				|

		52012PC0550

			Ettepanek: NÕUKOGU OTSUS, millega lubatakse liikmesriikidel, kes on 21. mail 1963. aastal sõlmitud tuumakahjustustega seotud tsiviilvastutuse Viini konventsiooni osalised, kõnealust konventsiooni muutev protokoll Euroopa Liidu huvides ratifitseerida või sellega ühineda /* COM/2012/0550 final - 2012/0262 (NLE) */

			   	SELETUSKIRI
1.           ETTEPANEKU TAUST
1.1.        Ettepaneku eesmärk
Praegu reguleeritakse rahvusvahelist
tuumavastutust peamiselt kahe vahendiga: Viini konventsioon, mida on muudetud
1997. aasta protokolliga, ja tuumaenergia valdkonnas tsiviilvastutust käsitlev
Pariisi konventsioon, mida on muudetud mitme protokolliga ja täiendatud 31.
jaanuari 1963. aasta Brüsseli konventsiooniga. Mõlemal konventsioonil on
sisuliselt samalaadsed põhimõtted. Siiski on mõned ELi liikmesriigid üksnes
Pariisi konventsiooni ja mõned üksnes Viini konventsiooni osalised.
1997. aasta protokolli artiklid 12–14
sisaldavad sätteid kohtualluvuse ning Viini konventsiooni kohaldamisega seotud
kohtuotsuste tunnustamise ja täitmise kohta. Need eeskirjad mõjutavad Euroopa
Liidu õiguse, eelkõige nõukogu 22. detsembri 2000. aasta määruse (EÜ) nr
44/2001 (kohtualluvuse ja kohtuotsuste täitmise kohta tsiviil- ja
kaubandusasjades) sätteid. Seega kuuluvad need 1997. aasta protokolli sätted
liidu ainupädevusse. Sellest tulenevalt ei saa liikmesriigid saada nende sätete
osas 1997. aasta protokolli osalisteks. Samalaadses olukorras, mis on seotud
12. veebruari 2004. aasta protokolliga, millega muudetakse Pariisi
konventsiooni, võeti vastu nõukogu otsused, et anda asjaomastele
liikmesriikidele õigus protokoll liidu huvides alla kirjutada ja ratifitseerida
või sellega ühineda. Samalaadset lahendust soovitatakse ka käesoleval juhul.
Komisjon teeb ettepaneku, et nõukogu annab
liikmesriikidele, kes on 21. mail 1963. aastal sõlmitud tuumakahjustustega
seotud tsiviilvastutuse Viini konventsiooni osalised, s.t Bulgaariale, Eestile,
Leedule, Poolale (ex post), Slovakkiale, Tšehhi Vabariigile ja Ungarile,
õiguse ratifitseerida või sõlmida Euroopa Liidu huvides protokoll,[1] millega
muudetakse konventsiooni, mis võeti vastu 12. septembril 1997 Rahvusvahelise
Aatomienergiaagentuuri egiidi all.
Kuigi oleks eelistatav kohaldada Euroopa
Liidus tuumavastutuse suhtes ühtset süsteemi, on paindlikkus siiski võimalik,
võttes arvesse asjaolu, et Viini konventsiooni ja Pariisi konventsiooniga
loodud süsteemid on üksteisega vastavuses.
1.2.        Protokoll, millega muudetakse
1963. aastal sõlmitud tuumakahjustustega seotud tsiviilvastutuse Viini
konventsiooni
Viini konventsioon võeti vastu selleks, et anda tuumaavariide
põhjustatud kahjustuste ohvritele piisavat ja õiglast hüvitist. Sellega loodi
tuumaenergia valdkonnas tsiviilvastutuse erisüsteem, mille aluseks on järgmised
põhimõtted: a) nn absoluutne vastutus, s.t mittesüüline vastutus; b)
tuumarajatise käitaja ainuvastutus; c) vastutuse määra piiramine kindla summaga
ja/või vastutuse määra piiramine kindlustuskatte või muu finantstagatisega
antava vastutuskindlustuse katte suurusega; d) vastutuse ajaline piirang.
1997. aasta
protokoll
Viini konventsiooni muudeti 1997. aasta
protokolliga (mis jõustus 4. oktoobril 2003), et täiustada tuumakahjustuste
hüvitamise süsteemi.
Muu hulgas sisaldab 1997. aasta protokoll uut
tuumakahjustuse määratlust (mis hõlmab nüüd ka keskkonnakahju mõistet ja
ennetusmeetmeid) ning sellega laiendatakse Viini konventsiooni geograafilist
kohaldamisala, pikendatakse ajavahemikku, mille jooksul võib esitada surma
põhjustamise või isikukahju tekitamisega seotud nõude, ja suurendatakse
märkimisväärselt hüvitise miinimummääri. Samuti sisaldab protokoll uusi
kohtualluvust käsitlevaid sätteid, millel on mõju juhul, kui tuumaõnnetus
toimub tuumamaterjali vedamisel Viini konventsiooni osalisriigi territooriumil
asuvasse rajatisse või seal asuvast rajatisest.
1997. aasta protokolli artikli 19 lõike 1
kohaselt on riigile, kes on protokolli osaline, kuid mitte 1963. aasta Viini
konventsiooni osaline, protokolliga muudetud konventsiooni sätted siduvad
teiste riikide suhtes, kes on protokolli osalised, ja kui kõnealune riik ei ole
ratifitseerimis-, heakskiitmis- või ühinemiskirja hoiuleandmisel väljendanud
muud kavatsust, on talle siduv ka 1963. aasta Viini konventsioon riikide
suhtes, kes on ainult selle konventsiooni osalised.
1988. aasta
ühisprotokoll
21. septembril 1988 võeti Pariisi ja Viini
konventsiooni seost käsitleval konverentsil vastu ühisprotokoll Viini ja
Pariisi konventsiooni kohaldamise kohta (edaspidi „1988. aasta ühisprotokoll”),
sest Pariisi, Brüsseli ja Viini konventsioonil on ühised põhimõtted.
Ühisprotokolli peamine eesmärk oli koordineerida kõnealuste konventsioonide
kohaldamist.
1988. aasta ühisprotokolliga ühendatakse kaks
konventsiooni kahel peamisel viisil.
Esiteks nähakse ette Pariisi ja Viini süsteemi kohase käitaja vastutuse
vastastikune laiendamine (II artikkel). Seega, kui toimub tuumaõnnetus, mille eest
käitaja vastutab nii Viini konventsiooni kui ka ühisprotokolli alusel, on
käitaja kooskõlas Viini konventsiooniga vastutav tuumakahjustuste eest, mis on
tekkinud mitte ainult konventsiooniosaliste territooriumil, vaid ka nende
riikide territooriumil, kes on nii Pariisi konventsiooni kui ka ühisprotokolli
osalised. Kui aga toimub õnnetus, mille eest käitaja on vastutav nii Pariisi
konventsiooni kui ka ühisprotokolli alusel, kohaldatakse vastastikkuse
põhimõtet.
Teiseks soovitakse 1988. aasta ühisprotokolliga
ära hoida konflikte, mis muidu võiksid tuleneda kahe konventsiooni samaaegsest
kohaldamisest, eelkõige vedudega seotud juhtumite puhul (III artikkel).
1988. aasta ühisprotokollile kirjutasid alla
viis liikmesriiki ja see jõustus pärast ratifitseerimist, ühinemist või
heakskiitmist veel 17 riigis.
2.           HUVITATUD ISIKUTEGA KONSULTEERIMISE
TULEMUSED JA MÕJU HINDAMINE
Viini konventsiooni muudatused sisaldavad
aspekte, millest saavad kasu tuumaavarii võimalikud ohvrid, s.t vastutuse määra
suurendamine ja tuumakahjustuse määratluse laiendamine. Seepärast tõdetakse
kooskõlas 2009. aastal avaldatud uuringu ja 2010. aasta juunis peetud
tuumavastutuse seminari järeldustega[2]
ning pärast konsulteerimist sidusrühmadega, et mis tahes tuumavastutuse
valdkonna algatus ei või takistada liikmesriikide ühinemist mis tahes
rahvusvahelise konventsiooniga, millega parandatakse Euroopa Liidus võimalike
ohvrite olukorda. 1997. aasta protokollis osalemine aitab seepärast kaasa
ohvritele hüvitise andmise parandamisele kogu Euroopa Liidus.
3.           ETTEPANEKU ÕIGUSLIK KÜLG
3.1.        Asjaomased liikmesriigid
Järgmised üheksa Euroopa Liidu liikmesriiki on
Viini konventsiooni ratifitseerinud või sellega ühinenud: Bulgaaria, Eesti,
Leedu, Läti, Poola, Rumeenia, Slovakkia, Tšehhi Vabariik ja Ungari.
Ühendkuningriik ja Hispaania on konventsioonile alla kirjutanud, kuid ei ole
seda ratifitseerinud (nad on Pariisi konventsiooni osalised). Sloveenias
konventsiooni enam ei kohaldata.
1997. aasta protokollile on alla kirjutanud
Itaalia, Leedu, Tšehhi Vabariik ja Ungari (viimane on ka Pariisi konventsiooni
osaline). Protokolli on ratifitseerinud ka Läti ja Rumeenia (enne ühinemist
ELiga) ja Poola (pärast ühinemist ELiga).
Seepärast tuleks nõukogu otsus adresseerida
liikmesriikidele, kes on Viini konventsiooni osalised, s.t Bulgaaria, Eesti,
Leedu, Poola (ex post), Slovakkia, Tšehhi Vabariik ja Ungari. Võttes
arvesse, et Hispaania, Itaalia ja Ühendkuningriik, kes on alla kirjutanud Viini
konventsioonile, on Pariisi konventsiooni (millega luuakse samalaadne
tuumavastutuse süsteem) osalised, ei tohiks nõukogu otsus neid riike hõlmata.
3.2.        Nõukogu määrus (EÜ) nr
44/2001
Nõukogu 22. detsembri 2000. aasta määrusega (EÜ) nr 44/2001 on nähtud
ette eeskirjad kohtualluvuse ning kohtuotsuste tunnustamise ja täitmise kohta
tsiviil- ja kaubandusasjades[3].
Määrus on siduv kõigile liikmesriikidele (Taani suhtes kehtib erikord).
Nõukogu määruses (EÜ) nr 44/2001 ettenähtud
kohtualluvuse eeskirju kohaldatakse, kui kostja alaline elukoht on ühes
liikmesriikidest, mille suhtes määrus on siduv. Kostja, kelle alaline elukoht
ei ole mõnes liikmesriigis, võib kaevata mis tahes liikmesriigi kohtusse
kooskõlas kõnealuse riigi kohtualluvust reguleerivate eeskirjadega, kui
artiklist 22 (ainupädevus) või 23 (kohtu valiku klauslid) ei tulene teisiti.
Kohtualluvuse kindlaksmääramise aluseks on
eeskätt kostja alaline elukoht. Lisaks võib lepinguvälise kahjuga seotud
juhtumite korral kaevata isiku, kelle alaline elukoht on liikmesriigis,
kohtusse selles liikmesriigis, kus kahjustav sündmus toimus või võib toimuda.
Koht, kus kahjustav sündmus toimus, tähendab Euroopa Kohtu kohtupraktika
kohaselt kohta, kus toimus kahjustava sündmuse põhjustanud tegevus või kus
tekkis kahjustus. Kindlustusasjade puhul võib kindlustusandja, kelle alaline elukoht
on liikmesriigis, esitada hagi: a) selle liikmesriigi kohtusse, kus on
kindlustusandja alaline elukoht, või b) kui tegemist on kindlustusvõtja,
kindlustatu või soodustatud isiku esitatud hagiga, selle liikmesriigi kohtusse,
kus on hageja alaline elukoht, või c) kui tegemist on kaaskindlustusandjaga,
selle liikmesriigi kohtusse, kus on algatatud menetlus peakindlustusandja
vastu. Vastutuskindlustuse puhul võib kindlustusandja lisaks kaevata ka selle
paiga kohtusse, kus kahjustav sündmus toimus, ja kui asjaomase kohtu
kohaldatavad õigusnormid seda võimaldavad, võib ta kaasata menetlusse, mille
kahju kannatanud pool on algatanud kindlustatu vastu.
Nõukogu määruses (EÜ) nr 44/2001 on
sätestatud, et ühes liikmesriigis tehtud kohtuotsust tuleb tunnustada ja täita
teistes liikmesriikides ilma ühegi erimenetluse järgimist nõudmata. Siiski on
lubatud teatav piiratud arv tunnustamata jätmise põhjusi, et võtta arvesse
avaliku korraga seotud kaalutlusi, kaitse õiguste järgimist ja teatavaid
vastuolulisi kohtuotsuseid.
3.3.        Liidu pädevus 1997. aasta
protokolli suhtes
Tuumaenergia valdkonnas tsiviilvastutust
reguleerivaid liidu õigusakte ei ole. Euroopa Parlamendi ja nõukogu
11. juuli 2007. aasta määruse (EÜ) nr 864/2007 (lepinguväliste
võlasuhete suhtes kohaldatava õiguse kohta („Rooma II”)) reguleerimisalast on
tuumavastutus välja jäetud.
1997. aasta protokoll sisaldab siiski sätteid,
mis mõjutavad nõukogu määrust (EÜ) nr 44/2001. Määruse kohaselt kasutatakse
mitmesuguseid kohtualluvuse kindlaksmääramise aluseid, seevastu 1997. aasta
protokolliga muudetud Viini konventsiooni XI artiklis on üldreeglina ette
nähtud selle osalisriigi kohtute ainupädevus, kelle territooriumil tuumaõnnetus
toimus.
Eelkõige määratakse Viini konventsiooni XI
artikliga ainupädevus õnnetuse põhjustatud kahjustuse hüvitamise nõuete puhul
selle osalisriigi kohtutele, kelle territooriumil tuumaõnnetus toimus. Kui
õnnetus toimus väljaspool osalisriikide territooriumi või kui õnnetuse
toimumise kohta ei ole võimalik kindlalt kindlaks määrata, on asjaomased kohtud
vastutava käitaja asukohariigi kohtud.
1997. aasta protokolliga on ette nähtud ka
rannikuriigist osalisriigi kohtute ainupädevus tuumaõnnetuste puhul, mis
toimuvad selle majandusvööndis. Selline pädevus antakse tingimusel, et
konventsiooni hoiulevõtjat on vööndist teavitatud enne tuumaõnnetuse toimumist.

