				|

		52013PC0028

			Ettepanek: EUROOPA PARLAMENDI JA NÕUKOGU MÄÄRUS, millega muudetakse määrust (EÜ) nr 1370/2007, mis käsitleb raudtee-reisijateveoteenuste siseturu avamist /* COM/2013/028 final - 2013/0028 (COD) */

			   	SELETUSKIRI
1.           ETTEPANEKU TAUST
Komisjon esitas 2011. aasta
transpordipoliitikaalases valges raamatus, mis võeti vastu 28. märtsil
2011,[1]
oma ettekujutuse Euroopa ühtsest raudteepiirkonnast ja raudtee siseturust, kus
Euroopa raudteeveo-ettevõtjad saavad osutada teenuseid ilma tarbetute
tehniliste ja haldustõketeta.
Mitmes eri poliitikaalgatuses on tunnistatud
raudteetaristu potentsiaali olla siseturu alustala ja jätkusuutliku
majanduskasvu soodustaja. Euroopa Ülemkogu 2012. aasta jaanuari järelduses rõhutati
täielikult integreeritud ühtse turu kasvupotentsiaali ärakasutamise, sh
võrgutööstusharudes võetavate meetmete olulisust. Komisjoni teatises, milles
käsitletakse stabiilsus-, majanduskasvu- ja tööhõivemeetmeid ning mis võeti
vastu 30. mail 2012, rõhutati, kui oluline on veelgi vähendada
raudteesektorisse sisenemisega seotud regulatiivset koormust ja takistavaid
asjaolusid. Transpordisektori olulisust rõhutati ka komisjonis 6. juunil 2012
vastu võetud teatises ühtse turu parema juhtimise kohta[2].
Viimase kümnendi jooksul võeti vastu kolm
õiguslikku raudteepaketti, mille eesmärk on avada liikmesriikide turud ning
muuta raudteesektor kogu ELis konkurentsi- ja koostalitlusvõimelisemaks.
Detsembris 2007 avaldatud määruses (EÜ) nr 1370/2007, mis käsitleb avaliku
reisijateveoteenuse osutamist raudteel ja maanteel, on sätestatud avaliku
teenindamise lepingute sõlmimist ja avaliku teenindamise kohustuste hüvitamist
reguleeriv raamistik, ent sätestamata on ühine lähenemisviis seoses
raudtee-reisijatevedu käsitlevate lepingute sõlmimisega. Hoolimata uutest ELi
õigusaktidest on raudteeliikluse osatähtsus ELi-siseses transpordis jäänud
tagasihoidlikuks.
1.2       Käsitletavad teemad
Sidusrühmad leiavad, et praegu kehtiva
õigusraamistiku alusel osutatavate raudtee-reisijateveoteenuste kvaliteet ja
tõhusus jätavad soovida. Eurobaromeetri 2012. aasta uuringule vastanutest
54 % olid rahul oma riigi või piirkonna raudteesüsteemiga. 2011. aasta
tarbijate tulemustabeli[3]
kohaselt oli 10st rongireisijast teenusega üldiselt rahul 6,7 – see näitaja on
enamiku tarbekaupade ja teenustega seotud näitajast oluliselt väiksem.
Tarbijate arvates on raudteeveoteenused kehvemad kui muud transpordiliigid
(eelkõige peetakse paremaks linna- ja lennutransporti) ning asuvad 30
teenuseturu seas 27. kohal. Kõige paremini ja kõige halvemini toimivate
raudteesüsteemide vaheline erinevus on märkimisväärselt suur. See annab
tunnistust varade, näiteks veeremi ja taristu erinevast kasutamisest ja tööjõu
erinevast tootlikkusest. Kuna paljud raudteeveo-ettevõtjad tegutsevad
kahjumiga, on selliste tõhususega seotud erinevuste tulemuseks märkimisväärne
vajadus riikliku rahastamise järele võrreldes muude majandussektoritega (kui
taristu rahastamine kõrvale jätta).
Raudteeveo-ettevõtjate osutatavate teenuste
kvaliteedi tõstmist ja nende tegevuse tõhustamist takistavad mitmed asjaolud.
Ennekõike on need seotud siseriiklike reisijateveoteenuste turule pääsemisega
ja konkurentsisurve puudumisega. Nii mõneski liikmesriigis on see turg
konkurentsile suletud, mis üksnes ei piira majanduskasvu, vaid tekitab ka
erinevusi nende liikmesriikide vahel, kes on oma turu avanud ja kes seda teinud
ei ole. Liikmesriikide erinev suhtumine raudtee-reisijateveoteenuste siseturu
avamisse takistab raudtee-reisijateveoteenuste tõeliselt toimiva siseturu
tekkimist.
Samas ei osutata valdavat osa siseriiklikest
reisijateveoteenustest ärikaalutlustel ja seepärast tehakse seda avaliku
teenindamise lepingute alusel. Arvestades asjaolu, et selliste lepingute
sõlmimisel ei kohaldata ELi ühiseeskirju, on mõni liikmesriik võtnud selliste
lepingute sõlmimisel kasutusele võistupakkumise, samal ajal kui teised sõlmivad
neid otse. Selline ELi eri reguleerivate süsteemide rohkus raskendab
raudteeveo-ettevõtjatel kasutada ära kõiki siseturul tegutsemise võimalusi.
Seepärast hõlmab õiguspakett ka avaliku teenindamise lepingutega seotud
konkurentsi küsimust, konkurentsi takistavaid asjaolusid, nt sobiva veeremi
kättesaadavus selliste lepingutega seotud võimalike pakkujate jaoks, ning
mittediskrimineerivat juurdepääsu teabesüsteemidele ja integreeritud
piletimüügisüsteemidele, kui neist saab kasu reisija.
1.3       Üldeesmärgid
Euroopa Liidu transpordipoliitika põhieesmärk
on luua transpordi siseturg, mis aitab kaasa kõrgetasemelisele konkurentsile
ning majandustegevuse harmoonilisele, tasakaalustatud ja jätkusuutlikule
arendamisele. 2011. aasta transpordialases valges raamatud märgiti, et
2050. aastaks tuleks enamik keskpika vahemaa reisijateveo teenustest
osutada raudteed pidi. Tänu sellisele vedude ümbersuunamisele saavutataks
kasvuhoonegaaside heite vähenemine 20 %, nagu on ette nähtud aruka,
jätkusuutliku ja kaasava majanduskasvu strateegias „Euroopa 2020”[4]. 2011. aasta valges
raamatus jõuti järeldusele, et ükski oluline transpordialane muudatus ei oleks
võimalik, ilma et toetataks nõuetekohast raudteetaristut ja kasutataks seda
arukamalt.
Käesolev ettepanek on üks osa neljandast
raudteepaketist ja selle üldeesmärk on parandada raudtee-reisijateveoteenuste
kvaliteeti ja tõhustada tegevust ning seeläbi suurendada raudtee
konkurentsivõimet ja atraktiivsust võrreldes teiste transpordiliikidega ning
arendada edasi Euroopa ühtset raudteepiirkonda.
1.4       Erieesmärgid
Käesolevas ettepanekus on esitatud
raudtee-reisijatevedu käsitlevate avaliku teenindamise lepingute sõlmimise
ühiseeskirjad ja kaasnevad meetmed, et muuta võistupakkumine edukamaks.
Avaliku teenindamise lepingutega seotud
kohustusliku võistupakkumise eesmärk on suurendada konkurentsisurvet
siseriiklikel raudteeveoturgudel, et suurendada reisijateveo mahtu ja parandada
selle kvaliteeti. Raudteeveolepingute võistupakkumisega on ka võimalik tagada
sama raha eest ka paremad ühistransporditeenused. Tänu lepingute sõlmimise
ühiseeskirjadele luuakse ühtsemad ettevõtlustingimused
raudteeveo-ettevõtjatele. Kõnealuste ettepanekute puhul tuleks silmas pidada
muudatusi, mida kavandatakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu 21. novembri 2012.
aasta direktiivi 2012/34/EL, millega luuakse ühtne Euroopa raudteepiirkond
(uuesti sõnastamine),[5]
et kehtestada täiendavad juurdepääsuõigused raudteeveo-ettevõtjatele ja
karmistada sätteid, mis käsitlevad mittediskrimineerivat juurdepääsu
raudteetaristule.
