				|

		52011PC0658

			Ettepanek: EUROOPA PARLAMENDI JA NÕUKOGU MÄÄRUS milles käsitletakse üleeuroopalise energiataristu suuniseid ja millega tunnistatakse kehtetuks otsus nr 1364/2006/EÜ /* KOM/2011/0658 lõplik - 2011/0300 (COD) */

			   	SELETUSKIRI
1.           ETTEPANEKU TAUST
Ettepaneku põhjused ja eesmärgid
Euroopa energiataristu ajakohastamiseks ja
laiendamiseks ning piiriüleste võrkudevaheliste ühenduste loomiseks tuleb
kõvasti pingutada, et täita liidu peamised energiapoliitika eesmärgid: konkurentsivõime,
säästvus ja varustuskindlus.
Komisjoni 17. novembril 2010 vastuvõetud
teatises „Energiainfrastruktuuri prioriteedid aastaks 2020 ja pärast seda”[1] kutsuti seetõttu üles looma uut
ELi energiataristute poliitikat, millega koordineerida ja optimeerida
võrguarendust kogu Euroopa ulatuses. Teatises kinnitati eelkõige vajadust
parandada olemasolevat üleeuroopaliste energiavõrkude (TEN-E) poliitikat ja
rahastamisraamistikku.
Niisugune uus poliitika on ülimalt oluline
selleks, et toimiks liikmesriikidevaheline solidaarsus, saaks valmis energia
siseturg ja ühendataks eraldatud piirkonnad; muutuksid tegelikkuseks
alternatiivsed tarneteed või ülekandetrassid ja energiaallikad ning et
arendataks välja taastuvad energiaallikad, mis suudaksid konkureerida
traditsiooniliste energiaallikatega, nagu rõhutati Euroopa Ülemkogus
4. veebruaril 2011.
29. juunil 2011. aastal võttis komisjon vastu
teatise „Euroopa 2020. aasta strateegia aluseks olev eelarve” järgmise
mitmeaastase finantsraamistiku (2014–2020) kohta,[2] milles tehakse ettepanek luua
Euroopa Ühendamise Rahastu, et edendada esmatähtsate energia-, transpordi- ja
digitaaltaristute valmimist ühest 40 miljardi suurusest fondist, millest 9,1
miljardit on määratud energiale[3].
Käesoleva ettepanekuga kehtestatakse eeskirjad
üleeuroopalise energiavõrgu õigeaegse arendamise ja koostalitlusvõime kohta, et
saavutada Euroopa Liidu toimimise lepingu energiapoliitikaeesmärgid – tagada
energia siseturu toimimine ja varustuskindlus liidus, edendada energiatõhusust
ning töötada välja uusi ja taastuvaid energiavorme ning edendada energiavõrkude
omavahelist ühendamist.
Täpsemalt on määruse eesmärgiks integreerida
energia siseturg täielikult ja nii, et ükski liikmesriik ei oleks Euroopa
võrgust eraldatud, ning aidata kaasa säästvale arengule ja keskkonnakaitsele,
võimaldades liidul saavutada eesmärk 2020. aastaks vähendada kasvuhoonegaaside
heidet 20 %[4],
suurendada energiatõhusust 20 % ja suurendada taastuvatest
energiaallikatest toodetud energia osa lõpptarbimises 20 %ni, tagades
samas varustuskindluse ja liikmesriikidevahelise solidaarsuse.
Nimetatud eesmärke järgides aidatakse
käesoleva ettepanekuga kaasa arukale, jätkusuutlikule ja kaasavale
majanduskasvule ning tuuakse välja kasu kogu Euroopa Liidu konkurentsivõimele
ja tema majanduslikule, sotsiaalsele ja territoriaalsele ühtekuuluvusele.
Selle saavutamiseks määratakse käesolevas
algatuses 2020. aastani ja sellest edasi kindlaks teatav hulk üleeuroopalisi
esmatähtsaid koridore ja alasid, mis hõlmavad elektri- ja gaasivõrke ning nafta
ja CO2 transportimise taristuid, ning mille jaoks Euroopa Liidu
meetmed on kõige vajalikumad. Nimetatud prioriteete on kavas rakendada
järgmiselt:
–
lihtsustakse loamenetlusi, et vähendada nende
kestust ühishuviprojektide korral ning suurendada üldsuse osalemist ja tema
heakskiitu selliste projektide rakendamisele;
–
hõlbustatakse elektri- ja gaasialaste
ühishuviprojektide reguleerimist, jaotades kulud vastavalt saadavale kasule
ning tagades, et lubatud tulud vastavad kantud riskidele;
–
tagatakse ühishuviprojektide rakendamine, pakkudes
vajalikku turupõhist ja otsest ELi rahalist toetust. Viimase suhtes on
ettepanekus ühishuviprojektidele sätestatud tingimused, mille alusel nad saavad
ELi rahalist tuge Euroopa Ühendamise Rahastust, mille kohta esitatakse eraldi
õigusakti ettepanek.
Käesolev ettepanek on komisjoni 2011. aasta
tööprogrammi strateegiline prioriteet.
Üldine taust
Energiataristute omavaheline ühendamine ja
uute vajadustega kohandamine on oluline ja kiireloomuline küsimus, mis puudutab
kõiki energiasektoreid.
Elektrivõrke tuleb uuendada ja moderniseerida,
et tulla toime kasvava nõudlusega, mis tuleneb energia väärtusahelas ja
energiaallikate jaotuses toimunud olulisest muutusest. Võrke tuleb võimalikult
ruttu laiendada ja uuendada, sealhulgas elektrikiirteede abil, et edendada
turgude integreerimist ja säilitada süsteemi praegune kindlustase, eriti aga
selleks, et transportida taastuvatest energiaallikatest toodetud elektrit,
mille mahud peaksid ajavahemikus 2007–2020 enam kui kahekordistuma, ning luua
parem tasakaal. Samal ajal ei ole ELi 2020. aastaks püstitatud energiatõhususe
ja taastuvenergia eesmärke võimalik saavutada, kui ülekande- ja jaotusvõrke ei
tehta innovatiivsemaks ja arukamaks, kasutades selleks eelkõige info- ja
sidetehnoloogiat.
Juhul kui tagatakse maagaasi varustuskindlus,
mängib maagaas eelolevatel kümnenditel ELi energiaallikate jaotuses endiselt
võtmerolli ning elektritootmise vahelduvust arvestades on sellel järjest suurem
tähtsus varukütusena. Keskpikas perspektiivis nõuab kohalike traditsiooniliste
maagaasivarude ammendumine täiendavat ja mitmekesist importi. Gaasivõrke tuleb
süsteemisiseselt paindlikumaks muuta kahesuunaliste gaasitorustikega, suurema
hoiustusvõimsusega ning paindliku tarnimisega, mis hõlmab ka veeldatud maagaasi
ja surumaagaasi.
Arvestades nafta osa energialiikide jaotuses
eelolevatel kümnenditel on väga oluline säilitada katkematud toornaftatarned
Ida-Euroopa keskosas asuvatesse ELi sisemaariikidesse, kes praegu sõltuvad
piiratud hulgast tarneteedest.
CO2 kogumise ja säilitamise
tehnoloogia kasutamine vähendaks ulatuslikult CO2 heidet,
võimaldades samas kasutada fossiilkütuseid, mis on järgmistel kümnenditel
endiselt olulised elektri tootmise allikad. Piiriülese CO2-transpordivõrgu
tulevane väljaarendamine nõuab Euroopa tasemel taristute planeerimiseks ja
väljatöötamiseks sammude astumist juba praegu.
2011. aasta juunis toimunud
energeetikanõukogule esitatud aruandes[5]
on komisjon hinnanud Euroopa tähtsusega energiataristutesse kuni 2020. aastani
tehtavate investeeringute koguvajadust umbes 200 miljardile eurole:
–
umbes 140 miljardit eurot elektri kõrgepinge
ülekandesüsteemidele nii maal kui ka avameres, salvestamisele ja nutivõrkude
rakendustele ülekande- ja jaotustasandil;
–
umbes 70 miljardit eurot gaasi kõrgsurve
ülekandetorustikule (ELi sissetulevale ja liikmesriikidevahelisele),
hoiustamisele, veeldatud ja surumaagaasi terminalidele ning vastassuunavoogude
taristule;
–
umbes 2,5 miljardit eurot CO2-transporditaristule.
Ajavahemikul 2011–2020 tuleb võrreldes praeguse
tasemega investeerida 30 % rohkem gaasitaristutesse ja kuni 100 %
rohkem elektritaristutesse. Kiireloomuline vajadus sellise mahuka investeeringu
järele eristab energiataristuid selgesti teiste sektorite taristutest, kuna
energiavõrgud on eeltingimuseks 2020. aasta energia- ja kliimaeesmärkide ning
pikaajaliste kliimaeesmärkide saavutamiseks.
Peamised kindlaksmääratud tõkked, mis
igapäevase tegevuse käigus takistavad investeeringute toimumist või lükkavad
nende toimumise tunduvalt kaugemale edasi kui 2020. aasta, on järgmised: lubade
andmisega seotud probleemid (pikk ja ebaefektiivne loamenetlus, millega kaasneb
üldsuse vastuseis), reguleerimine (raamistik ei ole varustatud Euroopa
taristuprioriteetide täitmiseks vajalike vahenditega) ja rahastus (ettevõtjate
piiratud finantssuutlikkus, kohandatud rahastamisvahendite ja piisava toe
puudumine).
Kehtivad õigusnormid
Üleeuroopaliste energiavõrkude (TEN-E)
raamistik töötati välja ja seda kujundati 1990. aastatel järjestikuste
TEN-E suuniste ja vastava rahastamismääruse abil. 2006. aasta TEN-E suunistes[6] on loetletud umbes 550
projekti, mis vastavad ühenduse toetuse saamise tingimustele, ja liigitatud
need järgmisesse kolme kategooriasse: üleeuroopalist huvi pakkuvad projektid
(kokku 42), esmatähtsad projektid ja ühist huvi pakkuvad projektid. Need
projektid hõlmavad üksnes elektri- ja gaasitaristut. 2010. aasta aprillis
avaldatud aruandes TEN-E raamistiku rakendamise kohta ajavahemikul 2007–2009[7] oli järeldatud, et kuigi
väljavalitud projektidele anti positiivne panus sellega, et muudeti nad
poliitiliselt nähtavaks, puudus poliitikal fookus, paindlikkus ja ülevalt alla
lähenemine kindlaksmääratud taristulünkade täitmisele.
20. juunil 2007 vastuvõetud üleeuroopaliste
võrkude rahastamismääruses[8]
on sätestatud TEN-E projektide kaasrahastamistingimused ja ajavahemiku
2007–2013 eelarve 155 miljonit eurot. TEN-E programmi rahalised vahendid ja
ülesehitus on siiski osutunud ebapiisavaks, pidades silmas paradigmamuutust
vähese CO2-heitega energiasüsteemi suunas ning sellest tingitud
peamistest arengusuundadest ja lähiaastatel vajalikest investeeringutest
energiataristutesse (piiratud eelarve, ei ole riskileevendamisvahendeid, ei ole
kaasatud rahastamist väljastpoolt ELi, ebapiisav sünergia teiste ELi
rahastamisvahenditega).
Majandus- ja finantskriisi tingimustes
koostatud „Euroopa majanduse elavdamise energeetikakavas”[9] on esmakordselt eraldatud
märkimisväärsed ühekordselt makstavad summad (umbes 3,85 miljardit eurot)
piiratud hulgale projektidele, mis vastavad tingimustele ja käsitlevad
selliseid teemasid nagu elektri- ja gaasitaristud, avamere tuuleenergia ja CO2
kogumise ja säilitamise näidisprojektid.
Kooskõla Euroopa Liidu muude
tegevuspõhimõtete ja eesmärkidega
Käesolev algatus kuulub teatise „Euroopa 2020.
aastal. Aruka, jätkusuutliku ja kaasava majanduskasvu strateegia”[10] juurde, milles energiataristud
asetatakse esiplaanile osana ressurstitõhusa Euroopa juhtalgatusest. Strateegias rõhutati vajadust kiiresti uuendada
Euroopa võrke Euroopa supernutivõrgu saamiseks, ühendades neid kogu Euroopa
ulatuses eelkõige selleks, et integreerida taastuvaid energiaallikaid. Lubade andmise, reguleerimise ja rahastamise alal
käesolevas algatuses kindlaksmääratud prioriteedid ja ettepandud meetmed on
nimetatud eesmärkidega täielikult kooskõlas.
Ettepanekuga soovitakse asendada praegused
TEN-E suunised ja see moodustab loogilise paketi Euroopa Ühendamise Rahastuga,
mis on välja töötatud selleks, et asendada praegune üleeuroopaliste võrkude
rahastamise määrus.
Samuti antakse käesoleva algatuse näol väga
oluline panus kahe siduva eesmärgi – 20 % taastuvenergia osakaal ja
20 %[11]
kasvuhoonegaaside heite vähendamine – saavutamisse 2020. aastaks, ning
püütakse järgida komisjoni teatises „Konkurentsivõimeline vähese CO2-heitega
majandus aastaks 2050 – edenemiskava” sätestatud samme ning ELi pikaajalist
eesmärki vähendada aastaks 2050 kasvuhoonegaaside heidet 80–95 % võrreldes
1990. aasta tasemega[12].
Kooskõlas Euroopa Liidu toimimise lepingu
artikliga 11 kaasatakse käesolevasse ettepanekusse energiataristu kontekstis
kehtivad keskkonnakaitse nõuded.
2.           KONSULTEERIMINE HUVITATUD ISIKUTEGA JA
MÕJU HINDAMINE
Konsulteerimine, andmete kogumine ja
eksperdiarvamuste kasutamine
Käesolev ettepanek töötati välja
liikmesriikide ja huvitatud poolte ulatusliku kaastöö abil, mis saadi
mitmesuguste sündmuste vahendusel (kõrgetasemelised konverentsid, õpikojad,
uuringud), sealhulgas kaks avalikku arutelu, milles käsitleti lubade andmist ja
projektivõlakirjade kasutamist taristuprojektide puhul[13]. Mitmesuguste pakutud
poliitikavõimaluste mõju analüüsiti kahes mõjuhinnangus, mis tehti 2010. ja
2011. aastal ja kus kasutati mitut mudelit ja arvukaid uuringuid, millest kolm
telliti spetsiaalselt investeerimisvajaduste, lubade andmise ja
rahastamisteemade käsitlemiseks. Mõlemas mõjuhinnangus käsitleti
valikuvõimaluste majanduslikku, sotsiaalset ja keskkonnamõju, võttes arvesse
subsidiaarsuse ja proportsionaalsuse põhimõtteid.
Mõju hindamine
Esimeses mõjuhinnangus 2010. aastal keskenduti
uue algatuse reguleerimisalale seoses hõlmatavate energiasektoritega, selle
ülesehitusele seoses prioriteetide kindlaksmääramise ja ühishuviprojektide
väljavalimisega, regionaalse koordineerimise ja koostöö vormile ning lubade
andmise üldistele põhimõtetele.
Esimese analüüsi põhjal valminud 2011. aasta
mõjuhinnangus analüüsitakse palju üksikasjalikumalt lubade andmise ja avaliku
arutelu, reguleerimise ning rahastamise valdkonna poliitikavõimalusi, mida
tuleks kohaldada ühishuviprojektidele, mis on varem kindlaksmääratud
taristuprioriteetide rakendamiseks välja valitud. Selgitati välja mitmesugused
tõkked ja neist igaühe puhul hinnati kättesaadavaid, tõhusaid ja kulutõhusaid
lahendusi.
Lubade andmine ja avalik arutelu
Analüüsis võrreldakse kolme võimalust:
ühishuvikorra kehtestamine, loamenetluse korralduse ja kestuse eeskirjad
(täielik universaalteenistus ja tähtaeg), ning kahe eelneva võimaluse
kombineerimine.
Elupaikade direktiiviga seotud meetmete osas
peaks Euroopa ühishuvikorra mõju kohalikule loomastikule ja taimestikule olema
asjakohane üksnes seoses väga väikese hulga ühishuviprojektidega, mille puhul
on kindlaks määratud võimalik vastuolu Natura 2000 aladega, kuid millel on
siiski väga oluline tähtsus energia- ja kliimapoliitika eesmärkide
saavutamisel.
Viimase poliitikavõimaluse üldmõju peetakse
kõige positiivsemaks, kuna selle tulemusel viidaks õigeaegselt 2020. aastaks
lõpule peaaegu kõik vajalikud ühishuviprojektid, eeldusel et kehtestatud on
kõik asjakohased reguleerimis- ja rahastamismeetmed. Selle poliitikavõimaluse
puhul on keskkonnamõju, sotsiaalmõju tööhõivele ja majandusmõju SKP-le
eeldatavasti suurem, kuna kõik ühishuviprojektid viidaks lõpule ja halduskulude
pealt hoitaks olulisel määral kokku.
Regulatiivsed küsimused
Analüüsis võrreldakse kolme võimalust:
piiriülene kulude jaotamine, investeerimisstiimulid ja kahe eelneva võimaluse
kombineerimine.
Analüüs näitab, et mõlemad – nii eelnev
piiriüleste kulude jaotamise mehhanism kui ka ettevõtjate kanda olevatele
riskidele vastavad stiimulid – on vajalikud selliste ühishuviprojektide
rakendamiseks, mis ei pruugi olla tasuvad. Nende üldine majanduslik, sotsiaalne
ja keskkonnamõju on suur ja positiivne.
Rahastamine
Selleks et hinnata kõiki võimalikke meetmeid
seoses taristute arendamisega, käsitletakse analüüsis ka nelja rahastamisvõimalust,
isegi kui nende poliitikameetmeks muundamine toimub Euroopa Ühendamise
Rahastus: riskijagamisvahendite kasutamine (sealhulgas projektivõlakirjad ja
tagatised); riskikapitalivahendite kasutamine (sealhulgas kapitaliosalus);
toetuste kasutamine projektiuuringuteks ja ehitustöödeks; toetuste,
riskijagamis- ja riskikapitalivahendite kombineerimine.
Viimase poliitikavõimaluse üldine mõju on
kõige positiivsem, kuna selles kumuleerub üksikute võimaluste positiivne mõju
ning tegemist on turupõhistest vahenditest ja otsesest finantstoetusest
koosneva paindliku töövahendiga, mis konkreetsetele projektiriskidele kõige
kulutõhusamaid lahendusi pakkudes toob kaasa sünergia ja tõhususe kasvu. Samuti
kajastab see poliitikavõimalus Euroopa Ühendamise Rahastu raames ettepandud
meetmeid.
3.           ETTEPANEKU ÕIGUSLIK KÜLG
Kavandatud meetmete kokkuvõte
Käesoleva määruse ettepanekuga antakse
prioriteet 12 strateegilisele üleeuroopalise energiataristu koridorile ja
alale. Sellega kehtestatakse eeskirjad, kuidas määrata kindlaks teatavatesse
määratletud energiataristukategooriatesse kuuluvad ühishuviprojektid, mis on
vajalikud kõnealuste prioriteetide rakendamiseks. Selleks kehtestatakse
valikumenetlus, mis põhineb piirkondlikel elektri- ja gaasialastel
eksperdirühmadel ja milles Energeetikasektorit Reguleerivate Asutuste
Koostööametil on nõuandja osa, ning mille tulemusel komisjon võtab vastu
lõpliku otsuse liidu ühishuviprojektide loendi kohta, mida uuendatakse iga kahe
aasta tagant. Piirkondlikele eksperdirühmadele ja koostööametile on usaldatud
ühishuviprojektide rakendamise hindamine ja järelevalve. Komisjon võib
teatavatesse raskustesse sattunud projektidele määrata Euroopa koordinaatorid.
Ettepanekuga kehtestatakse
ühishuviprojektidele ühishuvikord, millega antakse igas liikmesriigis ühele
pädevale asutusele erivastutus koordineerida ja hallata ühishuviprojektide
loamenetlust, kehtestada läbipaistvuse ja üldsuse osalemise miinimumstandardid
ning määrata loamenetluse suurim lubatud kestus. Samuti sätestatakse
ettepanekus selgelt, et teatavatel kindlatel tingimustel võib rakendada
ühishuviprojekte, mille suhtes on ülekaalukas avalik huvi, nagu on määratletud
direktiivides 92/43/EÜ ja 2000/60/EÜ. Nimetatud meetmed on proportsionaalsed,
kuna nende eesmärk on – peamiselt piiriüleste – ühishuviprojektide rakendamise
hõlbustamiseks vajalike siseriiklike haldusmenetluste minimaalne ühtlustamine.
Käesoleva määruse nõuete täitmiseks võivad liikmesriigid vastavalt oma
siseriiklikule õigussüsteemile kujundada oma spetsiifilised sisemenetlused.
Käesolevas määruse ettepanekus esitatakse
metoodika ja protsess elektri- ja gaasialaste ühishuviprojektide ühtlustatud ja
kogu energiasüsteemi hõlmava kulude-tulude analüüsi väljatöötamiseks. Selle
metoodika põhjal antakse riikide reguleerivatele asutustele ja koostööametile
vastutus jaotada nimetatud sektorite piiriüleste ühishuviprojektide kulud
vastavalt kasule, mida asjaomaste ühishuviprojektidega otseselt või kaudselt
seotud liikmesriigid saavad. Samuti tuleb liikmesriikide reguleerivatel asutustel
anda tariifide kaudu asjakohaseid stiimuleid selliste ühishuviprojektide
rakendamiseks, mis mõjuvatel põhjustel kannavad suuremaid riske.
Lisaks sellele määratakse määruses kindlaks
tingimused, millele peavad vastama ühishuviprojektid, millele taotletakse
Euroopa Ühendamise Rahastust liidu rahalist toetust seoses uuringutega
(kättesaadav kõikidele ühishuviprojektidele, välja arvatud naftasektori
projektid) ja töödega (kättesaadav kõikidele nutivõrkude ja CO2-sektori
ühishuviprojektidele ning teatavatele tingimustele vastavatele elektri- ja
gaasisektori ühishuviprojektidele, eelkõige sellistele, mille kohta on vastu
võetud piiriüleste kulude jaotamise otsus).
Õiguslik alus
Ettepanek põhineb Euroopa Liidu toimimise
lepingu artiklil 172. Artikli 171 lõike 1 kohaselt liit „sätestab
suunised, mis hõlmavad üleeuroopaliste võrkude valdkonnas kavandatud eesmärke,
prioriteete ja üldmeetmeid; need suunised määravad kindlaks ühist huvi pakkuvad
projektid”. Artiklis 172 on täpsustatud, et artikli 171 lõikes 1 märgitud
suunised ja muud meetmed võetakse vastu kaasotsustusmenetluse käigus.
Subsidiaarsuse põhimõte
Käesoleva ettepaneku suhtes kohaldatakse
subsidiaarsuse põhimõtet, kuna energiapoliitika ei kuulu ELi ainupädevusse.
Energia ülekandetaristul on üleeuroopaline või vähemalt piiriülene mõju.
Liikmesriikide tasandil reguleerimine ei sobi ja üksikutel siseriiklikel
haldusasutustel ei ole pädevust kõnealuse taristu käsitlemiseks ühe tervikuna.
Majanduslikust vaatenurgast saab energiavõrke kõige paremini arendada siis, kui
neid planeeritakse Euroopa perspektiiviga, kus üksteise pädevuse piire
tunnustades võtavad meetmeid nii EL kui ka liikmesriigid. Seetõttu peetakse
käesoleva määruse ettepanekus kinni subsidiaarsuse põhimõttest.
Proportsionaalsuse põhimõte ja õigusakti
valik
Käesoleva ettepanekuga ei minda kaugemale, kui
on vajalik, et saavutada seatud eesmärgid, nimelt liidu tasandil kokkulepitud
energia- ja kliimapoliitika eesmärgid ning piisava energiataristu arendamise
takistuste ületamine. Kõige sobivamaks vahendiks on määrus, mida saab otse
kohaldada ja mis on tervikuna siduv. Selline meede on vajalik, et tagada
2020. aastaks energiataristuprioriteetide õigeaegne rakendamine.
Täpsemalt on sellise lubade andmise raamistiku
kehtestamine koos pädevate asutustega liikmesriigi tasandil ja konkreetsete
tähtaegadega (mille on määranud liikmesriik ja mille jooksul loamenetlus võib
kesta) proportsionaalne eesmärgiga kiirendada loamenetlust.
4.           MÕJU EELARVELE
Käesoleva ettepaneku mõju eelarvele
käsitletakse Euroopa Ühendamise Rahastu loomise määruse ettepaneku
finantsselgituses.
5.           VALIKULISED ÜKSIKASJAD
Seniste õigusaktide kehtetuks
tunnistamine
Ettepaneku vastuvõtmisel tunnistatakse otsus
1364/2006/EÜ kehtetuks alates 1. jaanuarist 2014. See aga ei mõjuta sellise
rahalise abi andmist, jätkamist või muutmist, mille komisjon on kehtiva
üleeuroopaliste võrkude rahastamismääruse alusel tehtud projektikonkursside
tulemusel määranud kõnealuse otsusega reguleeritud projektidele, ega
struktuurifondidest toetust saanud TEN-E projektidele.
Euroopa Majanduspiirkond (EMP)
Käesolevas ettepanekus käsitletakse EMPga
seotud küsimust ja seetõttu tuleks seda kohaldada EMP suhtes.
2011/0300 (COD)
Ettepanek:
EUROOPA PARLAMENDI JA NÕUKOGU MÄÄRUS
milles käsitletakse üleeuroopalise
energiataristu suuniseid ja millega tunnistatakse kehtetuks otsus nr
1364/2006/EÜ
(EMPs kohaldatav tekst)
EUROOPA PARLAMENT JA EUROOPA LIIDU
NÕUKOGU,
võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise
lepingut, eriti selle artiklit 172,
võttes arvesse Euroopa Komisjoni ettepanekut,
olles edastanud seadusandliku akti eelnõu
liikmesriikide parlamentidele,
võttes arvesse Euroopa Majandus- ja
Sotsiaalkomitee arvamust[14],
võttes arvesse Regioonide Komitee arvamust[15],

