimeainete lisamise üle direktiivi I lisasse. Määrustes (EÜ) nr 451/2000 ja (EÜ) nr 1490/2002 on sätestatud kõnealuse tööprogrammi teise ja kolmanda etapi üksikasjalikud rakenduseeskirjad.1,3-dikloropropeen on üks toimeainetest, mis kuulub selle tööprogrammi teise etappi. Komisjoni otsusega 2007/619/EÜ jäeti 1,3-dikloropropeen direktiivi 91/414/EMÜ I lisasse kandmata, seda ennekõike seepärast, et keskkonda satub hulgaliselt tuntud ja tundmatuid polüklooritud lisaaineid, mille püsivuse, toksikoloogilise käitumise, põllukultuuride kaudu omastamise, akumulatsiooni, ainevahetuse ja jääkide taseme kohta puudub teave, samuti ei ole piisavalt hinnatud tarbija kokkupuudet toimeainega ning põhjavee saastumise ohtu ja ohtu lindudele, imetajatele, veeorganismidele ja muudele organismidele, mis ei kuulu sihtrühma.2008. aasta juunis esitas toimeainest teavitaja uue toimiku määruses (EÜ) nr 33/2008 sätestatud kiirendatud menetluse kohaselt. Seda toimikut hindasid määratud referentliikmesriik (Hispaania) ja Euroopa Toiduohutusamet (EFSA), kes esitas oma seisukoha 1,3-dikloropropeeni riskihindamise kohta 30. septembril 2009.Teavitaja esitatud lisaandmete ja teabe põhjal ei saa siiski jätta kõrvale kõiki kaalutlusi, mille alusel jäeti see toimeaine esimest korda lisasse kandmata. Seepärast esitas komisjon 9. juulil 2010 toiduahela ja loomatervishoiu alalisele komiteele komisjoni otsuse eelnõu, milles käsitletakse 1,3-dikloropropeeni kandmata jätmist nõukogu direktiivi 91/414/EMÜ I lisasse.Komitee ei esitanud arvamust ning hääletuse tulemused olid järgmised:-  14 liikmesriiki hääletasid poolt (150 häält),-  11 liikmesriiki hääletasid vastu (154 häält),-  2 liikmesriiki jäid erapooletuks (41 häält).Sellest tulenevalt peab komisjon direktiivi 91/414/EMÜ artikli 19 kohaselt ja kooskõlas nõukogu otsuse 1999/468/EÜ artikliga 5 esitama nõukogule ettepaneku võetavate meetmete kohta ning nõukogu peab kolme kuu jooksul tegema otsuse kvalifitseeritud häälteenamusega.Kõnealuse otsuse eelnõu puhul ei kehti Euroopa Parlamendi kontrollimisõigus (nõukogu otsuse 1999/468/EMÜ artikkel 8).2010/0239 (NLE)Ettepanek:NÕUKOGU OTSUS1,3-dikloropropeeni kandmata jätmise kohta nõukogu direktiivi 91/414/EMÜ I lisasse(EMPs kohaldatav tekst)EUROOPA LIIDU NÕUKOGU,võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut,võttes arvesse nõukogu 15. juuli 1991. aasta direktiivi 91/414/EMÜ taimekaitsevahendite turuleviimise kohta,[1] eriti selle artikli 8 lõike 2 neljandat lõiku,ning arvestades järgmist:1.  Komisjoni otsusega 2007/619/EÜ[2] otsustati toimeainet 1,3-dikloropropeeni direktiivi 91/414/EMÜ I lisasse mitte kanda. Kõnealune otsus tehti komisjoni määrustes (EÜ) nr 451/2000[3] ja (EÜ) nr 703/2001[4] (milles on sätestatud direktiivi 91/414/EMÜ artikli 8 lõikes 2 osutatud tööprogrammi teise etapi üksikasjalikud rakenduseeskirjad ja kehtestatud hindamist vajavate toimeainete loetelu nende toimeainete võimalikuks lisamiseks direktiivi 91/414/EMÜ I lisasse) sätestatud tööprogrammi teise etapi raames.2.  Esialgne teavitaja esitas uue taotluse kooskõlas direktiivi 91/414/EMÜ artikli 6 lõikega 2 ja komisjoni 17. jaanuari 2008. aasta määrusega (EÜ) nr 33/2008, millega nähakse ette nõukogu direktiivi 91/414/EMÜ üksikasjalikud rakenduseeskirjad seoses kõnealuse direktiivi artikli 8 lõikes 2 osutatud tööprogrammi kuuluvate, kuid direktiivi I lisasse kandmata toimeainete hindamise tava- ja kiirendatud menetlusega[5]. Teavitaja soovis määruse (EÜ) nr 33/2008 III peatükis sätestatud kiirendatud menetluse kohaldamist ja esitas ajakohastatud toimiku. Taotlus esitati Hispaaniale, kes oli määrusega (EÜ) nr 451/2000 nimetatud referentliikmesriigiks.3.  Taotlus on kooskõlas määruse (EÜ) nr 33/2008 artiklis 15 sätestatud sisuliste ja menetlusnõuetega ning see esitati kõnealuse määruse artikli 13 teises lauses sätestatud tähtaja jooksul.4.  Hispaania hindas teavitaja esitatud uusi andmeid ja teavet ning koostas 15. aprillil 2009 lisaaruande.5.  