Seoses tunnustamist ja täitmist reguleerivate eeskirjadega kohaldatakse
vastavalt 1997. aasta protokolliga muudetud Viini konventsiooni XII artiklile
pädeva kohtu otsuste suhtes, mis ei kuulu enam tavapärasele läbivaatamisele,
erisätteid, mis käsitlevad kohtuotsuste tunnustamist ja täitmist. XII
artikliga on teatavate eranditega[4]
ette nähtud, et kohtuotsust tuleb tunnustada kõikide osalisriikide
territooriumil ja täita nii, nagu see oleks riikliku kohtu kohtuotsus.
Kohtuasja uus sisuline läbivaatamine ei ole kunagi lubatud.
Euroopa Liidu ainupädevusse kuuluvad 1997.
aasta protokollis sisalduvad pädevust ning kohtuotsuste tunnustamist ja
täitmist käsitlevad sätted, sest need mõjutavad nõukogu määruse (EÜ) nr 44/2001
asjaomaseid eeskirju, nagu see on kindlaks määratud Euroopa Liidu Kohtu
pretsedendiõigusega[5].
Seepärast ei ole liikmesriikidel enam õigust kas omavahel nendest eeskirjadest
kõrvale kalduda või leppida muude riikidega kokku kohustustes, mis neid
eeskirju mõjutavad.
3.4.        Liikmesriikide volitamine
Viini konventsioonis ja 1997. aasta
protokollis puudub piirkondlike majandusorganisatsioonide klausel, mis
võimaldab Euroopa Liidul saada protokolli osaliseks. Sellest tulenevalt ei saa
Euroopa Liit 1997. aasta protokolliga ühineda.
1997. aasta protokoll, mis parandab ohvrite
kaitset tuumaõnnetuste korral, on Euroopa Liidu ja liikmesriikide seisukohast
eriti oluline. Seepärast on erandkorras põhjendatud, et liit kasutab oma
volitusi nende liikmesriikide kaudu, kes on Viini konventsiooni osalised.
Kui aga kõrvale jätta liikmesriigid, kes on
juba muudetud Pariisi konventsiooni osalised, ei ole viis Euroopa Liidu
liikmesriiki, nimelt Austria, Iirimaa, Küpros, Luksemburg ja Malta ei muudetud
Pariisi konventsiooni ega ka 1963. aasta Viini konventsiooni osalised. Sellest
tulenevalt peetakse objektiivselt põhjendatuks lubada erandkorras nendel viiel
liikmesriigil mitte saada 1997. aasta protokolli osaliseks ja jätkata seepärast
Viini konventsiooni ja 1997. aasta protokolliga reguleeritavas valdkonnas
nõukogu määruse (EÜ) nr 44/2001 eeskirjade kohaldamist. Selline erinevus
kohtualluvust käsitlevate eeskirjade kohaldamises Euroopa Liidus on
põhjendatud, arvestades, et:
– 1997. aasta protokolliga muudetakse
konventsiooni, mille osalised nimetatud viis liikmesriiki ei ole;
– nõukogu määrus (EÜ) nr 44/2001 ei mõjuta
konventsioone, mille osalised liikmesriigid on.
Sellest tulenevalt peaksid üksnes
liikmesriigid, kes on praegu Viini konventsiooni osalised, 1997. aasta
protokolli Euroopa Liidu huvides ratifitseerima või sellega ühinema. Poola
ratifitseeris 1997. aasta protokolli pärast ELiga ühinemist. Seepärast tuleks
käesolev otsus adresseerida Poolale ex post. Läti ja Rumeenia kirjutasid
1997. aasta protokollile alla ja ratifitseerisid selle juba enne Euroopa
Liiduga ühinemist.
Sellest tulenevalt soovitab komisjon, et
Euroopa Parlament ja nõukogu võtaksid vastu otsuse, millega volitatakse
liikmesriike, kes on Viini konventsiooni osalised, 1997. aasta protokolli
Euroopa Liidu huvides ratifitseerima või sellega ühinema.
3.5.        Kohtuotsuste tunnustamise ja
täitmise eeskirju käsitlev reservatsioon
Seoses 1997. aasta protokolli artikliga 14 muudetud XII artiklis
sätestatud kohtuotsuste tunnustamist ja täitmist reguleerivate eeskirjadega
tuleb tagada, et jätkuvalt kohaldatakse asjaomaseid eeskirju, mis on ette
nähtud määrusega (EÜ) nr 44/2001, mida on laiendatud Taani suhtes Euroopa
Ühenduse ja Taani Kuningriigi vahelise kohtualluvust ja kohtuotsuste täitmist
tsiviil- ja kaubandusasjades käsitleva lepinguga,[6] või 30.
oktoobri 2007. aasta tsiviil- ja kaubandusasjade kohtualluvuse ning neid
käsitlevate kohtuotsuste tunnustamise ja täitmise Lugano konventsiooniga[7]. Viini
konventsiooni XII artikli kohaldamise piiramine sellisel viisil tagaks liidu
õigusala ühtsuse ja kohtuotsuste vaba liikumise ELis, ilma et see ohustaks
protokolliga muudetud konventsiooni tõhusat rakendamist ega mõjutaks olulisel
määral konventsiooniosalisi, kes ei ole ELi liikmesriigid.
1997. aasta protokollis ei mainita lubatud reservatsioonide küsimust.
1969. aasta rahvusvaheliste lepingute õiguse Viini konventsiooni artikli 19
kohaselt on reservatsioon lubatud, kui see on kooskõlas konventsiooni
eesmärgiga, nagu käesoleval juhul.
Sellest tulenevalt, kui liikmesriigid ühinevad
1997. aasta protokolliga, peavad nad tagama, et kohaldatakse asjaomaseid ELi
eeskirju, mis käsitlevad nende kohtuotsuste tunnustamist ja täitmist, mille on
teinud mõne teise liikmesriigi (sealhulgas Taani) või mõne teise Lugano konventsiooniga
seotud riigi kohus.
2012/0262 (NLE)
Ettepanek:
NÕUKOGU OTSUS,
millega lubatakse liikmesriikidel, kes on 21.
mail 1963. aastal sõlmitud tuumakahjustustega seotud tsiviilvastutuse Viini
konventsiooni osalised, kõnealust konventsiooni muutev protokoll Euroopa Liidu
huvides ratifitseerida või sellega ühineda
EUROOPA LIIDU NÕUKOGU,
võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise
lepingut, eriti selle artikli 81 lõiget 2 koostoimes artikli 218 lõike 6
punktiga a,
võttes arvesse Euroopa Komisjoni ettepanekut,
võttes arvesse Euroopa Parlamendi nõusolekut
ning arvestades järgmist:
(1)       12. septembri 1997. aasta
protokolli, millega muudetakse 21. mail 1963. aastal sõlmitud tuumakahjustustega
seotud tsiviilvastutuse Viini konventsiooni (edaspidi „Viini konventsioon”),
üle peeti läbirääkimisi eesmärgiga parandada hüvitise andmist tuumaõnnetuste
põhjustatud kahjustuste ohvritele.
(2)       Euroopa Liidu ainupädevusse
kuuluvad Viini konventsiooni konsolideeritud XI ja XII artikkel, niivõrd kui
kõnealused sätted mõjutavad nõukogu 22. detsembri 2000. aasta määrusega (EÜ) nr
44/2001 (kohtualluvuse ja kohtuotsuste täitmise kohta tsiviil- ja
kaubandusasjades)[8]
ettenähtud eeskirju. Liikmesriigid säilitavad oma pädevuse 1997. aasta
protokollis käsitletud valdkondades, mis ei mõjuta Euroopa Liidu õigust.
Arvestades 1997. aasta protokolli reguleerimiseset ja eesmärki, ei saa
protokolli Euroopa Liidu pädevusse jäävate sätete heakskiitmist lahutada
sätetest, mis jäävad liikmesriikide pädevusse.
(3)       1997. aasta protokoll on
Euroopa Liidu ja liikmesriikide seisukohast eriti oluline, sest sellega
parandatakse tuumaõnnetuste põhjustatud kahjustuste hüvitamist.
(4)       Viini konventsioon ja selle
1997. aasta protokoll ei ole osalemiseks avatud piirkondlikele
organisatsioonidele. Sellest tulenevalt ei saa Euroopa Liit protokollile alla
kirjutada ega seda ratifitseerida. Nendel asjaoludel on erandkorras põhjendatud
see, et Euroopa Liidu huvides ratifitseerivad või sõlmivad 1997. aasta
protokolli liikmesriigid.
(5)       Siiski ei ole viis Euroopa
Liidu liikmesriiki, nimelt Austria, Iirimaa, Küpros, Luksemburg ja Malta Viini
konventsiooni osalised. Arvestades, et 1997. aasta protokolliga muudetakse
Viini konventsiooni ja et nõukogu määrusega (EÜ) nr 44/2001 lubatakse selle
konventsiooniga seotud liikmesriikidel jätkata selles sisalduvate kohtualluvust
käsitlevate eeskirjade kohaldamist, on objektiivselt põhjendatud, et käesolev
otsus tuleks adresseerida üksnes nendele liikmesriikidele, kes on Viini
konventsiooni osalised, ja lubada nimetatud viiel liikmesriigil erandkorras
mitte saada 1997. aasta protokolli osaliseks.
(6)       Seepärast peaksid
liikmesriigid, kes on Viini konventsiooni osalised, 1997. aasta protokolli
käesolevas otsuses sätestatud tingimustel Euroopa Liidu huvides ratifitseerima
või sõlmima. Käesolev otsus on adresseeritud Poolale ex post, sest Poola
ratifitseeris protokolli 2010. aastal.
(7)       Sellest tulenevalt kohaldavad
1997. aasta protokolli sätteid üksnes need Euroopa Liidu liikmesriigid, kes on
praegu Viini konventsiooni osalised.
(8)       Liikmesriigid peaksid
mõistliku aja jooksul lõpule viima menetluse 1997. aasta protokolli Euroopa
Liidu huvides ratifitseerimiseks või sellega ühinemiseks. Liikmesriigid peaksid
omavahel vahetama teavet oma ratifitseerimis- või ühinemismenetluse seisu
kohta, et valmistada ette 1997. aasta protokolli ratifitseerimis- või
ühinemiskirjade hoiuleandmist.
(9)       Viini konventsiooni XII
artiklis (mida on muudetud 1997. aasta protokolli artikliga 14) sätestatud
kohtuotsuste tunnustamist ja täitmist reguleerivad eeskirjad ei tohiks olla
ülimuslikud asjaomaste eeskirjade suhtes, mis on ette nähtud määrusega (EÜ) nr
44/2001, mida on laiendatud Taani suhtes Euroopa Ühenduse ja Taani Kuningriigi
vahelise kohtualluvust ja kohtuotsuste täitmist tsiviil- ja kaubandusasjades
käsitleva lepinguga, või 30. oktoobri 2007. aasta tsiviil- ja kaubandusasjade
kohtualluvuse ning neid käsitlevate kohtuotsuste tunnustamise ja täitmise
Lugano konventsiooniga. Seepärast peavad liikmesriigid 1997. aasta protokolli
ratifitseerides või sellega ühinedes tegema avalduse, et tagada asjaomaste ELi
eeskirjade pidev kohaldamine.
(10)     Euroopa Liidu lepingule ja
Euroopa Liidu toimimise lepingule lisatud Taani seisukohta käsitleva protokolli
artiklite 1 ja 2 kohaselt ei osale Taani käesoleva otsuse vastuvõtmisel ning
see ei ole tema suhtes siduv ega kohaldatav,
ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA OTSUSE:
Artikkel 1
1.
Liikmesriigid, kes on praegu 21. mail 1963. aastal
sõlmitud tuumakahjustustega seotud tsiviilvastutuse Viini konventsiooni
osalised, ratifitseerivad Euroopa Liidu huvides konventsiooni või ühinevad
sellega, ilma et see piiraks Euroopa Liidu pädevust.
2.
1997. aasta protokolli tekst on lisatud käesolevale
otsusele.
3.
Käesolevas otsuses käsitatakse liikmesriikidena
kõiki liikmesriike, kes on praegu Viini konventsiooni osalised.
Artikkel 2
1.
Liikmesriigid võtavad vajalikke meetmeid, et
esitada 1997. aasta protokolli ratifitseerimise või sellega ühinemise kirjad
Rahvusvahelise Aatomienergiaagentuuri peadirektorile mõistliku aja jooksul ja
võimaluse korral enne 31. detsembrit 2014.
2.
Liikmesriigid teatavad nõukogule ja komisjonile
enne […] oma ratifitseerimis- või