2.           HUVITATUD ISIKUTEGA
KONSULTEERIMISE JA MÕJU HINDAMISE TULEMUSED
Selleks et toetada komisjoni mõjuhinnangu
koostamisel, paluti väliskonsultandil ette valmistada toetav uuring ja viia
läbi sihtotstarbelisi konsultatsioone. Uuringuga tehti algust detsembris 2011
ja lõpparuanne esitati septembris 2012.
Sidusrühmade seisukohtade kogumiseks eelistati
avatud konsultatsiooni asemel rakendada mitmeid erinevaid sihtotstarbelisi
konsulteerimismeetodeid. Ajavahemikus 2012. aasta 1. märtsist kuni 16.
aprillini saadeti spetsiaalselt kohandatud küsimustik raudteevaldkonnaga seotud
427 sidusrühmale (raudteeveo-ettevõtjad, taristuettevõtjad, ühistransporti haldavad
ministeeriumid, ohutusasutused, ministeeriumid, esindusasutused, töötajate
organisatsioonid jne). Reisijate arvamused koguti kokku Eurobaromeetri
uuringuga, mis hõlmas 25 000 vastajat ühtlaselt kõigist 25 liikmesriigist,
kus on raudtee. Kohalike ja piirkondlike asutusteni jõuti Regioonide Komitee
kaudu.
Lisaks konsultatsioonidele toimus 29. mail
2012 sidusrühmade ärakuulamine (umbes 85 osalejaga) ja 24. septembril 2012
konverents (umbes 420 osalejaga) ning kogu 2012. aasta vältel intervjueeriti
konkreetseid sidusrühmi. Komisjoni töötajad kohtusid Euroopa Raudteede Ühenduse
(esindab raudtee-ettevõtjaid), Euroopa Reisijateveo Ettevõtjate Liidu, Euroopa
Transporditöötajate Föderatsiooni, Euroopa Reisijate Föderatsiooni, Euroopa
Raudteetaristu-Ettevõtjate ja UITP (rahvusvaheline ühistranspordi liit)
esindajatega. Samateemalised kohtumised sidusrühmadega peeti ka Prantsusmaal,
Saksamaal, Madalmaades, Poolas, Rootsis ja Ühendkuningriigis.
Enamik vastajatest (60 %) nõustus
sellega, et uued täiendavad juurdepääsuõigused või kohustuslik võistupakkumine
või mõlema kahe võimaluse kombineerimine võiksid soodustada turu
integreerimist. Võimalus tagada siseriikliku raudtee-reisijateveo jaoks avatud
juurdepääs sõltuvalt majanduse tasakaalustatuse katsest, mille käigus hinnatakse
turu avamise võimalikku mõju avaliku teenindamise lepingute tasuvusele, suhtuti
kõige positiivsemalt (55 % vastajatest). Praegu kehtivasse korda suhtuti
väga negatiivselt (seda toetas üksnes 20 % vastanutest). Töötajate
esindajate arvates on siseriikliku raudtee-reisijateveo teenuste turu avamise
tagajärjeks töötingimuste halvenemine ja streikide arvu suurenemine.
45 % vastanutest toetas kohustusliku
võistupakkumise paindlikke variante, mis on sarnased läbirääkimistega
riigihankemenetlusega, ja üleminekuperioode, mille jooksul rakendatakse kõikide
avaliku teenindamise lepingute suhtes järk-järgult pakkumismenetlust (80 %
vastajatest).
Enamik vastanutest (60 %) nõustus
sellega, et veeremiga tegelevate liisinguettevõtjate loomine aitaks muuta
veeremi kättesaadavamaks ja suur osa neist (75 %) nõudis täieliku
juurdepääsu taristuettevõtja esitatavale tehnilisele teabele. Integreeritud
piletimüügi puhul eelistati ELi või liikmesriigi tasandi kohustuslike meetmete
asemel pigem mittesiduvaid sätteid või vabatahtlikke kokkuleppeid lubavaid
klausleid.
26. märtsil ja 19. juunil konsulteeriti
raudteesektori sotsiaalse dialoogi komiteega eelkõige seoses valikuvariantide
ja nende sotsiaalse mõju hindamise küsimuses.
Eespool nimetatud välisuuringu ja
konsulteerimise käigus tehtud järelduste alusel hindas komisjon praegu kehtiva
reguleeriva raamistiku ajakohastamise eri võimaluste kvalitatiivset ja
kvantitatiivset mõju.
Mõjuhinnangust selgus, et majandusliku,
keskkonnaalase ja sotsiaalse mõju poolest parim lahendus, millega ajavahemikus
2019. aastast kuni 2035. aastani loodaks nüüdispuhasväärtust 21–29 miljardi
euro ulatuses, oleks järgmiste võimaluste kombinatsioon:
–
avaliku teenindamise lepinguid hõlmava majanduse
tasakaalustatuse katsega üldjoontes kindlaks määratud avatud
juurdepääsuõigused;
–
konkurentsipõhiselt sõlmitud avaliku teenindamise
lepingud;
–
vabatahtlikud riiklikud integreeritud
piletimüügisüsteemid ning
–
liikmesriikide kohustus tagada riigihankemenetluses
osaleda soovivatele raudteeveo-ettevõtjatele mittediskrimineeriv juurdepääs
sobivale veeremile.
3.           ETTEPANEKU ÕIGUSLIK KÜLG
3.1       Kohaliku pädeva asutuse määratlus
(artikli 2 punkt c)
Selle muudatusega suurendatakse õiguskindlust,
kuna täpsustatakse, et kohalik pädev asutus tegeleb linnastute ja maapiirkondadega,
mitte oma riigi territooriumi suuremate aladega.
3.2       Täpsustus selle kohta, kuidas
pädevad asutused määravad kindlaks avaliku teenindamise kohustused ja avaliku
teenindamise lepingute geograafilise kohaldamisala (artikli 2 punkt e ja uus
artikkel 2a)
Kõnealuses artiklis täpsustatakse paindlikku,
ent ametlikku ja läbipaistvat menetlust, mille kohaselt määratakse kindlaks
avaliku teenindamise kohustused ja avaliku teenindamise lepingute geograafiline
kohaldamisala, kui pädevate asutuste arvates on riigi sekkumine vajalik
selleks, et tagada poliitiliselt soovitav liikuvustase nende vastutusalasse
kuuluval territooriumil. Selle kohaselt peavad pädevad asutused koostama
ühistranspordikavad, milles määratakse kindlaks avaliku reisijateveo poliitika
eesmärgid ning avaliku reisijateveoteenuse osutamise ja kõnealuse veo toimimise
tingimused. Samuti peavad pädevad asutused põhjendama, missuguseid avaliku
teenindamise kohustusi nad kavatsevad seada ühistranspordiettevõtjatele ja
millises mahus, et saavutada ühistranspordikavades kindlaks määratud eesmärgid.
Nad peavad kohaldama selliseid aluslepingu üldpõhimõtetele tuginevaid
kriteeriume nagu asjakohasus, vajadus ja proportsionaalsus ning
majanduskriteeriume, nt tasuvus ja rahanduse jätkusuutlikkus. Kõnealuse artikli
kohaselt peavad pädevad asutused ka tagama asjakohase konsulteerimise huvitatud
isikutega, nt reisijaid ja tööandjaid esindavate organisatsioonide ning
veoettevõtjatega. Raudteetranspordi puhul peavad kõnealuse menetluse
juriidilise kontrolli tagama sõltumatud raudteevaldkonda reguleerivad asutused.