Lisaaruande kohta on liikmesriigid ja Euroopa Toiduohutusamet (edaspidi „toiduohutusamet”) esitanud eksperdihinnangu ning see edastati komisjonile 30. septembril 2009 toiduohutusameti teadusliku aruandena 1,3-dikloropropeeni kohta[6]. Liikmesriigid ja komisjon vaatasid nimetatud aruande läbi toiduahela ja loomatervishoiu alalises komitees ning 9. juunil 2010 vormistati see komisjoni läbivaatamisaruandena 1,3-dikloropropeeni kohta.6.  Referentliikmesriigi uues hinnangus ja toiduohutusameti uues seisukohas keskenduti probleemidele, mille pärast toimeaine kõnealusesse lisasse kandmata jäeti. Need probleemid on seotud sellega, et keskkonda satub hulgaliselt tuntud ja tundmatuid polüklooritud lisaaineid, mille püsivuse, toksikoloogilise käitumise, põllukultuuride kaudu omastamise, akumulatsiooni, ainevahetuse ja jääkide taseme kohta puudub teave, samuti ei ole piisavalt hinnatud tarbija kokkupuudet toimeainega, põhjavee saastumise ohtu ega ohtu lindudele, imetajatele, veeorganismidele ja muudele organismidele, mis ei kuulu sihtrühma.7.  Teavitaja esitas ajakohastatud toimiku, mis sisaldas uusi andmeid ja teavet probleemide kohta, mille tõttu toimeainet ei kantud direktiivi I lisasse. Neis andmetes käsitleti lisaainete hulga määramist, jääkide eeldatavat taset põllukultuuride puhul, põhjavee saastumise ohtu ning ohtu lindudele, imetajatele, veeorganismidele ja muudele organismidele, mis ei kuulu sihtrühma. Teostati uus hindamine, mille tulemused on esitatud lisaaruandes ja toiduohutusameti teaduslikus aruandes 1,3-dikloropropeeni kohta.8.  Siiski ei saa teavitaja esitatud lisaandmete ja teabe põhjal jätta kõrvale kõiki kaalutlusi, millest tingituna otsustati seda ainet lisasse mitte kanda.9.  Esmane probleem on tarbijate kokkupuude seoses 11 kindlaks määramata lisaainega, mis tekivad tootmisel. Veel on 1,3-dikloropropeeniga seoses probleemiks, et piisavalt ei ole uuritud põhjavee võimalikku saastumist selle aine toksiliste lagunemisproduktide, ( EZ )-3-kloroakrüülhappe ning tootmisel tekkiva 11 lisaainega, mis on seni kindlaks määramata), ning et kümme tootmisel tekkivat lisaainet võivad õhu kaudu kaugele kanduda. Samuti ei ole tõestatud, et oht sihtrühma mittekuuluvatele organismidele on normi piires.10.  Komisjon palus teavitajal esitada omapoolsed märkused vastastikuste eksperdihinnangute tulemuste kohta ning teatada, kas ta kavatseb tulevikus aine kasutamist toetada või mitte. Lisaks palus komisjon kooskõlas määruse (EÜ) nr 33/2008 artikli 21 lõikega 1 esitada teavitajal märkused läbivaatamisaruande eelnõu kohta. Teavitaja esitas oma märkused, mida on põhjalikult uuritud.11.  Vaatamata teavitaja esitatud väidetele jäid tuvastatud probleemid lahendamata ning EFSA ekspertide kohtumistel esitatud ja hinnatud teabe põhjal antud hinnangutest ei selgu, et võib eeldada, et 1,3-dikloropropeeni sisaldavad taimekaitsevahendid vastavad kavandatud kasutustingimustes üldiselt direktiivi 91/414/EMÜ artikli 5 lõike 1 punktides a ja b sätestatud tingimustele.12.  Seepärast ei tuleks 1,3-dikloropropeeni direktiivi 91/414/EMÜ I lisasse kanda.13.  Otsus 2007/619/EMÜ tuleks tunnistada kehtetuks.14.  Käesolev otsus ei piira õigust esitada 1,3-dikloropropeeni kohta uut taotlust, mis vastaks direktiivi 91/414/EMÜ artikli 6 lõikele 2 ja komisjoni määruse (EÜ) nr 33/2008 II peatükile.15.  Toiduahela ja loomatervishoiu alaline komitee ei ole oma eesistuja kindlaksmääratud ajavahemiku jooksul arvamust avaldanud,ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA OTSUSE:Artikkel 11,3-dikloropropeeni ei kanta toimeainena direktiivi 91/414/EMÜ I lisasse.Artikkel 2Otsus 2007/619/EÜ tunnistatakse kehtetuks.Artikkel 3Käesolev otsus on adresseeritud liikmesriikidele.Brüssel, […]Nõukogu nimeleesistuja [1] EÜT L 230, 19.8.1991, lk 1.[2] ELT L 249, 25.9.2007, lk 11.[3] EÜT L 55, 29.2.2000, lk 25.[4] EÜT L 98, 7.4.2001, lk 6.[5] ELT L 15, 18.1.2008, lk 5.[6] European Food Safety Authority; Conclusion on the peer review of the pesticide risk assessment of the active substance ( EZ )-1,3-dichloropropene on request from the European Commission. EFSA Journal 2009; 7(10):1341. [102 pp.]. doi:10.2903/j.efsa.2009.1341. Kättesaadav aadressil: www.efsa.europa.eu.