ühinemismenetluse lõpuleviimise kavandatava kuupäeva.
3.
Liikmesriigid püüavad vahetada omavahel teavet oma
ratifitseerimismenetluse seisu kohta.
Artikkel 3
1997. aasta protokolli ratifitseerimisel või
sellega ühinemisel teevad liikmesriigid järgmise avalduse:
„1997. aasta protokolliga reguleeritud
küsimustes tehtud kohtuotsuseid, mille on teinud mõne protokolli osalisest ELi
liikmesriigi kohus, tunnustatakse ja täidetakse teistes ELi liikmesriikides,
kes on protokolli osalised, kooskõlas Euroopa Liidu kõnealust valdkonda
reguleerivate asjaomaste eeskirjadega.
1997. aasta protokolliga reguleeritud
küsimustes tehtud kohtuotsuseid, mille on teinud Taani Kuningriigi kohus, tunnustatakse
ja täidetakse teistes ELi liikmesriikides, kes on protokolli osalised,
kooskõlas Euroopa Ühenduse ja Taani Kuningriigi vahelise kohtualluvust ning
kohtuotsuste tunnustamist ja täitmist tsiviil- ja kaubandusasjades käsitleva
lepinguga.
Ateena protokolliga reguleeritud küsimustes
tehtud kohtuotsuseid, mille on teinud mõne teise 30. oktoobri 2007. aasta
tsiviil- ja kaubandusasjade kohtualluvuse ning neid käsitlevate kohtuotsuste
tunnustamise ja täitmise Lugano konventsiooniga seotud riigi kohus, tunnustatakse
ja täidetakse teistes ELi liikmesriikides, kes on protokolli osalised,
kooskõlas kõnealuse konventsiooniga.”
Artikkel 4
Käesolev otsus jõustub järgmisel päeval pärast
selle avaldamist Euroopa Liidu Teatajas.
Artikkel 5
Käesolev otsus
on adresseeritud liikmesriikidele kooskõlas aluslepingutega.
Brüssel,
                                                                       Nõukogu
nimel
                                                                       eesistuja
LISA
Protokoll, millega muudetakse 1963.
aastal sõlmitud tuumakahjustustega seotud tsiviilvastutuse Viini konventsiooni
KÄESOLEVA PROTOKOLLI OSALISRIIGID,
ARVESTADES, et on soovitatav muuta 21. mail
1963. aastal sõlmitud tuumakahjustustega seotud tsiviilvastutuse Viini
konventsiooni, et laiendada selle reguleerimisala, suurendada tuumarajatise
käitaja vastutust ning täiustada piisava ja õiglase hüvitise tagamise vahendeid,
ON KOKKU LEPPINUD järgmises:
Artikkel 1
Konventsioon, mida käesoleva protokolliga
muudetakse, on 21. mail 1963. aastal sõlmitud tuumakahjustustega seotud
tsiviilvastutuse Viini konventsioon, edaspidi „1963. aasta Viini konventsioon”.
Artikkel 2
1963. aasta Viini konventsiooni I artiklit
muudetakse järgmiselt.
1.           Lõike 1 punkti j muudetakse
järgmiselt:
(a)
alapunkti ii lõpus jäetakse välja sõna „ja”, mis
lisatakse alapunkti iii lõppu;
(b)
lisatakse alapunkt iv:
iv)
vastavalt Rahvusvahelise Aatomienergiaagentuuri juhatajate nõukogu otsusele mis
tahes muud rajatised, milles on tuumakütust või radioaktiivseid tooteid või
jäätmeid.
2.           Lõike 1 punkt k asendatakse
järgmisega:
k) „tuumakahjustus” –
i) inimohver või isikukahju;
ii) vara hävimine või kahjustumine
ning igasugune järgnev kahju sellisel määral,
nagu otsustatakse pädeva kohtu kohaldatavate õigusnormide alusel;
iii) alapunktides i või ii nimetatud kahjudest
tekkiv majanduslik kahju, niivõrd kui see ei sisaldu kõnealustes alapunktides
käsitletavas kahjus, kui kannatanud isikul on õigus esitada sellise kahju
hüvitamiseks nõudeid;
iv) kahjustatud keskkonna taastamismeetmete kulud,
välja arvatud juhul, kui kahjustused on väheolulised, eeldusel et meetmed on
tegelikult võetud või neid kavatsetakse võtta ning et vastavad kulud ei sisaldu
alapunktis ii nimetatud kahjudes;
v) sissetuleku kaotus, mis tuleneb keskkonna
kasutamisega seotud otsesest majanduslikust huvist ja on põhjustatud keskkonna
märkimisväärsest kahjustumisest, niivõrd kui kõnealune kahju ei sisaldu alapunktis
ii nimetatud kahjus;
vi) ennetusmeetmete kulud ja sellistest meetmetest
põhjustatud täiendav kahju;
vii) mis tahes muu majanduslik kahju, mida ei ole
põhjustanud keskkonna kahjustumine, kui see on lubatud pädeva kohtu
kohaldatavate tsiviilvastutust käsitlevate üldnormidega,
alapunktides i–v ja vii nimetatud juhtudel
niivõrd, kui nimetatud kahju on põhjustatud tuumarajatises asuva kiirgusallika,
tuumakütuse või radioaktiivsete toodete või jäätmete ioniseerivast kiirgusest
või kõnealusest rajatisest pärineva või sellesse rajatisse transporditava
tuumamaterjali ioniseerivast kiirgusest, mis on tingitud kas kõnealuse aine
radioaktiivsetest omadustest või nendega koos esinevatest aine mürgisuse või
plahvatusohtlikkusega seonduvatest või muudest ohtlikest omadustest.
3.           Lõike 1 punkt l asendatakse
järgmisega:
l) „tuumaõnnetus” – mis tahes sündmus või ühest
ja samast allikast tingitud sündmuste ahel, mis põhjustab tuumakahjustusi, või
üksnes ennetusmeetmete puhul tekitab raske ja otsese tuumakahjustuse ohu;
4.           Lõike 1 punkti l järele
lisataks neli uut punkti: m, n, o ja p:
m) „taastamismeetmed” – mõistlikud meetmed,
mille on heaks kiitnud selle riigi pädevad asutused, kus meetmeid võetakse, ja
mille eesmärgiks on parandada või taastada keskkonna kahjustatud või hävinenud
osi või, kui see on otstarbekohane, asendada keskkonna kõnealused osad
samaväärsetega. Tuumakahjustusi kannatanud riigi õigusega määratakse kindlaks,
kes on kohustatud selliseid meetmeid võtma;
n) „ennetusmeetmed” – mõistlikud meetmed, mida võtab mis tahes isik pärast
tuumaõnnetuse toimumist, et vältida või minimeerida punkti k alapunktides i–v
või vii nimetatud kahju, tingimusel et pädevad asutused on selle heaks kiitnud,
kui see on nõutav selle riigi õigusega, kus meetmeid võeti;
o) „mõistlikud meetmed” – meetmed, mida pädev kohus peab tema poolt
kohaldatavate õigusnormide alusel asjakohaseks, arvestades kõiki asjaolusid,
nagu:
i) tekkinud kahjustuse olemus ja ulatus või
ennetusmeetmete rakendamise korral sellise kahjustuse ohu olemus ja ulatus;
ii) meetmete tõenäoline tulemuslikkus ajal, kui
neid rakendatakse, ning
iii) asjakohased teaduslikud ja tehnilised
eksperditeadmised;
p) „arvestusühik” – Rahvusvahelise Valuutafondi
kindlaksmääratud arvestusühik, mida ta kasutab oma toimingutes ja tehingutes.
5.           Lõige 2 asendatakse
järgmisega.
2. Rajatise asukohariik võib juhul, kui
kaasnevate ohtude tõenäosus on väike, jätta käesoleva konventsiooni
reguleerimisalast välja mis tahes tuumarajatise või tuumamaterjali väikesed
kogused, tingimusel et:
(a)
tuumarajatiste puhul on sellise väljajätmise
kriteeriumid kindlaks määranud Rahvusvahelise Aatomienergiaagentuuri juhatajate
nõukogu ning rajatise asukohariigipoolne väljajätmine vastab nendele
kriteeriumidele ning
(b)
tuumamaterjali väikeste koguste puhul on
väljajäetavate koguste piirmäärad kindlaks määranud Rahvusvahelise
Aatomienergiaagentuuri juhatajate nõukogu ning rajatise asukohariigipoolne
väljajätmine vastab nendele piirmääradele.
Juhatajate
nõukogu vaatab tuumarajatiste väljajätmise kriteeriumid ja väljajäetava
tuumamaterjali väikeste koguste piirmäärad korrapäraselt läbi.
Artikkel 3
1963. aasta Viini konventsiooni I artikli
järele lisatakse I A ja I B artikkel.
I A artikkel
1.           Käesolevat konventsiooni
kohaldatakse mis tahes paigas tekkinud tuumakahjustuse suhtes.
2.           Rajatise asukohariigi
õigusega võib käesoleva konventsiooni reguleerimisalast siiski välja jätta
kahjustuse, mis on kantud:
(a)
muu kui osalisriigi territooriumil või
(b)
mis tahes merepiirkonnas, mille muu kui osalisriik
on kindlaks määranud vastavalt rahvusvahelisele mereõigusele.
3.           Käesoleva artikli lõike 2
kohast väljajätmist võib kohaldada üksnes sellise konventsioonis mitteosaleva
riigi suhtes:
(a)
kelle territooriumil või rahvusvahelise mereõiguse
kohaselt kindlaksmääratud merepiirkonnas on õnnetuse toimumise ajal
tuumarajatis ning
(b)
kes ei võimalda õnnetuse toimumise ajal
samaväärseid vastastikuseid hüvitisi.
4.           Käesoleva artikli lõike 2
kohane väljajätmine ei mõjuta IX artikli lõike 2 punktis a nimetatud õigusi
ning käesoleva artikli lõike 2 punkti b kohast väljajätmist ei laiendata
laevale või õhusõidukile või nende pardal tekitatud kahjustustele.
I B artikkel
Käesolevat konventsiooni ei kohaldata muul kui
rahu eesmärgil kasutatavate tuumarajatiste suhtes.
Artikkel 4
1963. aasta Viini konventsiooni II artiklit
muudetakse järgmiselt.
1.           Lõike 3 punkti a lõppu
lisatakse järgmine tekst.
2.           Rajatise asukohariik võib
piirata konkreetse õnnetuse puhul kättesaadavaks tehtavaid riiklikke vahendeid
vastavalt võimalikule erinevusele, mis võib esineda käesoleva protokolliga
kindlaksmääratud summade ja V artikli lõike 1 kohaselt kindlaksmääratud summade
vahel.
3.           Lõike 4 lõppu lisatakse
järgmine tekst.
Rajatise
asukohariik võib piirata kättesaadavaks tehtavaid riiklikke vahendeid vastavalt
käesoleva artikli lõike 3 punktis a sätestatule.
4.           Lõige 6 asendatakse
järgmisega.
6. Keegi ei ole vastutav kahju eest, mis ei
ole tuumakahjustus I artikli lõike 1 punkti k tähenduses, kuid mida oleks
kõnealuse punkti kohaselt olnud võimalik sellena käsitada.
Artikkel 5
1963. aasta Viini konventsiooni III artikli
esimese lause järele lisatakse järgmine tekst.
Rajatise asukohariik ei pruugi seda kohustust
siiski rakendada vedude suhtes, mis toimuvad tervikuna tema territooriumil.
Artikkel 6
1963. aasta Viini konventsiooni IV artiklit
muudetakse järgmiselt.
1.           Lõige 3 asendatakse
järgmisega.
3.
Käitaja ei ole käesoleva konventsiooni alusel vastutav, kui ta tõendab, et
tuumakahjustus tuleneb otseselt relvastatud konfliktist, sõjategevusest,
kodusõjast või mässust.
2.           Lõige 5 asendatakse
järgmisega.
5. Käitaja ei ole käesoleva konventsiooni
alusel vastutav tuumakahjustuse eest, kui:
(a)
tegemist on tuumarajatise enda või kõnealuse
rajatise territooriumil paikneva muu olemasoleva või ehitatava tuumarajatise
kahjustusega ning
(b)
tegemist on eespool nimetatud rajatise
territooriumil paikneva vara kahjustusega, mida kasutatakse või mis on ette
nähtud kasutamiseks koos mis tahes selliste rajatistega.
3.           Lõige 6 asendatakse
järgmisega.
