				|

		52013PC0803

			Ettepanek: NÕUKOGU OTSUS liikmesriikide tööhõivepoliitika suuniste kohta /* COM/2013/0803 final - 2013/0392 (NLE) */

			   	SELETUSKIRI
1.           ETTEPANEKU TAUST
Euroopa Ülemkogu kiitis 26. märtsil 2010 heaks
Euroopa Komisjoni ettepaneku käivitada uus majanduskasvu ja tööhõive strateegia
„Euroopa 2020”,[1]
mis põhineb majanduspoliitika tõhustatud koordineerimisel ning keskendub esmatähtsatele
valdkondadele, kus on vaja võtta meetmeid Euroopa jätkusuutliku majanduskasvu
ja konkurentsivõime potentsiaali suurendamiseks. Sel eesmärgil leppis Euroopa
Ülemkogu kokku ELi peamistes eesmärkides, millest liikmesriigid ja Euroopa Liit
oma tegevuses ühiselt juhinduvad.
Euroopa Liidu toimimise lepingus on
sätestatud, et liikmesriigid käsitlevad oma majanduspoliitikat ja edendavad
tööhõivet ühise huvi küsimustena ning kooskõlastavad neid nõukogus. Lepingu
kahes erinevas artiklis nähakse ette, et nõukogu peab vastu võtma
majanduspoliitika üldsuunised (artikkel 121) ja tööhõivesuunised (artikkel
148), täpsustades, et viimased neist peavad olema esimestega kooskõlas.
Nimetatud õiguslikku alust silmas pidades on tööhõive- ja majanduspoliitika
suunised esitatud kahe eraldiseisva, ent oma põhiolemuselt üksteisega tihedalt
seotud õigusaktina:
–
nõukogu soovitus liikmesriikide ja Euroopa Liidu
majanduspoliitika üldsuuniste kohta − Euroopa 2020. aasta strateegia
koondsuuniste I osa;
–
nõukogu otsus liikmesriikide tööhõivepoliitika
suuniste kohta − Euroopa 2020. aasta strateegia koondsuuniste II osa.
Kõnealused suunised, mis rakendatakse ellu
eespool nimetatud õigusaktidega, moodustavad ühiselt Euroopa 2020. aasta
strateegia rakendamise koondsuunised. Tööhõivesuunised võeti vastu 21.
oktoobril 2010. Vastavalt otsusele, millega suunised vastu võeti, peaksid need
kehtima muutusteta kuni 2014. aastani, et tagada keskendumine meetmete
rakendamisele.
Tööhõivepoliitika suunistes seatud
üldeesmärgid ja -prioriteedid jäävad kehtima. Kooskõlas artikli 148 lõikega 2
peab tööhõivesuuniste kehtivust 2014. aastal oma otsusega kinnitama nõukogu
pärast konsulteerimist Euroopa Parlamendi, Euroopa Majandus- ja
Sotsiaalkomitee, Regioonide Komitee ning tööhõivekomiteega.
2.           KONSULTEERIMINE HUVITATUD
ISIKUTEGA JA MÕJU HINDAMINE
ei kohaldata
3.           ETTEPANEKU ÕIGUSLIK KÜLG
ELT L 308, 24.11.2010, lk 46.
2013/0392 (NLE)
Ettepanek:
NÕUKOGU OTSUS
liikmesriikide tööhõivepoliitika suuniste
kohta
EUROOPA LIIDU NÕUKOGU,
võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise
lepingut, eriti selle artikli 148 lõiget 2,
võttes arvesse Euroopa Komisjoni ettepanekut,
võttes arvesse Euroopa Parlamendi arvamust[2],
võttes arvesse tööhõivekomitee arvamust
võttes arvesse Euroopa Majandus- ja
Sotsiaalkomitee arvamust[3],

võttes arvesse Regioonide Komitee arvamust[4],
ning arvestades järgmist:
(1)       Euroopa Liidu toimimise
lepingu (ELi toimimise leping) artiklis 145 on sätestatud, et liikmesriigid ja
liit püüavad välja arendada kooskõlastatud tööhõivestrateegia, eelkõige
edendada kvalifitseeritud, koolitatud ja kohanemisvõimelist tööjõudu ning
majanduslikele muudatustele reageerivaid tööturge, pidades sealjuures silmas
Euroopa Liidu lepingu (ELi leping) artiklis 3 määratud eesmärkide saavutamist.
(2)       Komisjoni esitatud strateegia
„Euroopa 2020” võimaldab liidul suunata oma majandus aruka, jätkusuutliku ja
kaasava kasvu teele, millega kaasneb kõrge tööhõive tase ning suur tootlikkus
ja sotsiaalne ühtekuuluvus. Asjaomaste suuniste all loetletud viis peamist
eesmärki on ühised eesmärgid, millest liikmesriigid oma tegevuses juhinduvad
ning milles on arvesse võetud liikmesriikide suhtelist lähtepositsiooni ja
eripära ning liidu seisukohti ja olukorda. Euroopa tööhõivestrateegial on uue
strateegia tööhõive- ja tööturueesmärkide rakendamises otsustav roll.
(3)       Koondsuunised on kooskõlas
17. juuni 2010. aasta Euroopa Ülemkogu järeldustega. Koondsuunistes antakse
liikmesriikidele täpsed juhised riiklike reformikavade määratlemiseks ja
reformide rakendamiseks. Tööhõivesuunised peaksid olema aluseks kõikidele
riigipõhistele soovitustele, mida nõukogu võib ELi toimimise lepingu artikli
148 lõike 4 alusel paralleelselt ELi toimimise lepingu artikli 121 lõike 2
alusel liikmesriikidele antavate riigipõhiste soovitustega liikmesriikidele
anda. Samuti peaksid tööhõivesuunised olema aluseks ühisele tööhõivearuandele,
mille nõukogu ja komisjon igal aastal Euroopa Ülemkogule esitavad.
(4)       28. veebruaril 2013 nõukogus
vastu võetud ühises tööhõivearuandes esitatud liikmesriikide esialgsete
reformikavade analüüsi tulemuste kohaselt tuleb liikmesriikidel jätkata
jõupingutusi, et parandada olukorda järgmiste prioriteetide puhul: tööturul
osalemise määra suurendamine ning võitlus struktuurse tööpuudusega, tööturu
vajadustele vastava kvalifitseeritud tööjõu arendamine ning töökohtade
kvaliteedi ja elukestva õppe edendamine, iga tasandi haridus- ja
koolitussüsteemide kvaliteedi parandamine ja kolmanda taseme hariduse
omandajate arvu suurendamine, sotsiaalse kaasatuse edendamine ning vaesuse
vastu võitlemine.
(5)       2010. aastal vastu võetud
tööhõivesuunised peaksid kehtima muutusteta kuni 2014. aastani, et tagada
keskendumine nende rakendamisele. Kuni 2014. aasta lõpuni peaks
tööhõivesuuniste ajakohastamine olema rangelt piiratud. Aastatel 2011, 2012 ja
2013 jäid tööhõivesuunised senisel kujul kehtima. Need peaksid muutumatuna
kehtima ka 2014. aastal,
ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA OTSUSE:
Artikkel 1
Nõukogu 21. oktoobri 2010. aasta
otsuse (liikmesriikide tööhõivepoliitika suuniste kohta) lisas sätestatud
liikmesriikide tööhõivepoliitika suunised[5]
jäävad kehtima ka 2014. aastaks ning liikmesriigid peavad neid oma
tööhõivepoliitikas arvestama.
Artikkel 2
Käesolev otsus
on adresseeritud liikmesriikidele.
Brüssel,
                                                                       Nõukogu
nimel
                                                                       eesistuja
[1]               KOM(2010) 2020, 3. märts 2010.
[2]               ELT C ..., ..., lk …
[3]               ELT C ..., ..., lk …
[4]               ELT C ..., ..., lk …
[5]               Nõukogu otsus 2010/707/EL, 21. oktoober 2010,
liikmesriikide tööhõivepoliitika suuniste kohta (ELT L 308, 24.11.2010, lk 46).


				|

		52013PC0208

			Ettepanek: NÕUKOGU OTSUS, mis käsitleb Rahvusvahelises Mereorganisatsioonis Euroopa Liidu nimel võetavat seisukohta seoses teatavate koodeksite vastuvõtmisega ja konventsioonidesse tehtavate muudatustega /* COM/2013/0208 final - 2013/0111 (NLE) */

			   	SELETUSKIRI
1.           ETTEPANEKU TAUST
Käesolevas komisjoni ettepanekus käsitletakse
Euroopa Liidu seisukoha kehtestamist erinevates IMO üksustes seoses järgmisega:

(a)
IMO õigusaktide rakendamise koodeksi (edaspidi „III
koodeks”) vastuvõtmine;
(b)
IMO tunnustatud organisatsioonide koodeksi
(edaspidi „tunnustatud organisatsioonide koodeks”) vastuvõtmine;
(c)
teatavate rahvusvaheliste konventsioonide
muudatuste vastuvõtmine ning
(d)
kõnealuste muudatuste heakskiitmine asjaomaste
konventsioonide vastavate sätete kohaselt.