               EUROOPA KOMISJON
            Brüssel,27.7.2017
            COM(2017) 390 final
            2017/0168(NLE)
            Ettepanek:
            NÕUKOGU OTSUS
            sõlmida Euroopa Liidu ja Seišelli Vabariigi vaheline leping, millega muudetakse Euroopa Ühenduse ja Seišelli Vabariigi vahelist lühiajalise viisa nõudest loobumist käsitlevat lepingut

               SELETUSKIRI

               1.ETTEPANEKU TAUST

               26. juuni 2013. aasta määrusega (EL) nr 610/2013
                  1
                (edaspidi „Schengeni piirieeskirjade muudatus“) muudeti Schengeni lepingu rakendamise konventsiooni
                  2
               , määrust (EÜ) nr 562/2006
                  3
                (Schengeni piirieeskirjad) ja määrust (EÜ) nr 810/2009
                  4
                (viisaeeskiri) ning määratleti muu hulgas uuesti kolmandate riikide kodanike Schengeni alal „lühiajalise viibimise“ mõiste. Alates 18. oktoobrist 2013 on Schengeni alale lühiajaliselt reisida kavatsevate kolmandate riikide kodanikel lubatud seal maksimaalset viibida 90 päeva mis tahes 180-päevase ajavahemiku jooksul, olenemata sellest, kas neil on viisat vaja või mitte. Erinevalt kuni 18. oktoobrini 2013 kehtinud määratlusest (kolm kuud kuue kuu pikkuse ajavahemiku jooksul alates esmakordse sisenemise kuupäevast), on uus määratlus täpsem, sest kestust väljendatakse kuude asemel päevades. Lisaks sellele on termin „alates esmakordse sisenemise kuupäevast“ määratlusest välja jäetud, sest see tekitas palju segadust ja küsimusi.

               Schengeni piirieeskirjade muudatusega tehti ELi viisa- ja piiridealasesse õigustikku (st Schengeni lepingu rakendamise konventsioon, Schengeni piirieeskirjad, viisaeeskiri ja määrus (EÜ) nr 539/2001
                  5
               ) kõik vajalikud muudatused. Lühiajalise viibimise määratlus on aga sätestatud ka Euroopa Liidu poolt sõlmitud rahvusvahelistes lepingutes. Antigua ja Barbuda,
                  6
                Bahama Ühenduse,
                  7
                Barbadose,
                  8
                Brasiilia,
                  9
                Mauritiuse,
                  10
                Saint Kittsi ja Nevise
                  11
                ning Seišellidega
                  12
                sõlmitud viisanõudest loobumist käsitlevates lepingutes osutatakse viisavaba viibimise määratlemisel siiani vanale määratlusele („kolm kuud kuue kuu pikkuse ajavahemiku jooksul, mille algust arvestatakse alates esmakordse sisenemise kuupäevast“
                  13
               ).

               Komisjon võttis 16. juulil 2014 vastu soovituse nõukogu otsuse kohta, millega lubatakse alustada läbirääkimisi Euroopa Liidu ja eespool nimetatud riikide vaheliste lühiajalise viisa nõudest loobumist käsitlevate lepingute muutmiseks
                  14
               . Nõukogu võttis kõnealuse otsuse vastu 9. oktoobril 2014
                  15
               . Eesmärk oli rakendada nende seitsme riigi suhtes Schengeni piirieeskirjade muudatuses sätestatud lühiajalise viibimise uut määratlust. Lisaks sellele on lühiajalist viibimist, mida viisanõudest loobumist käsitlevates lepingutes määratletakse kuude asemel päevades, elektrooniliste/IT-vahenditega lihtsam kontrollida ja arvestada ning selline määratlus on seega tsentraliseeritud piirihaldussüsteemide (nt kavandatav riiki sisenemise ja riigist lahkumise süsteem
                  16
               ) jaoks sobilikum.