Lisaks kehtestatakse selles avaliku teenindamise iga lepingu alusel toimuva
raudtee-reisijateveo maksimummahu künnisväärtus, et tagada tõhus konkurents ja
samal ajal võtta arvesse iga liikmesriigi reisijateveoturu suurust ja
haldusstruktuuri.
3.3       Käitamisalase, tehnilise ja
finantsteabe esitamine pakkumisele esitatavate avaliku teenindamise lepingutega
hõlmatud reisijateveo kohta artikli 4 lõige 6 ja artikli 4 uus lõige 8)
Artikli 4 lõike 8 uue sättega kohustatakse
pädevaid asutusi esitama teatavaid käitamisalaseid, tehnilisi ja finantsandmeid
avaliku teenindamise lepinguga seotud võimalikele pakkujatele, et neil oleks
võimalik teha põhjalik pakkumine, ja ühtlasi soodustatakse sellega konkurentsi.
Artikli 4 lõike 6 muudatuses täpsustatakse, et pädevad asutused peavad
pakkumisdokumentidesse selgelt märkima, kas avaliku teenuse osutajad peavad
vastama sotsiaalnormidele või -kriteeriumidele.
3.4       Väikesemahuliste ja väikesi või
keskmise suurusega ettevõtjaid hõlmavate otselepingute maksimummahud (artikli 5
lõige 4)
Selle sättega kehtestatakse väikesemahuliste
raudteeveo otselepingute konkreetsed ülemmäärad. Praegu kehtivad piirmäärad
bussivedude ja raudteetranspordist erinevate rööbastranspordiliikide suhtes.
Raudteetranspordi puhul kavandatud piirmäära kehtestamisel on järgitud
võimalust lubada sõlmida otselepinguid juhul, kui hankemenetluse korraldamise
kulud on liiga suured võrreldes eeldatava kasuga. Rongkilomeetrites väljendatud
vastav piirmäär peegeldab raudteetransporditeenuse osutamise keskmist
ühikukulu.
3.5       Raudteeveolepingute kohustuslik
konkurentsipõhine sõlmimine (artikli 5 lõige 6 ja artikkel 4)
Tänu artikli 5 lõike 6 väljajätmisele
kõrvaldatakse pädevate asutuste võimalus otsustada, kas sõlmida raudteevedu
käsitlev avaliku teenindamise leping otse või võistupakkumise kaudu.
Võistupakkumise üldpõhimõtet kohaldatakse ka raudteetranspordisektoris.
3.6       Piirangud
lepingute sõlmimisel (artikli 5 uus lõige 6)
Selle sätte eesmärk on soodustada konkurentsi
raudteeveolepinguid käsitleva võistupakkumise kehtestamisega ja see annab
pädevatele asutustele õiguse otsustada sõlmida avaliku teenindamise lepingud
ühe ja sama võrgu või liinikogumi osi hõlmava raudtee-reisijateveo kohta mitme
eri raudteeveo-ettevõtjaga. Selleks võivad pädevad asutused otsustada piirata
võistupakkumismenetluse tulemusel ühe raudteeveo-ettevõtjaga sõlmitavate
lepingute arvu.
3.7       Juurdepääs raudteeveeremile (uued
artiklid 5a ja 9a)
Tänu sellele, et liikmesriigid peavad tagama
avalikke raudtee-reisijateveoteenuseid osutada soovivatele ettevõtjatele tõhusa
ja mittediskrimineeriva juurdepääsu sobivale raudteeveeremile, kõrvaldatakse
avaliku teenindamise lepingutega seotud tõhusat konkurentsi põhiliselt
takistavad asjaolud. Liikmesriikides, kus puudub tõhusalt toimiv raudteeveeremi
liisingu turg, peavad pädevad asutused turu avamiseks võtma meetmeid veeremile
juurdepääsu tagamiseks. Kuna liikmesriikide olukord ja vajadused võivad olla
erinevad, jäetakse selle uue sättega pädevatele asutustele siiski laialdaselt
võimalusi valida eesmärkide saavutamiseks kõige asjakohasemad viisid ja samas
esitatakse kõige sagedamini kasutatavad meetmed. Raudteeveeremile juurdepääsu
tagamise menetluse ja meetmete üksikasjad määratakse kindlaks rakendusaktides,
mis koostatakse kõnealuse määruse artiklis 9a osutatud kontrollimenetluse
alusel.
3.8       Avaliku teenindamise lepinguid
käsitleva teatava teabe avaldamine (artikli 7 lõiked 1 ja 2)
Selle sätte kohaselt peavad pädevad asutused
lisama teabe avaliku teenindamise lepingute alguskuupäeva ja kehtivusaja kohta
oma iga-aastasesse avaliku teenindamise kohustusi käsitlevasse aruandesse ja
kavandatud hankemenetlusi käsitlevasse eelteatesse. Tänu sellele lisateabele ja
liikmesriikide kohustusele muuta pädevate asutuste avaldatud aastaaruanded
kättesaadavamaks muutuvad juba sõlmitud avaliku teenindamise lepingud ja
selliste uute võimalike lepingute sõlmimine läbipaistvamaks ning tänu sellele
on veoettevõtjatel lihtsam valmistuda tulevasteks hankemenetlusteks.
3.9       Võistupakkumise suhtes kohaldatav
üleminekuperiood (artikli 8 lõige 2)
Selles sättes selgitatakse, et kümne aasta
pikkust üleminekuperioodi, mis kestab 2. detsembrini 2019, kohaldatakse
üksnes artikli 5 lõike 3 suhtes seoses pädevate asutuste kohustusega korraldada
lepingute sõlmimiseks võistupakkumine. Kõiki muid artikli 5 sätteid (nt
erakorralise meetmena kohaldatav võimalus sõlmida väikesemahulisi otselepinguid
sõltuva teenusepakkujaga või lepingu sõlmimise otsuse juriidiline kontroll)
kohaldatakse viitamata.
3.10     Kehtivate raudteeveo otselepingute
suhtes kohaldatav üleminekuperiood (artikli 8 uus lõige 2a)
Selle sättega kehtestatakse täiendav
üleminekuperiood ajavahemikus 1. jaanuarist 2013 kuni 2. detsembrini 2019
sõlmitavate avalike raudteeveoteenuste otselepingute suhtes. Need lepingud
võivad jääda jõusse kuni oma kehtivusaja lõpuni, kuid ainult hiljemalt kuni
31. detsembrini 2022. Sellega antakse raudteeveo-ettevõtjatele, kes on
sõlminud avaliku teenindamise otselepingu, piisavalt aega
võistupakkumismenetlusega kohaneda ja selleks ette valmistada.
3.11     Muudatused määruse (EÜ) nr 1370/2007
sätetes seoses riigiabist teatamise kohustusest vabastamisega ja aluslepingust
tulenevate riigiabi saamise tingimustega
Koos määruse (EÜ) nr 994/98
(võimaldamismäärus)[6]
kavandatud muudatustega tegi komisjon ka ettepaneku muuta määrust (EÜ) nr
1370/2007 ning aluslepingu artikli 108 lõikega 4 ja artikliga 109 ettenähtud
korras viia abi, mida antakse transpordi koordineerimiseks või aluslepingu
artiklis 93 osutatud avalike teenuste hulka kuuluvate teatavate kohustuste
täitmise kulude hüvitamiseks, võimaldamismääruse reguleerimisalasse. Komisjon
eeldab praegu, et selline tulevane grupierand on oma sisult analoogne praegu
kehtiva erandiga, v.a niivõrd, kuivõrd määrust (EÜ) nr 1370/2007 muudetakse
raudteesektorit käsitleva käesoleva seadusandliku ettepanekuga.