1.1.        III koodeks
III koodeksi eelnõu eesmärk on edendada
ülemaailmset meresõiduohutust ja merekeskkonna kaitset ning abistada
liikmesriike järgmiste õigusaktide rakendamisel:
·
muudetud 1974. aasta rahvusvaheline konventsioon
inimelude ohutusest merel, (SOLAS 1974) ja selle 1988. aasta protokoll;
·
1973. aasta rahvusvaheline konventsioon
merereostuse vältimise kohta laevadelt, muudetud 1978. ja 1997. aasta
protokolliga (MARPOL 73/78);
·
muudetud 1972. aasta rahvusvahelise
laevakokkupõrgete vältimise eeskirja konventsioon (COLREG 1972);
·
1966. aasta rahvusvaheline laadungimärgi
konventsioon (LL 1966) ja selle 1988. aasta protokoll;
·
muudetud 1978. aasta meremeeste väljaõppe,
diplomeerimise ja vahiteenistuse aluste rahvusvaheline konventsioon (STCW) ning
·
1969. aasta rahvusvaheline laevade mõõtmise
konventsioon (TONNAGE 1969).
III koodeks sisaldab nii kohustuslikke sätteid
kui ka soovitusi nende aspektide kohta, mis võivad olla lepinguosalisele
vajalikud nende rahvusvaheliste õigusaktide täielikuks ja igakülgseks jõustamiseks,
mille osaline ta on. Käsitletakse järgmisi valdkondi:
·
lipuriikide, rannikuäärsete riikide ja
sadamariikidega seoses: üldsätted rakendamisstrateegia, reguleerimisala,
esialgsete meetmete, teabe edastamise, arvestuse pidamise ja parandamise kohta;
·
lipuriikidega seoses: rakendamine, volituste
delegeerimine, jõustamine, lipuriigi inspektorid, lipuriigi teostatav uurimine,
hindamine ja läbivaatamine;
·
rannikuäärsete riikidega seoses: rakendamine,
jõustamine, hindamine ja läbivaatamine;
·
sadamariikidega seoses: rakendamine, jõustamine,
hindamine ja läbivaatamine.
1.2.        Tunnustatud organisatsioonide
koodeks
Tunnustatud organisatsioonide koodeksi eelnõu
eesmärk on varustada lipuriigid tunnustatud organisatsioonide hindamiseks ja
volitamiseks vajaliku standardiga ning ka mehhanismidega, mis aitavad saada
tunnustatud organisatsioonidest järjepideva ja tõhusa ülevaate, ning selgitada
volitatud tunnustatud organisatsioonide kohustusi ja sellise volituse ulatust.
See on seotud järgmiste õigusaktidega:
·
1974. aasta muudetud rahvusvaheline konventsioon
inimelude ohutusest merel (SOLAS 1974);
·
1973. aasta rahvusvahelise konventsiooni laevade
põhjustatud merereostuse vältimise kohta 1978. aasta protokoll;
·
1966. aasta rahvusvahelise laadungimärgi
konventsiooni 1988. aasta protokoll.
Koodeks kehtib kõigi organisatsioonide suhtes,
mille tunnustamist kaalutakse või mida lipuriik on tunnustanud teostama enda
nimel kohustuslikku sertifitseerimist ja osutama teenuseid kohustuslike IMO
õigusaktide ja siseriiklike õigusaktide raames, samuti kehtib see kõigi
lipuriikide suhtes, kes kavatsevad sellist tunnustamist anda.
Koodeks sisaldab kohustuslikke sätteid seoses
õiguste delegeerimisega ja teabe edastamisega ning sellega kehtestatakse:
·
kohustuslikud nõuded, mida organisatsioon peab
järgima, et lipuriik teda tunnustaks;
·
kohustuslikud nõuded, mida tunnustatud
organisatsioon peab järgima, kui ta teostab kohustuslikku sertifitseerimist ja
osutab teenuseid teda tunnustanud lipuriigi nimel;
·
kohustuslikud nõuded, mida lipuriik peab järgima,
kui annab tunnustatud organisatsioonile volituse;
·
suunised lipuriigile tunnustatud organisatsioonide
üle järelevalve teostamiseks.
1.3.        Koodeksite vastuvõtmine
1.3.1.     III koodeksi vastuvõtmine
IMO merekeskkonna kaitse komitee kiitis III
koodeksi heaks 64. istungjärgul (MEPC 64, oktoober 2012) ja IMO
meresõiduohutuse komitee 91. istungjärgul (MSC 91, november 2012), IMO 28.
assamblee peaks selle eeldatavasti vastu võtma 2013. aasta detsembris.
1.3.2.     Tunnustatud organisatsioonide
koodeksi vastuvõtmine
IMO merekeskkonna kaitse komitee kiitis
tunnustatud organisatsioonide koodeksi heaks 64. istungjärgul (oktoober 2012)
ja IMO meresõiduohutuse komitee 91. istungjärgul (november 2012) ning need
komiteed peaksid tunnustatud organisatsioonide koodeksi eeldatavasti vastu
võtma 2013. aasta mais ja juunis, vastavalt 65. ja 92. istungjärgul.
1.4.        Asjaomaste rahvusvaheliste
konventsioonide muutmine
1.4.1.     III koodeksi paranduste
vastuvõtmine
IMO merekeskkonna kaitse komitee kiitis 64.
istungjärgul heaks muudatused MARPOLi konventsiooni 1978. ja 1997. aasta
protokollides, pidades silmas III koodeksi kohustuslikuks muutmist koos
lipuriikide seotud auditeerimissüsteemiga. Nimetatud komitee peaks need
muudatused eeldatavasti vastu võtma 66. istungjärgul 2014. aastal.
IMO meresõiduohutuse komitee kiitis 91.
istungjärgul heaks SOLASe konventsiooni muudatused ja laadungimärgi
konventsiooni 1988. aasta protokolli muudatused, et muuta III koodeks
kohustuslikuks koos lipuriigi auditeerimissüsteemiga. Nimetatud komitee peaks
92. istungjärgul, mis peaks toimuma 2013. aasta juunis, kiitma samal eesmärgil
heaks ka STCW konventsiooni muudatused. Komitee peaks käesolevas lõigus
osutatud muudatused eeldatavasti vastu võtma 2014. aastal 93. istungjärgul.
IMO meresõiduohutuse komitee kiitis 91.
istungjärgul heaks muudatused laadungimärgi konventsioonis, COLREGis ja laevade
mõõtmise konventsioonis, et muuta kõnealune koodeks kohustuslikuks koos
lipuriigi auditeerimissüsteemiga, et seda 28. assambleel arutada ja seejärel
vastu võtta.
1.4.2.     Tunnustatud organisatsioonide
koodeksi paranduste vastuvõtmine
IMO merekeskkonna kaitse komitee kiitis 64.
istungjärgul heaks MARPOLi konventsiooni 1978. aasta protokolli muudatused,
pidades silmas tunnustatud organisatsioonide koodeksi kohustuslikuks muutmist.
Nimetatud komitee peaks need muudatused eeldatavasti vastu võtma 65.
istungjärgul, mis peaks toimuma 2013. aasta maikuus.
IMO meresõiduohutuse komitee kiitis 91.
istungjärgul heaks SOLASe konventsiooni muudatused ja laadungimärgi
konventsiooni 1988. aasta protokolli muudatused, pidades silmas tunnustatud
organisatsioonide koodeksi kohustuslikuks muutmist. Nimetatud komitee peaks
need muudatused eeldatavasti vastu võtma 92. istungjärgul 2014. aastal.
1.4.3.     Tunnustamine ja jõustamine,
reservatsioonid
Kui IMO asjaomane pädev komitee või kõnealune
assamblee on eespool osutatud konventsioonide muudatused heaks kiitnud ja vastu
võtnud, siis edastatakse need vastavatele konventsiooniosalistele, et nad
saaksid väljendada oma nõusolekut kõnealuste muudatustega kas vaikimisi või
selgesõnaliselt, iga konventsiooni asjakohaste sätete kohaselt.
Mitte üheski eespool osutatud konventsioonis
ei ole sätteid, mis välistaksid muudatuste suhtes reservatsioonide tegemise.
1.4.4.     Koondtabel
Kokkuvõttev tabel eespool kirjeldatud
sündmustest on selguse huvides siin esitatud kokkuvõtlikult:
 Koodeks või konventsioon || Heakskiitmine || Eeldatav vastuvõtmine || Tunnustamise meetod || Ringlusperiood || Eeldatav tunnustamine || Muudatuste eeldatav jõustumine
 III koodeks || MEPC[1]64, oktoober 2012 MSC 91[2], november 2012 || IMO 28. assamblee, detsember 2013 || -/- || -/- || -/- || -/-
 Laadungimärgi konventsioon 1966   (III koodeks)   || MSC 91, november 2012 || IMO 28. assamblee, detsember 2013 || Ühehäälne ja vaikiv või || 3 aastat   || 1/1/2017 || 1/1/2018[3]
 2/3 häälteenamus ja selgesõnaline || Põhineb piisaval arvul selgesõnaliselt väljendatud tunnustamistel. ||   || 12 kuud pärast kuupäeva, mil on saadud piisaval arvul selgesõnaliselt väljendatud tunnustamisi.