               Pärast nõukogult volituste saamist alustas komisjon seitsme riigiga (Antigua ja Barbuda, Bahama Ühendus, Barbados, Brasiilia, Mauritius, Saint Kitts ja Nevis ning Seišellid) läbirääkimisi viisanõudest loobumist käsitlevate lepingute muutmiseks.

               Läbirääkimised Seišellidega viidi edukalt lõpule muutmislepingu parafeerimisega 15. juulil 2016. Mõlemad lepinguosalised nõustusid võtma „lühiajalise viibimise“ uue määratluse kasutusele kogu ELi ja Seišelli Vabariigi vahelise viisanõudest loobumist käsitleva lepingu ulatuses. Lisaks sellele muudeti lepingus mõningaid tehnilisi üksikasju (vt allpool), kuid kõik need muudatused on reisija seisukohast väheolulised.

                  Ühendkuningriigi ja Iirimaa eriseisundit on kajastatud lepingu preambulis.

               2.ÕIGUSLIK ALUS, SUBSIDIAARSUS JA PROPORTSIONAALSUS

               •Õiguslik alus

               Lepingu kohaselt peavad mõlemad lepinguosalised selle kooskõlas oma vastavate menetlustega heaks kiitma. Liidu poolel on selleks vaja nõukogu otsust lepingu allkirjastamise ja sõlmimise kohta.

               Käesolev ettepanek esitatakse nõukogule, et ta annaks volitused sõlmida leping, millega muudetakse Euroopa Ühenduse ja Seišelli Vabariigi vahelist lühiajalise viisa nõudest loobumist käsitlevat lepingut.

               Võttes üle Schengeni piirieeskirjade muudatuses sätestatud lühiajalise viibimise uue määratluse, millega antakse „lühiajalise viibimise“ sõnaselge tõlgendus, tagatakse lepinguga liikmesriikide vahel õiguslik sidusus ja ühtlustamine.

               Käesoleva ettepaneku õiguslik alus on Euroopa Liidu toimimise lepingu (edaspidi „ELi toimimise leping“) artikli 77 lõike 2 punkt a koostoimes artikliga 218.

               Liidul ei ole õigust muuta viisanõudest loobumist käsitlevaid lepinguid, mis seoksid Schengeni acquis’ ja sealhulgas ühise viisapoliitika rakendamisega assotsieerunud nelja riiki. Ühtlustatud lähenemisviisi ja Schengeni alal lubatud viibimise kestust käsitlevate sätete rakendamise tagamiseks on lepingule lisatud ühisdeklaratsioon, milles kinnitatakse ühelt poolt Seišelli Vabariigi ning teiselt poolt Islandi, Liechtensteini, Norra ja Šveitsi soovi muuta vastavalt kehtivaid kahepoolseid viisanõudest loobumist käsitlevaid lepinguid.

               Lisatud ettepanek on õiguslik vahend lepingu sõlmimiseks. Nõukogu teeb oma otsuse pärast lepingu allakirjutamist kvalifitseeritud häälteenamusega liidu nimel nõukogu eesistuja määratud isiku vahendusel ning pärast Euroopa Parlamendilt nõusoleku saamist vastavalt ELi toimimise lepingu artikli 218 lõike 6 teise lõigu punktile a.

               •Subsidiaarsus (ainupädevusse mittekuuluva valdkonna puhul)

               Kui üks rahvusvahelise lepingu pooltest on Euroopa Liit, siis ei saa sellise lepingu muudatusi liikmesriigid ise õiguslikult rakendada. Viisanõudest loobumist käsitleva lepingu Seišellidega on sõlminud Euroopa Liit. Seega on vaja liidu tasandi meedet.

               Lisaks sellele mõjutaks see, kui viisanõudest loobumist käsitlevaid lepinguid sõlmiksid liikmesriigid, liidu viisaõigustikku (ELi toimimise lepingu artikli 3 lõige 2).

               •Proportsionaalsus

               Käesolev ettepanek ei lähe kaugemale seatud eesmärgi saavutamiseks vajalikust ehk Seišellide ja liidu vahel kehtiva viisanõudest loobumist käsitleva lepingu muutmisest.

               3.MÕJU EELARVELE

               Ettepanekuga ei kaasne ELi eelarvele lisakulusid.

               4. JÄRELHINDAMISE, SIDUSRÜHMADEGA KONSULTEERIMISE JA MÕJU HINDAMISE TULEMUSED

               •Konsulteerimine sidusrühmadega

               Nõukogu võttis 9. oktoobril 2014 vastu läbirääkimisjuhised, millega volitati komisjoni alustama Seišelli Vabariigiga läbirääkimisi kahe osapoole vahelise viisanõudest loobumist käsitleva lepingu muutmiseks. Liikmesriike teavitati läbirääkimiste kulgemisest viisatöörühma koosolekutel.