toimides seadusandliku tavamenetluse kohaselt
ning arvestades järgmist:
(1)
Euroopa Ülemkogu nõustus 26. märtsil 2010. aastal
komisjoni ettepanekuga käivitada uus strateegia „Euroopa 2020. aastal”. Üks
Euroopa 2020. aasta strateegia[16]
prioriteete on jätkusuutliku majanduskasvu saavutamine ressursitõhusama,
loodussäästlikuma ja konkurentsivõimelisema majanduse edendamise teel.
Strateegias seatakse energiataristud juhtalgatuse „Ressursitõhus Euroopa” osana
esiplaanile ja rõhutatakse vajadust Euroopa võrgud kiiresti ajakohastada ning
kogu Euroopa ulatuses omavahel ühendada eelkõige selleks, et integreerida
taastuvaid energiaallikaid.
(2)
Komisjoni teatises „Energiainfrastruktuuri
prioriteedid aastaks 2020 ja pärast seda − Euroopa integreeritud energiavõrgu
väljaarendamise kava”[17]
ning sellele järgnenud transpordi, telekommunikatsiooni ja energeetika nõukogu
28. veebruari 2011. aasta järeldustes ja Euroopa Parlamendi 6. juuli 2011.
aasta resolutsioonis kutsutakse üles kujundama uut energiataristute poliitikat
võrkude arengu optimeerimiseks Euroopa tasandil ajavahemikul kuni 2020. aastani
ja pärast seda, et Euroopa Liit täidaks energiapoliitika põhieesmärgid
konkurentsivõime, jätkusuutlikkuse ja varustuskindluse alal.
(3)
4. veebruari 2011. aasta Euroopa Ülemkogu rõhutas
vajadust moderniseerida ja laiendada Euroopa energiataristut ja ühendada võrke
piiriüleselt, selleks et liikmesriikide vaheline solidaarsus saaks toimida, et
oleks võimalik kasutada alternatiivseid tarne- või transiiditeid ja
energiaallikaid ning et arendataks edasi taastuvaid energiaallikaid, nii et
need suudaksid konkureerida traditsiooniliste energiaallikatega. Nõuti, et
ükski ELi liikmesriik ei tohiks pärast 2015. aastat jääda eraldatuks Euroopa
gaasi- ja elektrivõrkudest ega tunda muret selle pärast, et tema
energiajulgeolekut ohustab asjakohaste ühenduste puudumine.
(4)
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 6. septembri 2006.
aasta otsusega nr 1364/2006/EÜ kehtestati üleeuroopaliste energiavõrkude
suunised[18].
Nimetatud suuniste (TEN-E) eesmärgiks on toetada liidu energia siseturu
väljakujundamist ja soodustada samas energiaallikate ratsionaalset tootmist,
transporti, jaotamist ja kasutamist, et vähendada vähem soodsate piirkondade ja
saarte energiaisolatsiooni, tagada liidu energiatarned kolmandate riikidega
koostöö kaudu ning muuta energiavarustus kindlaks ja mitmekesiseks ning aidata
kaasa säästvale arengule ja keskkonnakaitsele.
(5)
Praeguse TEN-E raamistiku hindamine on selgesti
näidanud, et kuigi see poliitika on andnud väljavalitud projektidele positiivse
panuse ja muutnud nad poliitiliselt nähtavaks, puudub tal kindlaksmääratud
taristulünkade täitmise jaoks vajalik visioon, fookus ja paindlikkus.
(6)
Praeguse energiataristu remontimise ja uue
energiataristu kasutuselevõtu kiirendamine on ülimalt oluline selleks, et täita
liidu energia- ja kliimapoliitika eesmärgid, milleks on kujundada välja energia
siseturg, tagada eelkõige gaasi ja nafta varustuskindlus, 2020. aastaks
vähendada kasvuhoonegaaside heidet 20 %[19],
suurendada taastuvatest energiaallikatest toodetud energia osa lõpptarbimises
20 %ni[20]
ja suurendada energiatõhusust 20 %. Samal ajal tuleb liidul pikemas
perspektiivis oma energiataristu ette valmistada energiasüsteemi CO2-heite
veelgi suuremaks edasiseks vähendamiseks 2050. aastaks.
(7)
Energia siseturg jääb liikmesriikide energiavõrkude
vaheliste ebapiisavate ühenduste tõttu killustatuks hoolimata oma õiguslikust
eksistentsist, mis on määratletud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 13. juuli 2009.
aasta direktiivis 2009/72/EÜ, mis käsitleb elektrienergia siseturu
ühiseeskirju,[21]
ja 13. juuli 2009. aasta direktiivis 2009/73/EÜ, mis käsitleb maagaasi siseturu
ühiseeskirju[22].
Kogu liidus integreeritud võrgud on aga ülimalt olulised selleks, et
majanduskasvu, tööhõive ja säästva arengu edendamiseks tagada
konkurentsivõimeline ja hästitoimiv integreeritud turg.
(8)
Liidu energiataristut tuleks nüüdisajastada, et ära
hoida looduslikke või inimtegevusest tingitud õnnetusi, kliimamuutuse
kahjulikku mõju ja julgeolekuohtu ning suurendada taristu vastupanuvõimet
nendele – eelkõige puudutab see Euroopa elutähtsaid taristuid, nagu on
sätestatud nõukogu 8. detsembri 2008. aasta direktiivis 2008/114/EÜ Euroopa
elutähtsate infrastruktuuride identifitseerimise ja määramise ning nende kaitse
parandamise vajaduse hindamise kohta[23].
(9)
Nutivõrkude olulisust liidu
energiapoliitikaeesmärkide saavutamisel on tunnistatud komisjoni teatises
Euroopa Parlamendile, nõukogule, Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomiteele ning
Regioonide Komiteele „Arukad võrgud – innovatsioonist kasutuselevõtuni”[24].
(10)
Komisjoni teatises „ELi energiapoliitika: koostöö
ELi-väliste partneritega”[25]
rõhutati vajadust selle järele, et Euroopa Liit lisaks välissuhtlusesse
energiataristute arendamise edendamise mõõtme eesmärgiga toetada
sotsiaalmajanduslikku arengut väljaspool liidu piire. Liidul tuleks hõlbustada
liidu energiavõrke kolmandate riikide võrkudega ühendavate projektide
elluviimist eelkõige naaberriikides ja liiduga konkreetset energiakoostööd
tegevates riikides.
(11)
Hinnanguliselt ulatub 2020. aastani üleeuroopaliste
elektri ja gaasi ülekandetaristutesse investeerimise vajadus umbes 200 miljardi
euroni. Investeeringute mahu märkimisväärne
kasv võrreldes möödaniku suundumustega ja vajadus energiataristute prioriteete
kiiresti rakendada nõuavad eelkõige piiriüleste energiataristute õigusliku
reguleerimise ja finantseerimise uut käsitlust.
(12)
Komisjoni talituste töödokumendis 10. juuni 2011.
aasta transpordi, telekommunikatsiooni ja energeetika nõukogule
„Energiainfrastruktuuri investeerimisvajadused ja -lüngad”[26] rõhutati, et ligikaudu poolte
puhul kõikidest 2020. aastani jäänud kümnendil vajalikest investeeringutest on
oht, et neid ei tehta üldse või ei tehta õigeaegselt lubade andmise,
reguleerimise ja rahastamisega seotud takistuste tõttu.
(13)
Käesoleva määrusega kehtestatakse eeskirjad
üleeuroopalise energiavõrgu õigeaegse arendamise ja koostalitluse kohta, et
saavutada aluslepingu energiapoliitikaeesmärgid – tagada energia siseturu
toimimine ja varustuskindlus liidus, edendada energiatõhusust ja energiasäästu,
töötada välja uusi ja taastuvaid energiavorme ning edendada energiavõrkude
omavahelist ühendamist. Nimetatud eesmärke järgides aidatakse käesoleva
ettepanekuga kaasa arukale, jätkusuutlikule ja kaasavale majanduskasvule ning
tuuakse kasu kogu Euroopa Liidu konkurentsivõimele ja tema majanduslikule,
sotsiaalsele ja territoriaalsele ühtekuuluvusele.
(14)
Komisjon on pärast tihedaid arutelusid kõikide
liikmesriikide ja sidusrühmadega kindlaks määranud 12 strateegilist
üleeuroopalise energiataristu prioriteeti, mille rakendamine 2020. aastaks on
liidu energia- ja kliimapoliitika eesmärkide saavutamiseks möödapääsmatu. Nimetatud prioriteedid hõlmavad eri geograafilisi
piirkondi või valdkondi järgmistel aladel: elektri ülekanne ja salvestamine,
gaasi ülekanne ja hoiustamine, veeldatud või surumaagaasi taristu, CO2
transport ning naftataristu.
(15)
Ühishuviprojektide kindlaksmääramine peaks,
arvestades nende panust energiapoliitikaeesmärkide täitmisesse, põhinema
ühistel, läbipaistvatel ja objektiivsetel kriteeriumidel. Elektri- ja gaasitaristu projektid, mille kohta
ettepanekud tehakse, peaksid olema osa võrkude viimastest olemasolevatest
kümneaastastest arengukavadest. Eelkõige
tuleks kõnealustes kavades arvesse võtta Euroopa Ülemkogu 4. veebruari
järeldusi seoses äärealade energiaturgude integreerimise vajadusega.
(16)
Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 172
nõuetele vastamiseks tuleks asutada piirkondlikud rühmad, kes teeksid
ühishuviprojektide kohta ettepanekuid, mille kiidaksid heaks liikmesriigid. Laiema konsensuse saavutamiseks tuleks rühmadel
teha tihedat koostööd liikmesriikide, nende reguleerivate asutuste,
projektiedendajate ja asjakohaste sidusrühmadega. Koostöö
peaks võimalikult palju rajanema riikide reguleerivate asutuste,
põhivõrguettevõtjate ja ülekandesüsteemi haldurite ning muude, liikmesriikide
ja komisjoni asutatud struktuuride olemasolevatel regionaalkoostöövormidel.
(17)
Liidu ühishuviprojektide loendis tuleks piirduda
projektidega, mis aitavad kõige rohkem kaasa strateegiliste energiataristu
esmatähtsate koridoride ja alade rakendamisele. Seetõttu
on vajalik, et loendi kohta võtaks otsuseid vastu komisjon, kes samal ajal
austab liikmesriikide õigust heaks kiita nende territooriumiga seotud
ühishuviprojekte. Lisatud mõjuhinnanguga
läbiviidud analüüsi kohaselt on selliseid projekte hinnanguliselt umbes 100
projekti elektri- ja 50 gaasisektoris.
(18)
Ühishuviprojekte tuleks võimalikult kiiresti
rakendada ning tähelepanelikult jälgida ja hinnata, hoides samas
projektiedendajate halduskoormust võimalikult väiksena.
Komisjon peaks teatavatesse raskustesse sattunud projektidele määrama
Euroopa koordinaatorid.
(19)
Loamenetlused ei tohiks tekitada halduskoormust,
mis on ebaproportsionaalselt suur võrreldes projekti suuruse või
keerukusastmega, ega tõkestada üleeuroopaliste võrkude arendamist ja
juurdepääsu turule. 19. veebruari 2009. aasta Euroopa Ülemkogus toodi esile
vajadus investeerimistõkete kindlaksmääramise ja kõrvaldamise järele,
sealhulgas planeerimis- ja konsultatsioonimenetluste lihtsustamise kaudu. Neid
järeldusi toetas 4. veebruari 2011. aasta Euroopa Ülemkogu, kus jällegi
rõhutati loamenetluste lihtsustamise ja tõhustamise tähtsust, austades samas
siseriiklikku pädevust.
(20)
Ühishuviprojektide kiireks haldusmenetlemiseks
tuleks neile riiklikul tasandil anda eelisstaatus. Pädevad asutused käsitavad
ühishuviprojekte avalikku huvisse kuuluvatena. Tuleks anda load kahjuliku
keskkonnamõjuga projektidele, mille suhtes on ülekaalukas avalik huvi, kui kõik
direktiividega 92/43/EÜ ja 2000/60/EÜ sätestatud tingimused on täidetud.
(21)
Ühe siseriikliku pädeva asutuse loomine, mis
integreeriks või koordineeriks kõiki loamenetlusi (universaalteenistus) peaks
vähendama keerukust, suurendama tõhusust ja läbipaistvust ning aitama tihendada
liikmesriikide koostööd.
(22)
Hoolimata juba kehtivatest normidest üldsuse
osalemiseks keskkonnaalaste otsuste tegemisel on vaja täiendavaid meetmeid
selleks, et tagada kõige rangemate läbipaistvuse ja üldsuse osalemise normide
järgmine ühishuviprojektide loamenetluse kõikide asjakohaste küsimuste
käsitlemisel.
(23)
Nõukogu muudetud direktiivi 85/337/EÜ ning Århusi
ja Espoo konventsioonide nõuetekohane ja koordineeritud rakendamine peaks
tagama keskkonnamõju hindamise põhimõtete ühtlustamise, sealhulgas ka
riikidevahelises kontekstis. Liikmesriigid peaksid koordineerima
ühishuviprojektide hindamist ja võimaluse korral tagama ühishindamise.
(24)
Energiataristute arendamise hädavajadust silmas
pidades peab loamenetluste lihtsustamisega kaasnema kindlaksmääratud tähtaeg,
mille jooksul peavad asjaomased pädevad asutused võtma vastu otsuse projekti
ehitustööde kohta. Nimetatud ajaline piirang peaks stimuleerima menetluste
tõhusamat määratlemist ja läbiviimist ega tohiks mingil juhul kaasa tuua
järeleandmisi keskkonnakaitse ja üldsuse osalemise rangete normide osas.
(25)
Käesolevat määrust ja eelkõige loamenetlust,
üldsuse osalemist ja ühishuviprojektide rakendamist käsitlevaid sätteid tuleks
kohaldada, ilma et see piiraks rahvusvaheliste ja liidu õigusaktide ning
sealhulgas keskkonna ja inimtervise kaitset käsitlevate sätete ning ühise
kalandus- ja merenduspoliitika raames vastu võetud sätete kohaldamist.
(26)
Kulude asjakohast jaotamist käsitleva arutelu
aluseks peaks olema taristuprojekti kulude ja tulude hindamine, mis tehakse
kogu energiasüsteemi hõlmava analüüsi jaoks ühtlustatud metoodika põhjal ja
toimub kümneaastaste võrgu arengukavade raames, mille Euroopa elektri
põhivõrguettevõtjate võrgustik (ENTSO-E) ja Euroopa maagaasi ülekandesüsteemi
haldurite võrgustik (ENTSO-G) on ette valmistanud kooskõlas Euroopa Parlamendi
ja nõukogu 13. juuli 2009. aasta määrusega (EÜ) nr 714/2009 võrkudele
juurdepääsu tingimuste kohta piiriüleses elektrikaubanduses[27] ja Euroopa Parlamendi ja
nõukogu 13. juuli 2009. aasta määrusega (EÜ) nr 715/2009 maagaasi
ülekandevõrkudele juurdepääsu tingimuste kohta[28]
ning mille Energeetikasektorit Reguleerivate Asutuste Koostööamet on läbi
vaadanud kooskõlas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 13. juuli 2009. aasta
määrusega (EÜ) nr 713/2009, millega luuakse Energeetikasektorit Reguleerivate
Asutuste Koostööamet[29].
(27)
Üha enam integreeritud energia siseturul on vaja
selgeid ja läbipaistvaid eeskirju kulude riikidevaheliseks jaotamiseks, et
kiirendada piiriülesesse taristusse investeerimist. 4. veebruari
2011. aasta Euroopa Ülemkogu tuletas meelde, kui tähtis on edendada võrkudesse
investeerimist soodustavat reguleerivat raamistikku, millega kehtestatakse
rahastamisvajadusega kooskõlas olevad tasud ning piiriüleste investeeringute
kulude asjakohane jaotamine, suurendades konkurentsi ja konkurentsivõimet,
eelkõige seoses Euroopa tööstusega, ning võttes arvesse mõju tarbijatele.
(28)
Kehtivate energia siseturu alaste õigusaktidega
nõutakse, et gaasi- ja elektrivõrkude juurdepääsutasudega tekitataks
asjakohased stiimulid investeeringute tegemiseks. Energia siseturgu käsitlevate
õigusaktide kohaldamisel peaksid riikide reguleerivad asutused tagama, et
ühishuviprojektide stiimulid, sealhulgas pikaajalised stiimulid, oleksid
vastavuses projekti eririskide tasemega. Elektri valdkonnas kehtib see eelkõige
innovatiivse ülekandetehnoloogia kohta, mis võimaldab taastuvenergiat,
hajutatud energiaallikaid või nõudlusreageeringut mastaapselt integreerida
omavahel ühendatud võrkudesse, ning gaasi puhul ülekandetaristu kohta, mis
pakub turule täiustatud võimsust või täiendavat paindlikkust, et võimaldada tarnehäirete
korral lühiajalist kauplemist või varutarneid.
(29)
Euroopa majanduse elavdamise energeetikakavas[30] on näidatud, et erasektori
vahendite kasutamine liidu olulise rahalise toetuse kaudu toob lisandväärtust
ja võimaldab rakendada Euroopa tähtsusega projekte. 4. veebruari 2011. aasta
Euroopa Ülemkogu tunnistas, et mõned energiataristuprojektid võivad vajada
erasektori rahastamise võimendamiseks siiski piiratud mahus avaliku sektori
rahastamist. Majandus- ja rahanduskriisi ning
eelarvepiirangute tingimustes tuleks järgmises mitmeaastases finantsraamistikus
välja töötada sihtotstarbeline toetus, mida antakse toetuste ja
finantsinstrumentide kaudu selleks, et energiataristu esmatähtsate koridoride