6. Hüvitis, mida
makstakse tuumaõnnetuse ajal asjaomast tuumamaterjali sisaldanud
transpordivahendile põhjustatud kahjustuse eest, ei vähenda rajatise käitaja
vastutust muude kahjustuste eest, mille maksumus jääb kas allapoole 150
miljonit arvestusühikut või mis tahes kõrgemat osalisriigi õigusega kindlaksmääratud
summat või V artikli lõike 1 punkti c kohaselt kindlaksmääratud summat.
4. Lõige 7 asendatakse järgmisega.
7. Käesolev konventsioon ei mõjuta üksikisiku
vastutust tuumakahjustuste eest, mille eest käitaja ei ole käesoleva
konventsiooni kohaselt kooskõlas käesoleva artikli lõikega 3 või 5 vastutav ja
mille on põhjustanud kõnealuse üksikisiku tegevus või tegevusetus, mille
eesmärk oli kahjustuse tekitamine.
Artikkel 7
1.           1963. aasta Viini
konventsiooni V artikkel asendatakse järgmisega.
1. Rajatise asukohariik võib mis tahes
tuumaõnnetuse puhul käitaja vastutust piirata kas:
(a)
vähemalt 300 miljoni arvestusühikuga või
(b)
vähemalt 150 miljoni arvestusühikuga, tingimusel et
kõnealune riik teeb sellest suurema summa puhul tuumakahjustuste hüvitamiseks kättesaadavaks
vähemalt 300 miljoni arvestusühiku ulatuses riiklikke vahendeid, või
(c)
kuni 15 aastaks alates käesoleva protokolli
jõustumisest üleminekusummaga, mis on vähemalt 100 miljonit arvestusühikut
selles ajavahemikus toimunud tuumaõnnetuse kohta. 100 miljonist arvestusühikust
väiksema summa võib kehtestada juhul, kui kõnealune riik teeb tuumakahjustuste
hüvitamiseks kättesaadavaks riiklikke vahendeid, mille summa jääb kõnealuse
väiksema summa ja 100 miljoni arvestusühiku vahele.
2.           Ilma et see piiraks käesoleva
artikli lõike 1 kohaldamist, võib rajatise asukohariik, võttes arvesse
asjaomase tuumarajatise või tuumamaterjali olemust ja nendest tuleneva õnnetuse
tõenäolisi tagajärgi, kehtestada käitaja vastutuse määraks väiksema summa,
tingimusel et mitte mingil juhul ei ole selliselt kindlaksmääratud summa
väiksem kui 5 miljonit arvestusühikut ning et kõnealune asukohariik teeb
tuumakahjustuste hüvitamiseks kättesaadavaks kuni lõike 1 kohaselt
kindlaksmääratud summa ulatuses riiklikke vahendeid.
3.           Vastutava käitaja
asukohariigi käesoleva artikli lõigete 1 ja 2 ning IV artikli lõike 6 kohaselt
kindlaksmääratud summasid kohaldatakse mis tahes paigas, kus tuumaõnnetus
toimub.
2. V artikli järele lisatakse neli uut
artiklit: V A, V B, V C ja V D.
V A artikkel
1.           Kohtu poolt seoses
tuumakahjustuse hüvitamise hagidega määratud intressid ja kuluhüvitised tuleb
tasuda lisaks V artiklis nimetatud summadele.
2.           V artiklis ja IV artikli
lõikes 6 nimetatud summad võib riigi vääringusse ümber arvestada ümardatult.
V B artikkel
Iga osalisriik tagab, et kahju kannatanud
isikud võivad kasutada oma õigust hüvitisele, ilma et nad peaksid selleks
algatama eraldi kohtumenetluse vastavalt hüvitisteks makstavate vahendite
päritolule.
V C artikkel
1.           Kui pädevad kohtud on muu
osalisriigi kui rajatise asukohariigi kohtud, võib V artikli lõike 1 punktide b
ja c ning VII artikli lõike 1 kohaselt nõutavad riiklikud vahendid ning kohtu
määratud intressid ja kuluhüvitised kättesaadavaks teha esimesena nimetatud
osalisriik. Rajatise asukohariik hüvitab teisele osalisriigile kõik makstud
summad. Osalisriigid lepivad kokku tagasimaksmise korras.
2.           Kui pädevad kohtud on muu
osalisriigi kui rajatise asukohariigi kohtud, võtab see osalisriik, kelle
kohtud on pädevad, kõik vajalikud meetmed, et võimaldada rajatise asukohariigil
osaleda menetluses ja võimalikku hüvitamist käsitlevate kokkulepete arutamises.
V D artikkel
1.           Rahvusvahelise
Aatomienergiaagentuuri peadirektor kutsub kokku osalisriikide koosoleku, et
muuta V artiklis nimetatud vastutuse piiranguid, kui kolmandik osalisriikidest
on väljendanud sellekohast soovi.
2.           Muudatused võetakse vastu
kohal viibivate ja hääletavate osalisriikide kahekolmandikulise
häälteenamusega, tingimusel et hääletamisel on kohal vähemalt pooled
osalisriigid.
3.           Kui osalisriikide koosolekul
tegutsetakse piirangute muutmise ettepaneku alusel, võetakse muu hulgas arvesse
tuumaõnnetusest tuleneva kahjustuse ohtu, muudatusi rahalistes väärtustes ja
kindlustusturu võimsust.
4.           a) Rahvusvahelise
Aatomienergiaagentuuri peadirektor esitab kõik käesoleva artikli lõike 2
kohaselt vastuvõetud muudatused kõikidele osalisriikidele heakskiitmiseks.
Muudatus loetakse heakskiidetuks 18 kuu pärast alates sellest teatamisest,
tingimusel et vähemalt kolmandik vähemalt kolmandik nendest riikidest, kes olid
muudatuse vastuvõtmise ajal konventsiooni osalisriigid, on teatanud
Rahvusvahelise Aatomienergiaagentuuri peadirektorile, et nad on muudatuse heaks
kiitnud. Käesoleva lõike kohaselt vastuvõetud muudatus jõustub 12 kuu pärast
alates selle heakskiitmisest nende osalisriikide suhtes, kes on selle heaks
kiitnud.
b) Kui 18 kuu jooksul alates heakskiitmiseks
esitamise kuupäevast ei ole muudatus punkti a kohaselt heaks kiidetud, loetakse
muudatus tagasilükatuks.
5.           Nende osalisriikide jaoks,
kes kiidavad muudatuse heaks pärast seda, kui see on heaks kiidetud, kuid ei
ole veel jõustunud, või pärast selle jõustumist vastavalt käesoleva artikli
lõikele 4, jõustub muudatus 12 kuu pärast alates selle heakskiitmisest
kõnealuse osalisriigi poolt.
6.           Riiki, kellest saab käesoleva
konventsiooni osaline pärast muudatuse jõustumist vastavalt käesoleva artikli
lõikele 4, käsitatakse juhul, kui ta ei ole väljendanud muud kavatsust,
(a)
käesoleva konventsiooni muudetud versiooni
osalisena ning
(b)
muutmata konventsiooni osalisena seoses nende
osalisriikidega, kelle suhtes muudatus ei ole siduv.
Artikkel 8
1963. aasta Viini konventsiooni VI artiklit
muudetakse järgmiselt.
1.           Lõige 1 asendatakse
järgmisega.
(a)
Õigus saada käesoleva konventsiooni alusel hüvitist
lõpeb, kui hagi ei esitata:
i) inimohvrite ja isikukahju korral 30 aastat
pärast tuumaõnnetuse toimumist;
ii) muu kahjustuse korral 10 aastat pärast
tuumaõnnetuse toimumist.
(b)
Kui rajatise asukohariigi õiguse kohaselt on
käitaja vastutus kaetud kindlustuse või muu finantstagatisega, sealhulgas riigi
vahenditega, pikema ajavahemiku jooksul, võib pädeva kohtu kohaldatavate
õigusnormidega ette näha, et käitaja käest hüvitise saamise õigus lõpeb alles
pärast sellist pikemat ajavahemikku, mis ei ületa ajavahemikku, mille jooksul
käitaja vastutus on kaetud rajatise asukohariigi õiguse alusel.
(c)
Inimohvrite ja isikukahju või käesoleva lõike
punkti b laiendamisest tulenevalt muu kahjustuse hüvitamise hagid, mis
esitatakse 10 aastat pärast tuumaõnnetuse toimumist, ei mõjuta mingil juhul
selle isiku õigust saada käesoleva konventsiooni kohaselt hüvitist, kes on
esitanud käitaja vastu hagi enne kõnealuse ajavahemiku möödumist.
2.           Lõige 2 jäetakse välja.
3.           Lõige 3 asendatakse
järgmisega.
3. Õigus saada käesoleva konventsiooni alusel
hüvitist aegub või lõpeb, vastavalt pädeva kohtu kohaldatavatele
õigusnormidele, kui hagi ei esitata kolme aasta jooksul alates kuupäevast, mil
kahju kannatanud isik sai teada või oleks pidanud saama teada kahjustusest ja
kahjustuse eest vastutavast käitajast, tingimusel et käesoleva artikli lõike 1
punktide a ja b kohaselt kindlaksmääratud ajavahemikke ei ole ületatud.
Artikkel 9
VII artiklit muudetakse järgmiselt.
1.           Lõikes 1 lisatakse lõike
lõppu järgmised kaks lauset ja muudetud lõikest saab kõnealuse lõike punkt a.
Kui käitaja vastutus ei ole piiratud, võib
rajatise asukohariik kehtestada vastutava käitaja rahalise tagatise piirmäära,
tingimusel et see ei ole väiksem kui 300 arvestusühikut. Rajatise asukohariik
tagab käitaja vastu esitatud tuumakahjustuse hüvitamise nõuete tasumise, kui
rahaline tagatis ei ole selliste nõuete rahuldamiseks piisav, kuid mitte rohkem
kui käesoleva lõike kohaselt antava rahalise tagatise summa ulatuses.
2.           Lõikele 1 lisatakse punkt b.
b) Kui käitaja vastutus ei ole piiratud, võib
rajatise asukohariik, ilma et see piiraks käesoleva lõike punkti a kohaldamist
ja võttes arvesse asjaomase tuumarajatise või tuumamaterjali olemust ja nendest
tuleneva õnnetuse tõenäolisi tagajärgi, määrata käitajale väiksema rahalise
tagatise, tingimusel et selliselt kindlaksmääratud summa on igal juhul vähemalt
5 miljonit arvestusühikut ning et kõnealune asukohariik tagab käitaja vastu
esitatud tuumakahjustuste hüvitamise nõuete tasumise kuni käesoleva lõike
punkti a kohase piirmäärani, kui kindlustuskate või rahaline tagatis ei ole
selliste nõuete rahuldamiseks piisav.
3.           Lõikes 3 lisatakse sõnade
„käesoleva artikli” järele sõnad „või V artikli lõike 1 punktide b ja c”.
Artikkel 10
1963. aasta Viini konventsiooni VIII artiklit
muudetakse järgmiselt.
1.           VIII artikli tekstist saab
kõnealuse artikli lõige 1.
2.           Lisatakse lõige 2.
2. Kui käitaja vastu esitatud nõuete puhul
käesoleva konventsiooni alusel hüvitatav kahjustus ületab või ületab
tõenäoliselt V artikli lõike 1 kohaselt kättesaadavaks tehtavat maksimumsummat,
eelistatakse hüvitise andmisel inimohvrite või isikukahjuga seotud nõudeid, kui VI artikli lõike 1 punkti c eeskirja
kohaldamisest ei tulene teisiti.
Artikkel 11
1963. aasta Viini konventsiooni X artiklis
lisatakse artikli lõppu uus lause.
Käesolevas artiklis sätestatud nõudeõigust
võib laiendada ka rajatise asukohariigile, kui see on teinud kättesaadavaks
käesoleva konventsiooni kohased riiklikud vahendid.
Artikkel 12
1963. aasta Viini konventsiooni XI artiklit
muudetakse järgmiselt.
1.           Lisatakse lõige 1a.
1a. Kui tuumaõnnetus toimub osalisriigi
majandusvööndis või kui osalisriigil puudub selline vöönd, siis piirkonnas, mis
ei ületa majandusvööndi piire, on käesoleva konventsiooni kohaldamisel ainult
selle osalisriigi kohtud pädevad käsitlema hagisid, mis on seotud selle
tuumaõnnetuse põhjustatud tuumakahjustustega. Eelmist lauset kohaldatakse, kui