 Laevade mõõtmise konventsioon 1969 (III koodeks)   || MSC 91, november 2012 || IMO 28. assamblee, detsember 2013 || Ühehäälne ja vaikiv või || 2 aastat || 1/1/2016 || 1/1/2017[4]
 2/3 häälteenamus ja selgesõnaline || Põhineb piisaval arvul selgesõnaliselt väljendatud tunnustamistel. ||   || 12 kuud pärast kuupäeva, mil on saadud piisaval arvul selgesõnaliselt väljendatud tunnustamisi.
 Laevakokkupõrgete vältimise eeskirjad (III koodeks) || MSC 91, november 2012 || IMO 28. assamblee, detsember 2013 || 2/3 hääleenamus, vaikiv || 18 kuud || 1/7/2015 || 1/1/2016
 Tunnustatud organisatsioonide koodeks || MEPC 64, oktoober 2012 MSC 91, november 2012 || MEPC 65, mai 2013 MSC 92, juuni 2013 || -/- || -/- || -/- || -/-
 MARPOLi protokoll '78 (Tunnustatud organisatsioonide koodeks)   || MEPC 64, oktoober 2012 || MEPC 65, mai 2013 || 2/3 hääleenamus vaikiv || ≥10 kuud || 1/4/2014 || 1/10/2014
 SOLASe konventsioon ja laadungimärgi konventsiooni protokoll '88 (Tunnustatud organisatsioonide koodeks) || MSC 91, november 2012 || MSC 92, juuni 2013 || 2/3 hääleenamus vaikiv || ≥1 aasta || 1/7/2014 || 1/1/2015
 MARPOLi protokollid '78/'97 (III koodeks)   || MEPC 64, oktoober 2012 || MEPC 66, märts 2014 || 2/3 hääleenamus vaikiv || ≥10 kuud || 1/2/2015[5] || 1/8/2015[6]
 SOLASe konventsioon ja laadungimärgi konventsiooni protokoll '88 (III koodeks) || MSC 91, november 2012 || MSC 93, mai 2014 || 2/3 hääleenamus vaikiv || ≥1 aasta || 1/7/2015 || 1/1/2016
 STCW konventsioon ja STCW koodeksi A-osa (III koodeks) || MSC 92, juuni 2013 || MSC 93, mai 2014 || 2/3 hääleenamus vaikiv || ≥1 aasta || 1/7/2015 || 1/1/2016
1.5.        Asjaomased ELi õigusaktid
1.5.1.     Direktiiv 2009/15/EÜ
Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiviga
2009/15/EÜ laevade kontrollimise ja ülevaatusega tegelevate organisatsioonide
ja veeteede ametite vastavat tegevust käsitlevate ühiste eeskirjade ja
standardite kohta[7]
(edaspidi „direktiiv”) tunnistati kehtetuks ja osaliselt asendati nõukogu 22.
novembri 1994. aasta direktiiv 94/57/EÜ laevade kontrolli ja ülevaatusega
tegelevate organisatsioonide ja veeteede ametite vastavat tegevust käsitlevate
ühiste eeskirjade ja standardite kohta[8].
Kõnealuse direktiiviga reguleeritakse
liikmesriikide ja selliste tunnustatud organisatsioonide suhteid, keda
liikmesriigid on volitanud enese eest seadusega ettenähtud ülesandeid täitma.
1.5.2.     Määrus (EÜ) nr 391/2009
Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrusega (EÜ)
nr 391/2009 laevade kontrollimise ja ülevaatusega tegelevate organisatsioonide
ühiste eeskirjade ja standardite kohta[9]
(edaspidi „määrus”) muudeti ja asendati varem nõukogu direktiiviga 94/57/EÜ
kehtestatud süsteem klassifikatsiooniühingute tunnustamiseks ja hindamiseks.
Selles määruses on sätestatud hulk kriteeriume
ja nõudeid, mida organisatsioon peab täitma, et ELi tunnustust saada ja seda ka
säilitada. Need nõuded on seotud nii seadusjärgsete tunnistuste andmise kui ka
klassifitseerimistegevusega ja on sätestatud[10]
kõnealuse määruse artikli 8 lõikes 4, artiklites 9, 10 ja 11 ning I lisas.
Määruses sätestatud nõuetel on konkreetne
eesmärk suurendada tunnustatud organisatsioonide klassifitseeritavate[11] kõigi laevade ohutust ja
vältida merereostuse põhjustamist nende poolt. Need on väljendatud
üldsõnaliselt, tegemata eristusi lipuriikide põhjal.
Määrusega reguleeritakse ka ELi tunnustuse
andmist ja tühistamist, sellega nähakse ette tunnustatud organisatsioonide
korrapärane hindamine komisjoni poolt ning on kehtestatud mittevastavuse korral
rakendatav sanktsioonide süsteem.
1.5.3.     Direktiiv 2009/21/EÜ
Direktiivis 2009/21/EÜ lipuriigi nõuete
täitmise kohta,[12]
mis moodustas ka ühe osa kolmandast meresõiduohutuse meetmepaketist, on
sätestatud hulk liikmesriikide kohustusi lipuriikidena. Nende hulka kuulub
liikmesriikide kohustus võtta vajalikud meetmed, et lasta vähemalt kord iga
seitsme aasta järel viia läbi oma administratsiooni IMO audit. Kuid kõnealune
säte „kaotab kehtivuse hiljemalt 17. juunil 2017 või varasemal kuupäeval,
mille kehtestab komisjon vastavalt artikli 10 lõikes 2 osutatud regulatiivkomitee
menetlusele pärast seda, kui on jõustunud IMO liikmesriikide kohustuslik
auditeerimissüsteem”.
1.5.4.     Direktiiv 2008/106/EÜ
Direktiiviga 2008/106/EÜ (meremeeste väljaõppe
miinimumtaseme kohta)[13]
on kehtestatud muu hulgas ELi meremeeste väljaõppe miinimumtase, mis põhineb
STCW konventsioonis ja sellega seostud suunistes esitatud
väljaõppestandarditel, samuti vahipersonali minimaalset puhkeaega käsitlevad
sätted kooskõlas sama konventsiooniga.
Direktiiviga 2008/106/EÜ on kehtestatud hulk
konkreetseid kohustusi liikmesriikidele kui lipuriikidele ja sadamariikidele,
näiteks järgmised: a) menetlused ja ühised kriteeriumid, mille alusel
liikmesriigid tunnustavad kolmandate riikide antud tunnistusi, mis tuginevad
STCW konventsiooni väljaõppe- ja diplomeerimisnõuetele; b) merehariduslike
õppeasutuste, õppekavade ja kursuste kontrollimise kriteeriumid; c) sätted
laevade kontrollimise kohta sadamaasutuste poolt ja sadamariigi kontrolli
kohta; d) sätted, mida liikmesriigid peavad rakendama pettuste vältimiseks, ning
sanktsioonide süsteem.
1.6.        ELi pädevus
Võttes arvesse eespool toodud asjakohaseid ELi
õigusakte, leiab komisjon, et III koodeksi eelnõu ja tunnustatud
organisatsioonide koodeksi, samuti eespool punktides 1.1 ja 1.2 osutatud
konventsioonide muudatuste vastuvõtmine kuulub ELi ainupädevusse, mille liit on
saanud ELi toimimise lepingu artikli 3 lõike 2 kohaselt, niivõrd kuivõrd
arutuse all olevate rahvusvaheliste õigusaktide vastuvõtmine võib mõjutada
ühiseeskirju või muuta nende reguleerimisala. Seoses sellega:
1.           III koodeksi eelnõu on
kavandatud asendama resolutsiooni A.973(24), mis sisaldab IMO kohustuslike
õigusaktide rakendamise olemasolevat koodeksit, mis omakorda asendas assamblee
resolutsiooni A.847(20), mida liikmesriigid on kohustatud kohaldama vastavalt
direktiivi 2009/15/EÜ artikli 3 lõikele 1.
2.           Tunnustatud organisatsioonide
koodeksi reguleerimisese on põhjalikult reguleeritud eespool osutatud
direktiiviga ja määrusega (EÜ) nr 391/2009 kas otseselt või viidetega mitmele
IMO resolutsioonile.
3.           Direktiivi 2009/15/EÜ artikli
7 lõike 2 esimeses lõigus on öeldud: „Uute õigusaktide või artikli 2
punktis d nimetatud rahvusvaheliste konventsioonide protokollide
vastuvõtmise järel otsustab nõukogu komisjoni ettepaneku põhjal nende uute
aktide või protokollide ratifitseerimise üksikasjaliku korra, võttes arvesse
liikmesriikide parlamentide menetluskorda ja IMO asjakohaseid menetlusi,
tagades samas nende ühtse ja üheaegse kohaldamise liikmesriikides.”
4.           Mõiste „rahvusvahelised
konventsioonid” on määratletud nii direktiivis 2009/15/EÜ (artikli 2 punkt d)
kui ka määruses (EÜ) nr 391/2009 (artikli 2 punkt b) ja hõlmab SOLASi, MARPOLi
ja laadungimärgi konventsiooni nende ajakohastatud versioonis, koos nende
protokollide ja muudatustega ning kohustuslike koodeksitega.
5.           Liikmesriikidel lipuriikidena
ja sadamariikidena lasuvad kohustused on ammendavalt reguleeritud direktiiviga
2008/106/EÜ.
