title: Ettepanek: nõukogu raamotsus, milles käsitletakse laste seksuaalse kuritarvitamise ja ärakasutamise ning lapsporno vastast võitlust ja millega tunnistatakse kehtetuks raamotsus 2004/68/JSK {SEK(2009) 355} {SEK(2009) 356}

text:
Tähtis õiguslik teade

|

52009PC0135

	[pic] | EUROOPA ÜHENDUSTE KOMISJON |Brüssel, 25.3.2009KOM(2009) 135 lõplik2009/ 0049 (CNS)Ettepanek:NÕUKOGU RAAMOTSUS,milles käsitletakse laste seksuaalse kuritarvitamise ja ärakasutamise ning lapsporno vastast võitlust ja millega tunnistatakse kehtetuks raamotsus 2004/68/JSK{SEK(2009) 355}{SEK(2009) 356}SELETUSKIRI1. ETTEPANEKU TAUST-  Ettepaneku põhjused ja eesmärgidLaste seksuaalne kuritarvitamine ja ärakasutamine on eriti rasked kuriteovormid, sest need on suunatud laste vastu, kellel on õigus erikaitsele ja -hoolitsusele. Sellised kuriteod põhjustavad ohvrile pikaajalist füüsilist, psühholoogilist ja sotsiaalset kahju, mille jätkumine ohustab tänapäeva ühiskonna põhiväärtusi, mis on seotud lastele pakutava erikaitsega ja usaldusega asjaomaste riiklike institutsioonide vastu. Kuigi täpsed ja usaldusväärsed statistilised andmed puuduvad, nähtub uuringutest, et Euroopas kogeb tõenäoliselt märkimisväärne osa lastest lapsepõlves seksuaalset vägivalda. Ka teadusuuringud kinnitavad, et aja jooksul ei ole see probleem mitte vähenenud, vaid seksuaalse vägivalla teatud vormide levik hoopis suureneb.Euroopa Liidu üldine poliitikaeesmärk selles valdkonnas on Euroopa Liidu lepingu artikli 29 kohaselt tõkestada laste vastu suunatud süütegusid, sealhulgas laste seksuaalset kuritarvitamist ja ärakasutamist, ning võidelda nende vastu. Selleks tuleks kolmanda samba raames luua senisest sidusam ja tõhusam raamistik nimetatud kuritegude vastu võitlemiseks. Erieesmärgid on esitada kuritegude eest tõhusalt süüdistusi, kaitsta ohvrite õigusi, tõkestada laste seksuaalset ärakasutamist ja kuritarvitamist ning luua tõhus järelevalvesüsteem.-  Üldine taustLapsohvrite puhul on kõnealuse probleemi peamine põhjus nende haavatavus, mis tuleneb mitmest asjaolust. Puudulikud õiguskaitsemehhanismid aitavad kaasa kõnealuse probleemi levikule ja süvenemisele, sest süütegude teatud vormid on piiriülesed. Ohvrid ei soovi kuritarvitamisest teatada, lahknevused riikide kriminaalõiguses ja –menetluses võivad põhjustada erinevusi uurimises ja süüdistuse esitamises ning süüdimõistetud õigusrikkujad võivad jääda pärast karistuse ärakandmist ohtlikuks. Infotehnoloogia areng on muutnud nimetatud probleemid veelgi teravamaks, sest on teinud laste seksuaalset kuritarvitamist kujutavate visuaalsete materjalide tootmise ja levitamise lihtsamaks, pakkudes samal ajal õigusrikkujatele anonüümsust ja hajutades vastutuse mitme jurisdiktsiooni vahel. Reisimise lihtsus ja sissetulekute erinevused õhutavad lastega seotud seksiturismi, mis toob sageli kaasa selle, et laste vastu suunatud seksuaalse iseloomuga suutegudes süüdimõistetud isikud saavad välismaal karistamatult toime panna uusi süütegusid. Lisaks süüdistuse esitamise keerukusele võib organiseeritud kuritegevus teenida