osalisriik ei ole teatanud hoiulevõtjale sellisest piirkonnast enne
tuumaõnnetuse toimumist. Käesolevat lõiget ei tõlgendata viisil, mis võimaldab
kasutada pädevust viisil, mis on vastuolus rahvusvahelise mereõigusega,
sealhulgas Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni mereõiguse konventsiooniga.
2.           Lõige 2 asendatakse
järgmisega.
2. Kui
tuumaõnnetus ei toimu osalisriigi territooriumil või lõike 1a kohaselt teatatud
piirkonnas või kui tuumaõnnetuse toimumise kohta ei ole võimalik kindlalt
kindlaks määrata, on hagisid pädevad käsitlema vastutava käitaja rajatise
asukohariigi kohtud.
3.           Lõikes 3 lisatakse esimeses
reas ja punktis b numbri 1 järele 1a.
4.           Lisatakse lõige 4.
4.
Osalisriik, kelle kohtud on pädevad, tagab, et ühe tuumaõnnetuse käsitlemiseks
on pädev ainult üks kohus.
Artikkel 13
XI artikli järele lisatakse XI A artikkel.
XI A artikkel
Osalisriik, kelle kohtud on pädevad, tagab, et
tuumakahjustuse hüvitamise hagide puhul:
(a)
võib mis tahes riik esitada hagi selliste isikute
eest, kes on kannatanud tuumakahjustuse tõttu ja kes on kõnealuse riigi
kodanikud või kelle alaline asu- või elukoht on kõnealuse riigi territooriumil
ja kes on andnud selleks nõusoleku, ning
(b)
võib iga isik esitada hagi oma käesolevast
konventsioonist tulenevate õiguste kasutamiseks, mis on saadud õiguste
ülemineku või loovutamise tulemusena.
Artikkel 14
1963. aasta Viini konventsiooni XII artikkel
asendatakse järgmisega.
XII artikkel
1.           Osalisriigi pädeva kohtu
otsust, mis ei kuulu enam tavapärasele läbivaatamisele, tunnustatakse, välja
arvatud juhul, kui:
(a)
kohtuotsus saavutati pettuse teel;
(b)
osapoolele, kelle suhtes kohtuotsus tehti, ei antud
õiglast võimalust oma väiteid kaitsta, või
(c)
kui kohtuotsus on vastuolus selle osalisriigi
avaliku korraga, mille territooriumil kohtuotsuse tunnustamist taotletakse, või
kui see ei vasta õigusemõistmise põhinormidele.
2.           Kohtuotsust, mida
tunnustatakse käesoleva artikli lõike 1 alusel, tuleb juhul, kui see on
esitatud täitmiseks kooskõlas selle osalisriigi õigusega nõutavate
formaalsustega, kus täitmist taotletakse, täita nii, nagu see oleks kõnealuse
osalisriigi kohtu otsus. Selle nõude sisu, mille kohta kohtuotsus tehti, ei
kuulu edasisele menetlemisele.
Artikkel 15
1963. aasta Viini konventsiooni XIII artiklit
muudetakse järgmiselt.
1.           XIII artikli tekstist saab
kõnealuse artikli lõige 1.
2.           Lisatakse lõige 2.
2.
Kui tuumakahjustuse hüvitis ületab 150 miljonit arvestusühikut, võib rajatise
asukohariigi õigus, ilma et see piiraks käesoleva artikli lõike 1 kohaldamist,
kõrvale kalduda käesoleva konventsiooni sätetest seoses tuumakahjustusega, mis
on tekkinud sellise teise riigi territooriumil või rahvusvahelise mereõiguse
kohaselt kindlaksmääratud merepiirkonnas, kellel on õnnetuse toimumise ajal
sellisel territooriumil tuumarajatis, kui kõnealune riik ei võimalda
samaväärseid vastastikuseid hüvitisi.
Artikkel 16
1963. aasta Viini konventsiooni XVIII artikkel
asendatakse järgmisega.
Käesolev konventsioon ei mõjuta osalisriigi
rahvusvahelise õiguse üldnormide kohaseid õigusi ja kohustusi.
Artikkel 17
1963. aasta Viini konventsiooni XX artikli
järele lisatakse XX A artikkel.
XX A artikkel
1.           Osalisriikide vahel seoses
käesoleva konventsiooni tõlgendamise ja kohaldamisega toimuvate vaidluste
korral konsulteerivad vaidlusosalised üksteisega, et lahendada vaidlus
läbirääkimiste teel või muul neile vastuvõetaval vaidluste lahendamise
rahumeelsel viisil.
2.           Kui käesoleva artikli lõikes
1 nimetatud vaidlust ei suudeta lahendada kuue kuu jooksul pärast taotluse
esitamist käesoleva artikli lõike 1 kohaseks konsultatsiooniks, esitatakse
vaidlus kummagi vaidlusosalise taotlusel vahekohtusse või Rahvusvahelisele
Kohtule otsuse tegemiseks. Kui vaidlus on esitatud vahekohtule ja
vaidlusosalised ei ole kuue kuu jooksul taotluse esitamise kuupäevast suutnud
vahekohtumenetluse korraldamise suhtes kokku leppida, võib kumbki
vaidlusosaline esitada taotluse Rahvusvahelise Kohtu presidendile või ÜRO
peasekretärile ühe või mitme vahekohtuniku määramiseks. Kui vaidlusosalised
esitavad üksteisega vastuolus olevaid taotlusi, eelistatakse Ühinenud Rahvaste
Organisatsiooni peasekretärile esitatud taotlust.
3.           Riik võib käesolevat
konventsiooni ratifitseerides või heaks kiites või sellega ühinedes teha
avalduse, et ta ei pea üht või mõlemat käesoleva artikli lõikes 2 sätestatud
vaidluste lahendamise korda enda suhtes siduvaks. Käesoleva artikli lõikes 2
sätestatud vaidluste lahendamise kord ei ole teistele osalisriikidele siduv
seoses osalisriigiga, kes on esitanud sellise avalduse.
4.           Osalisriik, kes on esitanud
käesoleva artikli lõike 3 kohase avalduse, võib selle igal ajal tagasi võtta,
teatades sellest hoiulevõtjale.
Artikkel 18
1.           1963. aasta Viini
konventsiooni XX–XXV artikkel, XXVI artikli lõiked 2, 3 ja lõike number 1 ning
XXVII–XXIX artikkel jäetakse välja.
2.           1963. aasta Viini
konventsiooni ja käesolevat protokolli loetakse ja tõlgendatakse käesoleva
protokolli osaliste vahel koos ühtse tekstina, millele võib viidata kui 1997.
aasta tuumakahjustustega seotud tsiviilvastutuse Viini konventsioonile.
Artikkel 19
1.           Riigile, kes on käesoleva
protokolli osaline, kuid mitte 1963. aasta Viini konventsiooni osaline, on
käesoleva protokolliga muudetud konventsiooni sätted siduvad teiste protokolli
osalisriikide suhtes ning kui kõnealune riik ei ole artiklis 20 nimetatud kirja
hoiuleandmisel väljendanud muud kavatsust, on talle siduv ka 1963. aasta Viini
konventsioon riikide suhtes, kes on ainult selle konventsiooni osalised.
2.           Käesolev protokoll ei mõjuta
sellise riigi kohustusi, kes on nii 1963. aasta Viini konventsiooni kui ka
käesoleva protokolli osaline, seoses riigiga, kes on 1963. aasta Viini
konventsiooni, kuid mitte käesoleva protokolli osaline.
Artikkel 20
1.           Käesolev protokoll on avatud
kõikidele riikidele allakirjutamiseks Rahvusvahelise Aatomienergiaagentuuri
peakorteris Viinis alates 29. septembrist 1997 kuni selle jõustumiseni.
2.           Käesolevale protokollile
allakirjutanud riigid peavad selle ratifitseerima või heaks kiitma.
3.           Pärast protokolli jõustumist
võivad kõik riigid, kes ei ole protokollile alla kirjutanud, sellega ühineda.
4.           Ratifitseerimis-,
heakskiitmis- või ühinemiskirjad antakse hoiule Rahvusvahelise
Aatomienergiaagentuuri peadirektorile, kes on käesoleva protokolli hoiulevõtja.
Artikkel 21
1.           Käesolev protokoll jõustub
kolm kuud pärast viienda ratifitseerimis- või heakskiitmiskirja hoiuleandmise
kuupäeva.
2.           Iga riigi suhtes, kes
käesoleva protokolli ratifitseerib, heaks kiidab või sellega ühineb pärast
viienda ratifitseerimis-, vastuvõtmis- või heakskiitmiskirja hoiuleandmist,
jõustub käesolev protokoll kolm kuud pärast seda, kui kõnealune riik on
asjaomase kirja hoiule andnud.
Artikkel 22
1.           Iga osalisriik võib käesoleva
protokolli denonsseerida, teatades sellest kirjalikult hoiulevõtjale.
2.           Denonsseerimine jõustub ühe
aasta möödumisel kuupäevast, mil hoiulevõtja on nimetatud teate kätte saanud.
3.           Kui üks käesoleva protokolli
osalisriikidest denonsseerib 1963. aasta Viini konventsiooni selle XXVI artikli
kohaselt, ei tõlgendata seda käesoleva protokolliga muudetud 1963. aasta Viini
konventsiooni denonsseerimisena.
4.           Olenemata käesoleva
protokolli denonsseerimisest osalisriigi poolt vastavalt käesolevale artiklile,
jätkatakse käesoleva protokolli sätete kohaldamist mis tahes tuumakahjustuse
suhtes, mille on põhjustanud tuumaõnnetus, mis toimus enne denonsseerimise
jõustumist.
Artikkel 23
Hoiulevõtja teatab osalisriikidele ju muudele
riikidele viivitamata:
(a)
igast käesolevale protokollile allakirjutamisest;
(b)
igast ratifitseerimis-, heakskiitmis- või
ühinemiskirja hoiulevõtmisest;
(c)
käesoleva protokolli jõustumisest;
(d)
igast XI artikli lõike 1a kohaselt saadud teatest;
(e)
taotlusest kutsuda vastavalt XXVI artiklile kokku
1963. aasta Viini konventsiooni läbivaatamiskonverents ja vastavalt käesoleva
protokolliga muudetud 1963. aasta Viini konventsiooni V D artiklile
osalisriikide koosolek;
(f)
artikli 22 kohaselt saadud denonsseerimisteadetest
ja muudest käesoleva protokolliga seotud olulistest teadetest.
Artikkel 24
1.           Käesoleva protokolli
originaal, mille araabia-, hispaania-, hiina-, inglis-, prantsus- ja venekeelne
tekst on võrdselt autentsed, antakse hoiule hoiulevõtjale.
2.           Rahvusvaheline
Aatomienergiaagentuur koostab käesoleva protokolliga muudetud 1963. aasta Viini
konventsiooni konsolideeritud teksti araabia, hispaania, hiina, inglise,
prantsuse ja vene keeles, nagu on ette nähtud käesoleva protokolli lisas.
3.           Hoiulevõtja edastab kõikidele
riikidele käesoleva protokolli tõestatud koopia ja käesoleva protokolliga
muudetud 1963. aasta Viini konventsiooni konsolideeritud teksti.
SELLE KINNITUSEKS on täievolilised esindajad
käesolevale protokollile alla kirjutanud.
Koostatud Viinis kaheteistkümnendal septembril
tuhande üheksasaja üheksakümne seitsmendal aastal.
[1]               EÜT L 12, 16.1.2001, lk 1.
[2]               http://ec.europa.eu/energy/nuclear/safety/safety_en.htm
[3]               EÜT L 12,
16.1.2001, lk 1.
[4]               Tunnustamisest
võib keelduda üksnes juhul, kui: a) kohtuotsus saavutati pettuse teel, b)
osapoolele, kelle suhtes kohtuotsus tehti, ei antud õiglast võimalust oma
väiteid kaitsta, või c) kui kohtuotsus on vastuolus selle osalisriigi avaliku
korraga, mille territooriumil kohtuotsuse tunnustamist taotletakse, või kui see
ei vasta õigusemõistmise põhinormidele.
[5]               Kohtuasi
22/70 („EART”), EKL [1971], lk 263.
[6]               ELT L
299, 16.11.2005, lk 62.
[7]               ELT L
339, 12.12.2007, lk 3.
[8]               EÜT L 12,
16.1.2001, lk 1.