Kooskõlas väljakujunenud kohtupraktikaga
(isegi kui liit ei ole IMO liige) ei ole liikmesriikidel õigust võtta
kohustusi, mis tõenäoliselt mõjutavad ELi eeskirju, mis on kehtestatud
aluslepingute eesmärkide saavutamiseks, välja arvatud juhul, kui neid
volitatakse selleks nõukogu otsusega, mis on vastu võetud komisjoni ettepaneku
põhjal. Seepärast laieneb volitamise vajadus kõigile sellistele kohustustele,
olenemata asjakohase rahvusvahelise õigusakti reguleerimisesemest.
1.7.        IMO koodeksite eelnõude ja
ELi õigusaktide vahelised vastuolulised valdkonnad
Komisjon leiab, et kõnealused koodeksid on
kooskõlas ELi õigusega, välja arvatud järgmistes valdkondades:
1.7.1.     III koodeksi eelnõu
1.7.1.1.  Klassifikatsiooni- ja
seadusjärgsed tunnistused
Kõnealuse koodeksi 2. osa 16. jaos on
sätestatud loetelu minimaalsetest vahenditest ja menetlustest, mille
liikmesriigid peavad kehtestama, et hallata ohutuse ja keskkonnakaitse
programmi. Kõnealuse jao punkti 1 kohaselt peavad nimetatud loetelus olema
„haldusjuhendid, et rakendada kohaldatavaid rahvusvahelisi eeskirju ja määrusi,
samuti selleks, et arendada ja levitada vajalikke tõlgendavaid riiklikke
eeskirju, sealhulgas tunnistusi, mille on välja andnud lipuriigi poolt SOLASe
reegli XI-1/1sätete kohaselt tunnustatud klassifikatsiooniühing, ning millist
tunnistust nõuab lipuriik, et tõendada vastavust rahvusvahelise konventsiooni,
mille osaline lipuriik on, ehitus-, mehaanika- ja elektrialaste ja/või muudele
nõuetele või lipuriigi siseriiklikele eeskirjadele”.
Määruses nr 391/2009 ja direktiivis 2009/15/EÜ
on määratletud kaht liiki tunnistused, mida klassifikatsiooniühingud võivad
välja anda: nn seadusjärgne tunnistus – tunnistus, mis antakse välja lipuriigi
poolt või selle nimel vastavalt rahvusvahelistele konventsioonidele, ning
klassifikatsioonitunnistus – tunnustatud organisatsiooni väljastatud dokument,
mis tõendab, et tema kehtestatud ja avalikustatud eeskirjade ja menetluste
kohaselt on laev sobiv teatavaks otstarbeks või kasutuseks.
Kõnealustest sätetest erinevalt näib III
koodeksi eelnõu 16. jagu viitavat kõigile klassifikatsiooniühingu poolt
väljastatavatele tunnistustele kui lipuriigi poolt nõutavatele tunnistustele,
ning järelikult peavad need järgima asjaomases riigis kehtivaid
haldusjuhendeid. Seda tuleb mõista ka kui viidet sellele, mida ELis käsitatakse
kui klassifitseerimisülesandeid ja tunnistusi, eriti neid, mis on nõutavad SOLASe
konventsiooni peatüki II-I osa A-1 reeglile 3-1 vastavuse tõendamiseks[14] ning mis jäävad tunnustatud
organisatsioonide väljaantud dokumentideks ega saa seepärast olla kaitstud
samaväärselt riigi dokumentidega. Seepärast on oht, et eespool osutatud määruses
sisalduvad nõuded seoses klassifitseerimisülesannetega ja -tunnistustega või
meetmetega, mis on võetud asjaomaste nõuete rakendamiseks, vaidlustatakse
alusetult kolmandate riikide või tunnustatud organisatsioonide endi poolt
nendes riikides kohaldatavate erinevate haldusjuhendite alusel.
1.7.1.2.  Tunnustatud organisatsioonide
volitamine
III koodeksi eelnõu 2. osa 18. jao
sissejuhatavas osas on öeldud: „Pidades silmas üksnes tema enda lipu all
sõitvaid laevu, peab lipuriik, kes volitab tunnustatud organisatsiooni enda
nimel tegema ülevaatusi, kontrolli ja auditeid, väljastama tunnistusi ja
dokumente, tähistama laevu ja tegema muid organisatsiooni konventsioonidega või
tema enda riiklike õigusaktidega nõutud kohustuslikke töid, reguleerima sellist
volitamist (selliseid volitamisi) kooskõlas kohustuslike rahvusvaheliste
õigusaktide kohaldatavate nõuetega […]”.
Määruse (EÜ) nr 391/2009 kohaselt kehtib
tunnustamine liidu tasandil ja pärast sellist tunnustamist võib tunnustatud
klassifikatsiooniühing täita ELis nii seadusjärgseid kui ka
klassifitseerimisülesandeid. Lisaks on tunnustatud klassifikatsiooniühingul
luba tegutseda igal pool kogu maailmas. Määruses sätestatud miinimumnõuete ja
kohustuste (paljud neist on struktuurilised) loetelu on seotud organisatsiooni
kogu tegevusega, sõltumata lipuriigist.
Eespool osutatud piirangut III koodeksi
eelnõus seoses lipuriigi õigusega reguleerida organisatsiooni tegevust üksnes
seoses tema enda lipu all sõitvate laevadega võib vaadelda vastuolus olevana
ELi tasandil kohaldatavate kriteeriumide paketiga, kui vältimatut tingimust
tunnustuse andmiseks ja säilitamiseks. Tuleb siiski märkida, et tunnustamise
tagab komisjon ning liikmesriigid võivad volitada üksnes ELi tasandil
tunnustatud organisatsioone.
1.7.1.3.  Erinõuded
III koodeksi eelnõu 2. osa 18. jaos paistab
olevat esitatud ammendav loetelu valdkondadest, kus riigid võivad sekkuda
tunnustatud organisatsiooni tegevusse, et tagada teatavate standardite
järgimine. Isegi kui need nõuded on sõnastatud üldiselt, ei hõlma need kõiki
miinimumnõudeid ja kohustusi, mis on sätestatud kõnealuses määruses – näiteks
kriteerium B.5 (intellektuaalomand) või määruse artikli 10 lõike 1 kohased
kohustused seoses klassifitseerimiseeskirjade ja vastastikuse tunnustamise
ühtlustamisega; Või need, mis tulenevad liikmesriikide kohustustest, mis on
sätestatud direktiivis 2009/15/EÜ – näiteks artikli 5 lõike 2 punktis b
sätestatud rahaline vastutus.
Siiski nähtub nii koodeksi iseloomust kui ka
ulatusest, nagu väidetakse 6. jaos („Koodeks püüab käsitleda neid aspekte,
mis on vajalikud, et lepinguosaline valitsus või osapool saaks täielikult
rakendada nende kohaldatavate rahvusvaheliste õigusaktide sätteid, mille
osaline see valitsus või osapool on …”), et kui ei ole selgesõnalist
keeldu, tuleb selle sätteid mõista kui miinimumnõudeid, mida üksikud riigid
võivad laiendada ja parandada ning samasugust kavatsust väljendatakse ka
määruse (EÜ) nr 391/2009 põhjenduses 4.
1.7.1.4.  Klassifitseerimiseeskirjade
rakendamine
III koodeksi eelnõu 2. osa 19. jaos on öeldud:
„Ükski lipuriik ei anna oma tunnustatud organisatsioonidele õigust kohaldada
muude kui enda lipu all sõitvate laevade suhtes mingeid nõudmisi, mis on seotud
nende klassifitseerimiseeskirjadega, nõuetega, menetlustega või muude
seadusjärgse sertifitseerimise ülesannete täitmisega ning mis ületavad
konventsiooni ja organisatsiooni kohustuslike õigusaktide nõudeid.”
Seega ei saa lipuriik kehtestada enda
volitatud klassifikatsiooniühingutele nõudeid, mis ületavad konventsiooni ja
IMO kohustuslike õigusaktide nõudeid muul juhul, kui enda lipu all sõitvate
laevade suhtes. Seevastu võib iga lipuriik kehtestada sellised nõuded, mis on
kooskõlas IMO konventsiooniga või muude IMO kohustuslike õigusaktidega,
sealhulgas III koodeksi ja tunnustatud organisatsioonide koodeksiga.
Nagu nähtub eelmisest lõigust, ei hõlma
kõnealune säte mitut nõuet, mis on sätestatud eespool osutatud määruses ja
direktiivis.
Lisaks on kõnealuste koodeksite tõlgendamise
pretsedendid näidanud, et mõnd neist nõudmistest kipuvad mitmed riigid tajuma
kui nende suveräänsust piiravat. Selline nägemus on aga alusetu järgmistel
põhjustel.
·
Klassifikatsiooniühingutele jääb vabadus kehtestada
enda eeskirju ja menetlusi, nagu nad peavad vajalikuks, kui nad järgivad
eesmärkidest lähtuvad nõudeid, mis IMO on kehtestanud. Nad võtavad nimetatud
eeskirjad ja menetlused vastu ise omal algatusel ja vastutusel.