vähese riskiga märkimisväärset kasumit.Mõnda nimetatud probleemi on erineval määral käsitletud riiklikes õigusaktides. Samas ei ole riiklikud õigusaktid piisavalt tugevad ega järjekindlad, et anda kõnealusele probleemile jõuline sotsiaalne vastus.Hiljuti vastuvõetud Euroopa Nõukogu konventsioon ETS nr 201 laste kaitse kohta seksuaalse ärakasutamise ja kuritarvitamise eest (edaspidi „Euroopa Nõukogu konventsioon”) on praegu vaieldamatult kõrgeim rahvusvaheline standard laste seksuaalse kuritarvitamise ja ärakasutamise eest kaitsmise valdkonnas. Üleilmselt on peamine rahvusvaheline standard lapse õiguste konventsiooni laste müüki, lasteprostitutsiooni ja -pornograafiat käsitlev fakultatiivprotokoll, mis võeti vastu 2000. aastal. Ometi ei ole kõik liikmesriigid nimetatud konventsiooniga veel ühinenud.-  Ettepaneku valdkonnas kehtivad õigusnormidELi tasandil on nõukogu raamotsusega 2004/68/JSK ette nähtud liikmesriikide õigusaktide minimaalne ühtlustamine, et kriminaliseerida laste seksuaalse kuritarvitamise ja ärakasutamise kõige raskemad vormid, laiendada riiklikku jurisdiktsiooni ja näha ette ohvritele pakutav minimaalne abi. Kuigi praktikas nõudeid üldiselt täidetakse, on raamotsusel mitmeid puudujääke. Nimelt ühtlustatakse sellega õigusakte ainult teatud piiratud hulga süütegude osas, selles ei käsitleta uusi kuritarvitamise ja ärakasutamise vorme, mille puhul kasutatakse infotehnoloogiat, sellega ei kõrvaldata takistusi väljaspool riiklikku territooriumi toimepandud süüteo eest süüdistuse esitamiselt, selles ei arvestata lapsohvrite kõigi erivajadustega ning see ei sisalda piisavaid meetmeid süütegude tõkestamiseks.Muud ELi jõustunud või ettevalmistatavad algatused hõlmavad osaliselt teatud probleeme, mis mõjutavad ka laste vastu suunatud seksuaalse iseloomuga väärtegusid. Sellised algatused on järgmised: nõukogu 29. mai 2000. aasta otsus 2000/375/JSK lapsporno vastase võitluse kohta Internetis, nõukogu 13. juuni 2002. aasta raamotsus 2002/584/JSK Euroopa vahistamismääruse ja liikmesriikidevahelise üleandmiskorra kohta, nõukogu 24. veebruari 2005. aasta raamotsus 2005/222/JSK infosüsteemide vastu suunatud rünnete kohta, Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. mai 2005. aasta otsus nr 854/2005/EÜ, millega kehtestatakse ühenduse mitmeaastane programm Interneti ja uute sidustehnoloogiate turvalisema kasutamise edendamiseks, ning nõukogu 27. novembri 2008. aasta raamotsus 2008/947/JSK vastastikuse tunnustamise põhimõtte kohaldamise kohta kohtuotsuste ja vangistuse tingimisi kohaldamata jätmist käsitlevate otsuste suhtes, et teostada tingimuslike meetmete ja alternatiivsete mõjutusvahendite järelevalvet.