ja alade rahastamiseks ligi tõmmata uusi investoreid, hoides samas liidu
eelarvelist osalemist selles võimalikult väiksena.
(30)
Elektri, gaasi ja CO2 alased
ühishuviprojektid peaksid vastama tingimustele, et saada ettepandud Euroopa
Ühendamise Rahastu määruse alusel liidu rahalist abi uuringuteks ja teatavatel
tingimustel töödeks kas toetuste või innovatiivsete finantsinstrumentide kujul.
Sellega tagatakse vajadustele vastava toetuse andmine niisugustele
ühishuviprojektidele, mis ei ole kehtiva õigusraamistiku ja turutingimuste
kohaselt tasuvad. Niisugune rahaline abi peaks tagama vajaliku sünergia
rahastamisega liidu muude valdkondade poliitikavahendite kaudu. Eelkõige
rahastab Euroopa tähtsusega energiataristut Euroopa Ühendamise Rahastu,
kohaliku või piirkondliku tähtsusega energiajaotuse nutivõrke rahastatakse aga
struktuurifondidest. Need kaks rahastamisallikat seega täiendavad üksteist.
(31)
Seetõttu tuleks otsus nr 1364/2006/EÜ tunnistada
kehtetuks.
(32)
Kuna käesoleva määruse eesmärki, nimelt
üleeuroopaliste energiavõrkude arendamist ja koostalitlusvõimet ning selliste
võrkudega ühendamist, ei suuda liikmesriigid piisavalt saavutada ning seetõttu
on seda parem saavutada liidu tasandil, võib liit võtta meetmed kooskõlas
Euroopa Liidu lepingu artiklis 5 sätestatud subsidiaarsuse põhimõttega.
Kõnealuses artiklis sätestatud proportsionaalsuse põhimõtte kohaselt ei lähe
käesolev määrus nimetatud eesmärgi saavutamiseks vajalikust kaugemale,
ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA MÄÄRUSE:
I PEATÜKK –
ÜLDSÄTTED
Artikkel 1
Reguleerimisese ja -ala
1.           Käesoleva määrusega
kehtestatakse suunised I lisas sätestatud esmatähtsate üleeuroopalise
energiataristu koridoride ja alade õigeaegseks arendamiseks ja
koostalitlusvõimeks.
2.           Täpsemalt hõlmab käesolev
määrus järgnevat:
(a)
kehtestatakse eeskirjad selliste ühishuviprojektide
kindlaksmääramiseks, mis on vajalikud esmatähtsate koridoride ja alade
rakendamiseks ja mis kuuluvad II lisas sätestatud elektri, gaasi, nafta ja
CO2 energiataristukategooriatesse;
(b)
hõlbustatakse ühishuviprojektide õigeaegset
rakendamist, kiirendades lubade andmist ja suurendades üldsuse osalemist;
(c)
sätestatakse eeskirjad ühishuviprojektide kulude
riikidevaheliseks jaotamiseks ja riskidega seotud stiimulite pakkumiseks;
(d)
määratakse tingimused, millal ühishuviprojektid
[Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse Euroopa Ühendamise Rahastu loomise kohta]
kohaselt vastavad liidu rahalise abi tingimustele.
Artikkel 2
Mõisted
Käesolevas määruses kasutatakse lisaks
direktiivides 2009/28/EÜ, 2009/72/EÜ ja 2009/73/EÜ ning määrustes (EÜ) nr
713/2009, (EÜ) nr 714/2009 ja (EÜ) nr 715/2009 esitatud mõistetele järgmisi
mõisteid:
1.           „energiataristu” – igasugused
füüsilised seadmed, mis on projekteeritud selleks, et oleks võimalik üle kanda
ja jaotada elektrit või gaasi, transportida naftat või CO2 või
salvestada elektrit või hoiustada gaasi, ning mis asuvad Euroopa Liidus või
ühendavad liitu ja üht või mitut kolmandat riiki;
2.           „tervikotsus” – pädeva
asutuse võetud otsus anda luba ehitada projektiga seotud energiataristu või
keelduda sellise loa andmisest, ilma et see piiraks omandile ligipääsu andmist
käsitlevate edaspidiste otsuste võtmist ega neile järgnevat halduslikku või
kohtulikku apellatsioonimenetlust;
3.           „projekt” – üks või mitu
liini, torustikku, rajatist, seadet, paigaldist ja nendega seotud, II lisas
osutatud taristukategooriat, mille eesmärgiks on ehitada uus energiataristu või
tugevdada või remontida olemasolevat energiataristut;
4.           „ühishuviprojekt” – projekt,
mis on vajalik I lisas osutatud esmatähtsate energiataristu koridoride ja alade
rakendamiseks;
5.           „projektiedendaja” –
(a)
põhivõrguettevõtja või ülekandesüsteemi haldur või
jaotusvõrguettevõtja või jaotussüsteemi haldur või muu ettevõtja või investor,
kes töötab välja ühishuviprojekti; või
(b)
juhul kui tegemist on mitme põhivõrguettevõtja või
ülekandesüsteemi halduri või jaotusvõrguettevõtja või jaotussüsteemi halduri
või muu ettevõtja või investori või nende rühmadega, siis nendevahelise
lepinguga määratud, kohaldatava siseriikliku õiguse kohane juriidilisest
isikust üksus, kes suudab lepinguosaliste nimel võtta õiguslikke kohustusi ja
finantskohustusi.
II PEATÜKK – ÜHISHUVIPROJEKTID
Artikkel 3
 Ühishuviprojektide kindlaksmääramine
1.           Komisjon kehtestab liidu
ühishuviprojektide loendi. Loend vaadatakse läbi ja seda uuendatakse vastavalt
vajadusele iga kahe aasta tagant. Esimene loend võetakse vastu hiljemalt 31.
juuliks 2013.
2.           Ühishuviprojektide
kindlaksmääramiseks asutab komisjon III lisa 1. jaos määratletud piirkondliku
rühma (edaspidi „rühm”), mis põhineb igal esmatähtsal koridoril ja alal ja
selle vastaval geograafilistel katvusel, mis on sätestatud I lisas.
3.           Iga rühm koostab III lisa 2.
jaos sätestatud menetluse kohaselt ühishuviprojektide loendi ettepaneku, võttes
arvesse iga projekti osatähtsust I lisas sätestatud esmatähtsate energiataristu
koridoride ja alade rakendamisel ning seda, kuidas projektid vastavad artiklis
4 sätestatud kriteeriumidele. Iga üksiku projekti ettepanek nõuab heakskiitu
liikmesriikidelt, mille territooriumiga see projekt on seotud.
4.           II lisa punktides 1 ja 2
sätestatud kategooriatesse kuuluvate elektri- ja gaasiprojektide kohta esitab
iga rühm hiljemalt kuus kuud enne lõikes 1 osutatud liidu loendi
vastuvõtmiskuupäeva oma ühishuviprojektide loendi ettepaneku
Energeetikasektorit Reguleerivate Asutuste Koostööametile (edaspidi
„koostööamet”).
II lisa punktides 3 ja 4 sätestatud
kategooriatesse kuuluvate nafta ja CO2 transpordi projektide kohta
esitab iga rühm hiljemalt kuus kuud enne lõikes 1 osutatud liidu loendi
vastuvõtmiskuupäeva oma ühishuviprojektide loendi ettepaneku komisjonile.
5.           II
lisa punktides 1 ja 2 sätestatud kategooriatesse kuuluvate elektri- ja
gaasiprojektide puhul esitab koostööamet komisjonile lõikes 4 osutatud
ühishuviprojektide loendite ettepanekute kohta arvamuse kahe kuu jooksul alates
kättesaamise kuupäevast, võttes eelkõige arvesse artiklis 4 sätestatud
kriteeriumide ühtset rakendamist kõikides rühmades ning Euroopa elektri
põhivõrguettevõtjate võrgustiku (edaspidi „ENTSO-E”) ja Euroopa maagaasi
ülekandesüsteemi haldurite võrgustiku (edaspidi „ENTSO-G”) poolt kooskõlas III
lisa punkti 2 alapunktiga 6 läbi viidud analüüsi tulemusi.
6.           II lisa punktides 3 ja 4
sätestatud kategooriatesse kuuluvate nafta ja CO2 transpordi
projektide puhul hindab komisjon artiklis 4 sätestatud kriteeriumide
rakendamist. II lisa punktis 4 sätestatud kategooriasse kuuluvate CO2
projektide puhul võtab komisjon samuti arvesse projektide tulevase laiendamise
võimalusi muude liikmesriikide kaasamiseks.
7.           Pärast komisjoni otsust
lõikes 1 osutatud vastuvõtmise kohta muutuvad ühishuviprojektid määruste (EÜ)
nr 714/2009 ja (EÜ) nr 715/2009 artiklis 12 osutatud vastavate piirkondlike
investeerimiskavade, direktiivide 72/2009/EÜ ja 73/2009/EÜ artiklis 22 osutatud
vastavate riiklike kümneaastaste võrgu arengukavade ning vajaduse korral muude
riiklike taristukavade lahutamatuks osaks. Projektidele antakse kõikides
nimetatud kavades kõige kõrgem võimalik prioriteet.
Artikkel 4
 Ühishuviprojektide kriteeriumid
1.           Ühishuviprojektid vastavad
järgmistele üldistele kriteeriumidele:
(a)
projekt on vajalik I lisas sätestatud esmatähtsate
energiataristu koridoride ja alade rakendamiseks; ning
(b)
projekt tasub majanduslikult, sotsiaalselt ja
keskkonnaalaselt ära; ning
(c)
projekt hõlmab vähemalt kahte liikmesriiki, kas
otseselt ühe või mitme liikmesriigi piire ületades või nii, et ühe liikmesriigi
territooriumil asuval projektil on IV lisa punktis 1 sätestatud oluline
piiriülene mõju.
2.           Lisaks sellele kohaldatakse
teatavatesse energiataristukategooriatesse kuuluvatele ühishuviprojektidele
järgmisi erikriteeriume:
(a)
II lisa punkti 1 alapunktides a–d sätestatud
kategooriatesse kuuluvate elektri ülekandmise ja salvestamise projektide puhul
annab projekt olulise panuse vähemalt ühe järgmise erikriteeriumi täitmisesse:
–
turgude integreerimine, konkurents ja süsteemi
paindlikkus;
–
säästlikkus, muuhulgas taastuvenergia ülekannete
kaudu suurimatesse tarbimiskeskustesse ja salvestuskohtadesse;
–
koostalitlusvõime ja süsteemi talitluskindlus;
(b)
II lisa punktis 2 sätestatud kategooriatesse
kuuluvate gaasiprojektide puhul annab projekt olulise panuse vähemalt ühe
järgmise erikriteeriumi täitmisesse:
–
turgude integreerimine, koostalitlusvõime ja
süsteemi paindlikkus;
–
varustuskindlus, muuhulgas tarneallikate, tarnijate
ja tarneteede mitmekesistamise kaudu;
–
konkurents, muuhulgas tarneallikate, tarnijate ja
tarneteede mitmekesistamise kaudu;
–
säästvus;
(c)
II lisa punkti 1 alapunktis e sätestatud
kategooriasse kuuluvate elektri nutivõrkude projektide puhul annab projekt
olulise panuse järgmiste eriülesannete täitmisesse:
–
võrgukasutajate integreerimine ja kaasamine uute
tehniliste nõuetega seoses kasutajate elektrinõudluse ja -pakkumisega;
–
elektri ülekande ja jaotuse tõhusus ja koostalitlus
võrgu igapäevases töös;
–
võrgu kindlus, süsteemi juhtimine ja
tarnekvaliteet;
–
tulevaste kulutõhusate võrguinvesteeringute
optimeeritud planeerimine;
–
turu toimimine ja klienditeenused;
–
kasutajate kaasamine oma energiakasutuse juhtimisse;
(d)
II lisa punktis 3 sätestatud kategooriatesse
kuuluvate naftatranspordiprojektide puhul annab projekt olulise panuse järgmise
kolme erikriteeriumi täitmisesse:
–
varustuskindlus, millega vähendatakse sõltuvust
ühestainsast tarneallikast või tarneteest;
–
ressursside tõhus ja säästev kasutamine
keskkonnariskide vähendamise kaudu;
–
koostalitlusvõime;
(e)
II lisa punktis 4 sätestatud kategooriatesse
kuuluvate CO2 transpordi projektide puhul annab projekt olulise
panuse järgmise kolme erikriteeriumi täitmisesse:
–
CO2 heite vältimine väikeste kuludega,
säilitades samas energiavarustuse kindluse;
–
CO2 transpordi vastupanuvõime ja
kindluse suurendamine;
–
ressursside tõhus kasutamine, võimaldades mitmete
CO2 allikate ja säilitamiskohtade ühendamist ühise taristu kaudu ja
vähendades keskkonnakoormust ja –riske.
3.           II lisa punktides 1–3
sätestatud kategooriatesse kuuluvate projektide puhul hinnatakse käesolevas
artiklis loetletud kriteeriumide täitmist kooskõlas IV lisa punktides 2–5
sätestatud näitajatega.
4.           Sama
prioriteedi rakendamises osalevate projektide paremusjärjestamisel võetakse
nõuetekohaselt arvesse ka iga ettepandud projekti kiireloomulisust turgude
integreerimise ja konkurentsi, säästvuse ning varustuskindlusega seotud
energiapoliitikaeesmärkide täitmisel, igast projektist mõjutatud liikmesriikide
hulka ja seda, kuivõrd projekt täiendab teisi ettepandud projekte. II lisa
punkti 1 alapunktis e sätestatud kategooriasse kuuluvate projektide puhul
võetakse nõuetekohaselt arvesse ka projekti mõjuväljas olevate kasutajate arvu,
aastast energiatarbimist ning mitte-dispetšjuhitavate võimsustega toodetud
energia osa nende kasutajate piirkonnas.
Artikkel 5
Rakendamine ja järelevalve
1.           Projektiedendajad rakendavad
ühishuviprojekte rakendamiskava kohaselt, mis sisaldab ka teostatavus- ja
projekteerimisuuringute, õigusliku heakskiitmise, ehitamise ning projekti
käikulaskmise ajakava ning artikli 11 lõikes 3 osutatud loamenetluse ajakava.
Põhivõrguettevõtjad, ülekandesüsteemi haldurid, jaotusvõrguettevõtjad,
jaotussüsteemi haldurid või muud ettevõtjad rakendavad oma piirkonna
ühishuviprojekte.
2.           Koostööamet ja rühmad
jälgivad ühishuviprojektide rakendamisel tehtavaid edusamme. Rühmad võivad
paluda täiendavat teavet lisaks lõigetega 3, 4 ja 5 ettenähtud teabele,
kontrollida neile esitatud teavet kohapeal ja korraldada koosolekuid
asjakohaste osapooltega. Samuti võivad rühmad soovida, et koostööamet võtaks
meetmeid ühishuviprojektide rakendamise hõlbustamiseks.
3.           Artikli 4 kohaselt
ühishuviprojektiks väljavalitud projekti edendaja esitab iga väljavalimisele
järgneva aasta 31. märtsiks aastaaruande koostööametile kõikide II lisa
punktides 1 ja 2 sätestatud kategooriatesse kuuluvate projektide kohta ja
vastavale rühmale kõikide II lisa punktides 3 ja 4 sätestatud kategooriatesse
kuuluvate projektide kohta. Aruandes tuuakse üksikasjalikult välja:
(a)
projekti arendamisel, ehitustööde tegemisel ja
käikulaskmisel saavutatud edusammud, eelkõige seoses loamenetluse ja
konsultatsiooniprotsessiga;
(b)
vajaduse korral rakenduskava suhtes täheldatud viivitus
ja muud kogetud raskused.
4.           Kolme kuu jooksul pärast
aastaaruannete saamist esitab koostööamet rühmadele II lisa punktides 1 ja 2
sätestatud kategooriatesse kuuluvate ühishuviprojektide kohta konsolideeritud
aruande, milles hinnatakse saavutatud edusamme ja tehakse vajaduse korral
ettepanekud viivitusest ja kogetud raskustest ülesaamiseks. Samuti hõlmab
hinnang kooskõlas määruse (EÜ) nr 713/2009 artikli 6 lõigetega 8 ja 9 kogu
liitu hõlmava võrgu arengukavade järjepidevat rakendamist I lisas sätestatud
esmatähtsate energiataristu koridoride ja alade suhtes.
5.           Artiklis
9 osutatud asjaomased pädevad asutused annavad igal aastal pärast lõikes 3
osutatud aastaaruannete kättesaamist toimuval koosolekul vastavale rühmale
teavet selle vastaval territooriumil paiknevate ühishuviprojektide arengujärgu
ja vajaduse korral rakendamise viivituse kohta.
6.           Kui ühishuviprojekti
käikulaskmine on ilma piisava põhjenduseta hilinenud enam kui kaks aastat
võrreldes rakenduskavaga, siis:
(a)
võtab selle projekti projektiedendaja projekti
rakendamiseks vastu ühe või mitme muu ettevõtja või investori investeeringud.
Võrguettevõtja või süsteemihaldur, kelle piirkonnas investeering tehakse, annab
investeerivatele ettevõtjatele või investoritele investeeringu tegemiseks kogu
vajaliku teabe, ühendab uued varad ülekandevõrku ja annab üldiselt oma parima
selleks, et hõlbustada investeeringu tegemist ja ühishuviprojekti kindlat,
usaldusväärset ja tõhusat tööd ning hooldust;
(b)
võib komisjon käivitada kõikidele
projektiedendajatele avatud projektikonkursi, et projekt vastavalt kokkulepitud
ajakavale valmis ehitada.
7.           Ühishuviprojekt võidakse
liidu ühishuviprojektide loendist artikli 3 lõike 1 teises lauses sätestatud
korras eemaldada, kui:
(a)
kogu energiasüsteemi hõlmav kulude-tulude analüüs,
mille ENTSOd on kooskõlas III lisa punktiga 6 läbi viinud, ei ole viinud