               5.MUU TEAVE

               •Läbirääkimiste tulemus

                  Komisjon on seisukohal, et nõukogu läbirääkimisjuhistega seatud eesmärgid on saavutatud ja lepingu eelnõu on liidule vastuvõetav.

                  Lepingu eelnõu lõpliku sisu võib kokku võtta alljärgnevalt.

                  a. Viibimise kestus

                  Lepinguga nähakse Euroopa Liidu Seišellide kodanikele ette võimalus reisida viisavabalt teise lepinguosalise territooriumile kuni 90 päevaks mis tahes 180-päevase ajavahemiku jooksul (varem kuni kolmeks kuuks kuue kuu pikkuse ajavahemiku jooksul alates esmakordse sisenemise kuupäevast). Uut määratlust kohaldatakse kogu Euroopa Liidu ja Seišelli Vabariigi vahelise lühiajalise viisa nõudest loobumist käsitlevas lepingus.

                  b. Lõppsätted – lepingu täitmise peatamine (artikli 8 lõige 4)

               Lepinguga muudetakse artikli 8 lõike 4 viimast lauset järgmiselt: „Käesoleva lepingu täitmise peatanud lepinguosaline teatab viivitamata teisele lepinguosalisele, kui käesoleva lepingu täitmise peatamise põhjused on kõrvaldatud, ja lõpetab lepingu täitmise peatamise.“ Praegusele tekstile sõnade „ja lõpetab lepingu täitmise peatamise“ lisamine tähendab muudetud lepingu kohaselt, et viisanõudest loobumise peatamine lõpetatakse, kui peatamise esile kutsunud põhjused on kõrvaldatud. Selle muudatusega ühtlustatakse Seišelli Vabariigiga sõlmitud viisanõudest loobumist käsitleva lepingu sõnastus kõigi teiste liidu poolt 2015. ja 2016. aastal allkirjastatud viisanõudest loobumist käsitlevate lepingute sõnastusega. 14. juunil 2016 konsulteeriti kõnealuse muudatuse osas viisatöörühmaga ning ükski liikmesriik vastuväiteid ei esitanud.

                  c. Ühenduse asendamine liiduga

                  Alates Lissaboni lepingu jõustumisest 1. detsembril 2009 on ainult Euroopa Liidul juriidilise isiku staatus. Siiski on „Euroopa Ühendus“ sätestatud rahvusvahelistes lepingutes, mis jõustusid enne Lissaboni lepingut. Nii on see ka Euroopa Ühenduse ja Seišelli Vabariigi vahelise lühiajalise viisa nõudest loobumist käsitleva lepingu puhul. Muutmislepinguga asendatakse seetõttu ühendus kogu viisanõudest loobumist käsitleva lepingu ulatuses liiduga.

                  d. Ühisdeklaratsioonid

                  Lepingule lisatakse kaks ühisdeklaratsiooni:

                  - ühisdeklaratsioon, milles tõlgendatakse 90-päevast ajavahemikku mis tahes 180-päevase ajavahemiku jooksul ning

                  - ühisdeklaratsioon Islandi, Liechtensteini, Norra ja Šveitsi kohta.

                  e. Jõustumine

                  Leping jõustub selle kuuenda kuu esimesel päeval, mis järgneb kuupäevale, mil viimane lepinguosaline teatab teisele lepinguosalisele, et ratifitseerimine on lõpule viidud. Õiguskindluse tagamiseks ning võimaldamaks reisijatel seadusest aru saada ja seda täita, on vajalik kehtestada piisavalt pikk üleminekuperiood. Pärast lepingu ratifitseerimist võimaldab kuuekuuline periood reisijatel lõpetada lühiajalised viibimised, mida arvestatakse veel täielikult vana määratluse alusel. Seejärel jõustub uus lühiajalise viibimise määratlus ning selle 180-päevane tagasiulatuv viiteperiood.

                  Muutmisleping teisi Euroopa Ühenduse ja Seišelli Vabariigi vahelise lühiajalise viisa nõudest loobumist käsitleva lepingu sätteid, sealhulgas territoriaalset kohaldamisala ei mõjuta.

               6.KOKKUVÕTE

               Eespool esitatut silmas pidades teeb komisjon nõukogule ettepaneku kiita pärast Euroopa Parlamendilt nõusoleku saamist heaks Euroopa Liidu ja Seišelli Vabariigi vaheline leping, millega muudetakse Euroopa Ühenduse ja Seišelli Vabariigi vahelist lühiajalise viisa nõudest loobumist käsitlevat lepingut.