2013/0028 (COD)
Ettepanek:
EUROOPA PARLAMENDI JA NÕUKOGU MÄÄRUS,
millega muudetakse määrust (EÜ) nr 1370/2007,
mis käsitleb raudtee-reisijateveoteenuste siseturu avamist
(EMPs kohaldatav tekst)
EUROOPA PARLAMENT JA EUROOPA LIIDU
NÕUKOGU,
võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise
lepingut, eriti selle artiklit 91,
võttes arvesse Euroopa Komisjoni ettepanekut,
pärast õigusakti eelnõu esitamist riikide
parlamentidele,
võttes arvesse Euroopa Majandus- ja
Sotsiaalkomitee arvamust[7],

võttes arvesse Regioonide Komitee arvamust[8],
toimides seadusandliku tavamenetluse kohaselt
ning arvestades järgmist:
(1)       Viimase kümnendi jooksul ei
ole raudtee-reisijateveo maht suurenenud sel määral, et suureneks selle
transpordiliigi osakaal võrreldes maanteevedude ja lennundusega. ELis on
raudteeveoturu osa olnud üsna stabiilselt 6 %. Raudtee-reisijateveoteenuste
kättesaadavus ja kvaliteet ei ole suutnud muutunud vajadustega kaasas käia.
(2)       Rahvusvaheliste raudtee-reisijateveoteenuste
turg on olnud liidus konkurentsile avatud alates 2010. aastast. Peale selle on
mõni liikmesriik avanud konkurentsile ka oma siseriiklikud
reisijateveoteenused, kehtestades avatud juurdepääsuõigused või korraldades
hankeid avaliku teenindamise lepingute sõlmimiseks või kasutades mõlemat
nimetatud võimalust.
(3)       Komisjon teatas 28. märtsil
2011 vastuvõetud transpordipoliitikaalases valges raamatus[9] kavatsusest viia lõpule
raudtee-siseturu väljaarendamine ja võimaldada liidu raudteeveo-ettevõtjatel
osutada igasuguseid raudteetransporditeenuseid ilma tarbetute tehniliste ja
haldustõketeta.
(4)       Avalike reisijateveoteenuste
korraldamisel peavad pädevad asutused tagama asjakohased, vajalikud ja
proportsionaalsed avaliku teenindamise kohustused ja avaliku teenindamise
lepingute geograafilise kohaldamisala, et saavutada avaliku reisijateveo
poliitika eesmärgid oma territooriumil. Selline poliitika tuleks esitada
ühistranspordikavades, jättes ruumi turupõhistele transpordilahendustele.
Ühistranspordikavade ja avaliku teenindamise kohustuste kindlaksmääramise
protsess tuleks muuta asjaomaste sidusrühmade, sh potentsiaalsete turule
tulijate jaoks läbipaistvaks.
(5)       Selleks et tagada
ühistranspordikavade eesmärkide saavutamiseks vajalik kindel rahastamine,
peavad pädevad asutused kavandama avaliku teenindamise kohustused, et
kulutõhusalt saavutada ühistranspordi eesmärgid, võttes arvesse kõnealuste
kohustuste netofinantsmõju hüvitamist ja oma vajadust tagada avaliku
teenindamise lepingute alusel osutatavate ühistransporditeenuste pikaajalike
rahaline jätkusuutlikkus.
(6)       Eelkõige on oluline see, et
pädevad asutused vastavad kõnealustele avaliku teenindamise kohustuste
kriteeriumidele ja avaliku teenindamise lepingute kohaldamisalale, kui
soovitakse avaliku raudtee-reisijateveo turu tõrgeteta toimimist, kuna avatud
juurdepääsuga transporti tuleb korralikult koordineerida avaliku teenindamise
lepingute alusel osutatavate transporditeenustega. Seepärast peaks sõltumatu
raudteevaldkonda reguleeriv asutus tagama kõnealuse menetluse nõuetekohase
kohaldamise ja läbipaistvuse.
(7)       Raudtee-reisijatevedu
käsitleva avaliku teenindamise lepingu aastane maksimummaht on vaja kindlaks
määrata, et soodustada konkurentsi kõnealuste lepingute puhul ja samal ajal
võimaldada pädevatele asutustele mõningast paindlikkust veomahu optimeerimisel
majandus- ja tegevuskaalutlustest lähtuvalt.
(8)       Selleks et lihtsustada
pakkumuste ettevalmistamist ja sellest tulenevalt soodustada konkurentsi,
peavad pädevad asutused tagama, et kõik pakkumuse esitamisest huvitatud avaliku
teenuse osutajad saavad konkreetset teavet avaliku teenindamise lepinguga
hõlmatud veoteenuste ja taristu kohta.
(9)       Raudteetransporti hõlmavate
avaliku teenindamise otselepingute teatavaid maksimummahtusid on vaja kohandada
kõnealuses sektoris korraldatavate hankemenetluste suhtes valitsevatele
konkreetsetele majandustingimustele.
(10)     Raudtee-reisijateveo siseturu
loomiseks on vaja kõnealust sektorit hõlmavate avaliku teenindamise lepingute
sõlmimist käsitleva võistupakkumise ühiseeskirju, mida tuleb kohaldada ühtmoodi
kõikides liikmesriikides.
(11)     Selleks et luua
raamtingimused, milles ühiskond saaks igakülgset kasu raudtee-reisijateveo
siseturu tegelikust avamisest, on oluline, et liikmesriigid tagaksid
nõuetekohase sotsiaalse kaitse avaliku teenuse osutajate personalile.
(12)     Pädevad asutused peavad
nõuetekohaste ja tõhusate meetmetega lihtsustama avaliku teenuse osutajate
juurdepääsu raudteeveeremile, kui see ei ole turul tagatud sobivate
majanduslike ja mittediskrimineerivate tingimustega.
(13)     Avaliku teenindamise lepingute
sõlmimiseks tulevikus korraldatavate hankemenetluste teatavate põhijoonte
läbipaistvust tuleb suurendada, et turg oleks võimeline hankemenetlustele
paremini reageerima.
(14)     Vastavalt määruse (EÜ) nr
1370/2007 sisemisele loogikale tuleks täpselt märkida, et kuni 2. detsembrini
2019 kestev üleminekuperiood on seotud üksnes kohustusega korraldada
võistupakkumisi seoses avaliku teenindamise lepingutega.
(15)     Selleks et
raudteeveo-ettevõtjad saaksid valmistuda avaliku teenindamise lepingute
sõlmimisega seotud kohustuslikuks võistupakkumiseks, vajavad ettevõtjad, kes
varem on sõlminud sellised otselepingud, lisaaega äriühingu töö tõhusaks ja
kestlikuks sisemiseks ümberkorraldamiseks. Seepärast on otselepingute sõlmimise
jaoks vaja üleminekumeetmeid alates käesoleva määruse jõustumisest kuni 3.
detsembrini 2019.
(16)     Kuna pärast siseriiklike
raudtee-reisijateveoteenuste turu avamist võib pädevatel asutustel olla vaja
võtta üleminekumeetmeid, et tagada kõrge konkurentsitase, piirates ühe
raudteeveo-ettevõtjaga sõlmitavate lepingute arvu, tuleks ette näha
sellekohased sätted.
(17)     Selleks et tagada käesoleva
määruse artikli 5a rakendamise ühtsed tingimused, tuleks komisjonile anda
rakendamisvolitused. Kõnealuseid volitusi tuleks kasutada kooskõlas Euroopa
Parlamendi ja nõukogu 16. veebruari 2011. aasta määrusega (EL) nr 182/2011,
millega kehtestatakse eeskirjad ja üldpõhimõtted, mis käsitlevad liikmesriikide
läbiviidava kontrolli mehhanisme, mida kohaldatakse komisjoni
rakendamisvolituste teostamise suhtes[10].
(18)     Seoses määruse (EÜ) nr 994/98
(võimaldamismäärus)[11]
muudatustega tegi komisjon ettepaneku muuta ka määrust (EÜ) nr 1370/2007
(COM(2012) 730/3). Selleks et ühtlustada riigiabivaldkonda käsitlevate grupierandieeskirjadega
seotud lähenemisviisi, tuleks aluslepingu artikli 108 lõikega 4 ja artikliga
109 ettenähtud korras viia abi, mida antakse transpordi koordineerimiseks või
aluslepingu artiklis 93 osutatud avalike teenuste hulka kuuluvate teatavate kohustuste
täitmise kulude hüvitamiseks, võimaldamismääruse reguleerimisalasse.