-  Kooskõla Euroopa Liidu muude tegevuspõhimõtete ja eesmärkidegaEesmärgid on täielikult kooskõlas ELi poliitikaga edendada, kaitsta ja järgida lapse õigusi ELi sise- ja välispoliitikas. EL on lapse õiguste kaitset selgesõnaliselt tunnustanud Euroopa Liidu põhiõiguste hartas, täpsemalt selle artiklis 24. Lisaks seadis komisjon oma teatises Euroopa Liidu lapse õiguste strateegia väljatöötamine endale eesmärgi kasutada võimalikult suurel määral ära oma olemasolevaid tegevuskavasid ja vahendeid, osaliselt kavatsusega kaitsta lapsi vägivalla ja seksuaalse ärakasutamise eest ELis ja väljaspool seda. Eesmärgid on kooskõlas ka turvalisema Interneti programmiga, mis on loodud Interneti ja uute sidustehnoloogiate turvalisema kasutamise edendamiseks, eriti juhul, kui kasutajad on lapsed, ning ebaseadusliku sisuga materjalide vastu võitlemiseksKäesolevat ettepanekut analüüsiti põhjalikult, et tagada selle sätete täielik kooskõla põhiõigustega, eelkõige inimväärikusega, piinamise ja ebainimliku või alandava kohtlemise või karistamise keeluga, lapse õigustega, õigusega vabadusele ja turvalisusele, sõna- ja teabevabadusega, isikuandmete kaitsega, õigusega tõhusale õiguskaitsevahendile ja õiglasele kohtulikule arutamisele ning kuritegude ja karistuste seaduslikkuse ja proportsionaalsuse põhimõttega.Erilist tähelepanu pöörati ELi põhiõiguste harta artiklile 24, milles on sätestatud positiivne kohustus toimida selliselt, et oleks tagatud lapse vajalik kaitse. Kõnealuses artiklis on sätestatud, et lastel on õigus heaoluks vajalikule kaitsele ja hoolitsusele. Lisaks nõutakse, et kõigis lastega seotud toimingutes, mida teevad avalik-õiguslikud asutused või eraõiguslikud institutsioonid, tuleb esikohale seada lapse huvid, mis on sätestatud ka ÜRO lapse õiguste konventsioonis.Sätteid, millega kriminaliseeritakse uued Interneti kuritarvitamise vormid, tunnustatakse uurimise erimeetodeid, keelustatakse teatud tegevus ja milles käsitletakse teabevahetust eesmärgiga tagada rakendamine kogu ELis, analüüsiti eelkõige seoses era- ja perekonnaelu austamise ning isikuandmete kaitsega (Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni artikkel 8 ning ELi põhiõiguste harta artiklid 7 ja 8). Sätteid, millega tõhustatakse õiguskaitset laste kuritarvitamist kujutavate materjalide avaldamise ja levitamise, lapsporno reklaamimise või laste seksuaalse kuritarvitamise julgustamise vastu ning milles käsitletakse mehhanisme, millega tõkestada juurdepääs lapspornot sisaldavatele veebilehtedele, kontrolliti eelkõige seoses sõnavabadusega (Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni artikkel 10 ja ELi põhiõiguste harta artikkel 11).2. KONSULTEERIMINE HUVITATUD ISIKUTEGA JA MÕJU HINDAMINE-  Konsulteerimine huvitatud isikutegaKonsultatsioonimeetodid, peamised sihtvaldkonnad ja vastajate üldiseloomustusPaljude asjaomase valdkonna ekspertidega konsulteeriti kolmel koosolekul, kus käsitleti nii laste seksuaalset kuritarvitamist ja ärakasutamist kui ka inimkaubandust. Ekspertide hulka kuulusid eelkõige liikmesriikide valitsuste esindajad, komisjoni inimkaubanduse eksperdirühma liikmed, rahvusvahelised organisatsioonid, nimelt Euroopa Nõukogu ja UNICEF, valitsusvälised organisatsioonid, akadeemilised ringkonnad ja uurimiskeskused ning muud avalik-õiguslikud asutused. Mitmed eksperdid ja organisatsioonid on seejärel pöördumisi saatnud ja teavet esitanud.Vastuste kokkuvõte ja nende arvessevõtmineKonsultatsiooni raames