projekti jaoks positiivse tulemuseni;
(b)
projekt ei kuulu enam kümneaastasesse võrgu
arengukavasse;
(c)
artikli 3 lõike 1 kohane loendisse arvamine põhines
ebaõigel teabel, mis oli otsustamisel määravaks asjaoluks;
(d)
projekt ei vasta kehtivatele liidu õigusaktidele.
Liidu loendist eemaldatud projektid kaotavad kõik
käesoleva määrusega ühishuviprojektidele ettenähtud õigused ja kohustused.
Käesoleva artikliga ei piirata rahalisi vahendeid, mille liit on projektile
enne eemaldamise otsustamist maksnud.
Artikkel 6
Euroopa koordinaatorid
1.           Kui ühishuviprojektil tekivad
olulised rakendamisraskused, võib komisjon projektile kuni üheks aastaks
määrata Euroopa koordinaatori ja seda võib uuendada kaks korda.
2.           Euroopa koordinaator täidab
järgmisi ülesandeid:
(a)
edendab projekti, mille Euroopa koordinaatoriks ta
on määratud, ning piiriülest dialoogi projektiedendajate ja kõikide asjaomaste
sidusrühmade vahel;
(b)
aitab vajadust mööda kõiki osapooli asjaomaste
sidusrühmadega konsulteerimisel ja projekti jaoks vajalike lubade saamisel;
(c)
tagab, et asjaomased liikmesriigid pakuvad projekti
ettevalmistamiseks ja rakendamiseks asjakohast tuge ja strateegilist suunamist;
(d)
esitab komisjonile igal aastal aruande projekti
edenemise kohta ning raskuste ja takistuste kohta, mis võivad tõenäoliselt
põhjustada projekti käikulaskmise kuupäeva olulist hilinemist. Komisjon edastab
aruande asjaomastele rühmadele ja Euroopa Parlamendile.
3.           Euroopa
koordinaator valitakse kogemuse põhjal, mis tal on seoses asjaomase projektiga
määratud konkreetsete ülesannetega.
4.           Euroopa koordinaatori
määramise otsuses täpsustatakse tema pädevus, mandaadi kestus, konkreetsed
ülesanded ja vastavad tähtajad ning metoodika, mida tal tuleb järgida. Koordineerimise
ulatus on proportsionaalne projekti keerukuse ja hinnangulise maksumusega.
5.           Asjaomased liikmesriigid
teevad Euroopa koordinaatoriga koostööd, kui ta täidab lõigetes 2 ja 4 osutatud
talle määratud ülesandeid.
III PEATÜKK – Loa
andmine ja üldsuse osalemine
Artikkel 7
 Ühishuvikord
1.           Loamenetluste kiirendamiseks
ja avaliku sektori suuremaks kaasamiseks kohaldatakse käesolevat peatükki kõigi
ühishuviprojektide suhtes.
Artikkel 8
 Ühishuviprojektide eelisstaatus
1.           Ühishuviprojekte käsitatakse
riigi jaoks äärmiselt oluliste projektidena ja neid käsitatakse sellistena ka
loamenetlustes vastavalt asjaomase energiataristuliigi suhtes kohaldatavate
siseriiklike õigusaktide sätetele sellise käsitamise kohta, kui need on olemas.
2.           Liidu ühishuviprojektide
loendi vastuvõtmisega määratakse kindlaks, et kõnealused projektid on
asjaomaste liikmesriikide avalikus huvis ja vajalikud ning kõik asjakohased
osalejad tunnistavad neid sellistena.
3.           Ühishuviprojektidega seotud
dokumentide tõhusa menetlemise tagamiseks kindlustavad projektiedendajad ja
kõik asjaomased ametiasutused projektidele ressursside jagamisel võimalikult
suure eelisstaatuse.
4.           Artiklis 11 sätestatud
tähtaegadest kinnipidamiseks ja ühishuviprojektide elluviimise halduskoormuse
vähendamiseks võtavad liikmesriigid üheksa kuu jooksul alates käesoleva määruse
jõustumisest meetmed keskkonnahindamise menetluste lihtsustamiseks. Need
meetmed ei mõjuta liidu õigusaktidest tulenevate kohustuste täitmist.
Kolme kuu jooksul alates käesoleva määruse jõustumisest
esitab komisjon suunised, millele tuginedes saavad liikmesriigid sobivad
meetmed kindlaks määrata ning mille abil tagatakse ELi õigusaktidega
ühishuviprojektide jaoks ettenähtud keskkonnahindamise menetluste ühtne
kohaldamine.
5.           Seoses direktiivi 92/43/EÜ
artikli 6 lõikes 4 ja direktiivi 2000/60/EÜ artikli 4
lõikes 7 käsitletud keskkonnamõjuga käsitatakse ühishuviprojekte avalikus
huvis olevatena ning neid võib käsitada ülekaalukas avalikus huvis olevatena,
kui täidetud on kõik kõnealuste direktiivide tingimused.
Kui direktiivi 92/43/EÜ kohaselt on vajalik
komisjoni arvamus, tagavad komisjon ja artikli 9 kohane pädev asutus, et
otsus projekti ülekaalukas avalikus huvis olemise kohta tehakse artikli 11
lõike 1 kohase tähtaja jooksul.
Artikkel 9
 Loamenetluse korraldus
1.           Kuue kuu jooksul alates
käesoleva määruse jõustumisest määrab iga liikmesriik siseriikliku pädeva
asutuse, kelle vastutusel hõlbustatakse ja koordineeritakse ühishuviprojektide
loamenetlust ning täidetakse loamenetlusega seotud asjakohaseid ülesandeid, mis
on kindlaks määratud käesolevas peatükis.
2.           Kõnealune pädev asutus teeb
tervikotsuse artikli 11 lõikes 1 osutatud tähtaja jooksul ning ilma
et see piiraks liidu ja rahvusvahelistes õigusaktides sätestatud asjakohaste
nõuete täitmist, ühe järgmise süsteemi kohaselt:
(a)
integreeritud süsteem: pädeva asutuse tervikotsus
on ainus seadusega ettenähtud loamenetluse tulemusel tehtav õiguslikult siduv
otsus. Muud projektiga seotud ametiasutused võivad kooskõlas siseriiklike
õigusaktidega esitada menetluse raames oma seisukohad, mida pädev asutus võtab
arvesse;
(b)
koordineeritud süsteem: tervikotsus võib hõlmata
mitut pädeva asutuse ja muude asjaomaste ametiasutuste õiguslikult siduvat
üksikotsust. Pädev asutus määrab üksikjuhtumite põhjal mõistliku tähtaja, mille
jooksul tuleb kõnealused otsused teha. Pädev asutus võib teha muu asjaomase
riikliku asutuse eest üksikotsuse, kui kõnealune asutus ei ole tähtaja jooksul
otsust teinud või kui viivitust ei ole piisavalt põhjendatud. Pädev asutus võib
lükata tagasi muu siseriikliku asutuse otsuse, kui seda ei ole tema arvates
piisavalt põhjendatud asjaomase asutuse esitatud tõenditega. Pädev asutus tagab
rahvusvahelistes ja liidu õigusaktides sätestatud asjakohaste nõuete täitmise
ning peab oma otsust nõuetekohaselt põhjendama.
3.           Kui ühishuviprojekti kohta
tuleb teha otsuseid mitmes liikmesriigis, võtavad asjakohased pädevad asutused
kõik vajalikud meetmed, et kindlustada tulemuslik ja tõhus koostöö ja tegevuse
koordineerimine, sh Espoo konventsiooni ja artikli 11 lõikes 3
osutatud sätete järgimine. Liikmesriigid püüavad ette näha ühismenetlused,
eelkõige keskkonnamõju hindamiseks.
4.           Liikmesriigid
püüavad tagada, et tervikotsuse sisulist või protseduurilist seaduslikkust
vaidlustavaid kaebusi menetletakse võimalikult tõhusalt.
Artikkel 10
 Läbipaistvus ja üldsuse osalemine
1.           Selleks et suurendada
läbipaistvust kõikide asjaomaste sidusrühmade jaoks, avaldab pädev asutus
üheksa kuu jooksul alates käesoleva määruse jõustumisest ühishuviprojektide
loamenetluse käsiraamatu. Käsiraamatut ajakohastatakse vajaduse korral ja see
tehakse üldsusele kättesaadavaks. Käsiraamat sisaldab vähemalt VI lisa
punktis 1 kindlaksmääratud teavet.
2.           Ilma et see piiraks Århusi ja
Espoo konventsioonis ning liidu asjakohastes õigusaktides sätestatud nõuete
kohaldamist, järgivad kõik loamenetluses osalejad üldsuse osalemise
põhimõtteid, mis on sätestatud VI lisa punktis 2.
3.           Kolme kuu jooksul alates
loamenetluse alustamisest vastavalt artikli 11 lõike 1
punktile a koostab projektiedendaja üldsuse osalemise kontseptsiooni ja
esitab selle pädevale asutusele. Pädev asutus taotleb kõnealuse kontseptsiooni
muutmist või kiidab selle heaks ühe kuu jooksul. Kontseptsioon sisaldab
vähemalt VI lisa punktis 3 kindlaksmääratud teavet.
4.           Enne taotlusdokumentide
esitamist pädevale asutusele vastavalt artikli 11 lõike 1
punktile a korraldab projektiedendaja või pädev asutus, kui see on ette
nähtud siseriikliku õigusaktiga, vähemalt ühe avaliku arutelu. Avaliku arutelu
käigus teavitatakse VI lisa punkti 2 alapunktis a osutatud
sidusrühmi projektist selle algetapis ning selgitatakse välja kõige sobivam
asukoht või paiknemistee ja taotlusdokumentides lahendamist vajavad küsimused.
Kõnealuse avaliku arutelu läbiviimise miinimumtingimused on täpsustatud
VI lisa punktis 4. Projektiedendaja koostab aruande, milles võtab
kokku taotlusdokumentide esitamisele eelnenud üldsuse osalemise tulemused, ning
esitab selle aruande koos taotlusdokumentidega pädevale asutusele, kes võtab
kõnealuseid tulemusi arvesse tervikotsuse tegemisel.
5.           Mitme liikmesriigi piire
ületava projekti korral toimub igas asjaomases liikmesriigis lõike 4
kohane avalik arutelu hiljemalt kahe kuu jooksul alates esimese avaliku arutelu
käivitamisest ühes kõnealuses liikmesriigis.
6.           Kui projektil on tõenäoliselt
oluline kahjulik piiriülene mõju ühes või mitmes naaberliikmesriigis, st kui
kohaldatakse direktiivi 85/337/EMÜ artiklit 7 ja Espoo konventsiooni,
tehakse asjakohane teave kättesaadavaks asjaomaste naaberliikmesriikide
pädevatele asutustele. Kõnealuste naaberliikmesriikide pädevad asutused
teatavad, kas nad soovivad osaleda asjakohastes avalikes aruteludes.
7.           Projektiedendaja või pädev
asutus, kui see on ette nähtud siseriikliku õigusaktiga, koostab projektiga
seotud teabe avaldamiseks veebisaidi ja ajakohastab seda korrapäraselt;
kõnealune veebisait on seotud komisjoni veebisaidiga ja vastab VI lisa
punkti 5 nõuetele. Tundlikku äriteavet käsitatakse konfidentsiaalsena.
Projektiedendajad
avaldavad asjakohast teavet ka muude sobivate teabekanalite kaudu, millele
üldsusel on vaba juurdepääs.
Artikkel 11
 Loamenetluse kestus ja läbiviimine
1.           Loamenetlus toimub kahes
etapis ja kestab maksimaalselt kolm aastat:
(a)
eeltaotluse menetlus toimub loamenetluse algusest
kuni esitatud taotlusdokumentide heakskiitmiseni pädeva asutuse poolt ning
kestab maksimaalselt kaks aastat.
Loamenetluse alustamiseks teatavad
projektiedendajad asjaomaste liikmesriikide pädevatele asutustele projektist
kirjalikult ja lisavad selle piisavalt üksikasjaliku kirjelduse. Hiljemalt kaks
nädalat pärast sellise teate kättesaamist kiidab pädev asutus teate kirjalikult
heaks või kui projekt ei ole tema arvates loamenetluse alustamiseks piisavalt
küps, lükkab selle kirjalikult tagasi. Tagasilükkamise korral põhjendab pädev
asutus oma otsust. Loamenetluse alguseks loetakse kuupäeva, mil pädev asutus
kiitis teate heaks. Kui projekt hõlmab mitut liikmesriiki, loetakse
loamenetluse alguseks kuupäeva, mil viimane asjaomane pädev asutus kiitis teate
heaks;
(b)
seadusega ettenähtud loamenetlus algab esitatud
taotlusdokumentide heakskiitmisega ja lõpeb pädeva asutuse tervikotsusega ning
kestab maksimaalselt üks aasta. Vajaduse korral võivad liikmesriigid seda
tähtaega lühendada.
2.           Ühe kuu jooksul alates
loamenetluse algusest vastavalt lõike 1 punktile a määrab pädev
asutus tihedas koostöös muude asjaomaste ametiasutustega kindlaks, kui
ulatuslikke materjale ja kui üksikasjalikku teavet peavad sisaldama
projektiedendaja poolt tervikotsuse taotlemiseks esitatavad taotlusdokumendid.
Selleks kasutab ta VI lisa punkti 1 alapunktis e osutatud
kontrollnimekirja. Kõnealuse ülesande täitmiseks korraldatakse vähemalt üks
koosolek pädeva asutuse ja projektiedendaja, ning kui pädev asutus peab seda
vajalikuks, koos muude asjaomaste ametiasutuste ja sidusrühmadega. Hiljemalt
ühe kuu jooksul pärast kõnealust koosolekut edastatakse projektiedendajale ja
tehakse üldsusele kättesaadavaks üksikasjalikud taotlemistingimused koos
koosoleku tulemustega.
3.           Kolme kuu jooksul alates
loamenetluse algusest vastavalt lõike 1 punktile a koostab pädev
asutus tihedas koostöös projektiedendaja ja muude asjaomaste ametiasutustega
ning lõike 2 kohase tegevuse tulemusi arvesse võttes loamenetluse
üksikasjaliku ajakava, milles määrab kindlaks vähemalt järgmise:
(a)
vajaminevad otsused ja arvamused;
(b)
projektiga tõenäoliselt seotud ametiasutused,
sidusrühmad ja üldsus;
(c)
menetluse üksiketapid ja nende kestus;
(d)
tervikotsuse tegemiseks olulised vahe-eesmärgid ja
nende saavutamise tähtajad;
(e)
ametiasutuste kavandatud ressursid ja vajadus
võimalike lisaressursside järele.
Mitme liikmesriigi piire ületava projekti korral
kooskõlastavad asjaomaste liikmesriikide pädevad asutused oma ajakavasid ja
koostavad ühise kava.
4.           Projektiedendaja tagab
taotlusdokumentide täielikkuse ja piisava kvaliteedi ning küsib selle kohta
pädeva asutuse arvamust võimalikult vara eeltaotluse menetluse ajal.
Projektiedendaja teeb pädeva asutusega tähtaegadest kinnipidamiseks koostööd ja
järgib lõikes 3 sätestatud üksikasjalikku ajakava.
5.           Vajaduse korral taotleb pädev
asutus ühe kuu jooksul alates taotlusdokumentide kättesaamisest
projektiedendajalt puuduvat teavet, mis võib olla seotud vaid üksikasjalikes
taotlemistingimustes kindlaksmääratud elementidega. Ühe kuu jooksul alates
täielike taotlusdokumentide kättesaamisest kiidab pädev asutus taotluse
kirjalikult heaks. Pärast seda võib lisateavet taotleda vaid siis, kui see on
õigustatud uute asjaoludega ja pädev asutus on taotlust nõuetekohaselt
selgitanud.
6.           Tervikotsuse tähtaja
möödumise korral teatab pädev asutus pädevale rühmale loamenetluse võimalikult
kiireks lõpuleviimiseks võetud või võetavad meetmed. Kõnealune rühm võib paluda
pädeval asutusel sellealastest edusammudest korrapäraselt ette kanda.
7.           Eespool esitatud sätetes
nimetatud tähtajad ei mõjuta rahvusvahelistest ega liidu õigusaktidest
tulenevate kohustuste täitmist.
IV PEATÜKK – Reguleerimine
Artikkel 12
 Kogu energiasüsteemi hõlmav kulude-tulude analüüs
1.           Ühe kuu jooksul alates
käesoleva määruse jõustumisest esitavad ENTSO-E ja ENTSO-G koostööametile ja
komisjonile kumbki oma metoodika (sh võrgu ja turu modelleerimise meetodid)
II lisa punkti 1 alapunktides a–d ja punktis 2 sätestatud
kategooriatesse kuuluvate ühishuviprojektide kulude ja tulude ühtlustatud
analüüsimiseks liidu tasandil ja kogu energiasüsteemi hõlmates. Metoodika
koostatakse V lisa põhimõtete kohaselt.
2.           Kolme kuu jooksul alates
kõnealuse metoodika kättesaamisest esitab koostööamet pärast ametlikku arutelu
kõiki asjakohaseid sidusrühmi esindavate organisatsioonidega komisjonile selle
kohta arvamuse.
3.           Kolme kuu jooksul alates
koostööameti arvamuse kättesaamisest esitab komisjon kõnealuse metoodika kohta
arvamuse.
4.           Kolme kuu jooksul alates
komisjoni arvamuse kättesaamisest muudavad ENTSO-E ja ENTSO-G oma metoodikat
vastavalt kõnealusele arvamusele ja esitavad selle komisjonile heakskiitmiseks.
5.           Kahe nädala jooksul alates
komisjoni heakskiidu saamisest avaldavad ENTSO-E ja ENTSO-G kõnealuse metoodika
oma veebisaidil. Taotluse korral edastavad nad komisjonile ja koostööametile
piisavalt täpsel kujul kooskõlas siseriiklike õigusaktide ja asjakohaste