               2017/0168 (NLE)

               Ettepanek:

               NÕUKOGU OTSUS

               sõlmida Euroopa Liidu ja Seišelli Vabariigi vaheline leping, millega muudetakse Euroopa Ühenduse ja Seišelli Vabariigi vahelist lühiajalise viisa nõudest loobumist käsitlevat lepingut

               EUROOPA LIIDU NÕUKOGU,

               võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut, eriti selle artikli 77 lõike 2 punkti a koostoimes artikli 218 lõike 6 teise lõigu punkti a alapunktiga v,

               võttes arvesse Euroopa Komisjoni ettepanekut,

               võttes arvesse Euroopa Parlamendi nõusolekut
                  17

               ning arvestades järgmist:

               (1)Nõukogu sõlmis 30. novembri 2009. aasta otsusega Euroopa Ühenduse ja Seišelli Vabariigi vahelise lühiajalise viisa nõudest loobumist käsitleva lepingu. Lepinguga nähakse Euroopa Liidu ja Seišellide kodanikele ette võimalus reisida viisavabalt teise lepinguosalise territooriumile „kuni kolmeks kuuks kuue kuu pikkuse ajavahemiku jooksul“.

               (2)Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrusega (EL) nr 610/2013
                  18
                tehti liidu viisa- ja piiridealasesse õigustikku horisontaalsed muudatused ning määratleti lühiajalise viibimisena kuni 90-päevast viibimist mis tahes 180-päevase ajavahemiku jooksul.

               (3)Euroopa Liidu ja Seišelli Vabariigi vahelisse lühiajalise viisa nõudest loobumist käsitlevasse lepingusse tuleb liidu lühiajalise viisarežiimiga täieliku kooskõla saavutamiseks inkorporeerida kõnealune uus määratlus.

               (4)Komisjon on pidanud liidu nimel Seišelli Vabariigiga läbirääkimisi lepingu üle, millega muudetakse Euroopa Ühenduse ja Seišelli Vabariigi vahelist lühiajalise viisa nõudest loobumist käsitlevat lepingut (edaspidi „leping“).

               (5)Kooskõlas nõukogu otsusega (EL) 2017/[…] on lepingule alla kirjutatud.

               (6)Käesolev otsus kujutab endast nende Schengeni acquis’ sätete edasiarendamist, milles Ühendkuningriik ei osale vastavalt nõukogu otsusele 2000/365/EÜ
                  19
               . Seetõttu ei osale Ühendkuningriik käesoleva otsuse vastuvõtmisel ning see ei ole tema suhtes siduv ega kohaldatav.

               (7)Käesolev otsus kujutab endast nende Schengeni acquis’ sätete edasiarendamist, milles Iirimaa ei osale vastavalt nõukogu otsusele 2002/192/EÜ
                  20
               . Seetõttu ei osale Iirimaa käesoleva otsuse vastuvõtmisel ning see ei ole tema suhtes siduv ega kohaldatav,

               (8)Leping tuleks seetõttu heaks kiita,

               ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA OTSUSE:

               Artikkel 1

               Euroopa Liidu ja Seišelli Vabariigi vaheline leping, millega muudetakse Euroopa Ühenduse ja Seišelli Vabariigi vahelist lühiajalise viisa nõudest loobumist käsitlevat lepingut (edaspidi „leping“), kiidetakse liidu nimel heaks.

               Lepingu tekst on lisatud käesolevale otsusele.

               Artikkel 2

               Nõukogu eesistuja esitab liidu nimel lepingu artiklis 2 sätestatud teate
                  21
               .

               Artikkel 3

               Käesolev otsus jõustub selle vastuvõtmise päeval.

               Brüssel,

                     Nõukogu nimel

                     eesistuja

                     (1)
                  ELT L 182, 29.6.2013, lk 1.

                     (2)
                  EÜT L 239, 22.9.2000, lk 19.

                     (3)
                  ELT L 105, 13.4.2006, lk 1.

                     (4)
                  ELT L 243, 15.9.2009, lk 1.

                     (5)
                  EÜT L 81, 21.3.2001, lk 1.

                     (6)
                  ELT L 169, 30.6.2009, lk 3.

                     (7)
                  ELT L 169, 30.6.2009, lk 24.

                     (8)
                  ELT L 169, 30.6.2009, lk 10.

                     (9)
                  Brasiiliaga sõlmis EL kaks lepingut. Esimene leping käsitles tavapassi kasutajaid (ELT L 255, 21.9.2012, lk 4) ning teine leping eraldi diplomaatilise, teenistus- ja ametipassi kasutajaid (ELT L 66, 12.3.2011, lk 2).

                     (10)
                  ELT L 169, 30.6.2009, lk 17.

                     (11)
                  ELT L 169, 30.6.2009, lk 38.

                     (12)
                  ELT L 169, 30.6.2009, lk 31.

                     (13)
                  Vt lepingutes „Eesmärk“ ja „Riigis viibimise kestus“.

                     (14)
                  COM(2014) 468 final.