(19)     Määrust (EÜ) nr 1370/2007
tuleks seepärast vastavalt muuta,
ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA MÄÄRUSE:
Artikkel 1
Määrust (EÜ) nr 1370/2007 muudetakse
järgmiselt.
1.           a) Artikli 2 punkt c
asendatakse järgmisega:
„c) kohalik pädev asutus” – mis tahes pädev
asutus, kelle geograafiline pädevusala ei ole üleriigiline ja kes katab
linnastu või maapiirkonna transpordivajadusi;”
b) artikli 2 punkti e lisatakse järgmine tekst:
„Avaliku teenindamise kohustused ei hõlma ühtki
ühistransporditeenust, mille mõju on kohaliku, piirkondliku või riigisisese
võrgu toimimise mõjust suurem.”
2.           Lisatakse artikkel 2a:
„Artikkel 2a
Ühistranspordikavad ja avaliku teenindamise
kohustused
1.      Pädevad asutused koostavad avaliku
reisijateveo kavad, mis hõlmavad kõiki asjakohaseid transpordiliike nende
vastutuse alla kuuluval territooriumil, ja ajakohastavad korrapäraselt neid
kavu. Ühistranspordikavades määratakse kindlaks ühistranspordipoliitika
eesmärgid ja nende saavutamise vahendid, hõlmates kõiki nende vastutuse alla
kuuluval territooriumil asjakohaseid transpordiliike. Need hõlmavad vähemalt
järgmist:
(a)
võrgu või liinide struktuur;
(b)
põhinõuded, millele ühistransport peab vastama, nt
juurdepääs, territoriaalne ühendatus, turvalisus, ühe või mitme transpordiliigi
ühendamine suurtes transpordisõlmedes, teenuse pakkumise iseloomustus, nt
sõiduajad, sagedus ja läbilaskevõime minimaalne kasutus;
(c)
kvaliteedistandardid, mis on seotud selliste
aspektidega nagu peatuste ja veeremi puhul kasutatavate seadmete omadused,
punktuaalsus ja usaldusväärsus, puhtus, klienditeenindus ja teavitamine,
kaebuste menetlemine ja hüvitamine, teenuse kvaliteedi kontrollimine;
(d)
tariifipoliitika põhimõtted;
(e)
tegevusnõuded, nt jalgrataste vedu,
liikluskorraldus, tõrgete korral kohaldatav hädaolukorra lahendamiskava.
Ühistranspordikavade koostamisel võtavad pädevad
asutused eelkõige arvesse kohaldatavaid reisijate õiguste, sotsiaalküsimuste,
tööhõive ja keskkonnakaitse alaseid eeskirju.
Pädevad asutused võtavad vastu ühistranspordikavad
pärast asjakohaste sidusrühmadega konsulteerimist ja avaldavad need. Käesoleva
määruse kohaldamisel käsitatakse asjakohaste sidusrühmadena vähemalt
veoettevõtjaid, vajaduse korral taristuettevõtjaid ning reisijate ja tööandjate
esindusorganisatsioone.
2.      Avaliku teenindamise kohustused
määratakse kindlaks ja avaliku teenindamise lepingud sõlmitakse kooskõlas
kohaldatavate ühistranspordikavadega.
3.      Avaliku reisijateveo suhtes kehtivate
avaliku teenindamise kohustuste tehniliste kirjelduste ja kohaldamisala
kindlaksmääramisel peetakse silmas järgmist:
(a)
need määratakse kindlaks kooskõlas artikli 2
punktiga e;
(b)
need sobivad ühistranspordikava eesmärkide
saavutamiseks;
(c)
need ei lähe kaugemale sellest, mis on vajalik ja
proportsionaalne ühistranspordikava eesmärkide saavutamiseks.
Punktis b osutatud asjakohasuse hindamisel
võetakse arvesse seda, kas riigi sekkumine reisijateveoteenuse osutamisel on
sobiv vahend ühistranspordikava eesmärkide saavutamiseks.
Avaliku raudtee-reisijateveo puhul võetakse
punktis c osutatud vajaduse ja proportsionaalsuse hindamisel arvesse Euroopa
Parlamendi ja nõukogu 21. novembri 2012. aasta direktiivi 2012/34/EL (millega
luuakse ühtne Euroopa raudteepiirkond (uuesti sõnastatud))[12] artikli 10 lõike 2 kohaselt
osutatavaid transporditeenuseid ning kogu teavet, mis esitatakse
taristuettevõtjatele ja reguleerivatele asutustele vastavalt kõnealuse
direktiivi artikli 38 lõike 4 esimesele lausele.
4.      Avaliku teenindamise kohustuste
tehniliste kirjeldustega ja avaliku teenindamise kohustuste netofinantsmõju
hüvitamisega:
(a)
saavutatakse ühistranspordikava eesmärgid kõige
tasuvamalt;
(b)
toetatakse ühistranspordikavas kindlaks määratud
nõuete kohase avaliku reisijateveoteenuse osutamist rahaliselt pikema aja
jooksul.
5.      Tehniliste kirjelduste ettevalmistamisel
koostab pädev asutus kavandi, mis hõlmab avaliku teenindamise kohustuste
tehnilisi kirjeldusi ja kohaldamisala, põhisamme selle hindamiseks, kas need
kirjeldused vastavad lõigetes 2, 3 ja 4 sätestatud nõuetele, ning
hindamistulemusi.
Pädev asutus konsulteerib nõuetekohaselt
asjakohaste sidusrühmadega, näiteks vähemalt veoettevõtjatega, vajaduse korral
taristuettevõtjatega ning reisijate ja tööandjate esindusorganisatsioonidega
kõnealuste tehniliste kirjelduste küsimuses ning võtab arvesse nende
seisukohti.
6.      Avaliku raudtee-reisijateveo puhul:
(a)
tagab hindamise ning käesolevas artiklis sätestatud
menetluse vastavuse direktiivi 2012/34/EL artiklis 55 kindlaks määratud
reguleeriv asutus omal algatusel;
(b)
on avaliku teenindamise lepingu aastane
maksimummaht rongkilomeetrites kas kümme miljonit rongkilomeetrit või üks
kolmandik riigis avaliku teenindamise lepingu alusel osutatavast avalikust
reisijateveoteenusest, sõltuvalt sellest, kumb näitaja on suurem.”
3.           Artiklit 4 muudetakse
järgmiselt:
(a)
lõike 1 punkt a asendatakse järgmisega:
„a) määravad täpselt kindlaks artikli 2 punktis e
ja artiklis 2a sätestatud avaliku teenindamise kohustused, mida avaliku teenuse
osutajad peavad täitma, ning asjaomased geograafilised piirkonnad;”
(b)
lõike 1 punkti b viimane lause asendatakse
järgmisega:
„Artikli 5 lõike 3 kohaste avaliku teenindamise
lepingute puhul määratakse kõnealused näitajad kindlaks nii, et ükski
hüvitismakse ei tohi olla suurem, kui on vajalik avaliku teenindamise kohustuste
täitmisega kaasnevatele kuludele ja saadud tulule avalduva netofinantsmõju
katmiseks, võttes arvesse avaliku teenuse osutaja saadud tulu ja mõistlikku
kasumit;”
(c)
lõige 6 asendatakse järgmisega:
„Kui pädevad asutused nõuavad siseriiklikust
õigusest lähtuvalt, et avaliku teenuse osutajad peavad vastama teatavatele
kriteeriumidele ja sotsiaalsetele normidele või peavad kehtestama sotsiaalsed
ja kvalitatiivsed kriteeriumid, lisatakse need normid ja kriteeriumid
pakkumisdokumentidesse ja avaliku teenindamise lepingutesse.”;
(d)
lisatakse lõige 8:
„8. Pädevad asutused teevad asjakohase teabe
kättesaadavaks kõikidele huvitatud isikutele, et need saaksid ette valmistada
pakkumuse võistupakkumise jaoks. See hõlmab teavet, mis käsitleb
reisijatepoolset nõudlust, tasusid, pakkumusega hõlmatud avaliku
reisijateveoteenusega seotud kulusid ja tulusid ning nõutavate veeremiüksuste
või veeremi käitamise seisukohast asjakohaseid taristu tehniliste kirjelduste
üksikasju, et võimaldada neil ette valmistada põhjalikud ärikavad.