rõhutati peamiselt järgmisi vajadusi:-  inkorporeerida Euroopa Nõukogu konventsiooni parandused;-  kriminaliseerida kuritarvitamise vormid, mida kehtiv raamotsus ei hõlma, eelkõige süüteo uued vormid, mille puhul kasutatakse infotehnoloogiat;-  kõrvaldada takistused piiriüleste juhtumite uurimiselt ja nende eest süüdistuse esitamiselt;-  tagada ohvritele igakülgne kaitse, eelkõige uurimise ja kriminaalmenetluse ajal;-  tõkestada sekkumisprogrammide ja ravi abil süütegude toimepanemist;-  tagada, et ühes riigis ohtlike õigusrikkujate suhtes tehtud süüdimõistvad kohtuotsused ja võetud turvameetmed oleksid tõhusad kõigis liikmesriikides.Konsultatsiooni ajal saadud tagasisidet on arvesse võetud mõju hindamisel. Mitmeid konsultatsiooniprotsessis esitatud erinevate sidusrühmade ettepanekuid ei ole mõjuhinnangus esitatud erinevatel põhjustel ettepanekusse lisatud.-  Eksperdiarvamuste kogumine ja kasutamineVälisekspertide arvamusi ei olnud vaja kasutada.-  Mõju hindamineHinnati mitmeid poliitikavõimalusi eesmärgi saavutamiseks.-  1. valikuvõimalus: ELi tasandil uusi meetmeid ei võetaEL ei võtaks uusi meetmeid (õigusaktid, poliitikaga mitteseotud vahendid, rahaline toetus), et võidelda laste seksuaalse kuritarvitamise ja ärakasutamise vastu, ning liikmesriigid saaksid jätkata Euroopa Nõukogu konventsiooni allakirjutamise ja ratifitseerimise protsessi.-  2. valikuvõimalus: kehtivate õigusaktide täiendamine õigusloomeväliste meetmetegaELi kehtivaid õigusakte, eelkõige raamotsust 2004/68/JSK, ei muudetaks. Selle asemel võiks võtta õigusloomeväliseid meetmeid, et toetada riiklike õigusaktide kooskõlastatud rakendamist. Need hõlmaksid teabe ja kogemuste vahetamist süüdistuste esitamise, kaitse ja tõkestamise vallas, teadlikkuse parandamist, koostööd erasektoriga, isereguleerimise ergutamist ja andmete kogumise mehhanismide loomist.-  3. valikuvõimalus: uued õigusaktid, milles käsitletakse õigusrikkujatele süüdistuste esitamist, ohvrite kaitset ja süütegude tõkestamistVastu võetaks uus raamotsus, millesse inkorporeeritaks kehtiv raamotsus, Euroopa Nõukogu konventsiooni teatud sätted ja täiendavad osad, mis ei sisaldu kummaski nimetatud õigusaktis. Need hõlmaksid süüdistuste esitamist õigusrikkujatele, ohvrite kaitset ja süütegude tõkestamist.-  4. valikuvõimalus: uus laialdane õigusakt, et tõhustada süüdistuste esitamist õigusrikkujatele, ohvrite kaitset ja süütegude tõkestamist (3. võimalus), ning õigusloomevälised meetmed (2. võimalus)Kehtivat raamotsust 2004/68/JSK täiendataks nii ELi meetmega, et muuta kriminaalõigust ja -menetlust, kaitsta ohvreid ja tõkestada süütegusid, nagu see on esitatud 3. võimaluses, kui ka õigusloomeväliste meetmetega, nagu neid on kirjeldatud 2. võimaluses, et täiustada riiklike õigusaktide rakendamist.Pärast majandusliku ja sotsiaalse ning põhiõigustele avalduva mõju analüüsimist leiti, et 3. ja 4. võimalus pakuvad parimat viisi lahendada asjaomaseid probleeme ja saavutada ettepaneku eesmärke. Eelistatuim oleks 4. valikuvõimalus, millele järgneb 3. valikuvõimalus.Komisjon korraldas