                     (15)
                  Nõukogu otsus, millega volitatakse komisjoni alustama läbirääkimisi Euroopa Liidu/Ühenduse ning Antigua ja Barbuda, Bahama Ühenduse, Barbadose, Brasiilia Liitvabariigi, Mauritiuse Vabariigi, Saint Kittsi ja Nevise Föderatsiooni ning Seišelli Vabariigi vahel sõlmitud lühiajalise viisa nõudest loobumist käsitlevate lepingute muutmiseks; vastu võetud nõukogus 9. oktoobril 2014.

                     (16)
                  COM(2016) 194 final.

                     (17)
                  Nõusolek anti [...].

                     (18)
                  Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. juuni 2013. aasta määrus (EL) nr 610/2013, millega muudetakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrust (EÜ) nr 562/2006, millega kehtestatakse isikute üle piiri liikumist reguleerivad ühenduse eeskirjad (Schengeni piirieeskirjad), Schengeni lepingu rakendamise konventsiooni, nõukogu määrusi (EÜ) nr 1683/95 ja (EÜ) nr 539/2001 ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrusi (EÜ) nr 767/2008 ja (EÜ) nr 810/2009 (ELT L 182, 29.6.2013, lk 1).

                     (19)
                  Nõukogu 29. mai 2000. aasta otsus 2000/365/EÜ Suurbritannia ja Põhja-Iiri Ühendkuningriigi taotluse kohta osaleda teatavates Schengeni acquis’ sätetes (EÜT L 131, 1.6.2000, lk 43).

                     (20)
                  Nõukogu 28. veebruari 2002. aasta otsus 2002/192/EÜ Iirimaa taotluse kohta osaleda teatavates Schengeni acquis’ sätetes (EÜT L 64, 7.3.2002, lk 20).

                     (21)
                  Nõukogu peasekretariaat avaldab lepingu jõustumise kuupäeva Euroopa Liidu Teatajas.

    ---documentbreak---

               EUROOPA KOMISJON
            Brüssel,27.7.2017
            COM(2017) 390 final
            LISA
            järgmise dokumendi juurde:
            Ettepanek: Nõukogu otsus
            sõlmida Euroopa Liidu ja Seišelli Vabariigi vaheline leping, millega muudetakse Euroopa Ühenduse ja Seišelli Vabariigi vahelist lühiajalise viisa nõudest loobumist käsitlevat lepingut

               LISA

               Euroopa Liidu ning Seišelli Vabariigi vaheline
               LEPING,

               millega muudetakse Euroopa Ühenduse ja Seišelli Vabariigi vahelist lühiajalise viisa nõudest loobumist käsitlevat lepingut

               EUROOPA LIIT

               ühelt poolt ning

               SEIŠELLI VABARIIK, edaspidi „Seišellid”,

               teiselt poolt,

               edaspidi koos „lepinguosalised”,

               VÕTTES ARVESSE Euroopa Ühenduse ja Seišelli Vabariigi vahelist lühiajalise viisa nõudest loobumist käsitlevat lepingut (edaspidi „leping“), mis jõustus 1. jaanuaril 2010,

               KINNITADES VEEL KORD inimestevaheliste kontaktide lihtsustamise olulisust,

               VÕTTES TEADMISEKS, et lepingut rakendatakse lepinguosaliste kodanike huvides,

               VÕTTES ARVESSE, et lepingus sätestatud lühiajalise viibimise määratlus (kolm kuud kuue kuu pikkuse ajavahemiku jooksul alates esmakordse sisenemise kuupäevast) ei ole piisavalt täpne ning eelkõige mõiste „esmakordse sisenemise kuupäev“ võib tekitada ebakindlust ja küsimusi,

               PIDADES SILMAS, et 26. juuni 2013. aasta määrusega (EL) nr 610/2013 tehti ELi „sisemisse“ viisa- ja piiridealasesse õigustikku horisontaalsed muudatused ning määratleti lühiajalise viibimisena „90 päeva mis tahes180-päevase ajavahemiku jooksul“,

               VÕTTES ARVESSE, et Euroopa Liidu loodav riiki sisenemise ja riigist lahkumise süsteem eeldab lühiajalist viibimist käsitleva ühtse ja sõnaselge määratluse kasutamist, mis on kohaldatav kõigi kolmandate riikide kodanike suhtes,

               SOOVIDES tagada reisijate sujuva voo lepinguosaliste piiriületuspunktides,

               KINNITADES VEEL KORD, et käesolev leping hõlmab Euroopa Liidu kõigi liikmesriikide kodanikke, välja arvatud Ühendkuningriik ja Iirimaa,

               VÕTTES ARVESSE protokolli Ühendkuningriigi ja Iirimaa seisukoha kohta vabadusel, turvalisusel ja õigusel rajaneva ala suhtes ning Euroopa Liidu raamistikku integreeritud Schengeni acquis’d käsitlevat protokolli, mis on lisatud Euroopa Liidu lepingule ja Euroopa Liidu toimimise lepingule, ning kinnitades, et käesolevat lepingut ei kohaldata Ühendkuningriigi ega Iirimaa suhtes,

               ON KOKKU LEPPINUD JÄRGMISES:

               Artikkel 1

               Lepingut muudetakse vastavalt käesoleva artikli sätetele.