·
Sellest järeldub, et teostatud
klassifikatsiooniülevaatused ja välja antu klassifikatsioonitunnistused, mille
eesmärk on teha kindlaks kõnealustele eeskirjadele ja menetlustele vastavus ja
seejärel seda tõendada, on rangelt eraviisiline tegevus ega ole seepärast ühegi
riigi riiklik toiming, samuti ei tehta seda ühegi riigi nimel.
·
Klassifitseerimisülesannete ja sertifitseerimise
eraviisiline iseloom on asjaolu, mida ei muuda nende lisamine „seadusjärgse
sertifitseerimise ja teenuste” määratlusse. Samuti ei muuda sellist
eraviisilist iseloomu asjaolu, et SOLASe konventsiooni II-I peatüki A-1 osa
reegli 3-1 kohaselt peavad konventsiooniosalised tagama, et nende lipu all
sõitvad laevad vastavad ametiasutuse poolt tunnustatud organisatsioonide
kehtestatud ehitus-, mehaanika- ja elektrialastele nõuetele: nagu nähtub
kõnealuse sätte sõnastusestki, jäävad need nõuded klassifikatsiooniühingu
nõueteks ega ole teda tunnustanud riigi omad.
·
Iga klassifikatsiooniühing on vaba valima, kas ta
sõlmib lipuriikidega käsunduslepingud ning seega kas ta tunnustamise
tingimusena nõustub nende riikide kehtestatud tingimustega või keeldub neist,
pidades silmas nimetatud klassifitseerimiseeskirju ja menetlusi.
·
Seepärast peab iga tunnustatud organisatsioon
tagama, et kohustused, mis ta võtab eri lipuriikide suhtes, oleksid üksteisega
kooskõlas. On täiesti arusaadav, et eri klassifitseerimisülesannete ja
sertifitseerimise suhtes eri riikides kehtestatud tunnustamise tingimused
võivad üksteisega mitte kokku sobida, see aga ei põhjusta suveräänsete õiguste
konflikti, samuti ei tulene sellest organisatsioonile muid tagajärgi kui see,
et kõik riigid või osa riikidest ei anna talle tunnustust samaaegselt.
Varematel aegadel toimunud mereõnnetustest
saadud kogemus, nagu laevadega Erika ja Prestige – mõlemad laevad sõitsid
(toona) kolmandate riikide lipu all, kuid olid klassifitseeritud ELi
tunnustatud organisatsioonide poolt –, on toonud esile, mil määral
meresõiduohutus ja keskkonnakaitse Euroopas sõltuvad ELis tunnustatud
klassifikatsiooniühingute heast tööst nii seadusjärgse kontrolli kui ka
klassifitseerimise valdkonnas, sõltumata lipuriigist. Liit ei saa seda vajadust
ignoreerida, kuna see tekitaks vastuolu, et ELi laevade ohutust sertifitseerima
volitatud organisatsioonidel, kellel on seega vaba pääs märkimisväärse
kvaliteedi ja suurusega turule, oleks lubatud järgida madalamaid standardeid,
kui nad sertifitseerivad kolmandate riikide lipu all sõitvaid laevu, ning see
võiks ohustada liidu selliseid seaduslikke ja elulisi huve nagu ohutus ja
keskkonnakaitse. Seepärast nõutakse määruses (EÜ) nr 391/2009, nagu nähtub
selle artiklitest 1 ja 4 koostoimes põhjendusega 13, nii klassifitseerimis- kui
ka sertifitseerimisülesannete täitmisel, tegemata vahet lipuriigi põhjal,
asjakohaste nõuete järgimist ja süsteemse iseloomuga kohustuste täitmist kui
vältimatut tingimust, et organisatsioon saaks tunnustuse ELi tasandil ja
suudaks seda edaspidi säilitada.
1.7.2.     Tunnustatud organisatsioonide
koodeksi eelnõu
1.7.2.1.  Klassifikatsiooni- ja
seadusjärgsed tunnistused
Tunnustatud organisatsioonide koodeksi II osa
1.3 jao kohaselt tähendab „seadusjärgne sertifitseerimine ja teenused” „suveräänse
riigi valitsuse poolt kehtestatud seaduste, eeskirjade ja määruste põhjal välja
antud tunnistusi ja osutatud teenuseid. See hõlmab kava läbivaatamist,
ülevaatust ja/või auditit, mille tulemusena antakse välja tunnistus või
toetatakse seda tegevust lipuriigi poolt või tema nimel tõendina rahvusvahelise
konventsiooni või siseriiklike õigusaktide nõuetele vastavuse kohta. See hõlmab
tunnistusi, mille on välja andnud lipuriigi poolt SOLASe reegli XI-1/1kohaselt
tunnustatud organisatsioon, ning milles võib olla näidatud tunnustatud
organisatsiooni vastavus ehitus-, mehaanika- ja elektrialastele nõuetele
vastavalt tema tunnustamise lepingule lipuriigiga.”
Võttes arvesse „seadusjärgse tunnistuse” ja
klassifikatsioonitunnistuse määratlust vastavalt ELi õigusaktidele, siis on III
koodeksi eelnõu punktides 1.7.1.1 kuni 1.7.1.4 esitatud kaalutlused võrdselt
kohaldatavad ka tunnustatud organisatsioonide koodeksi eelnõule.
1.7.2.2.  Tunnustatud organisatsioonide
vaheline koostöö
Tunnustatud organisatsioonide koodeksi eelnõu
II osa punktides 3.9.3.1 ja 3.9.3.2 on sätestatud tunnustatud organisatsioonide
vahelise koostöö mehhanism, kuid lipuriigi kehtestatud raamistikus.
Tunnustatud organisatsioonide vahelist
koostööd reguleeritakse määruse (EÜ) nr 391/2009 artikli 10 lõikega 1 ja selles
käsitletakse klassifitseerimisülesandeid ja tunnistusi, tegemata eristusi
lipuriikide põhjal. Vastupidiselt nendele ELi õigusaktides esitatud sätetele
näib, et tunnustatud organisatsioonide koodeksi eelnõu II osa punktides 3.9.3.1
ja 3.9.3.2 tehakse tunnustatud organisatsioonide koostööle mõned piirangud
selles mõttes, et koodeksi rakendamine liikmesriikide poolt tähendaks, et a)
vastastikune tunnustamine oleks võimalik ainult sel juhul, kui sel eesmärgil
oleks igas liikmesriigis olemas raamistik tema lipu all sõitvate laevade jaoks,
ning b) selle raamistiku mõju ei või laieneda üle piiride, mis hõlmavad iga
liikmesriigi lipu all sõitvaid laevu.
Määrus (EÜ) nr 391/2009 on vahetult kohaldatav
kõikides liikmesriikides ning vastab seepärast tingimusele a). Kuid punktides
1.7.1.3 ja 1.7.1.4 kirjeldatud põhjustel ületab määrusega (EÜ) nr 391/2009
loodud koostööraamistik piirid, mis hõlmavad iga liikmesriigi lipu all sõitvaid
laevu, ning ei vasta seepärast tingimusele b) ja on vastuolus tunnustatud organisatsioonide
koodeksi eelnõu II osa punktidega 3.9.3.1 ja 3.9.3.2 .
1.7.2.3.  Klassifitseerimiseeskirjade
rakendamine
Kuna tunnustatud organisatsioonide koodeksi
eelnõu II osa punkti 3.9.3.3 sätted on identsed III koodeksi eelnõu 2. osa 19.
jao sätetega, kehtivad punktis 1.7.1.4 esitatud kaalutlused ka nende sätete
suhtes.
1.7.2.4.  Tunnustatud organisatsioonide
volitamine
Tunnustatud organisatsioonide koodeksi eelnõu
II osa punkti 8.1.1 kohaselt "[...] võib lipuriik volitada tunnustatud
organisatsiooni tegutsema seadusjärgsel sertifitseerimisel ja teenuste
osutamisel ning laevade mõõtmisel tema nimel üksnes laevade puhul, millel
on õigus sõita tema lipu all, nagu on ette nähtud kõnealuste konventsioonidega.
Selline volitamine ei nõua tunnustatud organisatsioonidelt sellist tegevust,
mis riivab teise lipuriigi õigusi.”
Seda sätet tuleb analüüsida kooskõlas mõistega
„seadusjärgne sertifitseerimine ja teenused”, et aru saada, kas lipuriigi
nõuete laiendamine klassifikatsioonitunnistustele ja miinimumnõuete loetelule,
mida organisatsioon peab järgima, et saada tunnustus ELi tasandil, võiks seada
küsimuse alla teiste lipuriikide volitused. Sellega seoses kohaldatakse ka siin
punktides 1.7.1.3 ja 1.7.1.4 esitatud kaalutlusi.
1.8.        IMO audit
Arutusel olevates rahvusvahelistes
konventsioonides ettenähtud muudatustega kehtestatakse ka IMO kohustuslik
auditikava, mida määratletakse kui „IMO liikmesriikide auditikava, mille on
kehtestanud siin nimetatud organisatsioon, võttes arvesse organisatsiooni
väljatöötatud suuniseid, ning mille eesmärk on tagada organisatsiooni
õigusaktide järjekindel ja tõhus rakendamine ja abistada riike nende võimekuse
suurendamisel ja üldisel tulemuslikkusel kõnealuses valdkonnas.”