tööprogrammis ettenähtud mõju hindamise, mille aruanne on kättesaadav veebilehel:http://ec.europa.eu/governance/impact/cia_2009_en.htm3. ETTEPANEKU ÕIGUSLIK KÜLG-  Kavandatud meetmete kokkuvõteRaamotsusega tunnistatakse kehtetuks ja inkorporeeritakse raamotsus 2004/68/JSK ning lisatakse järgmised uued osad:-  kriminaalõigus üldiseltLaste seksuaalse kuritarvitamise ja ärakasutamise rasked vormid, mida ELi õigusaktides ei ole seni käsitletud, kriminaliseeritaks. Need hõlmavad näiteks reisi kavandamist seksuaalse kuritarvitamise eesmärgil, mis on eriti asjakohane, kuigi mitte ainult, lastega seotud seksiturismi raames. Lapsporno määratlust muudetakse, et ühtlustada see Euroopa Nõukogu konventsiooni ja fakultatiivprotokolliga. Erilist tähelepanu pööratakse süütegudele, mis on toime pandud eriti haavatavas olukorras olevate laste suhtes, nagu saatjata lapsed.-  uued kuriteod IT-keskkonnasSeksuaalse kuritarvitamise ja ärakasutamise uued vormid, mida soodustab infotehnoloogia kasutamine, kriminaliseeritaks. Nende hulka kuulub teadlikult juurdepääsu saamine lapspornole, et hõlmata juhtumid, kus lapsporno vaatamist veebisaitidelt ilma selle allalaadimise või visuaalsete materjalide salvestamiseta ei käsitata lapsporno omamise ega hankimisena. Samuti inkorporeeritakse uus süütegu, milleks on lapse seksuaalne ahvatlemine ja mille puhul järgitakse väga täpselt Euroopa Nõukogu konventsioonis kokkulepitud sõnastust.-  kriminaaluurimine ja kriminaalmenetluste algatamineKehtestataks mitu sätet, et aidata kaasa süütegude uurimisele ja nende eest süüdistuste esitamisele. Lisatakse mehhanism mitme jurisdiktsiooni alla kuuluvate juhtumite eest süüdistuste esitamise kooskõlastamiseks, mille võib välja jätta, kui vastu võetakse raamotsuse ettepanek kohtualluvuskonfliktide ennetamise ja lahendamise kohta kriminaalmenetluses[1].-  süüdistuste esitamine välismaal toimepandud süütegude eestJurisdiktsiooni eeskirju muudetaks tagamaks, et lapsi seksuaalselt kuritarvitavale või ärakasutavale EList pärit isikule saaks esitada süüdistuse isegi juhul, kui ta paneb oma kuriteo toime väljaspool ELi seksiturismi raames.-  ohvrite kaitseLisatakse uued sätted tagamaks, et ohvritel oleks lihtne juurdepääs õiguskaitsevahenditele ja et kriminaalmenetluses osalemine ei põhjustaks neile kannatusi.-  süütegude tõkestamineTehtaks muudatused, et aidata tõkestada laste seksuaalse kuritarvitamise ja ärakasutamisega seotud süütegusid, kasutades selleks mitmeid meetmeid, milles keskendutakse korduvkuritegevuse tõkestamiseks endistele õigusrikkujatele, ning et piirata juurdepääsu Internetis olevale lapspornole. Internetile juurdepääsu piiramisega, mille abil muudetakse üldsusele juurdepääsetavate veebisaitide kasutamine senisest keerulisemaks, soovitakse vähendada lapsporno levikut. See meede ei asenda sisu eemaldamist allikast ega süüdistuste esitamist õigusrikkujatele.Selle tulemusena annaks ettepanek mitmel viisil lisaväärtust Euroopa Nõukogu konventsiooniga kehtestatud kaitsetasemele. Sisu seisukohalt hõlmab ettepanek sätteid, mis ei sisaldu Euroopa