               (1)Pealkirjas ja artikli 3 lõikes 5, artikli 6 lõikes 1 ning artikli 8 lõikes 7 asendatakse sõna „ühendus“ sõnaga „liit“.

               (2)Artiklis 1 asendatakse sõnad „kolmeks kuuks kuue kuu pikkuse ajavahemiku jooksul“ sõnadega „90 päevaks mis tahes 180-päevase ajavahemiku jooksul“.

               (3)Artikli 4 lõige 1 asendatakse järgmisega:

               „Euroopa Liidu kodanikud võivad viibida Seišellide territooriumil kuni 90 päeva mis tahes 180-päevase ajavahemiku jooksul.“

               (4)Artikli 4 lõige 2 asendatakse järgmisega:

               „Seišellide kodanikud võivad viibida Schengeni acquis’d täielikult kohaldavate liikmesriikide territooriumil kuni 90 päeva mis tahes 180-päevase ajavahemiku jooksul. Kõnealuse ajavahemiku arvestamisel ei võeta arvesse viibimist sellises liikmesriigis, kes veel ei kohalda täielikult Schengeni acquis’d.

               Seišellide kodanikud võivad viibida kuni 90 päeva mis tahes 180-päevase ajavahemiku jooksul iga sellise liikmesriigi territooriumil, kes veel ei kohalda täielikult Schengeni acquis’d; sellisel juhul ei võeta viibimise kestuse arvestamisel arvesse Schengeni acquis’d täielikult kohaldavate liikmesriikide territooriumil viibimise kestust.“

               (5)Artikli 4 lõikes 3 asendatakse sõnad „kolme kuu“ sõnadega „90 päeva“ ning sõna „ühenduse“ asendatakse sõnaga „liidu“.

               (6)Artikli 8 lõike 4 viimane lause asendatakse järgmisega:

               „Käesoleva lepingu täitmise peatanud lepinguosaline teatab viivitamata teisele lepinguosalisele, kui käesoleva lepingu täitmise peatamise põhjused on kõrvaldatud, ja lõpetab lepingu täitmise peatamise.“

               Artikkel 2

               Lepinguosalised ratifitseerivad või kiidavad käesoleva lepingu heaks oma vastavate menetluste kohaselt ja leping jõustub selle kuuenda kuu esimesel päeval, mis järgneb kuupäevale, mil lepinguosalised on teineteisele teatanud, et eespool osutatud menetlused on lõpule viidud.

               Käesolev leping on koostatud … [koht] … [kuupäev] … [kuu] kahe tuhande seitsmeteistkümnendal aastal kahes eksemplaris bulgaaria, eesti, hispaania, hollandi, horvaadi, inglise, itaalia, kreeka, leedu, läti, malta, poola, portugali, prantsuse, rootsi, rumeenia, saksa, slovaki, sloveeni, soome, taani, tšehhi ja ungari keeles, kusjuures kõik tekstid on võrdselt autentsed.

               Euroopa Liidu nimel

               Seišelli Vabariigi nimel

               ÜHISDEKLARATSIOON ISLANDI, LIECHTENSTEINI, NORRA JA ŠVEITSI KOHTA

               On soovitav, et ühelt poolt Islandi, Liechtensteini, Norra ja Šveitsi ning teiselt poolt Seišellide ametiasutused muudaksid viivitamata lühiajalise viisa nõudest loobumist käsitlevaid kahepoolseid lepinguid vastavalt käesoleva lepingu tingimustele.

               Ühisdeklaratsioon, milles tõlgendatakse 90-päevast ajavahemikku mis tahes 180-päevase ajavahemiku jooksul

               Lepinguosalised lepivad kokku, et käesoleva lepingu artiklis 4 sätestatud kuni 90-päevane kestus mis tahes 180-päevase ajavahemiku jooksul tähendab kas üht katkematut külastust või mitut järjestikust külastust, mille kestus ei ületa kokku 90 päeva mis tahes 180-päevase ajavahemiku jooksul.

               Väljend „mis tahes” osutab sellele, et kohaldatakse liikuvat 180-päevast võrdlusperioodi, võttes arvesse kõik liikmesriikide territooriumil viibitud päevad viimase 180-päevase ajavahemiku jooksul, et kontrollida, kas nõue, mille kohaselt on liikmesriikide territooriumil lubatud viibida 90 päeva mis tahes 180-päevase ajavahemiku jooksul, on jätkuvalt täidetud. See tähendab muu hulgas, et kui liikmesriikide territooriumil ei ole viibitud katkematu 90-päevase ajavahemiku jooksul, on lubatud uus kuni 90-päevane viibimine.

               ________