                       EUROOPA
                       KOMISJON
                                              Brüssel, 4.6.2015
                                              COM(2015) 280 final
                                              2015/0126 (NLE)
                                   Ettepanek:
                              NÕUKOGU OTSUS,
   millega kehtestatakse Euroopa Liidu nimel võetav seisukoht Rahvusvahelises
   Viinamarja- ja Veiniorganisatsioonis (OIV) hääletamisele tulevate teatavate
                             resolutsioonide suhtes
ET                                                                             ET
 ---pagebreak---                                            SELETUSKIRI
   1.        ETTEPANEKU TAUST
   Rahvusvaheline Viinamarja- ja Veiniorganisatsioon (OIV) on valitsustevaheline teaduslik ja
   tehniline organisatsioon, mis tegutseb laua- ja muude viinamarjade kasvatamise ning veinide,
   veinijookide, rosinate ja muude viinamarjasaaduste tootmise sektoris. OIV eesmärgid on
   i) levitada teavet meetmetest, milles võiks arvesse võtta viinamarja- ja veinitoodete sektori
   tootjate, tarbijate ja muude osalejate vajadusi, ii) abistada standardimisega tegelevaid muid
   rahvusvahelisi organisatsioone ning iii) aidata rahvusvaheliselt ühtlustada olemasolevaid
   tavasid ja standardeid. OIV liikmeteks on 46 riiki, kellest 21 on liidu liikmesriigid. EL ei ole
   OIV liige.
   Vastavalt Euroopa Parlamendi ja nõukogu 17. detsembri 2013. aasta määrusele (EL)
   nr 1308/2013, millega kehtestatakse põllumajandustoodete ühine turukorraldus (ÜTK määrus,
   ELT L 347, lk 671), mõjutavad teatavad OIV poolt vastu võetud ja avaldatud resolutsioonid
   ELi õigust. ÜTK määrusega on ette nähtud viidata OIV resolutsioonidele sätetes, milles
   käsitletakse järgmist:
   –         veinisektori toodete koostise kindlaksmääramise teatavad analüüsimeetodid, mille
             OIV on vastu võtnud ja avaldanud ning millele komisjon peab tuginema, välja
             arvatud juhul, kui need oleksid liidu eesmärgi saavutamiseks ebatõhusad või
             ebasobivad (ÜTK määruse artikli 80 lõige 5);
   –         teatavate veinivalmistamisel kasutatavate ainete puhtuse ja identifitseerimise nõuded,
             mis muudavad OIV poolt vastu võetud ja avaldatud eeskirjad ELis ipso facto
             kõnealuses valdkonnas siduvaks (komisjoni 10. juuli 2009. aasta määruse (EÜ)
             nr 606/2009, millega kehtestatakse nõukogu määruse (EÜ) nr 479/2008 teatavad
             rakenduseeskirjad seoses viinamarjasaaduste kategooriate, veinivalmistustavade ja
             asjaomaste piirangutega (ELT L, 193, lk 1), artikkel 9);
   –         OIV poolt vastu võetud ja avaldatud veinivalmistustavad, mida komisjon peab
             arvesse võtma selliste tavade kasutamist lubades (ÜTK määruse artikli 80 lõike 3
             punkt a) ning
   –         samad veinivalmistustavad, mida kasutati enne ÜTK määruse artikli 80 lõike 3
             kohase loa saamist veinide tootmiseks kolmandates riikides (ÜTK määruse artikli 90
             lõige 2).
   Ka vastavalt komisjoni 19. detsembri 2000. aasta määrusele (EÜ) nr 2870/2000, millega
   sätestatakse ühenduse standardmeetodid piiritusjookide analüüsimiseks (ELT L 333, lk 20),
   mõjutavad teatavad OIV poolt vastu võetud ja avaldatud resolutsioonid ELi õigust. Määruse
   (EÜ) nr 2870/2000 artiklis 3 on viidatud, et kui teatavas piiritusjoogis sisalduvate ainete
   avastamiseks ja kvantitatiivseks määramiseks ei ole ette nähtud ühenduse
   standardanalüüsimeetodeid, järgitakse OIV resolutsioone.
   OIV üldkogu ettevalmistamiseks eksperdirühmades peetud arutelude põhjal võib eeldada, et
   üldkogu täiskogul on päevakorras esitada vastuvõtmiseks järgmised ELi õigustiku jaoks
   siduvate resolutsioonide eelnõud:
   –         uute veinivalmistustavade kehtestamist käsitlevate resolutsioonide eelnõud OENO-
             TECHNO 10-445, 10-446, 13-532 ja 13-533 ning OENO-MICRO 13-531. Määruse
             (EL) nr 1308/2013 artikli 80 lõike 3 punkti a ja artikli 90 lõike 2 kohaselt mõjutavad
             need resolutsioonid ELi õigustikku;
ET                                                 2                                                ET
 ---pagebreak---    –        resolutsioonide eelnõud OENO-SPECIF 14-554, 14-555 ja 14-557, millega
            kehtestatakse teatavate veinivalmistamistavade puhul kasutatavate ainete puhtuse ja
            identifitseerimise nõuded. OIV on nimetatud veinivalmistustavad avaldanud ja
            soovitab neid tingimusel, et kasutatava aine suhtes kehtivad nõuded on vastu võetud
            (OIV rahvusvahelise veinivalmistamistavade koodeksi § 2.1.20 ja § 3.4.14). Määruse
            (EL) nr 1308/2013 artikli 80 lõike 3 punkti a ja artikli 90 lõike 2 ning komisjoni
            määruse (EÜ) nr 606/2009 artikli 9 kohaselt mõjutavad kõnealused resolutsioonid
            ELi õigustikku;
   –        resolutsioonid OENO-SCMA 13-527, 09-419D, 09-419C, 14-549 ja 14-551, millega
            kehtestatakse analüüsimeetodid. Määruse (EL) nr 1308/2013 artikli 80 lõike 3 punkti
            a ja lõike 5 kohaselt mõjutavad need resolutsioonid ELi õigustikku.
   Eespool nimetatud resolutsioone on veinisektori teadus- ja tehnikavaldkonna eksperdid
   põhjalikult arutanud. Need resolutsioonid aitavad veinistandardeid rahvusvaheliselt ühtlustada
   ja loovad raamistiku, millega tagatakse aus konkurents veinisektori toodetega kauplemisel.
   Seepärast tuleks neid resolutsioone toetada.
   Kogemustele tuginedes võib eeldada, et OIV üldkogu päevakorda muudetakse ja sellesse
   lisatakse täiendavaid resolutsioone, mis mõjutavad ELi õigustikku. Üldkogu tõhusa,
   aluslepingute eeskirjadele vastava töö tagamiseks täiendab ja/või muudab komisjon õigel ajal
   käesolevat ettepanekut, et nõukogu saaks ka nende resolutsioonide suhtes seisukoha võtta.
ET                                                3                                               ET
 ---pagebreak---                                                                  2015/0126 (NLE)
                                                   Ettepanek:
                                           NÕUKOGU OTSUS,
         millega kehtestatakse Euroopa Liidu nimel võetav seisukoht Rahvusvahelises
          Viinamarja- ja Veiniorganisatsioonis (OIV) hääletamisele tulevate teatavate
                                           resolutsioonide suhtes
   EUROOPA LIIDU NÕUKOGU,
   võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut, eriti selle artiklit 43 koostoimes artikli 218
   lõikega 9,
   võttes arvesse Euroopa Komisjoni ettepanekut
   ning arvestades järgmist:
   (1)     Rahvusvaheline Viinamarja- ja Veiniorganisatsioon (OIV) vaatab oma järgmisel
           üldkogul 10. juulil 2015 läbi liidu õigust mõjutavad resolutsioonid ja võtab need
           võimaluse korral vastu.
   (2)     Liit ei ole OIV liige. OIV liikmeteks on 21 liikmesriiki. Neil liikmesriikidel on
           võimalus esitada OIV resolutsioonide ettepanekute muudatusi ning neil palutakse
           mõned OIV resolutsioonide eelnõud OIV järgmisel üldkogul 10. juunil 2015 vastu
           võtta.
   (3)     Liikmesriikidel on Euroopa Liidu lepingu artikli 4 lõike 3 kohaselt lojaalse koostöö
           kohustus. Liidu seisukoha kõnealuste resolutsioonide suhtes seoses küsimustega, mis
           kuuluvad liidu pädevusse, peaks seega vastu võtma nõukogu ning seda peaksid
           väljendama OIV kohtumistel liikmesriigid, kes on OIV liikmed, tegutsedes koos liidu
           huvides.
   (4)     Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL) nr 1308/20131 ning komisjoni määruse
           (EÜ) nr 606/20092 kohaselt mõjutavad teatavad OIV poolt vastu võetud ja avaldatud
           resolutsioonid liidu õigust.