konfidentsiaalsuskokkulepetega vastavad V lisa punktis 1
kindlaksmääratud lähteandmed ning muud asjakohased koormusvoogude, võrgu- ja
turuandmed. Andmed kehtivad taotluse esitamise kuupäeval. Komisjon ja
koostööamet tagavad, et saadud andmeid käsitaksid konfidentsiaalsetena nii
nemad ise kui ka kõik osalised, kes nimetatud andmeid nende jaoks analüüsivad.
6.           Metoodikat ajakohastatakse ja
täiustatakse korrapäraselt lõigetes 1–5 sätestatud korras. Koostööamet
võib pärast ametlikku nõupidamist kõiki asjakohaseid sidusrühmi esindavate
organisatsioonidega ja komisjoniga taotleda sellist ajakohastamist ja
täiustamist, esitades nõuetekohased põhjendused ja tähtajad.
7.           Metoodika abil tehakse
kulude-tulude analüüsi võrgu kõikide järgmiste kümneaastaste arengukavade
raames, mille ENTSO-E või ENTSO-G koostavad vastavalt määruse
(EÜ) nr 714/2009 artiklile 8 ja määruse (EÜ) nr 715/2009
artiklile 8.
8.           31. detsembriks 2016
esitavad ENTSO-E ja ENTSO-G ühiselt komisjonile ja koostööametile elektri ja
gaasi ülekandmist ning elektri salvestamist ja gaasi hoiustamist käsitleva
ühtse elektri- ja gaasituru ja -võrgu mudeli, mis hõlmab I lisas
kindlaksmääratud ning V lisa põhimõtete kohaselt väljatöötatud esmatähtsaid
koridore ja alasid. Pärast seda, kui komisjon on kõnealuse mudeli heaks kiitnud
lõigetes 2–4 sätestatud korras, lisatakse see metoodikasse.
Artikkel 13
 Piiriülese mõjuga investeeringute võimaldamine
1.           II lisa punkti 1
alapunktides a–d ja punktis 2 sätestatud kategooriatesse kuuluvate
ühishuviprojektidega seotud investeerimiskulud katavad selliste liikmesriikide
ülekandesüsteemi haldurid ja põhivõrguettevõtjad, kellele avaldab projekt
positiivset puhasmõju, ning need kulud maksavad kinni võrgu kasutajad võrgule juurdepääsu
tariifide kaudu.
Käesoleva artikli sätteid ei kohaldata selliste
ühishuviprojektide suhtes, millele on antud vabastus vastavalt
direktiivi 2009/73/EÜ artiklile 36 või määruse
(EÜ) nr 714/2009 artiklile 17.
2.           Riikide reguleerivad asutused
võtavad direktiivi 2009/72/EÜ artikli 37 lõike 1 punkti a
ja direktiivi 2009/73/EÜ artikli 41 lõike 1 punkti a
kohasel tariifide kindlaksmääramisel ja kinnitamisel arvesse ülekandesüsteemi
halduri või põhivõrguettevõtja või muu projektiedendaja tegelikke investeerimiskulusid
ning kulude riikidevahelist jaotamist vastavalt lõikele 3, niivõrd kui
need kulud vastavad tõhusa ja võrreldava struktuuriga ettevõtja kuludele.
3.           Ilma et see mõjutaks
ühishuviprojektidesse investeerimist asjaomaste ülekandesüsteemi haldurite või
põhivõrguettevõtjate vastastikuste kokkulepete alusel, kinnitavad riikide
reguleerivad asutused ühiselt investeeringud ja võtavad ühiselt vastu otsused
ühishuviprojektide või nende pakettide vastavate kulude riikidevahelise
jaotamise kohta ning investeerimiskulude arvessevõtu kohta ülekandetariifides.
4.           II lisa
punkti 1 alapunktides a–d ja punktis 2 sätestatud kategooriatesse
kuuluvate ühishuviprojektide edendajad hoiavad kõiki asjaomaseid riigi
reguleerivaid asutusi korrapäraselt kursis projekti arengu ning väljaselgitatud
kulude ja mõjuga. Niipea kui artikli 3 kohaselt väljavalitud ja
II lisa punkti 1 alapunktides a–d ja punktis 2 sätestatud
kategooriatesse kuuluv projekt on piisavalt küps, esitab projektiedendaja
asjakohastele riigi reguleerivatele asutustele investeerimistaotluse, sh kulude
riikidevahelise jaotamise kohta, koos järgmisega:
(a)
artikli 12 kohaselt koostatud metoodika abil
tehtud kulude-tulude analüüs; ning
(b)
äriplaan, milles on hinnatud projekti rahalist
elujõudu ja märgitud valitud rahastamislahendus, ning II lisa
punktis 2 osutatud kategooriatesse kuuluvate projektide korral
turu-uuringute tulemused.
Kui projekti edendab mitu ettevõtjat või
investorit, esitavad nad oma investeerimistaotluse ühiselt.
Liidu ühishuviprojektide loendisse kuuluvate
projektide edendajad esitavad investeerimistaotluse
30. septembriks 2013.
Riikide reguleerivad asutused esitavad kõigi
investeerimistaotluste koopiad teavitamise eesmärgil koostööametile kohe pärast
nende kättesaamist.
Riikide reguleerivad asutused ja koostööamet
tagavad tundliku äriteabe konfidentsiaalsuse.
5.           Kuue kuu jooksul alates
kuupäevast, mil viimane asjaomane riigi reguleeriv asutus sai kätte viimase
investeerimistaotluse, teevad riikide reguleerivad asutused pärast nõupidamist
asjaomaste projektiedendajatega ühise otsuse selliste investeerimiskulude
jaotamise kohta, mida iga ülekandesüsteemi haldur või põhivõrguettevõtja seoses
projektiga kannab, ning nende kulude arvessevõtu kohta võrgutariifides. Riikide
reguleerivad asutused võivad otsustada jaotada vaid osa kõnealustest kuludest
või jaotada kulud ühishuviprojektide paketi vahel.
Kulude riikidevahelisel jaotamisel võetakse
arvesse projekti majandus-, sotsiaal- ja keskkonnakulu ja -tulu asjaomastes
liikmesriikides ning võimalikku rahalise toetuse vajalikkust.
Kõnealusest otsusest teatavad riikide pädevad
asutused viivitamata koostööametile, lisades kogu nimetatud otsusega seotud
asjakohase teabe. Eelkõige sisaldab see teave kulude liikmesriikide vahel
jaotamise üksikasjalikke põhjendusi, näiteks:
(a)
väljaselgitatud mõju (sh võrgutariifide mõju igale
asjaomasele liikmesriigile) hinnang;
(b)
lõike 4 punktis b osutatud äriplaani
hinnang;
(c)
projekti eeldatav positiivne välismõju
piirkondadele või kogu liidule;
(d)
asjaomaste projektiedendajatega peetud nõupidamise
tulemus.
Kulude jaotamise otsus avaldatakse.
6.           Kui asjaomased riikide
reguleerivad asutused ei ole jõudnud investeerimistaotluse osas kokkuleppele
kuue kuu jooksul alates kuupäevast, mil viimane asjaomane reguleeriv asutus sai
kätte kõnealuse investeerimistaotluse, teavitavad nad viivitamata
koostööametit.
Sel juhul või asjaomaste riikide reguleerivate
asutuste ühise taotluse korral teeb koostööamet kolme kuu jooksul alates tema
poole pöördumisest otsuse investeerimistaotluse, sh lõike 4 kohase kulude
riikidevahelise jaotamise, ning investeerimiskulude tariifides arvessevõtu
kohta.
Enne otsuse tegemist peab koostööamet nõu
asjaomaste riikide reguleerivate asutuste ja projektiedendajatega. Kui
koostööamet soovib lisateavet, võib teises lõigus osutatud kolmekuulist
ajavahemikku pikendada kahe kuu võrra. Kahekuuline lisatähtaeg algab täieliku
teabe kättesaamisele järgnevast päevast.
Kulude jaotamise otsus avaldatakse.
7.           Koostööamet edastab
komisjonile viivitamata kõikide otsuste koopiad koos kogu igat otsust käsitleva
asjakohase teabega. Selle teabe võib esitada kokkuvõtlikult. Komisjon tagab
tundliku äriteabe konfidentsiaalsuse.
8.           Kõnealune
kulude jaotamine ei mõjuta ülekandesüsteemi haldurite või põhivõrguettevõtjate
õigust kohaldada võrgule juurdepääsu tasusid ega riikide reguleerivate asutuste
õigust neid kinnitada vastavalt direktiivi 2009/72/EÜ ja
direktiivi 2009/73/EÜ artiklile 32, määruse
(EÜ) nr 714/2009 artiklile 14 ja määruse
(EÜ) nr 715/2009 artiklile 13.
Artikkel 14
Stiimulid
1.           Kui projektiedendajale
kaasneb II lisa punktides 1 ja 2 sätestatud kategooriatesse
kuuluva ühishuviprojekti (v.a pumpelektrijaama projekti) arendamise, ehitamise,
haldamise või hooldamisega suurem risk kui tavaliselt kaasneks võrreldava
taristuprojektiga ja kui sellist riski ei hõlma direktiivi 2009/73/EÜ
artikli 36 või määruse (EÜ) nr 714/2009 artikli 17 kohane
vabastus, tagavad riikide reguleerivad asutused, et direktiivi 2009/72/EÜ
artikli 37 lõike 8, direktiivi 2009/73/EÜ artikli 41
lõike 8, määruse (EÜ) nr 714/2009 artikli 14 ja määruse
(EÜ) nr 715/2009 artikli 13 kohaldamisel pakutakse kõnealuse
projekti teostamiseks asjakohaseid stiimuleid.
2.           Riikide reguleerivad asutused
võtavad selliste stiimulite pakkumise üle otsustamisel arvesse artikli 12
kohaselt koostatud metoodika abil tehtud kulude-tulude analüüsi tulemusi ja
eelkõige projekti positiivset välismõju piirkondadele või kogu liidule. Lisaks
analüüsivad riikide reguleerivad asutused projektiedendaja kantavaid eririske,
nende vähendamiseks võetud meetmeid ja kõnealuse riskiprofiili põhjendust,
pidades silmas projekti positiivset puhasmõju võrreldes riskivabama
alternatiiviga. Stiimuleid pakutakse eelkõige seoses maismaa ja avamere uue
ülekandetehnoloogia ja kulude katmatajätmise riskide ning arendusriskidega.
3.           Stiimuli pakkumise üle
otsustamisel võetakse arvesse kantava riski laadi ja otsus hõlmab järgmist:
(a)
ennetavate investeeringute eeskirjad; või
(b)
projekti käikulaskmisele eelnenud tõhusate
investeerimislahenduste kajastamise eeskirjad; või
(c)
projekti investeeritud kapitalilt lisakasumi
võimaldamise eeskirjad; või
(d)
muud vajalikuks ja asjakohaseks peetavad meetmed.
4.           Koostööamet esitab
31. detsembriks 2013 kooskõlas määruse (EÜ) nr 713/2009
artikli 7 lõikega 2 järgmised suunised:
(a)
lõikes 1 osutatud stiimulite kohta riikide
reguleerivate asutuste parimate tavade võrdluse põhjal;
(b)
elektri ja gaasi ülekandmise projektidesse
investeerimisega kaasnevate suuremate riskide hindamise ühtse metoodika kohta.
5.           Kõik riikide reguleerivad
asutused avaldavad 31. juuliks 2013 elektri ja gaasi ülekandmise
projektidesse tehtavate investeeringute ning nendega kaasnevate suuremate
riskide hindamise metoodika ja kriteeriumid.
6.           Komisjon võib esitada
suunised käesolevas artiklis sätestatud stiimulite kohta vastavalt määruse
(EÜ) nr 714/2009 artikli 18 lõigetele 1–3 ja määruse
(EÜ) nr 715/2009 artikli 23 lõikele 1.
V PEATÜKK – Rahastamine
Artikkel 15
Liidu rahalise abi tingimustele vastavad projektid
1.           II lisa
punktides 1, 2 ja 4 sätestatud kategooriatesse kuuluvatele
ühishuviprojektidele võib anda liidu rahalist abi uuringutoetuste ja
finantsinstrumentide kaudu vastavalt [Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrusele
Euroopa Ühendamise Rahastu loomise kohta].
2.           II lisa punkti 1
alapunktides a–d ja punktis 2 sätestatud kategooriatesse kuuluvatele
ühishuviprojektidele, v.a pumpelektrijaamade projektidele, antakse liidu
rahalist abi ka tööde tegemise toetuste kujul vastavalt [Euroopa Parlamendi ja
nõukogu määrusele Euroopa Ühendamise Rahastu loomise kohta], kui neid projekte
teostatakse artikli 5 lõike 6 punktis b sätestatud korras või
kui need vastavad järgmistele kriteeriumidele:
(a)
projekti kulude ja tulude analüüsimisel
artikli 13 lõike 4 punkti a kohaselt tõendatakse olulist
positiivset välismõju, nt varustuskindlus, solidaarsus või innovatsioon; ning
(b)
projekt ei ole äriplaani ega muude (eelkõige
võimalike investorite või võlausaldajate koostatud) hinnangute kohaselt
äriliselt tasuv. Projekti ärilise tasuvuse hindamisel võetakse arvesse
artikli 14 lõikes 3 osutatud otsust stiimulite kohta ja selle
põhjendusi; ning
(c)
projekti kohta on tehtud artikli 13 kohane
kulude riikidevahelise jaotamise otsus või on riikide reguleerivad asutused ja
koostööamet esitanud arvamuse direktiivi 2009/73/EÜ artikli 36 või
määruse (EÜ) nr 714/2009 artikli 17 kohase vabastuse saanud
projekti ärilise tasuvuse kohta.
3.           II lisa punkti 1
alapunktis e ja punktis 4 sätestatud kategooriatesse kuuluvatele
ühishuviprojektidele antakse samuti liidu rahalist abi tööde tegemise toetuste
kujul vastavalt [Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrusele Euroopa Ühendamise
Rahastu loomise kohta], kui asjaomased projektiedendajad suudavad selgelt
tõendada projekti olulist positiivset välismõju ja selle ärilise tasuvuse
puudumist.
VI
PEATÜKK – Lõppsätted
Artikkel 16
Aruandlus ja hindamine
Hiljemalt 2017. aastal avaldab komisjon
aruande ühishuviprojektide rakendamise kohta. Aruandes hinnatakse järgmist:
(a)
artikli 3 kohaselt väljavalitud
ühishuviprojektide arendamisel, ehitustööde tegemisel ja käikulaskmisel tehtud
edusammud ning vajaduse korral rakenduse viivitus ja muud kogetud raskused;
(b)
liidu poolt kooskõlas [Euroopa Parlamendi ja
nõukogu määrusega Euroopa Ühendamise Rahastu loomise kohta] ühishuviprojektide
jaoks eraldatud ja väljamakstud rahasummad võrreldes rahastatud
ühishuviprojektide koguväärtusega;
(c)
elektri- ja gaasisektori puhul liikmesriikide
vaheliste ühenduste loomine, sellega seotud energiahindade areng ning
energiavõrgu tõrgete arv, põhjused ja majanduskulu;
(d)
seoses lubade andmise ja üldsuse osalemisega:
–
ühishuviprojektide loamenetluste keskmine ja
maksimaalne kestus, sh menetluse iga etapi kestus, võrreldes artikli 11
lõikes 3 osutatud algsete oluliste vahe-eesmärkide saavutamise ajakavaga;
–
vastuseis ühishuviprojektidele (eelkõige avaliku
arutelu käigus saadud kirjalike vastuväidete ja õiguskaitsemenetluste arv);
(e)
seoses reguleerimisega:
–
selliste ühisprojektide arv, mille kohta on tehtud
artikli 13 kohane kulude riikidevahelise jaotamise otsus;
–
selliste ühisprojektide arv ja laad, mille jaoks on
tagatud artikli 14 kohased konkreetsed stiimulid.
Artikkel 17
 Teave ja selle avaldamine
Komisjon loob taristu läbipaistvusplatvormi,
mis on üldsusele kergesti juurdepääsetav. Platvorm sisaldab järgmist teavet:
(a)
korrapäraselt ajakohastatud üldteave (sh
geograafiline teave) kõigi ühishuviprojektide kohta;
(b)
iga ühishuviprojekti rakenduskava;
(c)
artikli 12 kohaselt koostatud metoodika abil
asjaomaste ühishuviprojektide kulude ja tulude analüüsimisel saadud tulemused,
v.a tundlik äriteave.
Artikkel 18
Üleminekusätted
Käesolev määrus ei mõjuta sellise rahalise abi
andmist, jätkamist ega muutmist, mida komisjon on andnud Euroopa Parlamendi ja
nõukogu määruse (EÜ) nr 680/2007[31]
kohaste projektikonkursside tulemusel otsuse 1364/2006/EÜ I ja III lisas
loetletud projektide jaoks või selliste eesmärkide täitmiseks, mis põhinevad
üleeuroopalise energiavõrgu (TEN-E) kulude asjakohastel kategooriatel vastavalt
nõukogu määrusele (EÜ) nr 1083/2006[32].
Artikkel 19
Kehtetuks tunnistamine
Otsus 1364/2006/EÜ tunnistatakse kehtetuks
alates 1. jaanuarist 2014. Käesolevast määrusest ei tulene õigusi
otsuse 1364/2006/EÜ I ja III lisas loetletud projektide suhtes.
Artikkel 20
Jõustumine
Käesolev määrus jõustub kahekümnendal päeval
pärast selle avaldamist Euroopa Liidu Teatajas.
Seda kohaldatakse alates 1. jaanuarist 2013.
Käesolev määrus on tervikuna siduv ja
vahetult kohaldatav kõikides liikmesriikides.
Brüssel,
Euroopa Parlamendi nimel                           Nõukogu
nimel
president                                                        eesistuja
I LISA
ENERGIATARISTU ESMATÄHTSAD KORIDORID JA ALAD
Käesolevat määrust kohaldatakse üleeuroopalise
energiataristu esmatähtsate koridoride ja alade suhtes.