Vastavalt tehtud muudatustele hakatakse neid
auditeid liikmesriikides tegema regulaarselt. Määratluse kohaselt võetakse
auditis arvesse IMO õigusaktide järgimist ning audit põhineb üldisel kaval,
mille töötab välja organisatsiooni peasekretär, võttes arvesse väljatöötatud
suuniseid.
Seega põhimõtteliselt hinnatakse IMO
kohustusliku auditi käigus vastavust rahvusvahelistele konventsioonidele, mis
on määratletud määruses (EÜ) nr 391/2009 ja direktiivis 2009/15/EÜ, sealhulgas
III koodeks ja tunnustatud organisatsioonide koodeks.
Sellega seoses on vaja uurida, kas liikmesriikide
rahvusvaheliste kohustuste ja neile ELi õigusaktide kohaselt pandud kohustuste
vahel võib tekkida ühildumatuse olukord.
Punktides 1.7.1 ja 1.7.2 esitatud analüüsist
nähtub, et on mitu valdkonda, kus III koodeksi eelnõu ja tunnustatud organisatsioonide
koodeksi eelnõu on vastuolus ELi kohaldatavate õigusaktidega ning seepärast on
vaja tagada, et nende kohustused, mis tulenevad asjaomastest meresõiduohutust
käsitlevatest rahvusvahelistest konventsioonidest ning mille suhtes IMO neid
auditeerib, on kooskõlas nende kohustustega ELi tasandil.
1.9.        Direktiiv 2008/106/EÜ
Ilma et see piiraks punktides 1.6 kuni 1.8
esitatud kaalutlusi, ei ole leitud ühtki vastuolulist valdkonda kõnealuste
koodeksite eelnõude ja direktiivi 2008/106/EÜ vahel.
1.10.      Kokkuvõte
Eespool öeldut silmas pidades on
liikmesriikidel võimalik anda oma nõusolek III koodeksile ja tunnustatud
organisatsioonide koodeksile üksnes juhul, kui on võetud kõik vajalikud
kaitsemeetmed, et täielikult tagada:
(a)
määruse (EÜ) nr 391/2009 ja direktiivi 2009/15/EÜ
täielik tõhusus, samuti liidu õigus jätkata selliste seadustike arendamist ning

(b)
komisjoni õigus tunnustada ainult neid
organisatsioone, kes vastavad määruses (EÜ) nr 391/2009 sätestatud nõuetele ja
kohustustele, ning tühistada selliste organisatsioonide tunnustus,
kes neile ei vasta,
Komisjon arvab, et liikmesriigid peaksid
selleks, et kaitsta nimetatud direktiivi ja määruse saavutusi, esitama selge
reservatsiooni seoses oma kohustustega ELi seaduste raames, kui nad annavad
nõusoleku kõnealuseid koodekseid järgida ja lubada hõlmata oma veeteede amet
IMO liikmesriikide kohustusliku auditikavaga.
Seoses küsimustega, mida arutati punkti
1.7.1.3 all, peaks piisama sellest, et liikmesriigid väljendavad koodeksi
vastuvõtmisel selgelt, et nad tõlgendavad asjaomaseid sätteid teataval viisil –
näiteks esitatakse ainult miinimumnõuete loetelu, mis ei takista lipuriiki
kehtestamast tunnustatud organisatsioonidele muid nõudeid.
Liikmesriikide kohustuse lasta teha direktiivi
2009/21/EÜ artikli 7 kohane IMO audit käsitlemisel tuleks samuti silmas pidada
kohustusi, mis neil on rahvusvahelisel ja ELi tasandil. Seepärast tuleks IMO
auditiga kontrollida vastavust ainult nendele rahvusvaheliste konventsioonide
sätetele, millega liikmesriik on nõustunud.
2013/0111 (NLE)
Ettepanek:
NÕUKOGU OTSUS,
mis käsitleb Rahvusvahelises
Mereorganisatsioonis Euroopa Liidu nimel võetavat seisukohta seoses teatavate
koodeksite vastuvõtmisega ja konventsioonidesse tehtavate muudatustega
EUROOPA LIIDU NÕUKOGU,
võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise
lepingut, eelkõige selle artikli 100 lõiget 2 koostoimes artikli 218 lõikega 9,
võttes arvesse Euroopa Komisjoni ettepanekut
ning arvestades järgmist:
(1)       IMO merekeskkonna kaitse
komitee kiitis IMO õigusaktide rakendamise koodeksi (III koodeks) heaks 64.
istungjärgul (MEPC 64, oktoober 2012) ja IMO meresõiduohutuse komitee 91.
istungjärgul (MSC 91, november 2012) ning IMO 28. assamblee peaks selle
eeldatavasti vastu võtma 2013. aasta detsembris.
(2)                   IMO merekeskkonna
kaitse komitee kiitis IMO tunnustatud organisatsioonide koodeksi heaks 64.
istungjärgul ja IMO meresõiduohutuse komitee 91. istungjärgul ning nüüd peaksid
need komiteed kõnealuse koodeksi eeldatavasti vastu võtma 2013. aasta mais ja
juunis, vastavalt 65. ja 92. istungjärgul.
(3)       IMO meresõiduohutuse komitee
kiitis 91. istungjärgul heaks muudatused 1966. aasta rahvusvahelises
laadungimärgi konventsioonis (edaspidi „laadungimärgi konventsioon”),
laevakokkupõrgete vältimise 1972. aasta rahvusvahelise eeskirja kehtestamise
konventsioonis ja 1969. aasta rahvusvahelises laevade mõõtmise konventsioonis,
pidades silmas III koodeksi muutmist kohustuslikuks koos lipuriigi
auditeerimissüsteemiga, ning esitas need IMO 28. assambleele arutamiseks ja
vastuvõtmiseks.
(4)       IMO merekeskkonna kaitse
komitee kiitis 64. istungjärgul heaks 1973. aasta rahvusvahelise konventsiooni
merereostuse vältimise kohta laevadelt (edaspidi „MARPOLi konventsioon”) 1978.
ja 1997. aasta protokolli muudatused, pidades silmas III koodeksi muutmist
kohustuslikuks koos lipuriikide asjakohase auditeerimissüsteemiga. Nimetatud
komitee peaks need muudatused eeldatavasti vastu võtma 66. istungjärgul 2014.
aastal.
(5)       IMO meresõiduohutuse komitee
kiitis 91. istungjärgul heaks muudatused 1974. aasta rahvusvahelises
konventsioonis inimelude ohutusest merel (edaspidi „SOLASE konventsioon”) ja
selle 1988. aasta protokollis, samuti 1966. aasta rahvusvahelise laadungimärgi
konventsiooni 1988. aasta protokollis, pidades silmas III koodeksi muutmist
kohustuslikuks koos lipuriikide asjakohase auditeerimissüsteemiga. Kõnealune
komitee peaks 2013. aasta juunis toimuval 92. istungjärgul samal eesmärgil
eeldatavasti heaks kiitma ka meremeeste väljaõppe, diplomeerimise ja
vahiteenistuse aluste 1978. aasta rahvusvahelise konventsiooni (edaspidi „STCW
konventsioon”) muudatused. See komitee peaks käesolevas lõigus osutatud
muudatused eeldatavasti vastu võtma 93. istungjärgul 2014. aastal.
(6)       IMO merekeskkonna kaitse
komitee kiitis 64. istungjärgul heaks MARPOLi konventsiooni 1978. aasta protokolli
muudatused, pidades silmas tunnustatud organisatsioonide koodeksi muutmist
kohustuslikuks. Nimetatud komitee peaks need muudatused eeldatavasti vastu
võtma 65. istungjärgul.
(7)       IMO meresõiduohutuse komitee
kiitis 91. istungjärgul heaks SOLASe konventsiooni muudatused ja laadungimärgi
konventsiooni 1988. aasta protokolli muudatused, pidades silmas tunnustatud
organisatsioonide koodeksi muutmist kohustuslikuks. Nimetatud komitee peaks
need muudatused eeldatavasti vastu võtma 92. istungjärgul.
(8)       Kui eespool osutatud
konventsioonide muudatused on vastu võetud, siis edastab IMO peasekretär need
vastavatele konventsiooniosalistele, et nad saaksid väljendada oma nõusolekut
kõnealuste muudatustega kas vaikimisi või selgesõnaliselt, iga konventsiooni
asjakohaste sätete kohaselt.
(9)       Mitte üheski eespool osutatud
konventsioonis ei ole sätteid, mis välistaksid muudatuste suhtes
reservatsioonide tegemise.
(10)     III koodeksi eelnõu on
kavandatud asendama resolutsiooni A.973(24), mis sisaldab olemasolevat IMO
kohustuslike õigusaktide rakendamise koodeksit, mis omakorda asendas assamblee
resolutsiooni A.847(20), mida liikmesriigid on kohustatud kohaldama vastavalt
direktiivi 2009/15/EÜ (laevade kontrollimise ja ülevaatusega tegelevate
organisatsioonide ja veeteede ametite vastavat tegevust käsitlevate ühiste
eeskirjade ja standardite kohta)[15]
artikli 3 lõikele 1.
(11)     Tunnustatud organisatsioonide
koodeksi sisu on põhjalikult reguleeritud eespool osutatud direktiiviga ning
Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrusega (EÜ) nr 391/2009 (laevade kontrollimise
ja ülevaatusega tegelevate organisatsioonide ühiste eeskirjade ja standardite
kohta)[16]
kas otseselt või viidetega mitmele IMO resolutsioonile.