   (5)     Määruse (EL) nr 1308/2013 artikli 80 lõike 3 punkti a kohaselt peab komisjon
           veinivalmistustavade kasutamist lubades arvesse võtma OIV soovitatud ja avaldatud
           veinivalmistustavasid.
   (6)     Määruse (EL) nr 1308/2013 artikli 80 lõike 5 kohaselt peab komisjon veinisektori
           toodete koostise kindlaksmääramise analüüsimeetodite sätestamisel aluseks võtma
           OIV soovitatud ja avaldatud asjakohased meetodid, välja arvatud juhul, kui need
           oleksid liidu eesmärgi saavutamiseks ebatõhusad või ebasobivad.
   1
           Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus (EL) nr 1308/2013, 17. detsember 2013, millega kehtestatakse
           põllumajandustoodete ühine turukorraldus ning millega tunnistatakse kehtetuks nõukogu määrused
           (EMÜ) nr 922/72, (EMÜ) nr 234/79, (EÜ) nr 1037/2001 ja (EÜ) nr 1234/2007 (ELT L 347, 20.12.2013,
           lk 671).
   2
           Komisjoni määrus (EÜ) nr 606/2009, 10. juuli 2009, millega kehtestatakse nõukogu määruse (EÜ)
           nr 479/2008 teatavad rakenduseeskirjad seoses viinamarjasaaduste kategooriate, veinivalmistustavade ja
           asjaomaste piirangutega (ELT L 193, 24.7.2009, lk 1).
ET                                                      4                                                         ET
 ---pagebreak---    (7)    Vastavalt määruse (EL) nr 1308/2013 artikli 90 lõikele 2 tuleb liitu imporditavaid
          veinisektori tooteid toota kooskõlas kõnealuse määruse kohaselt liidu lubatud
          veinivalmistustavadega või, enne sellise loa saamist, kooskõlas OIV soovitatud ja
          avaldatud veinivalmistustavadega.
   (8)    Määruse (EÜ) nr 606/2009 artikliga 9 on ette nähtud, et kui komisjoni asjakohased
          sätted puuduvad, kohaldatakse veinivalmistamisel kasutatavate ainete puhtuse ja
          identifitseerimise suhtes OIV sätestatud ja avaldatud nõudeid.
   (9)    Resolutsioonide eelnõudega OENO-TECHNO 10-445, 10-446, 13-532 ja 13-533 ning
          OENO-MICRO 13-531 kehtestatakse uued veinivalmistustavad. Määruse (EL)
          nr 1308/2013 artikli 80 lõike 3 punkti a ja artikli 90 lõike 2 kohaselt mõjutavad need
          resolutsioonid liidu õigust.
   (10)   Resolutsioonide eelnõudega OENO-SPECIF 14-554, 14-555 ja 14-557 kehtestatakse
          teatavate veinivalmistamistavade puhul kasutatavate ainete puhtuse ja
          identifitseerimise nõuded. OIV on nimetatud veinivalmistustavad avaldanud ja
          soovitab neid tingimusel, et kasutatava aine suhtes kehtivad nõuded on vastu võetud
          (OIV rahvusvahelise veinivalmistamistavade koodeksi § 2.1.20 ja § 3.4.14). Määruse
          (EL) nr 1308/2013 artikli 80 lõike 3 punkti a ja artikli 90 lõike 2 ning määruse (EÜ)
          nr 606/2009 artikli 9 kohaselt mõjutavad kõnealused resolutsioonid liidu õigust.
   (11)   Resolutsioonidega OENO-SCMA 13-527, 09-419D, 09-419C, 14-549 ja 14-551
          kehtestatakse analüüsimeetodid. Määruse (EL) nr 1308/2013 artikli 80 lõike 3 punkti a
          ja artikli 80 lõike 5 kohaselt mõjutavad need resolutsioonid liidu õigust.
   (12)   Kõnealuseid resolutsioonide eelnõusid on veinisektori teadus- ja tehnikavaldkonna
          eksperdid põhjalikult arutanud. Need resolutsioonid aitavad veinistandardeid
          rahvusvaheliselt ühtlustada ja loovad raamistiku, millega tagatakse aus konkurents
          veinisektori toodetega kauplemisel. Seepärast tuleks neid resolutsioone toetada.
   (13)   Selleks et võimaldada vajalikku paindlikkust enne OIV üldkogu istungit toimuvatel
          läbirääkimistel, tuleks OIV liikmeks olevatel ELi liikmesriikidel lubada nõustuda
          kõnealuste resolutsioonide muudatustega, tingimusel et need muudatused ei muuda
          resolutsioonide sisu,
   ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA OTSUSE:
                                              Artikkel 1
   Liidu seisukoht OIV 2015. aasta üldkogul on esitatud käesoleva otsuse lisas ning seda
   väljendavad OIV liikmeks olevad, liidu huvides ühiselt tegutsevad liikmesriigid.
                                              Artikkel 2
   1.       Kui on tõenäoline, et artiklis 1 osutatud seisukohta võib mõjutada enne OIV
            istungeid või nende ajal esitatud uus teaduslik või tehniline teave, taotlevad OIV
            liikmeks olevad liikmesriigid, et OIV üldkogul lükataks hääletamist edasi seni, kuni
            kehtestatakse liidu seisukoht uute üksikasjade alusel.
   2.       OIV liikmeks olevad, liidu huvides ühiselt tegutsevad liidu liikmesriigid võivad
            pärast kooskõlastamist, eelkõige pärast kohapealset kooskõlastamist, nõustuda
            käesoleva otsuse lisas osutatud resolutsioonide eelnõudes tehtavate selliste
            muudatustega, mis ei muuda resolutsioonide sisu, ilma et nõukogu peaks vastu võtma
            täiendava otsuse liidu seisukoha kehtestamise kohta.
ET                                                5                                              ET
 ---pagebreak---                                              Artikkel 3
   Käesolev otsus on adresseeritud liikmesriikidele.
   Brüssel,
                                               Nõukogu nimel
                                               eesistuja
ET                                               6           ET
 ---documentbreak---                        EUROOPA
                       KOMISJON
                                              Brüssel, 4.6.2015
                                              COM(2015) 280 final
                                              ANNEX 1
                                     LISAD
                          järgmise dokumendi juurde:
                           Ettepanek: Nõukogu otsus,
   millega kehtestatakse Euroopa Liidu nimel võetav seisukoht Rahvusvahelises
   Viinamarja- ja Veiniorganisatsioonis (OIV) hääletamisele tulevate teatavate
                             resolutsioonide suhtes
ET                                                                             ET
 ---pagebreak---                                                LISA
   Ühiselt liidu huvides tegutsevad liikmesriigid toetavad 7. etapis üksnes järgmisi
   resolutsioonide eelnõusid, milles käsitletakse veinisektori toodete koostise määramise
   analüüsimeetodeid, teatavate veinivalmistamistavade puhul kasutatavate ainete puhtuse ja
   identifitseerimise nõudeid ning veinivalmistamistavasid, jättes endale õiguse resolutsioonid
   edaspidi olukorra muutumisel läbi vaadata:
   OENO-TECHNO 10-445, glutatiooniga töötlemine – viinamarjavirded;
   OENO-TECHNO 10-446, glutatiooniga töötlemine – veinid;
   OENO-TECHNO 13-532, viinamarjavirrete töötlemine glutatioonirikka inaktiveeritud pärmi
   abil;
   OENO-TECHNO 13-533, veinide töötlemine glutatioonirikka inaktiveeritud pärmi abil;
   OENO-MICRO 13-531, malolaktilise fermentatsiooni aktivaatorid;
   OENO-SPECIF 14-554, veinivalmistamisel kasutatavaid tanniine käsitleva monograafia
   ajakohastus;
   OENO-SPECIF 14-555, kaseiini käsitleva monograafia ajakohastus;
   OENO-SPECIF 14-557, taimset päritolu valke käsitleva monograafia ajakohastus;
   OENO-SCMA 13-527, veiniäädikast eraldatud äädikhappes sisalduva deuteeriumi jaotuse
   kindlaksmääramine tuumamagnetresonantsi (NMR) abil;
   OENO-SCMA 09-419D, viinamarjasuhkru analüüside                 erimeetodid   (rektifitseeritud
   kontsentreeritud viinamarjavirre) – Folin-Ciocalteu indeks;
   OENO-SCMA 09-419C, viinamarjasuhkru               analüüside   erimeetodid   (rektifitseeritud
   kontsentreeritud viinamarjavirre);
   OENO-SCMA 14-549, lenduvate hapete sisalduse kindlaksmääramine – meetodi muutmine;
   OENO-SCMA 14-551, üldise happesuse kindlaksmääramine – meetodi muutmine.
ET                                               2                                                ET