Raudteetaristu-ettevõtjad toetavad pädevaid asutusi ja esitavad neile kõik
asjakohased taristu tehnilised kirjeldused. Eespool nimetatud sätete eiramise
juhud vaadatakse läbi vastavalt artikli 5 lõikele 7.”
4.           Artiklit 5 muudetakse
järgmiselt:
(a)
lõige 4 asendatakse järgmisega:
„4. Kui liikmesriigi õigusega ei ole keelatud,
võib pädev asutus otsustada sõlmida avaliku teenindamise otselepingu juhul,
kui:
(a)
avaliku teenindamise lepingu keskmine aastane
väärtus on hinnanguliselt: väiksem kui 1 000 000 eurot või väiksem
kui 5 000 000 eurot, kui leping hõlmab ka avalikke
raudteeveoteenuseid, või
(b)
avaliku teenindamise lepingu puhul on tegemist
avalike reisijateveoteenuste osutamisega aastas vähem kui 300 000
kilomeetrit või vähem kui 150 000 kilomeetrit, kui leping hõlmab ka
avalikke raudteeveoteenuseid.
Kui avaliku teenindamise otseleping sõlmitakse
väikese või keskmise suurusega ettevõtjaga, kellele kuulub mitte rohkem kui 23
maanteesõidukit, võib neid piirmäärasid suurendada kas hinnangulise keskmise
aastase maksumuseni vähem kui 2 000 000 miljonit eurot või aastas
osutatavate avalike reisijateveoteenuste osas vähem kui 600 000
kilomeetrini.”;
(b)
lõige 6 asendatakse järgmisega:
„Pädevad asutused võivad raudteeveo-ettevõtjate
vahelise konkurentsi suurendamiseks otsustada sõlmida avaliku teenindamise
lepingud ühe ja sama võrgu või liinikogumi osi hõlmava raudtee-reisijateveo
kohta mitme eri raudteeveo-ettevõtjaga. Selleks võivad pädevad asutused enne
hankemenetluse käivitamist otsustada piirata ühe raudteeveo-ettevõtjaga
sõlmitavate lepingute arvu.”
5.           Lisatakse artikkel 5a:
Artikkel 5a
Veerem
1.      Kooskõlas riigiabieeskirjadega võtavad
liikmesriigid vajalikud meetmed, et tagada ettevõtjatele, kes soovivad osutada
raudtee-reisijateveoteenuseid avaliku teenindamise lepingu alusel, tõhus ja
mittediskrimineeriv juurdepääs nimetatud teenusteks sobivale veeremile.
2.      Kui asjaomasel turul puuduvad veeremiga
tegelevad liisinguettevõtjad, kes liisivad lõikes 1 osutatud veeremit
mittediskrimineerivatel ja majanduslikult tasuvatel tingimustel kõikidele
asjaomastele avaliku raudtee-reisijateveo ettevõtjatele, tagavad liikmesriigid,
et veeremi jääkväärtuse riski katab pädev asutus kooskõlas
riigiabieeskirjadega, kui seda taotlevad avaliku teenindamise lepingute
sõlmimiseks korraldatud hankemenetluses osaleda soovivad ja suutvad ettevõtjad,
et olla võimelised sellises hankemenetluses osalema.
Pädev asutus võib esimeses lõigus sätestatud nõude
täita ühel järgmistest viisidest:
(a)
soetades ise avaliku teenindamise lepingu raames
kasutatud veeremi, et teha see kättesaadavaks avaliku teenuse osutajale
turuhinnaga või avaliku teenindamise lepingu ühe osana kooskõlas artikli 4
lõike 1 punktiga b, artikliga 6 ja vajaduse korral lisaga;
(b)
tagades veeremi rahastamise turuhinnaga pärast
avaliku teenindamise lepingu kehtivuse lõppemist või osana avaliku teenindamise
lepingust kooskõlas artikli 4 lõike 1 punktiga b, artikliga 6 ja vajaduse
korral lisaga. Selline tagatis võib katta jääkväärtuse riski ja samal ajal
järgida asjakohaseid kohaldatavaid riigiabieeskirju,
(c)
seades avaliku teenindamise lepingus kohustuse
võtta veerem pärast lepingu kehtivuse lõppemist üle turuhinnaga.
Punktides b ja c osutatud juhtudel on pädeval
asutusel õigus nõuda, et avaliku teenuse osutaja annaks veeremi pärast avaliku
teenindamise lepingu kehtivuse lõppu üle uuele ettevõtjale, kellega leping
sõlmitakse. Pädev asutus võib kohustada uut avaliku teenuse osutajat
veeremit üle võtma. Veerem antakse üle turuhinnaga.
3.      Kui veerem antakse üle uuele avaliku
veoteenuse osutajale, teeb pädev asutus pakkumisdokumentides kättesaadavaks
üksikasjaliku teabe veeremi hoolduskulude ja füüsilise seisukorra kohta.
4.      Komisjon võtab [kuupäev 18 kuud pärast
käesoleva määruse jõustumist] vastu meetmed, millega määratakse üksikasjalikult
kindlaks käesoleva artikli lõigete 2 ja 3 kohaldamise kord. Kõnealused
rakendusaktid võetakse vastu kooskõlas artikli 9a lõikes 2 osutatud
kontrollimenetlusega.”
6.           Artikli 6 lõige 1 asendatakse
järgmisega:
„1. Sõltumata lepingu sõlmimise viisist, peavad
kõik üldeeskirjaga või avaliku teenindamise lepinguga seotud hüvitised olema
kooskõlas artikliga 4. Mis tahes laadi hüvitised, mis on seotud avaliku
teenindamise lepinguga, mida ei ole sõlmitud vastavalt artikli 5 lõikele 3, või
mis on seotud üldeeskirjaga, on samuti kooskõlas lisa sätetega. ”
7.           Artiklit 7 muudetakse
järgmiselt:
(a)
lõige 1 asendatakse järgmisega:
„1. Kõik pädevad asutused avaldavad üks kord
aastas koondaruande, mis käsitleb nende vastutusalasse kuuluvaid avaliku
teenindamise kohustusi, avaliku teenindamise lepingute alguskuupäeva ja
kestust, avaliku teenuse osutajaid, kelle nad on välja valinud, ning
hüvitismakseid ja kõnealustele avaliku teenuse osutajatele hüvitisena antud
ainuõigusi. Aruandes eristatakse bussi- ja raudteetransporti, võimaldatakse
kontrollida ja hinnata ühistranspordivõrgu toimivust, kvaliteeti ja rahastamist
ning vajaduse korral antakse teavet omistatud ainuõiguste laadi ja ulatuse
kohta. Liikmesriigid hõlbustavad keskset juurdepääsu kõnealustele aruannetele,
näiteks ühise veebiportaali kaudu.”;
(b)
lõikele 2 lisatakse järgmine punkt:
„d) avaliku teenindamise lepingu kavandatud
alguskuupäev ja kestus.”