(12)     Vastavalt direktiivi
2009/15/EÜ artikli 7 lõikele 2 otsustab nõukogu, tegutsedes komisjoni
ettepaneku põhjal, pärast uute õigusaktide või artikli 2 punktis d nimetatud
rahvusvaheliste konventsioonide protokollide vastuvõtmist ka nende uute aktide
või protokollide ratifitseerimise üksikasjaliku korra, võttes arvesse nii
liikmesriikide parlamentide menetluskorda kui ka IMO asjakohaseid menetlusi,
tagades samas nende ühtse ja üheaegse kohaldamise liikmesriikides. Mõiste
„rahvusvahelised konventsioonid” on määratletud nii direktiivis 2009/15/EÜ kui
ka määruses (EÜ) nr 391/2009 ning hõlmab SOLASe, MARPOLi ja laadungimärgi
konventsiooni nende ajakohastatud versioonis, koos protokollide, muudatuste ja
kohustuslike koodeksitega..
(13)     Lipuriikidel STCW
konventsiooni kohaselt lasuvaid kohustusi reguleeritakse direktiiviga
2008/106/EÜ (meremeeste väljaõppe miinimumtaseme kohta),[17] mida on muudetud direktiiviga
2012/35/EL[18].
(14)     On vaja tagada, et
liikmesriikide kohustused, mis tulenevad III koodeksi ja tunnustatud
organisatsioonide koodeksi rakendamisest eespool osutatud konventsioonide ja muude
konventsioonide raames, mis muudavad kõnealused koodeksid
konventsiooniosalistele kohustuslikuks, oleksid vastavuses ELi õigusega.
(15)     Direktiivis 2009/21/EÜ
(lipuriigi nõuete täitmise kohta)[19]
on sätestatud mitmeid kohustusi, mis on liikmesriikidel lipuriigina. Nende
hulka kuulub liikmesriikide kohustus võtta vajalikud meetmed, et lasta vähemalt
kord iga seitsme aasta järel viia läbi oma administratsiooni IMO audit. Kuid
kõnealune säte kaotab kehtivuse hiljemalt 17. juunil 2017 või varasemal kuupäeval,
mille kehtestab komisjon, kui on jõustunud IMO liikmesriikide kohustuslik
auditeerimissüsteem.
(16)     Võttes arvesse eespool
esitatud põhjusi, kuuluvad III koodeks ja tunnustatud organisatsioonide
koodeks, samuti eespool osutatud konventsioonide vastavad muudatused, ELi
ainupädevusse, mille liit on saanud ELi toimimise lepingu artikli 3 lõike 2
kohaselt, niivõrd kuivõrd arutuse all olevate rahvusvaheliste õigusaktide
vastuvõtmine võib ühiseeskirju mõjutada või muuta nende ulatust.
(17)     Eespool osutatud ELi
õigusaktidega on vastuolus mitu III koodeksi eelnõu sätet, eelkõige järgmised:
a) koodeksi laiendus, mis hõlmab lipuriigi haldusjuhendeid seoses
klassifitseerimisülesannete ja tunnistustega, kuna selles peitub oht, et
vaidlustatakse alusetult määruse (EÜ) nr 391/2009 nõuded kõnealuste ülesannete
ja tunnistuste suhtes või nende nõuete rakendamise tagamiseks võetud meetmed;
b) liikmesriikide õigust reguleerida tunnustatud organisatsioonide tegevust
piiratakse, see piirdub üksnes nende endi lipu all sõitvate laevadega
vastupidiselt nimetatud määruses sätestatud nõuetele ja kohustustele, mis
käsitlevad tunnustatud organisatsioonide kõiki tegevusi, olenemata lipuriigist;
c) lipuriigil keelatakse volitada oma tunnustatud organisatsioonidel kohaldada
muude kui nende laevade suhtes, millel on õigus sõita tema lipu all,
klassifitseerimis- või seadusjärgseid nõudeid, mis on rangemad konventsioonide
nõuetest ja IMO kohustuslikest õigusaktidest, vastupidiselt eespool osutatud
konkreetsetele nõuetele ja kohustustele.
(18)     Eespool osutatud ELi
õigusaktidega on vastuolus mitu tunnustatud organisatsioonide koodeksi eelnõu
sätet, eelkõige järgmised: a) „seadusjärgne sertifitseerimine ja teenused”, mis
hõlmab sertifitseerimisteenuseid ja -ülesandeid, mida määruses (EÜ) nr 391/2009
ja direktiivis 2009/15/EÜ käsitatakse osana tunnustatud organisatsioonide
klassifitseerimistegevusest ja seega on need eraviisilise iseloomuga; b)
tunnustatud organisatsioonide vahelise koostöö nõue piirdub üksnes koostööga
lipuriigi kehtestatud raamistikus, vastupidiselt määruse (EÜ) nr 391/2009
artiklis 10 sätestatud kohustustele; c) klassifitseerimiseeskirjade
kehtestamine, nagu kirjeldatud eespool. Lisaks võib tunnustatud
organisatsioonide koodeksi eelnõus sätestatud keeld kehtestada tunnustatud organisatsioonide
suhtes mis tahes nõudeid, mis võivad riivata teiste lipuriikide õigusi, kui
seda lugeda koostoimes koodeksi määratlusega seadusjärgse sertifitseerimise ja
teenuste kohta, viia koodeksi väärale tõlgendamisele ning põhjustada seetõttu
põhjendamatuid piiranguid määruses (EÜ) nr 391/2009 tunnustatud
organisatsioonide klassifitseerimistegevusele kehtestatud nõuete rakendamisel.
(19)     III koodeksi eelnõu, mille
kohaselt konventsiooniosalised võivad sekkuda tunnustatud organisatsioonide
tegevusse, ega tunnustatud organisatsioonide koodeksi eelnõu, milles
käsitletakse tunnustatud organisatsioone, ei hõlma kõiki miinimumnõudeid ja
kohustusi, mis on sätestatud määruses (EÜ) nr 391/2009 või mis tulenevad
direktiivi 2009/15/EÜ kohaselt liikmesriikidel lasuvatest kohustustest.
Kõnealuseid sätteid tuleb siiski mõista kui miinimumnõudeid, mida liikmesriigid
võivad laiendada ja parandada, kui see ei ole selgesõnaliselt keelatud.
(20)     Mitte miski III koodeksi
eelnõus ega tunnustatud organisatsioonide koodeksi eelnõus ei peaks piirama
liidu võimet kehtestada aluslepingute ja rahvusvaheliste õigusaktide kohaselt
asjakohased tingimused nende organisatsioonide tunnustamiseks, kes soovivad, et
liikmesriigid tunnustaksid neid, nii et nad saaksid teha liikmesriikide nimel
laevade ülevaatust ja sertifitseerimist, pidades silmas liidu eesmärkide
saavutamist ning eelkõige meresõiduohutuse suurendamist ja keskkonnakaitse
tõhustamist.
(21)     Välja arvatud eespool
kirjeldatud valdkonnad, kus on võimalikke vastuolusid liidu õigusaktidega,
tuleb kahe kõnealuse koodeksi eelnõusid käsitada positiivse arenguna niivõrd,
kuivõrd nendega kehtestatakse kõrgetasemelised ülemaailmsed standardid nii
lipuriikide kui ka tunnustatud organisatsioonide tegevusele; neil põhjustel
nähti IMO tunnustatud organisatsioonide koodeksi väljatöötamine selgesõnaliselt
ette määruse (EÜ) nr 391/2009 põhjenduses 4. Seepärast peaks liit toetama
mõlema koodeksi vastuvõtmist kohustuslike õigusaktidena.
(22)     Euroopa Liit ei ole IMO liige
ega eespool osutatud konventsioonide osaline. Seepärast on vaja, et nõukogu
volitaks liikmesriike andma liidu huvides oma nõusoleku kõnealuste
konventsioonide muudatustele, mis muudaks III koodeksi ja tunnustatud
organisatsioonide koodeksi kohustuslikuks koos lipuriikide auditeerimissüsteemiga,
ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA OTSUSE:
Artikkel 1
1.           Liidu seisukoht IMO 28.
assambleel on nõustuda IMO õigusaktide rakendamise koodeksi eelnõuga, mille IMO
meresõiduohutuse komitee kiitis heaks 91. istungjärgul ja mis on sätestatud IMO
dokumendi MSC 91/22 lisas 16.
2.           Liidu seisukoht IMO 28.
assambleel on nõustuda järgmisega:
(a)
muudatused 1966. aasta rahvusvahelises
laadungimärgi konventsioonis (pidades silmas IMO õigusaktide rakendamise
koodeksi muutmist kohustuslikuks koos lipuriikide auditeerimissüsteemiga),
mille IMO meresõiduohutuse komitee kiitis heaks 91. istungjärgul ja mis on
sätestatud IMO dokumendi MSC 91/22 lisas 10.