               EUROOPA KOMISJON
            Brüssel,31.5.2017
            COM(2017) 269 final
            2017/0109(NLE)
            Ettepanek:
            NÕUKOGU OTSUS
            Euroopa Liidu seisukoha kohta ELi – Moldova Vabariigi assotsieerimisnõukogus seoses ELi –Moldova Vabariigi 27. juuni 2014. aasta assotsieerimislepingu XXVI lisa muutmisega

               SELETUSKIRI

               1.ETTEPANEKU TAUST

               •Ettepaneku põhjused ja eesmärgid

                  Ühelt poolt Euroopa Liidu, Euroopa Aatomienergiaühenduse ja nende liikmesriikide ning teiselt poolt Moldova Vabariigi vaheline assotsieerimisleping allkirjastati 27. juunil 2014. Kõnealuse lepingu XXVI lisas on sätestatud, et Moldova Vabariik ühtlustab oma tolliseadustiku nõukogu 12. oktoobri 1992. aasta määrusega (EMÜ) nr 2913/92, millega kehtestatakse ühenduse tolliseadustik (edaspidi „ühenduse tolliseadustik“).

                  Assotsieerimislepingu allkirjastamise ajal kohaldati Euroopa Liidus ühenduse tolliseadustikku.

                  Liidu tolliseadustik kehtestati 9. oktoobril 2013 määrusega (EL) nr 952/2013. 1. mail 2016 hakati selle materiaalõiguse norme kohaldama Euroopa Liidus ja sellega tunnistati ühenduse tolliseadustik kehtetuks.

                  XXVI lisa eesmärk on olnud selle tagamine, et Moldova Vabariigi tolliseadustik oleks kooskõlas Euroopa Liidus kehtivate eeskirjadega. Ühenduse tolliseadustiku ja selle järeltulija, liidu tolliseadustiku teatavate sätete vahelised erinevused tähendavad, et kõnealust eesmärki on võimalik saavutada üksnes siis, kui Moldova Vabariik ühtlustab oma tolliseadustiku liidu tolliseadustikuga.

                  ELi – Moldova Vabariigi tollikoostöö allkomitee 6. oktoobri 2016. aasta koosolekul lepiti kokku, et seetõttu tuleks ajakohastada viide Euroopa Liidu kohaldatavale tolliseadustikule. Lisaks lepiti kokku, et muudatus ei avalda mõju assotsieerimislepingu XXVI lisas sätestatud ühtlustamise tähtajale.

               •Kooskõla poliitikavaldkonnas praegu kehtivate õigusnormidega

                  Kavandatava muudatuse põhieesmärk on tagada õiguskindlus seoses assotsieerimislepingu kohaselt Moldova Vabariigile kohustusliku ühtlustamise suunaga. Seetõttu kooskõlastatakse ELi ja Moldova Vabariigi vahelise tollikoostöö valdkonnas praegu kehtivad poliitikasätted.

               •Kooskõla muude liidu tegevuspõhimõtetega

                  Ei kohaldata.

               2.ÕIGUSLIK ALUS, SUBSIDIAARSUS JA PROPORTSIONAALSUS

               •Õiguslik alus

                  ELi – Moldova Vabariigi assotsieerimislepingu artikli 436 lõikes 3 on sätestatud, et assotsieerimisnõukogu on volitatud vastu võtma assotsieerimislepingu lisade muudatusi.

                  ELi toimimise lepingu artikkel 207 ja artikli 218 lõige 9.

               •Subsidiaarsus (ainupädevusse mittekuuluva valdkonna puhul)

                  Ettepanek tehakse Euroopa Liidu ainupädevusse kuuluvas valdkonnas. Subsidiaarsuse põhimõtet seetõttu ei kohaldata.

               •Proportsionaalsus

                  Ettepanek ei lähe kaugemale sellest, mis on taotletavate eesmärkide saavutamiseks vajalik või sobiv.

               3.MÕJU EELARVELE

                  Ettepanek ei mõjuta Euroopa Liidu eelarvet.

               2017/0109 (NLE)

               Ettepanek:

               NÕUKOGU OTSUS

               Euroopa Liidu seisukoha kohta ELi – Moldova Vabariigi assotsieerimisnõukogus seoses ELi –Moldova Vabariigi 27. juuni 2014. aasta assotsieerimislepingu XXVI lisa muutmisega

               EUROOPA LIIDU NÕUKOGU,

               võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut, eriti selle artiklit 207 ja artikli 218 lõiget 9,

               võttes arvesse määrust (EL) nr 952/2013, millega kehtestatakse liidu tolliseadustik,

               võttes arvesse ühelt poolt Euroopa Liidu, Euroopa Aatomienergiaühenduse ja nende liikmesriikide ning teiselt poolt Moldova Vabariigi vahelist 27. juuni 2014. aasta assotsieerimislepingut, eriti selle artikli 436 lõiget 3,

               võttes arvesse Euroopa Liidu – Moldova Vabariigi tollikoostöö allkomitee 6. oktoobri 2016. aasta koosoleku järeldusi,

               võttes arvesse Euroopa Komisjoni ettepanekut

               ning arvestades järgmist:

               (1)Ühelt poolt Euroopa Liidu, Euroopa Aatomienergiaühenduse ja nende liikmesriikide ning teiselt poolt Moldova Vabariigi vaheline assotsieerimisleping allkirjastati 27. juunil 2014.

               (2)Assotsieerimislepingu artiklis 201 on sätestatud liidu tollialaste õigusaktidega ja teatavate rahvusvaheliste õigusnormidega järkjärgulise ühtlustamise kohustus vastavalt lepingu XXVI lisale.

               (3)Lepingu XXVI lisas on sätestatud, et ühtlustamine toimub vastavalt nõukogu 12. oktoobri 1992. aasta määruse (EMÜ) nr 2913/92 (millega kehtestatakse ühenduse tolliseadustik) sätetele.

               (4)Määrus (EMÜ) nr 2913/92 on kehtetuks tunnistatud ning alates 1. maist 2016 kohaldatakse Euroopa Liidus määruse (EL) nr 952/2013 (millega kehtestatakse liidu tolliseadustik) materiaalõiguse norme.

               (5)Euroopa Liidu – Moldova Vabariigi tollikoostöö allkomitee 6. oktoobri 2016. aasta koosolekul lepiti kokku, et lepingu XXVI lisa tuleks vastavalt muuta,

               ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA OTSUSE:

               Artikkel 1

               1. Euroopa Liidu poolt võetav seisukoht ELi – Moldova Vabariigi assotsieerimisnõukogus seoses assotsieerimislepingu XXVI lisa muudatustega põhineb käesolevale otsusele lisatud otsuse eelnõul.

               2. Liidu esindajad ELi – Moldova Vabariigi assotsieerimisnõukogus võivad heaks kiita lõikes 1 osutatud otsuse eelnõusse tehtavad väikesed tehnilised parandused, taotlemata selleks nõukogu täiendavat otsust.

               Artikkel 2

               Käesolev otsus jõustub järgmisel päeval pärast selle avaldamist Euroopa Liidu Teatajas.

               Brüssel,

                     Nõukogu nimel

                     eesistuja

    ---documentbreak---

               EUROOPA KOMISJON
            Brüssel,31.5.2017
            COM(2017) 269 final
            LISA
            järgmise dokumendi juurde:
            Ettepanek: Nõukogu otsus
            Euroopa Liidu seisukoha kohta ELi – Moldova Vabariigi assotsieerimisnõukogus seoses ELi –Moldova Vabariigi 27. juuni 2014. aasta assotsieerimislepingu XXVI lisa muutmisega

               EUROOPA LIIDU – MOLDOVA VABARIIGI ASSOTSIEERIMISNÕUKOGU OTSUS nr X/2017,

               XX XXXXXX 2017,

               milles käsitletakse Euroopa Liidu – Moldova Vabariigi 27. juuni 2014. aasta assotsieerimislepingu XXVI lisa muutmist

               EUROOPA LIIDU – MOLDOVA VABARIIGI ASSOTSIEERIMISNÕUKOGU,

               võttes arvesse ühelt poolt Euroopa Liidu, Euroopa Aatomienergiaühenduse ja nende liikmesriikide ning teiselt poolt Moldova Vabariigi vahelist assotsieerimislepingut, eriti selle artikli 436 lõiget 3,

               ning arvestades järgmist:

               (1)Ühelt poolt Euroopa Liidu, Euroopa Aatomienergiaühenduse ja nende liikmesriikide ning teiselt poolt Moldova Vabariigi vaheline assotsieerimisleping allkirjastati 27. juunil 2014.

               (2)Assotsieerimislepingu artiklis 201 on sätestatud liidu tollialaste õigusaktidega ja teatavate rahvusvaheliste õigusnormidega järkjärgulise ühtlustamise kohustus vastavalt lepingu XXVI lisale.

               (3)Lepingu XXVI lisas on sätestatud, et ühtlustamine toimub vastavalt nõukogu 12. oktoobri 1992. aasta määruse (EMÜ) nr 2913/92 (millega kehtestatakse ühenduse tolliseadustik) sätetele.

               (4)Määrus (EMÜ) nr 2913/92 on kehtetuks tunnistatud ning alates 1. maist 2016 kohaldatakse Euroopa Liidus määruse (EL) nr 952/2013 (millega kehtestatakse liidu tolliseadustik) materiaalõiguse norme.

               (5)Euroopa Liidu – Moldova Vabariigi tollikoostöö allkomitee 6. oktoobri 2016. aasta koosolekul lepiti kokku, et lepingu XXVI lisa tuleks vastavalt muuta,

               ON TEINUD JÄRGMISE OTSUSE:

               Artikkel 1

               Euroopa Liidu – Moldova Vabariigi 27. juuni 2014. aasta assotsieerimislepingu XXVI lisa muudetakse vastavalt käesoleva otsuse I lisale.

               Artikkel 2

               Käesolev otsus jõustub selle vastuvõtmise päeval.

               Brüssel, XX XXXX 2017

               Assotsiatsiooninõukogu nimel

               LISA

               Euroopa Liidu – Moldova Vabariigi 27. juuni 2014. aasta assotsieerimislepingu XXVI lisa esimest lõiku muudetakse järgmiselt:

               viide „Nõukogu määrus (EMÜ) nr 2913/92, 12. oktoober 1992, millega kehtestatakse ühenduse tolliseadustik“ asendatakse järgmise viitega: „Määrus (EL) nr 952/2013, millega kehtestatakse liidu tolliseadustik“.