8.           Artiklit 8 muudetakse
järgmiselt:
(a)
lõike 2 esimene lõik asendatakse järgmisega:
„2. Ilma et see piiraks lõike 3 kohaldamist,
sõlmitakse raudteevedu käsitlevad avaliku teenindamise lepingud, v.a muid
rööbastranspordiliike, nt metroo- või trammiliiklust, käsitlevad lepingud,
kooskõlas artikli 5 lõikega 3 alates 3. detsembrist 2019. Kõik muid
rööbastranspordiliike ja maanteetransporti käsitlevad avaliku teenindamise
lepingud peavad olema sõlmitud kooskõlas artikli 5 lõikega 3 hiljemalt 3.
detsembriks 2019. 3. detsembrini 2019 kestva üleminekuperioodi jooksul võtavad
liikmesriigid meetmeid, et järk-järgult saavutada vastavus artikli 5 lõikega 3,
et vältida tõsiseid struktuuriprobleeme eelkõige seoses transpordijõudlusega.”;
(b)
lisatakse lõige 2a:
„2a. Avalikku raudtee-reisijatevedu käsitlevad
avaliku teenindamise otselepingud, mis on sõlmitud ajavahemikus 1. jaanuarist
2013 kuni 2. detsembrini 2019, võivad jääda jõusse kuni kehtivusaja lõpuni.
Mingil juhul ei või need kehtida pärast 31. detsembrit 2022.”;
(c)
lõike 3 teise lõigu viimane lause asendatakse
järgmisega:
„Punktis d osutatud lepingud võivad jääda jõusse
kehtivusaja lõpuni, kui need on piiratud kehtivusajaga, mis on analoogne
artiklis 4 osutatud kestustega.”
9.           Lisatakse artikkel 9a:
„Artikkel 9a
Komiteemenetlus
1.      Komisjoni abistab Euroopa ühtse
raudteepiirkonna komitee, mis on loodud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 21.
novembri 2012. aasta direktiivi 2012/34/EL (millega luuakse ühtne Euroopa
raudteepiirkond (uuesti sõnastatud))[13]
artikliga 62. Nimetatud komitee on komitee määruse (EL) nr 182/2011 tähenduses.
2.      Käesolevale lõikele viitamisel
kohaldatakse määruse (EL) nr 182/2011 artiklit 5.”
Artikkel 2
Määrus jõustub järgmisel päeval pärast selle
avaldamist Euroopa Liidu Teatajas.
Käesolev
määrus on tervikuna siduv ja vahetult kohaldatav kõikides liikmesriikides.
Brüssel,
Euroopa Parlamendi nimel                           Nõukogu
nimel
president                                                        eesistuja
[1]               Valge raamat: Euroopa ühtse transpordipiirkonna
tegevuskava – Konkurentsivõimelise ja ressursitõhusa transpordisüsteemi suunas;
KOM(2011) 144.
[2]               Ühtse turu parem juhtimine; COM(2012) 259.
[3]               http://ec.europa.eu/consumers/consumer_research/cms_en.htm;

[4]               Komisjoni teatis: Euroopa 2020.aastal – Aruka,
jätkusuutliku ja kaasava majanduskasvu strateegia, KOM(2010) 2020.
[5]               ELT L 343, 14.12.2012, lk 32.
[6]               Ettepanek: NÕUKOGU MÄÄRUS, millega muudetakse nõukogu 7.
mai 1998. aasta määrust (EÜ) nr 994/98, milles käsitletakse Euroopa Ühenduse
asutamislepingu artiklite 92 ja 93 kohaldamist teatavate horisontaalse riigiabi
liikide suhtes ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu 23. oktoobri 2007. aasta
määrust (EÜ) nr 1370/2007, mis käsitleb avaliku reisijateveoteenuse osutamist
raudteel ja maanteel, COM(2012) 730 (final), 5.12.2012.
[7]               ELT C […], lk […].
[8]               ELT C […], lk […].
[9]               Valge raamat: Euroopa ühtse transpordipiirkonna
tegevuskava – Konkurentsivõimelise ja ressursitõhusa transpordisüsteemi suunas;
KOM(2011)144.
[10]             ELT L 55, 28.2.2011, lk 13.
[11]             Ettepanek: NÕUKOGU MÄÄRUS, millega muudetakse nõukogu 7.
mai 1998. aasta määrust (EÜ) nr 994/98, milles käsitletakse Euroopa Ühenduse
asutamislepingu artiklite 92 ja 93 kohaldamist teatavate horisontaalse riigiabi
liikide suhtes ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu 23. oktoobri 2007. aasta
määrust (EÜ) nr 1370/2007, mis käsitleb avaliku reisijateveoteenuse osutamist
raudteel ja maanteel, COM(2012) 730 (final), 5.12.2012.
[12]             ELT L 343, 14.12.2012, lk 32.
[13]             ELT L 343, 14.12.2012, lk 32.


Tähtis õiguslik teade

|

52006PC0719

Ettepanek Nõukogu määrus millega muudetakse määruse (EÜ) nr 1083/2006 (millega nähakse ette üldsätted Euroopa Regionaalarengu Fondi, Euroopa Sotsiaalfondi ja Ühtekuuluvusfondi kohta ning tunnistatakse kehtetuks määrus (EÜ) nr 1260/1999) III lisa  /* KOM/2006/0719 lõplik */

	[pic] | EUROOPA ÜHENDUSTE KOMISJON |Brüssel 24.11.2006KOM(2006) 719 lõplikEttepanekNÕUKOGU MÄÄRUSmillega muudetakse määruse (EÜ) nr 1083/2006 (millega nähakse ette üldsätted Euroopa Regionaalarengu Fondi, Euroopa Sotsiaalfondi ja Ühtekuuluvusfondi kohta ning tunnistatakse kehtetuks määrus (EÜ) nr 1260/1999) III lisa(komisjoni esitatud)1. Ettepaneku taustEttepaneku põhjused ja eesmärgidBulgaaria ja Rumeenia ühinevad Euroopa Liiduga eeldatavasti 1. jaanuaril 2007 ning seoses sellega tuleb vastavalt kohandada ELi ühtekuuluvuspoliitikat käsitlevaid õigusakte, eelkõige 11. juuli 2006. aasta määrust (EÜ) nr 1083/2006, millega nähakse ette üldsätted Euroopa Regionaalarengu Fondi, Euroopa Sotsiaalfondi ja Ühtekuuluvusfondi kohta ning tunnistatakse kehtetuks määrus (EÜ) nr 1260/1999,[1] tagamaks, et ELi ühtekuuluvuspoliitikat käsitlevad õigusaktid hõlmaks ka Bulgaaria Vabariiki ja Rumeeniat alates nende Euroopa Liiduga ühinemise päevast.On koostatud määruse ettepanek, millega asendatakse määruse (EÜ) nr 1083/2006 III lisa, mis käsitleb kaasfinantseerimise määradele kohaldatavaid piirmäärasid. Rumeenia ja Bulgaaria sisestatakse muudetavas III lisas tabeli esimesele reale nende riikide hulka, kellele kohaldatakse ülemmäära kaasrahastamisel Euroopa Regionaalarengu Fondist, Euroopa Sotsiaalfondist ja Ühtekuuluvusfondist.