(b)
muudatused 1969. aasta rahvusvahelises laevade
mõõtmise konventsioonis (pidades silmas IMO õigusaktide rakendamise koodeksi
muutmist kohustuslikuks koos lipuriikide auditeerimissüsteemiga), mille IMO
meresõiduohutuse komitee kiitis heaks 91. istungjärgul ja mis on sätestatud IMO
dokumendi MSC 91/22 lisas 12;
(c)
muudatused 1972. aasta rahvusvahelises
laevakokkupõrgete vältimise eeskirja konventsioonis (pidades silmas IMO
õigusaktide rakendamise koodeksi muutmist kohustuslikuks koos lipuriikide
auditeerimissüsteemiga), mille IMO meresõiduohutuse komitee kiitis heaks 91.
istungjärgul ja mis on sätestatud IMO dokumendi MSC 91/22 lisas 11.
Artikkel 2
1.           Liidu seisukoht merekeskkonna
kaitse komitee 65. istungjärgul on nõustuda IMO tunnustatud organisatsioonide
koodeksi eelnõuga, mille nimetatud komitee kiitis heaks 64. istungjärgul ja IMO
meresõiduohutuse komitee 91. istungjärgul ja mis on sätestatud IMO dokumendi
MSC 91/22 lisas 19.
2.           Liidu seisukoht merekeskkonna
kaitse komitee 65. istungjärgul on nõustuda IMO 1973. aasta rahvusvahelise
konventsiooni merereostuse vältimise kohta laevadelt 1978. aasta protokolli
muudatuste vastuvõtmisega, et muuta IMO tunnustatud organisatsioonide koodeks
kohustuslikuks, nagu selle kiitis heaks IMO merekeskkonna kaitse komitee 64.
istungjärgul ja mis on sätestatud IMO dokumendi MEPC 64/23 lisas 23.
3.           Liidu seisukoht merekeskkonna
kaitse komitee 66. istungjärgul on nõustuda IMO 1973. aasta rahvusvahelise
konventsiooni merereostuse vältimise kohta laevadelt 1978. ja 1997. aasta
protokolli muudatuste vastuvõtmisega (pidades silmas IMO õigusaktide
rakendamise koodeksi muutmist kohustuslikuks koos lipuriikide
auditeerimissüsteemiga), nagu selle kiitis heaks IMO merekeskkonna kaitse
komitee 64. istungjärgul ja mis on sätestatud IMO dokumendi MEPC 64/23 lisas
20.
Artikkel 3
1.           Liidu seisukoht IMO
meresõiduohutuse komitee 92. istungjärgul on nõustuda IMO tunnustatud
organisatsioonide koodeksi eelnõuga, mille nimetatud komitee kiitis heaks 91.
istungjärgul ja IMO merekeskkonna kaitse komitee 64. istungjärgul ja mis on
sätestatud IMO dokumendi MSC 91/22 lisas 19.
2.           Liidu seisukoht IMO
meresõiduohutuse komitee 92. istungjärgul on nõustuda järgmisega:
(a)
muudatused 1974. aasta muudetud rahvusvahelises
konventsioonis inimelude ohutusest merel (SOLAS 1974) (pidades silmas IMO
õigusaktide rakendamise koodeksi muutmist kohustuslikuks), nagu selle kiitis
heaks IMO meresõiduohutuse komitee 91. istungjärgul ja mis on sätestatud IMO
dokumendi MSC 91/22 lisas 20;
(b)
muudatused 1966. aasta rahvusvahelise laadungimärgi
konventsiooni 1988. aasta protokollis (pidades silmas IMO õigusaktide
rakendamise koodeksi muutmist kohustuslikuks), nagu selle kiitis heaks IMO
meresõiduohutuse komitee 91. istungjärgul ja mis on sätestatud IMO dokumendi
MSC 91/22 lisas 21;
3.           Liidu seisukoht IMO
meresõiduohutuse komitee 93. istungjärgul on nõustuda järgmisega:
(a)
muudatused 1974. aasta muudetud rahvusvahelises
konventsioonis inimelude ohutusest merel (SOLAS 1974) (pidades silmas IMO
õigusaktide rakendamise koodeksi muutmist kohustuslikuks koos lipuriikide
auditeerimissüsteemiga), nagu selle kiitis heaks IMO meresõiduohutuse komitee
91. istungjärgul ja mis on sätestatud IMO dokumendi MSC 91/22 lisas 17;
(b)
muudatused 1966. aasta rahvusvahelise laadungimärgi
konventsiooni 1988. aasta protokollis (et muuta IMO õigusaktide rakendamise
koodeks kohustuslikuks koos lipuriikide auditeerimissüsteemiga), mille IMO meresõiduohutuse
komitee kiitis heaks 91. istungjärgul ja mis on sätestatud IMO dokumendi MSC
91/22 lisas 18.
4.           Liidu seisukoht IMO
meresõiduohutuse komitee 92. ja 93. istungjärgul on nõustuda 1978. aasta
meremeeste väljaõppe, diplomeerimise ja vahiteenistuse aluste rahvusvahelise
konventsiooni asjakohaste paranduste heakskiitmisega ja nende järgneva
vastuvõtmisega, pidades silmas IMO õigusaktide rakendamise koodeksi muutmist
kohustuslikuks koos lipuriikide auditeerimissüsteemiga.
Artikkel 4
1.           Artiklites 1–3 sätestatud
liidu seisukohta väljendavad IMOsse kuuluvad liikmesriigid, tegutsedes üheskoos
liidu huvides ning arvestades käesoleva otsuse lisas olevat reservatsiooni.
2.           Artiklites 1–3 sätestatud
liidu seisukohas võib teha vormilisi ja väiksemaid muudatusi, ilma et oleks
vaja muuta nimetatud seisukohta.
Artikkel 5
Liikmesriikidel lubatakse anda liidu huvides
oma nõusolek artikli 1 lõikes 2, artikli 2 lõigetes 2 ja 3 ning artikli 3
lõigetes 2 – 4 osutatud muudatustele, võttes arvesse käesoleva otsuse lisas
sätestatud reservatsiooni.
Artikkel
6
Käesolev otsus on adresseeritud
liikmesriikidele.
Brüssel,
                                                                       Nõukogu
nimel
                                                                       eesistuja
LISA
[Asjaomase liikmesriigi nimi]
reservatsioon
Seoses [asjaomase koodeksi nimetus]
soovib [konventsiooniosalise liikmesriigi nimi] väljendada selgelt
seisukohta, et mitte midagi kõnealuses koodeksis ei tohi tõlgendada nii, et see
piiraks või takistaks teda täitmast oma kohustusi, mis tulenevad ELi õigusest.
Eelkõige kavatseb [konventsiooniosalise liikmesriigi nimi] jätkuvalt
järgida asjaomaseid liidu õigusakte, milles käsitletakse laevade
inspekteerimise ja ülevaatusega tegelevate organisatsioonide suhtes kehtestatud
ühiseid eeskirju ja standardeid, eelkõige seoses järgmisega:
-           „seadusjärgse tunnistuse” ja
„klassifikatsioonitunnistuse” määratlus;
-           tunnustatud organisatsioonide
suhtes kehtestatud kohustuste ja nõuete ulatus;
-           Euroopa Komisjoni ülesanded seoses
tunnustamise, hindamise ja vajaduse korral parandusmeetmete võtmisega või
sanktsioonidega tunnustatud organisatsioonide suhtes.
Lisaks on [konventsiooniosalise
liikmesriigi nimi] arvamusel, et [asjaomase koodeksi nimetus] sisaldab
miinimumnõudeid, mida liikmesriik võib laiendada ja parandada, nagu on
asjakohane meresõiduohutuse suurendamiseks ja keskkonna kaitseks.
Iga IMO auditi käigus tuleks kontrollida
ainult nende rahvusvaheliste konventsioonide sätete järgimist, millega [konventsiooniosalise
liikmesriigi nimi] on nõustunud, sealhulgas käesoleva reservatsiooniga
seotud küsimustes.
[1]               IMO merekeskkonna kaitse komitee.
[2]               IMO meresõiduohutuse komitee.
[3]               Või 12 kuud pärast piisavalt selgesõnalist heakskiitu.
[4]               Või 12 kuud pärast piisaval arvul selgesõnalise
heakskiidu saamist.
[5]               Tunnustamise tähtaega võib edasi lükata kuni 1. juulini
2015, et ühtlustada SOLASe, laadungimärgi ja STCW konventsiooni samaaegse
muutmisega.
[6]               Tunnustamise tähtaega võib edasi lükata kuni 1. juulini
2015, et ühtlustada SOLASe, laadungimärgi ja STCW konventsiooni samaaegse
muutmisega.
[7]               ELT L 131, 28.5.2009, lk 47.
[8]               EÜT L 319,12, 2.12.1994, lk 20.
[9]               ELT L 131, 28.5.2009, lk 11.
[10]             Artikli 3 lõige 1.
[11]             Põhjendus 13.
[12]             ELT L 131, 28.5.2009, lk 132.
[13]             ELT L 323, 3.12.2008, lk 33. Direktiivi on viimati
muudetud direktiiviga 2012/35/EL.
[14]             Vt punkt 1.7.1.4.
[15]             ELT L 131, 28.5.2009, lk 47.
[16]             ELT L 131, 28.5.2009, lk 11.
[17]             ELT L 323, 3.12.2008, lk 33.
[18]             ELT L 343, 14.12.2012, lk 78.
[19]             ELT L 131, 28.5.2009, lk 132.