1.
Esmatähtsad elektrikoridorid

(1)
Põhjamere elektrivõrk:
Põhjameres, Iiri meres, La Manche'i väinas, Läänemeres ja neid ümbritsevates
vetes paiknev integreeritud elektrivõrk elektri transportimiseks taastuvatest
avamere energiaallikatest tarbimiskeskustesse ja salvestuskohtadesse ning
riikidevahelise elektrikaubanduse laiendamiseks.
Asjaomased liikmesriigid: Belgia, Iirimaa,
Luksemburg, Madalmaad, Prantsusmaa, Rootsi, Saksamaa, Taani ja Ühendkuningriik.
(2)
Põhja-lõuna ühendatud elektrivõrgud
Lääne-Euroopas: kõnealuse piirkonna liikmesriikide
võrkude vahelised ühendused ja ühendused Vahemere-äärsete kolmandate riikidega
eelkõige taastuvatest energiaallikatest toodetud elektri võrku
integreerimiseks.
Asjaomased liikmesriigid: Belgia, Hispaania,
Iirimaa, Itaalia, Luksemburg, Madalmaad, Malta, Portugal, Prantsusmaa, Saksamaa
ja Ühendkuningriik.
(3)
Põhja-lõuna ühendatud elektrivõrgud Ida-Euroopa
kesk- ja lõunaosas: põhja-lõuna ja ida-lääne
suunalised ühendused ja siseliinid siseturu väljakujundamiseks ning
taastuvatest energiaallikatest toodetud elektri integreerimiseks.
Asjaomased liikmesriigid: Austria, Bulgaaria,
Itaalia, Kreeka, Küpros, Poola, Rumeenia, Saksamaa, Slovakkia, Sloveenia,
Tšehhi Vabariik, Ungari.
(4)
Läänemere energiaturu elektrivõrkude ühendamise
kava: Läänemeremaade võrkudevahelised ühendused ja
riigisiseste võrgutaristute vastav täiustamine, et lõpetada Baltimaade
eraldatus ning kiiremini integreerida piirkonna turud.
Asjaomased liikmesriigid: Eesti, Leedu, Läti,
Poola, Rootsi, Saksamaa, Soome ja Taani.

2.
Esmatähtsad gaasikoridorid

(5)
Põhja-lõuna ühendatud gaasivõrgud
Lääne-Euroopas: Lääne-Euroopa põhja-lõuna suunaliste
gaasivoogude võrkudevahelise ühendamise võimsus tarneteede mitmekesistamiseks
ja gaasi lühiajalise väljundvõimsuse suurendamiseks.
Asjaomased liikmesriigid: Belgia, Hispaania,
Iirimaa, Itaalia, Luksemburg, Madalmaad, Malta, Portugal, Prantsusmaa, Saksamaa
ja Ühendkuningriik.
(6)
Põhja-lõuna ühendatud gaasivõrgud Ida-Euroopa
kesk- ja lõunaosas: Läänemere piirkonna ning Aadria,
Egeuse ja Musta mere piirkonna ühendatud gaasi võrgud eelkõige gaasitarnete
mitmekesistamiseks ja varustuskindluse suurendamiseks.
Asjaomased liikmesriigid: Austria, Bulgaaria,
Itaalia, Kreeka, Küpros, Poola, Rumeenia, Saksamaa, Slovakkia, Sloveenia,
Tšehhi Vabariik, Ungari.
(7)
Lõunapoolne gaasikoridor: gaasi ülekandmine liitu Kaspia mere piirkonnast, Kesk-Aasiast,
Lähis-Idast ja Vahemere idapiirkonnast, et mitmekesistada gaasitarneid.
Asjaomased liikmesriigid: Austria, Bulgaaria,
Itaalia, Kreeka, Küpros, Poola, Prantsusmaa, Rumeenia, Saksamaa, Slovakkia,
Sloveenia, Tšehhi Vabariik, Ungari.
(8)
Läänemere energiaturu gaasivõrkude ühendamise
kava: taristu loomine, et lõpetada Baltimaade ja Soome
eraldatus, nende sõltuvus ühest tarnijast ning mitmekesistada gaasitarneid
Läänemere piirkonnas.
Asjaomased liikmesriigid: Eesti, Leedu, Läti,
Poola, Rootsi, Saksamaa, Soome ja Taani.

3.
Esmatähtis naftakoridor

(9)
Naftatarneühendused Ida-Euroopa keskosas: Ida-Euroopa keskosas paikneva naftatorustike võrgu koostalitlusvõime varustuskindluse
suurendamiseks ja keskkonnariskide vähendamiseks.
Asjaomased liikmesriigid: Austria, Poola,
Saksamaa, Slovakkia, Tšehhi Vabariik, Ungari.