Üldine taustVastavalt Bulgaaria Vabariigi ja Rumeenia Euroopa Liiduga ühinemise lepingu artikli 4 lõikele 3 võivad Euroopa Liidu institutsioonid enne ühinemist kohandada neid institutsioonide õigusakte, mis vajavad kohandamist ühinemise tõttu.Ettepanekus käsitletavas valdkonnas kehtivad õigusnormidEttepanekuga muudetakse 11. juuli 2006. aasta määrust (EÜ) nr 1083/2006, millega nähakse ette üldsätted Euroopa Regionaalarengu Fondi, Euroopa Sotsiaalfondi ja Ühtekuuluvusfondi kohta ning tunnistatakse kehtetuks määrus (EÜ) nr 1260/1999.Kooskõla Euroopa Liidu muude põhimõtete ja eesmärkidegaEttepanekuga tehakse tehnilisi kohandusi kehtivasse ühenduse õigusesse, võttes arvesse ELi lubadust Bulgaaria ja Rumeenia liikmeksvõtmise kohta.2. Konsulteerimine huvitatud isikutega ja mõju hindamineKonsulteerimine huvitatud isikutegaKonsulteerimist huvitatud isikutega ei peetud vajalikuks.Ekspertarvamuste kogumine ja kasutamineVälisekspertide arvamusi ei olnud vaja kasutada.Mõju hindamineMõju hindamist ei korraldatud.3. Ettepaneku õiguslik külgKavandatud meetmete kokkuvõteMääruse ettepanekuga asendatakse määruse (EÜ) nr 1083/2006 III lisa, mis käsitleb kaasfinantseerimise määradele kohaldatavaid piirmäärasid, et kaasata Rumeenia ja Bulgaaria nende riikide hulka, kellel on õigus kaasrahastamisele Euroopa Regionaalarengu Fondist, Euroopa Sotsiaalfondist ja Ühtekuuluvusfondist.Õiguslik alusÕiguslikuks aluseks on Bulgaaria Vabariigi ja Rumeenia ühinemisleping,[2] eelkõige selle artikli 4 lõige 3. Lisaks on õiguslikuks aluseks Bulgaaria Vabariigi ja Rumeenia ühinemisakt,[3] eelkõige selle artikkel 56.Subsidiaarsuse põhimõteSubsidiaarsuse põhimõtte kohaldamisega seotud seisukohti on juba võetud arvesse esialgselt vastu võetud määruses (EÜ) nr 1083/2006. Käesoleva ettepanekuga ei kaasne muud edasist mõju subsidiaarsuse põhimõtte kohaldamisele.Proportsionaalsuse põhimõteProportsionaalsuse põhimõtte kohaldamisega seotud seisukohti on juba võetud arvesse esialgselt vastu võetud määruses (EÜ) nr 1083/2006. Käesoleva ettepanekuga ei kaasne muud edasist mõju proportsionaalsuse põhimõtte kohaldamisele.Õigusakti valikKavandatud õigusakt(id): ettepanekuga muudetakse olemasolevat määrust ja see peaks seetõttu olema vormistatud määrusena.4. MÕJU EELARVELEEttepanek ei mõjuta eelarvet, sest kulukohustuste assigneeringute aastajaotuses, mis on esitatud määruse (EÜ) nr 1083/2006 I lisas, sisalduvad juba assigneeringud Rumeeniale ja Bulgaariale vastavalt finantsperspektiivile.EttepanekNÕUKOGU MÄÄRUSmillega muudetakse määruse (EÜ) nr 1083/2006 (millega nähakse ette üldsätted Euroopa Regionaalarengu Fondi, Euroopa Sotsiaalfondi ja Ühtekuuluvusfondi kohta ning tunnistatakse kehtetuks määrus (EÜ) nr 1260/1999) III lisaEUROOPA LIIDU NÕUKOGU,võttes arvesse Bulgaaria ja Rumeenia ühinemislepingut,[4] eriti selle artikli 4 lõiget 3,võttes arvesse Bulgaaria ja Rumeenia ühinemisakti,[5] eriti selle artiklit 56,võttes arvesse komisjoni ettepanekutning arvestades järgmist:(1) Ühinemisakti artiklis 56 on sätestatud, et kui akte, mis jäävad kehtima pärast 1. jaanuari 2007, on vaja seoses ühinemisega kohandada ning kui neid vajalikke kohandusi ei ole ühinemisakti ega selle lisadega ette nähtud, võtab vajalikud kohandused vastu nõukogu, välja arvatud juhul, kui esialgse akti on vastu võtnud komisjon.(2) Nõukogu määruses (EÜ) nr 1083/2006[6]on määratletud Euroopa Regionaalarengu Fondist, Euroopa Sotsiaalfondist ja Ühtekuuluvusfondist abi andmise üldeeskirjad ja eesmärgid. Vastavalt artiklile 53 kehtestatakse III lisaga kaasfinantseerimise määrade suhtes kohaldatavad piirmäärad rakenduskavade jaoks liikmesriikide ja eesmärkide lõikes objektiivsete kriteeriumide põhjal. Määruse (EÜ) nr 1083/2006 III lisa tuleb kohandada, et võtta arvesse Bulgaaria ja Rumeenia ühinemist Euroopa Liiduga.(3) On vajalik tagada, et tõukefonde ja Ühtekuuluvusfondi käsitlevatesse õigusaktidesse tehtavad tehnilised kohandused võetaks vastu nii kiiresti kui võimalik, et Bulgaaria ja Rumeenia saaksid esitada programmdokumente alates Euroopa Liiduga ühinemise päevast.(4) Seepärast tuleks määrust (EÜ) nr 1083/2006 vastavalt muuta,.ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA MÄÄRUSE:Artikkel 1Määruse (EÜ) nr 1083/2006 III lisa asendatakse käesoleva määruse lisaga.Artikkel 2Käesolev määrus jõustub vaid Bulgaaria ja Rumeenia ühinemislepingu jõustumise korral ja selle jõustumise kuupäeval.Käesolev määrus on tervikuna siduv ja vahetult kohaldatav kõikides liikmesriikides.Brüssel,Nõukogu nimeleesistujaLISA"III LISAKaasfinantseerimise määradele kohaldatavad piirmäärad(osutatud artiklis 53)Kriteerium | Liikmesriigid | ERDF ja ESF Abikõlblike kulude protsendimäär | Ühtekuuluvusfond Abikõlblike kulude protsendimäär |1) Liikmesriigid, kelle keskmine SKT elaniku kohta ajavahemikul 2001–2003 moodustas alla 85% 25liikmelise ELi keskmisest samal ajavahemikul | Bulgaaria, Tšehhi Vabariik, Eesti, Kreeka, Küpros, Läti, Leedu, Ungari, Malta, Poola, Portugal, Rumeenia, Sloveenia ja Slovakkia | 85% lähenemiseesmärgile ning piirkondliku konkurentsivõime ja tööhõive eesmärgile | 85% |2) Muud kui punkti 1 kohased liikmesriigid, kes on abikõlblikud ühtekuuluvusfondi üleminekukorra alusel 1. jaanuaril 2007 | Hispaania | 80% ühtekuuluvuspiirkondadele ja piirkondadele, mis suunatakse järk-järgult piirkondliku konkurentsivõime ja tööhõive eesmärgi alla 50% piirkondliku konkurentsivõime ja tööhõive eesmärkidele väljaspool piirkondi, mis suunatakse järk-järgult selle eesmärgi alla | 85% |3) Muud kui punktides 1 ja 2 osutatud liikmesriigid | Belgia, Taani, Saksamaa Liitvabariik, Prantsusmaa, Iirimaa, Itaalia, Luksemburg, Madalmaad, Austria, Soome, Rootsi ja Ühendkuningriik | 75% lähenemiseesmärgile | - |4) Muud kui punktides 1 ja 2 osutatud liikmesriigid | Belgia, Taani, Saksamaa Liitvabariik, Prantsusmaa, Iirimaa, Itaalia, Luksemburg, Madalmaad, Austria, Soome, Rootsi ja Ühendkuningriik | 50% piirkondliku konkurentsivõime ja tööhõive eesmärgile | - |5) Asutamislepingu artikli 299 lõikes 2 osutatud äärepoolseimad piirkonnad, kellele eraldatakse II lisa punktis 20 sätestatud lisaassigneering nimetatud piirkondadele | Hispaania, Prantsusmaa ja Portugal | 50% | - |6) Asutamislepingu artikli 299 lõikes 2 osutatud äärepoolseimad piirkonnad | Hispaania, Prantsusmaa ja Portugal | 85% lähenemise eesmärgile ning piirkondliku konkurentsivõime ja tööhõive eesmärgile | - |"[pic][pic][pic][1] ELT L 210, 31.7.2006, lk 25.[2] ELT L 157, 21.6.2005, lk 11.[3] ELT L 157, 21.6.2005, lk 203.[4] ELT L 157, 21.6.2005, lk 11.[5] ELT L 157, 21.6.2005, lk 203.[6] ELT L 210, 31. 7.2006, lk 25.