4.
Esmatähtsad valdkonnad

(10)
Nutivõrkude kasutuselevõtt: nutivõrgu tehnoloogia kasutuselevõtt kogu liidus, et tõhusalt
integreerida kõigi elektrivõrguga ühendatud kasutajate käitumine ja tegevus,
eelkõige suurte elektrikoguste tootmine taastuvatest või hajutatud
energiaallikatest ja tarbijate nõudlusreageering.
Asjaomased liikmesriigid: kõik.
(11)
Elektrikiirteed: esimese
elektrikiirtee rajamine 2020. aastaks, et luua kogu liidus
elektrikiirteede süsteem.
Asjaomased liikmesriigid: kõik.
(12)
Riikidevaheline CO2 transpordivõrk: liikmesriikide ning liikmesriiki ja liitu ümbritsevate kolmandate
riikide vahel CO2 transporditaristu loomine CO2 kogumise
ja säilitamise tehnoloogia kasutuselevõtuks.
Asjaomased liikmesriigid: kõik.
II LISA
ENERGIATARISTU KATEGOORIAD
I lisas loetletud energiataristu
prioriteetide teostamiseks tuleb arendada järgmistesse kategooriatesse
kuuluvaid energiataristuid.
(1)
Elekter:
(a)
kõrgepinge õhuliinid, kui need on projekteeritud
pingele 220 kV või rohkem, ning maa- ja merealused ülekandekaablid, kui
need on projekteeritud pingele 150 kV või rohkem;
(b)
eelkõige elektrikiirteede jaoks igasugused
füüsilised seadmed, mis on projekteeritud kõrgepinge- ja ülikõrgepingeelektri
transportimiseks, et võimaldada ühes või mitmes liikmesriigis või kolmandates
riikides toodetud või salvestatud suurte elektrikoguste ulatuslikku tarbimist
ühes või mitmes muus liikmesriigis;
(c)
elektrisalvestusrajatised elektri alaliseks või
ajutiseks salvestamiseks maapealsetesse või maa-alustesse taristusse või
geoloogiliselt, tingimusel et need on vahetult ühendatud kõrgepinge
õhuliinidega, mis on projekteeritud pingele 110 kV või rohkem;
(d)
igasugused punktides a–c kindlaksmääratud
süsteemide ohutuks, kindlaks ja tõhusaks tööks vajalikud seadmed või
paigaldised, sh kaitse-, seire- ja juhtimissüsteemid kõigi pingetasemete
juures;
(e)
igasugused ülekande- ja keskpingeelektri jaotamise
seadmed või paigaldised, mis võimaldavad elektrivõrgus kahesuunalist
digitaalset kommunikatsiooni ning elektri tootmise, ülekandmise, jaotamise ja
tarbimise reaalajalist või peaaegu reaalajalist, interaktiivset ja arukat
seiret ja juhtimist, et arendada välja võrk, millesse on tõhusalt integreeritud
kõikide sellega ühendatud kasutajate – tootjate, tarbijate ja tootvate
tarbijate – käitumine ja tegevus, et saada majanduslikult tõhus säästev
elektrisüsteem, mis on väikeste kadudega, kvaliteetne, varustuskindel ja ohutu.
(2)
Gaas:
(a)
maa- ja biogaasi transporditorustikud osana
võrgust, mis koosneb peamiselt kõrgsurvetorudest, v.a tootmisetapis või
maagaasi kohalikuks jaotamiseks kasutatavad kõrgsurvetorud;
(b)
eespool nimetatud kõrgsurve-gaasitorudega ühendatud
maa-alused hoidlad;
(c)
veeldatud või surumaagaasi vastuvõtu, hoiustamise
ja taasgaasistamise või dekompressiooni rajatised;
(d)
igasugused süsteemi ohutuks, kindlaks ja tõhusaks
tööks või kahesuunaliste voogude läbilaske võimsuse tagamiseks vajalikud
seadmed või paigaldised.
(3)
Nafta:
(a)
toornafta transporditorud;
(b)
toornaftatorude käitamiseks vajalikud pumbajaamad
ja hoidlad;
(c)
igasugused kõnealuse süsteemi nõuetekohaseks,
kindlaks ja tõhusaks tööks vajalikud seadmed ja paigaldised, sh kaitse-, seire-
ja juhtimissüsteemid ning vastassuunavooge võimaldavad seadmed.
(4)
CO2:
(a)
spetsiaalne torustik, v.a tootmisetapi torustik,
mille kaudu inimtegevusest tulenevat CO2 selle alaliseks
geoloogiliseks säilitamiseks vastavalt direktiivile 2009/31/EÜ
transporditakse mitmest allikast, st tööstuskäitistest (sh elektrijaamad), kus
põlemise või muude fossiilsete või mittefossiilsete süsinikku sisaldavate
ühenditega seotud keemiliste reaktsioonide tagajärjel tekib CO2;
(b)
CO2 veeldamise rajatised ja
puhverhoidlad CO2 edasitransportimiseks. See ei hõlma sellises
geoloogilises formatsioonis paiknevat taristut, kus säilitatakse geoloogiliselt
CO2 vastavalt direktiivile 2009/31/EÜ, ega seonduvaid
maapealseid rajatisi ja sissejuhtimisseadmeid;
(c)
igasugused kõnealuse süsteemi nõuetekohaseks,
kindlaks ja tõhusaks tööks vajalikud seadmed või paigaldised, sh kaitse-,
seire- ja juhtimissüsteemid.
III LISA
ÜHISHUVIPROJEKTIDE PIIRKONDLIK KINDLAKSMÄÄRAMINE

1.
Piirkondlikke rühmi käsitlevad eeskirjad

(1)
II lisa punktis 1 sätestatud
kategooriatesse kuuluvate elektriprojektidega seotud rühmad koosnevad
liikmesriikide, riikide reguleerivate asutuste, põhivõrguettevõtjate
(tulenevalt nende piirkondlikku koostöö kohustusest vastavalt
direktiivi 2009/72/EÜ artiklile 6 ja määruse
(EÜ) nr 714/2009 artiklile 12), iga I lisas kindlaksmääratud
asjakohase prioriteediga seotud projektiedendajate ning komisjoni, koostööameti
ja ENTSO-E esindajatest.
II lisa punktis 2 sätestatud
kategooriatesse kuuluvate gaasiprojektidega seotud rühmad koosnevad
liikmesriikide, riikide reguleerivate asutuste, ülekandesüsteemi haldurite
(tulenevalt nende piirkondlikku koostöö kohustusest vastavalt
direktiivi 2009/73/EÜ artiklile 7 ja määruse
(EÜ) nr 715/2009 artiklile 12), iga I lisas
kindlaksmääratud asjakohase prioriteediga seotud projektiedendajate ning
komisjoni, koostööameti ja ENTSO-G esindajatest.
II lisa punktides 3 ja 4 sätestatud
kategooriatesse kuuluvate nafta- ja CO2 transpordi projektidega
seotud rühmad koosnevad liikmesriikide, iga I lisas kindlaksmääratud
asjakohase prioriteediga seotud projektiedendajate ning komisjoni esindajatest.
(2)
Rühmad korraldavad oma tööd vastavalt
piirkondlikule koostööle, mida tehakse direktiivi 2009/72/EÜ
artikli 6, direktiivi 2009/73/EÜ artikli 7 ning määruste
(EÜ) nr 714/2009 ja (EÜ) nr 715/2009 artikli 12
kohaselt ning muude olemasolevate piirkondlikke koostööstruktuuride kaudu.
(3)
I lisas kindlaksmääratud asjakohaste
prioriteetide teostamisele vastavalt kustub iga rühm osalema riikide
haldusasutuste ja reguleerivate asutuste esindajaid, projektiedendajaid, ELi
kandidaatriikide ja potentsiaalsete kandidaatriikide, Euroopa Majanduspiirkonna
ja Euroopa Vabakaubanduse Assotsiatsiooni riikide ülekandesüsteemi haldureid ja
põhivõrguettevõtjaid ning energiaühenduse institutsioonide ja asutuste, Euroopa
naabruspoliitikas osalevate ja liiduga konkreetset energiakoostööd tegevate
riikide esindajaid.
(4)
Rühmad peavad nõu asjakohaseid sidusrühmi, sh
tootjaid, ülekandesüsteemi haldureid ja põhivõrguettevõtjaid, tarnijaid ja
tarbijaid esindavate organisatsioonidega ning artikli 5 lõikes 2
sätestatud ülesannete täitmiseks keskkonnakaitseorganisatsioonidega. Rühmad
võivad oma ülesannete täitmiseks korraldada arutelusid või ettekandeid.

2.
Piirkondlik kindlaksmääramine

(1)
Iga projektiedendaja esitab asjakohase rühma
liikmetele ühishuviprojektiks väljavalimise taotluse koos hinnanguga selle
kohta, kuidas tema projekt(id) aitavad rakendada I lisas sätestatud
prioriteete, kas on täidetud artiklis 6 kindlaksmääratud kriteeriumid,
samuti mis tahes muu teabe kohta, mis on projekti hindamiseks asjakohane.
(2)
Kõik taotluse saajad tagavad tundliku äriteabe
konfidentsiaalsuse.
(3)
II lisa punkti 1 alapunktides a–d
sätestatud kategooriatesse kuuluvad kavandatavad elektri ülekandmise ja
salvestamise projektid on osa elektrivõrgu viimasest olemasolevast
kümneaastasest arengukavast, mille ENTSO-E on koostanud vastavalt määruse
(EÜ) nr 714/2009 artiklile 8.
(4)
Kõigisse pärast 1. augustit 2013
vastuvõetavatesse liidu ühishuviprojektide loenditesse lisatavad II lisa
punktis 2 sätestatud kategooriatesse kuuluvad kavandatavad gaasi
ülekandmise ja hoiustamise projektid on osa gaasivõrgu viimasest olemasolevast
kümneaastasest arengukavast, mille ENTSO-G on koostanud vastavalt määruse
(EÜ) nr 715/2009 artiklile 8.
(5)
II lisa punktis 4 sätestatud
kategooriatesse kuuluvad kavandatavad CO2 transpordi projektid on
osa rohkem kui kahe liikmesriigi poolt riikidevahelise CO2
transpordi ja taristu arendamiseks koostatud kavast, mille asjaomased
liikmesriigid või nende määratud üksused esitavad komisjonile.
(6)
Iga rühm võtab II lisa punkti 1
alapunktides a–d ja punktis 2 sätestatud kategooriatesse kuuluvate
elektri- ja gaasiprojektide hindamisel ilma punkti 4 järgimist piiramata
arvesse kõnealuste projektide analüüsi, mis on tehtud vastavalt artikli 12
lõikele 7 võrgu viimase olemasoleva kümneaastase arengukava raames, mille
ENTSO-E ja ENTSO-G on koostanud vastavalt määruse (EÜ) nr 714/2009 ja
määruse (EÜ) nr 715/2009 artiklile 8.
IV LISA
ÜHISHUVIPROJEKTIDE KRITEERIUMIDEGA SEOTUD
EESKIRJAD JA NÄITAJAD
(1)
Olulise piiriülese mõjuga projekt on liikmesriigi
territooriumil elluviidav projekt, mis vastab järgmistele tingimustele:
(a)
elektriülekanne: projekti kaudu muudetakse võrgu
ülekandevõimsust asjaomase liikmesriigi ja ühe või mitme teise liikmesriigi
piiril või sama ülekandekoridori kõigis muudes asjakohastes kohtades vähemalt
500 megavati võrra võrreldes olukorraga, kui projekt jäetaks käiku
laskmata;
(b)
elektri salvestamine: projektiga luuakse
salvestamisvõimsus, mis võimaldab vähemalt 500 gigavatt-tunni suurust
elektri netotoodangut aastas;
(c)
gaasiülekanne: projekti käigus investeeritakse
vastassuunavoogude läbilaske võimsusesse või muudetakse asjaomase liikmesriigi
piiriülest ülekandevõimsust vähemalt 10 % võrra võrreldes olukorraga enne
projekti käikulaskmist;
(d)
gaasi hoiustamine või veeldatud/surumaagaas:
projekti eesmärk on tarnida otse või kaudselt vähemalt kahte liikmesriiki või
täita taristunorm (N–1 valem) piirkondlikul tasandil vastavalt määruse
(EÜ) nr 994/2010 artikli 6 lõikele 3;
(e)
nutivõrgud: projekt on seotud kõrge- ja
keskpingeseadmete ja -paigaldistega, mis on projekteeritud pingele 10 kV
või rohkem. Projektis osalevad vähemalt kahe liikmesriigi põhi- ja
jaotusvõrguettevõtjad, hõlmates vähemalt 100 000 elektri kasutajat või
tootjat või tootvat tarbijat piirkonnas, kus tarbitakse vähemalt
300 gigavatt-tundi aastas, kusjuures vähemalt 20 % tarbitud elektrist
pärineb mitte-dispetšjuhitavatest võimsustest.
(2)
II lisa punkti 1 alapunktides a–d
sätestatud kategooriatesse kuuluvate projektide puhul mõõdetakse
artiklis 4 sätestatud kriteeriume järgmiselt:
(a)
turgude integreerimist, konkurentsi ja süsteemi
paindlikkust mõõdetakse elektrivõrgu viimase olemasoleva kümneaastase
arengukava raames tehtud analüüsi kohaselt, tehes eelkõige järgmist:
–
piiriüleste projektide puhul arvutatakse nende mõju
mõlemasuunaliste elektrivoogude ülekande võimsusele võrgus, mõõdetuna
elektrikogustes (megavattides), või olulise piiriülese mõjuga projektide puhul
nende mõju võrgu ülekandevõimsusele asjakohaste liimesriikide vahelistel
piiridel, asjakohaste liikmesriikide ja kolmandate riikide vahelistel piiridel
või asjakohastes liikmesriikides ning mõju pakkumise ja nõudluse
tasakaalustamisele ja võrgu toimimisele asjakohastes liikmesriikides;
–
V lisa punktis 10 määratletud
analüüsipiirkonnas hinnatakse projekti mõju kogu energiasüsteemi tootmis- ja
ülekandekuludele ning turuhindade arengule eri planeerimisstsenaariumide
korral, võttes eelkõige arvesse tootmisvõimsuste koormamisjärjestuse muutumist;
(b)
taastuvenergia ülekandmist suurimatesse
tarbimiskeskustesse ja salvestamiskohtadesse mõõdetakse elektrivõrgu viimase
olemasoleva kümneaastase arengukava raames tehtud analüüsi kohaselt, tehes
eelkõige järgmist:
–
elektri ülekandmisega seoses hinnatakse projekti
tulemusel ühendatavat ja ülekantavat taastuvatest energiaallikatest toodetavat
elektrikogust (tehnoloogialiikide kaupa ja megavattides) võrreldes nimetatud
taastuvatest energiaallikatest toodetava elektri kavandatud üldkogusega
asjaomases liikmesriigis 2020. aastal, mis on kavandatud
direktiivi 2009/28/EÜ artikli 4 kohases taastuvenergia riiklikus
tegevuskavas.
–
elektri salvestamisega seoses võrreldakse
projektist tulenevat uut salvestusvõimsust sama salvestustehnoloogia
olemasoleva koguvõimsusega V lisa punktis 10 määratletud
analüüsipiirkonnas;
(c)
koostalitlusvõimet ja süsteemi talitluskindlust
mõõdetakse elektrivõrgu viimase olemasoleva kümneaastase arengukava raames
tehtud analüüsi kohaselt, hinnates eelkõige, kuidas projekt mõjutab V lisa
punktis 10 määratletud analüüsipiirkonnas piisava tootmise ja
ülekandmisega seotud hinnangulist tootmispuudujääki teatavatel iseloomulikel koormuseperioodidel,
võttes arvesse kliimaga seotud äärmuslikke ilmastikunähtusi ja nende mõju
taristu vastupidavusele.
Nende näitajate arvutamisel võetakse arvesse
projekti kogukulu selle tehnilise eluea jooksul.
(3)
II lisa punktis 2 sätestatud
kategooriatesse kuuluvate projektide puhul mõõdetakse artiklis 4
sätestatud kriteeriume järgmiselt:
(a)
turgude integreerimise ja koostalitlusvõime
mõõtmiseks arvutatakse projekti lisaväärtus turupiirkondade integreerimisele,
hindade lähenemisele ja süsteemi üldisele paindlikkusele, sh vastassuunavoogude
läbilaske võimsus eri stsenaariumide kohaselt;
(b)
konkurentsi mõõdetakse mitmekesistamise, sh
kohalikele tarneallikatele juurdepääsu hõlbustamise põhjal, võttes üksteise
järel arvesse allikate, tarnijate ja tarneteede mitmekesistamist ning uue
võimsuse mõju HHI-indeksile, mis arvutatakse V lisa punktis 10
määratletud analüüsipiirkonnas oleva võimsuse tasandil;
(c)
gaasivarustuse kindluse mõõtmiseks arvutatakse
projekti lisaväärtus süsteemi lühi- ja pikaajalisele vastupidavusele ning
sellele, kuivõrd suureneb süsteemi ülejäänud paindlikkus tarnehäiretega
toimetulekuks eri stsenaariumide korral, samuti arvutatakse projektist tulenev
lisavõimsus, mida mõõdetakse seoses taristunormiga (N–1 valem) piirkondlikul
tasandil vastavalt määruse (EÜ) nr 994/2010 artikli 6
lõikele 3;
(d)
säästlikkuse mõõduks on, mil määral aitab projekt
vähendada heitkoguseid, toetada taastuvelektri tootmist varuallikatest või
elektrienergiast toodetud gaasi ja biogaasi transportimist, võttes arvesse
kliimatingimuste eeldatavaid muutusi.
(4)
II lisa punkti 1 alapunktis e
sätestatud kategooriasse kuuluvate projektide puhul hinnatakse iga
artiklis 4 loetletud ülesande täitmist järgmiste kriteeriumide alusel:
(a)
säästvuse tase: selle kriteeriumi mõõtmiseks
hinnatakse kasvuhoonegaaside heite vähendamist ja elektrivõrgutaristu
keskkonnamõju;
(b)
põhi- ja jaotusvõrkude suutlikkus ühendada
kasutajaid ning elektrit kasutajatelt ja kasutajateni transportida: selle
kriteeriumi mõõtmiseks hinnatakse hajutatud energiaallikatest toodetud elektri
ülekandmiseks installeeritavat võimsust jaotusvõrkudes, maksimaalset lubatavat
võrku sisenevat elektrikogust, ilma et tekiks jaotusvõrkude ülekoormamise oht,
ning ülekoormuse või turvaohu tõttu taastuvatest energiaallikatest võrku
juhtimata jääva energia kogust;
(c)
võrgu ühendatavus ja juurdepääs kõigile
võrgukasutajate kategooriatele: selle kriteeriumi mõõtmiseks hinnatakse
tootjate, tarbijate ja tootvate tarbijate tasude ja tariifide ning nende
struktuuri arvutamise meetodeid, samuti võrgus elektrikoguste dünaamiliseks
tasakaalustamiseks ettenähtud talitluspaindlikkust;
(d)
varustuskindlus ja tarnekvaliteet: selle
kriteeriumi mõõtmiseks hinnatakse kindlalt olemasoleva tootmisvõimsuse ja
tippnõudluse suhet, taastuvatest energiaallikatest toodetud energia osa, elektrisüsteemi
stabiilsust, häirete (sh kliimatingimustega seotud häirete) kestust ja
sagedust tarbija kohta ning pingekvaliteeti;
(e)
elektrivarustuse ja võrgu toimimise tõhusus ja
pakutava teenuse kvaliteet: selle kriteeriumi mõõtmiseks hinnatakse elektrikao
määra põhi- ja jaotusvõrkudes, väikseima ja suurima elektrinõudluse suhet
teataval ajavahemikul, tarbijate osalemist elektriturgudel ja energiatõhususe
meetmete võtmisel, elektrivõrguosade protsentuaalset kasutust (st keskmine
koormus), võrguosade kättesaadavust (seotud ettekavandatud ja ettekavandamata
hooldustöödega) ja selle mõju võrgu toimimisele ning võrguvõimsuse tegelikku
kättesaadavust võrreldes selle standardväärtusega;
(f)
mil määral aitavad riikidevahelised elektriturud
koormusvoogude kontrollimise abil vähendada ringvooge ja suurendada
võrkudevahelist ühendusvõimsust: selle kriteeriumi mõõtmiseks hinnatakse
liikmesriigi ühendusvõimsuse ja elektrinõudluse suhet, ühendusvõimsuse
kasutamist ning võrguühenduste ülekoormuse tasusid.
(5)
II lisa punktis 3 sätestatud
kategooriatesse kuuluvate naftatranspordiprojektide puhul mõõdetakse
artiklis 4 sätestatud kriteeriume järgmiselt:
(a)
naftavarustuse kindluse mõõtmiseks hinnatakse
projektist tuleneva uue võimsuse lisaväärtust süsteemi lühi- ja pikaajalisele
vastupidavusele ning sellele, milline on süsteemi ülejäänud paindlikkus
tarnehäiretega toimetulekuks eri stsenaariumide korral;
(b)
koostalitlusvõime mõõtmiseks hinnatakse, mil määral
parandatakse projekti tulemusel naftavõrgu toimimist, eelkõige
vastassuunavoogude võimaldamise kaudu;
(c)
ressursside tõhusa ja säästva kasutamise mõõtmiseks
hinnatakse, mil määral kasutatakse projekti käigus olemasolevat taristut ning
kui palju aitab projekt vähendada kliimamuutuste ja keskkonnaga seotud koormust
ja riske.
V LISA
KOGU ENERGIASÜSTEEMI HÕLMAV KULUDE-TULUDE ANALÜÜS
Ühishuviprojektide kulude ja tulude
ühtlustatud analüüsimise metoodika vastab käesolevas lisas sätestatud
põhimõtetele.
(1)
Metoodika põhineb ühistel lähteandmetel liidu
elektri- ja gaasisüsteemi kohta aastatel n+5, n+10, n+15 ja n+20, kusjuures n
on analüüsi tegemise aasta. Need andmed hõlmavad vähemalt järgmist:
(a)
elekter: nõudlusstsenaariumid, tootmisvõimsused
kütuseliigi (biomass, geotermaalenergia, hüdroenergia, gaas, tuumaenergia,
nafta, tahked kütused, tuuleenergia, fotogalvaaniline ja kokkusurutud
päikeseenergia, muu taastuvenergia tehnoloogia) ja geograafilise asukoha kaupa,
kütusehinnad (sh biomass, kivisüsi, gaas ja nafta), CO2-hinnad,
põhi- ja vajaduse korral jaotusvõrgu koostis ja areng, võttes arvesse kõiki
olulisi elektri tootmise (sh CO2 kogumist võimaldav
tootmisvõimsus), salvestamise ja ülekandmise projekte, mille kohta on lõplik
investeerimisotsus langetatud ja mis lastakse käiku enne aasta n+5 lõppu;
(b)
gaas: nõudlusstsenaariumid, imporditud kogused,
kütusehinnad (sh kivisüsi, gaas ja nafta), ülekandesüsteemi koostis ja areng,
võttes arvesse kõiki uusi projekte, mille kohta on lõplik investeerimisotsus
langetatud ja mis lastakse käiku enne aasta n+5 lõppu.
(2)
Kõnealustes andmetes on arvesse võetud analüüsi
koostamise ajal jõus olevaid liidu ja siseriiklikke õigusakte. Elektri- ja
gaasiandmed on omavahel kooskõlas, eelkõige seoses oletustega hindade ja
mahtude kohta kummalgi turul. Andmekogum koostatakse pärast ametlikku arutelu
liikmesriikidega ja kõiki asjakohaseid sidusrühmi esindavate
organisatsioonidega. Komisjon ja koostööamet tagavad vajaduse korral
juurdepääsu vajaminevatele kolmandate isikute äriandmetele.
(3)
Metoodikas antakse juhised kulude-tulude analüüsiks
vajaliku võrgu ja turu mudeli koostamiseks ja kasutamiseks.
(4)
Kulude-tulude analüüs põhineb analüüsitud
projektikategooriate kulude ja tulude ühtlustatud hindamisel ning hõlmab
vähemalt punktis 1 osutatud ajavahemikku.
(5)
Kulude-tulude analüüsis võetakse arvesse vähemalt
järgmisi kulusid: kapitalikulud, projekti tehnilise eluea jooksul kantavad
tegevus- ja hoolduskulud ning vajaduse korral kasutusest kõrvaldamise ja
jäätmekäitluse kulud. Metoodikas antakse juhised arvutustes kasutatavate
diskontomäärade kohta.
(6)
Elektri ülekandmise ja salvestamise projektide
kulude-tulude analüüsis võetakse vähemalt arvesse III lisas
kindlaksmääratud näitajatele avalduvat mõju. Kooskõlas elektrivõrgu viimase
olemasoleva kümneaastase arengukava koostamise meetoditega võetakse analüüsis
lisaks arvesse projekti mõju järgmisele:
(a)
konkurents ehk eri ettevõtjate turujõud ja hindade
ühtlustamine liikmesriikides;
(b)
elektri tootmise, ülekandmise ja jaotamise kulud,
sh elektrijaama omatarbekulud ning kasvuhoonegaaside heitkoguste ja
ülekandekadudega seotud kulud projekti tehnilise eluea jooksul;
(c)
projekti tehnilise eluea jooksul elektri tootmisse
ja ülekandmisse tehtavate uute investeeringute edasised kulud;
(d)
talitluspaindlikkus, sh süsteemi sagedustundlikkuse
ja abiteenuste optimeerimine;
(e)
süsteemi vastupidavus muu hulgas õnnetustele ja
kliimale ning süsteemi talitluskindlus, eelkõige Euroopa elutähtsate taristute
puhul, mis on kindlaks määratud direktiivis 2008/114/EÜ.
(7)
Gaasiprojektide kulude-tulude analüüsis võetakse
vähemalt arvesse turu-uuringute tulemusi, nt seoses turunõudluse hindamise ja
võimsuse jaotamise menetlusega (nn avatud menetlus) ning projekti mõju
III lisas kindlaksmääratud näitajatele ja järgmisele:
(a)
konkurents ehk eri ettevõtjate turujõud ja hindade
ühtlustamine liikmesriikides;
(b)
süsteemi vastupidavus muu hulgas õnnetustele ja
kliimale ning süsteemi talitluskindlus, eelkõige Euroopa elutähtsate taristute
puhul, mis on kindlaks määratud direktiivis 2008/114/EÜ;
(c)
energia tarnimatajäämise tõenäosus ja tarnimata
jääv energiakogus, samuti varustuskindluse ja tarnekvaliteedi suurenemine;
(d)
panus eri gaasiturupiirkondade integreerimisse;
(e)
gaasivõrgu paindlikkus ja ülekoormus.
(8)
Nutivõrkude projektide kulude-tulude analüüsis
võetakse arvesse III lisas kindlaksmääratud näitajatele avalduvat mõju.
(9)
Punktides 6–8 osutatud näitajate arvessevõtu
üksikasjalik meetod töötatakse välja pärast ametlikku arutelu kõiki
asjakohaseid sidusrühmi esindavate organisatsioonidega.
(10)
Metoodika kohaselt määratakse kindlaks iga projekti
kulude-tulude analüüsi piirkond ning piirkondliku ja kogu liitu hõlmava
analüüsi piirkond. Iga projekti analüüsipiirkond hõlmab kõiki liikmesriike ja
kolmandaid riike, kelle territooriumil projekti ellu viiakse, kõiki vahetus
naabruses asuvaid liikmesriike ning kõiki muid liikmesriike, keda projekt
oluliselt mõjutab.
(11)
Metoodika kohaselt määratakse kindlaks analüüs, mis
tehakse asjakohaste lähteandmete põhjal, arvutades uuritava ülesandega seotud
tulemused iga projekti korral ja ilma iga projektita. Analüüsi käigus
selgitatakse välja, millistele riikidele avaldab projekt positiivset puhasmõju
(kasusaajad) ja millistele negatiivset puhasmõju (kulukandjad). Iga
kulude-tulude analüüs sisaldab lähteandmete tundlikkuse analüüsi, erinevate
samas analüüsipiirkonnas teostatavate projektide käikulaskmise kuupäeva ja muid
asjakohaseid parameetreid.
(12)
Ülekande- ja jaotusvõrguettevõtjad vahetavad
metoodika väljatöötamiseks vajalikku teavet, sh asjakohaseid võrgu ja turu
mudeleid. Teiste ülekande- või jaotusvõrguettevõtjate nimel teavet koguvad
ülekande- või jaotusvõrguettevõtjad edastavad osalevatele ülekande- ja
jaotusvõrguettevõtjatele kogutud andmete tulemused. Artikli 12
lõike 8 kohase ühtse elektri- ja gaasituru ja -võrgu mudeli puhul hõlmavad
punktis 1 osutatud lähteandmed aastaid n+10, n+20 ja n+30 ning mudeli abil
saab täielikult hinnata majandus-, sotsiaal- ja keskkonnamõju, võttes eelkõige
arvesse väliskulusid, mis on seotud kasvuhoonegaaside ja tavapäraste
õhusaasteainete heitkogustega või varustuskindlusega.
VI LISA
SUUNISED LÄBIPAISTVUSE JA ÜLDSUSE OSALEMISE KOHTA
(1)
Loamenetluse käsiraamatus määratakse kindlaks
vähemalt järgmine:
(a)
asjakohased (sh keskkonnaalased) õigusaktid, mille
alusel tehakse otsused ja esitatakse arvamused eri liiki asjakohaste
ühishuviprojektide kohta;
(b)
asjakohased vajaminevad otsused ja arvamused;
(c)
pädeva asutuse, muude ametiasutuste ja tähtsaimate
asjaomaste sidusrühmade nimed ja kontaktandmed;
(d)
tööde käik, kusjuures märgitud on kõik tööetapid ja
soovituslik ajakava;
(e)
teave otsuse taotlusele lisatavate dokumentide
ulatuse, ülesehituse ja üksikasjalikkuse kohta, sh kontrollnimekiri;
(f)
millistes etappides ja kuidas osaleb protsessis
üldsus.
(2)
Selleks et suurendada üldsuse osalemist
loamenetluses, järgitakse järgmisi põhimõtteid:
(a)
ühishuviprojektist mõjutatud sidusrühmi, sh
asjakohaseid ametiasutusi, maaomanikke ja projekti lähiümbruses elavaid
inimesi, üldsust ja nende liite, organisatsioone või rühmi teavitatakse
põhjalikult ja nendega peetakse põhjalikult nõu aegsasti ning selgel ja
läbipaistval viisil. Vajaduse korral toetab pädev asutus aktiivselt
projektiedendaja tegevust;
(b)
pädevad asutused tagavad, et ühishuviprojektidega
seotud avalikud arutelud korraldatakse võimaluse korral koondatult. Igas
avalikus arutelus käsitletakse kõiki teatava menetlusetapiga seotud küsimusi ja
ühte teatava menetlusetapiga seotud küsimust ei käsitleta rohkem kui ühes
avalikus arutelus. Avaliku arutelu küsimused märgitakse selle teates selgelt
ära.
(c)
Märkused ja vastuväited on lubatud üksnes avaliku
arutelu algusest kuni selle lõpptähtajani.
(3)
Üldsuse osalemise kontseptsioon sisaldab vähemalt
teavet järgmise kohta:
(a)
asjaomased sidusrühmad, kelle poole pöördutakse;
(b)
kavandatavad meetmed;
(c)
ajakava;
(d)
vastavate ülesannete täitmiseks ettenähtud
inimvara.
(4)
Enne taotlusdokumentide esitamist korraldatava
avaliku aruteluga seoses teevad asjakohased osalised vähemalt järgmist:
(a)
avaldavad kuni 15-leheküljelise teabelehe, milles
esitavad selgelt ja kompaktselt ülevaate projekti eesmärgist ja esialgsest
ajakavast, andmed vähemalt kolme võimaliku alternatiivtrassi, projekti
eeldatava (sh piiriülese) mõju ning võimalike negatiivse mõju leevendamise
meetmete kohta;
(b)
teavitavad projektist kõiki mõjutatud sidusrühmi
artikli 10 lõikes 7 osutatud veebisaidi ja muude asjakohaste
teabekanalite kaudu;
(c)
kutsuvad kirjalikult kõik asjakohased mõjutatud
sidusrühmad erikoosolekutele, mille käigus arutatakse mureküsimusi.
(5)
Projekti veebisaidil saab tutvuda vähemalt
järgmisega:
(a)
kuni 50-leheküljeline üldarusaadav ja korrapäraselt
ajakohastatav kokkuvõte projekti hetkeseisust, kusjuures ajakohastamisel on
eelmistesse versioonidesse tehtud muudatused selgelt märgitud;
(b)
projekti ja avalike arutelude ajakava, milles on
selgelt märgitud avalike arutelude ja ettekannete kuupäevad ja toimumiskohad;
(c)
kontaktandmed kõigi taotlusdokumentide saamiseks;
(d)
kontaktandmed avalike arutelude käigus märkuste ja
vastuväidete esitamiseks;
(e)
artikli 10 lõike 1 kohane loamenetluse
käsiraamat.
[1]                      KOM(2010) 677.
[2]                      KOM(2011) 500/I (lõplik) ja KOM(2011) 500/II (lõplik)
(poliitikavaldkonnad).
[3]               Kõik summad on 2011. aasta hindades.
[4]               Sobivatel tingimustel 30 % võrra.
[5]                      SEK(2011) 755.
[6]                      Otsus nr 1364/2006/EÜ.
[7]                      KOM(2010) 203 ja SEK(2010) 505.
[8]                      Määrus (EÜ) nr 680/2007.
[9]                      Määrus (EÜ) nr 663/2009.
[10]                    KOM(2010) 2020.
[11]             Sobivatel tingimustel 30 %
võrra.
[12]                    KOM(2011) 112 koos dokumendiga SEK(2011) 288.
[13]                    Vt lisatud mõjuhinnangu punkt 1.2.1.
[14]             ELT C , , lk .
[15]             ELT C , , lk .
[16]             KOM(2010) 2020.
[17]             KOM(2010) 677.
[18]             ELT L 262, 22.9.2006, lk 1.
[19]             Sobivatel tingimustel 30 % võrra.
[20]             Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2009/28/EÜ, 23.
aprill 2009, taastuvatest energiaallikatest toodetud energia kasutamise edendamise
kohta, ELT L 140, 5.6.2009, lk 16.
[21]             ELT L 211, 14.8.2009, lk
55.
[22]             ELT L 211, 14.8.2009, lk 94.
[23]             ELT L 345, 23.12.2008, lk 75.
[24]             KOM(2011) 202 (lõplik).
[25]             KOM(2011) 539.
[26]             SEK(2011) 755.
[27]             ELT L 211, 14.8.2009, lk 15.
[28]             ELT L 211, 14.8.2009, lk
36.
[29]             ELT L 211, 14.8.2009, lk 1.
[30]             ELT L 200, 31.7.2009, lk
31.
[31]             ELT L 162, 22.6.2007, lk 1.
[32]             ELT L 210, 31.7.2006, lk 25.