Nõukogu konventsioonis. Selliste sätetega tagatakse õigusrikkujate suhtes kehtestatud, lapsi hõlmavas tegevuses osalemise keelu rakendamine kogu ELis, tõkestatakse juurdepääs Internetis olevale lapspornole, kriminaliseeritakse lapse sundimine seksuaalsuhtesse kolmanda isikuga ja lapse seksuaalne kuritarvitamine Internetis ning kehtestatakse lapsohvrite karistamata jätmist käsitlev põhimõte. Samuti karmistatakse Euroopa Nõukogu konventsiooniga kehtestatud nõudeid, mis on seotud karistuste määra ja lapsohvritele pakutava tasuta õigusabiga ning kuritarvitamist ja lastega seotud seksiturismi ergutava tegevuse vastu võitlemisega. Vormi seisukohalt kiirendatakse konventsiooni sätete inkorporeerimisega ELi õigusesse riiklike meetmete võtmist võrreldes riikliku ratifitseerimisprotsessiga ja tagatakse rakendamise senisest parem jälgimine.-  Õiguslik alusEuroopa Liidu lepingu artikkel 29, artikli 31 lõike 1 punkt e ja artikli 34 lõike 2 punkt b.-  Subsidiaarsuse põhimõteSubsidiaarsuse põhimõtet kohaldatakse Euroopa Liidu meetmete suhtes.Liikmesriigid ei suuda ettepaneku eesmärke täielikult saavutada järgmistel põhjustel.Laste seksuaalsel ärakasutamisel ja kuritarvitamisel on märkimisväärne piiriülene mõõde, mis ilmneb kõige selgemalt lapsporno ja lastega seotud seksiturismi puhul, kuid kajastub ka vajaduses tagada, et lapsed kõigis liikmesriikides oleksid kaitstud mis tahes liikmesriigist pärineva, hõlpsasti reisida saava õigusrikkuja eest. See eeldab ELi meedet, nimelt nõukogu raamotsuse 2004/68/JSK ja nõukogu otsuse 2000/375/JSK[2] läbivaatamist, sest liikmesriigid üksi ei suuda lapsi tõhusalt kaitsta.Euroopa Liidu meetmega saavutatakse ettepaneku eesmärgid paremini järgmisel põhjusel.Ettepanekuga jätkatakse liikmesriikide kriminaalõiguse ja -menetluse eeskirjade ühtlustamist, millel on positiivne mõju asjaomaste kuritegude vastasele võitlusele. Esiteks hoitakse sel viisil ära olukord, kus õigusrikkujad soovivad panna süütegusid toime leebemate eeskirjadega liikmesriigis, teiseks võimaldavad ühtsed määratlused edendada ühiste kasulike andmete ja kogemuste vahetamist ning parandada andmete võrreldavust ning kolmandaks hõlbustatakse rahvusvahelist koostööd. Ettepanekuga parandataks ka lapsohvrite kaitset. See on humanitaarne kohustus ja samuti tingimus ohvritele, et nad esitaksid tõendid, mis on vajalikud süüdistuste esitamiseks õigusrikkujatele. Samuti tõhustataks tõkestamismeetmeid kogu ELis.Seepärast on ettepanek kooskõlas subsidiaarsuse põhimõttega.-  Proportsionaalsuse põhimõteEttepanek on proportsionaalsuse põhimõttega kooskõlas järgmisel põhjusel.Käesolev raamotsus ei lähe nimetatud eesmärkide saavutamiseks Euroopa Liidu tasandil vajalikust kaugemale.-  Õigusakti valikKavandatav õigusakt: raamotsus.Muud meetmed ei oleks asjakohased järgmistel põhjustel.Selliste kuritegude nagu laste seksuaalse kuritarvitamise ja ärakasutamise vastu võitlemisel tehtava politseikoostöö ja õigusalase koostöö vallas on ainult raamotsusega võimalik ühtlustada riiklikke õigusakte.Muud meetmed ei oleks asjakohased järgmistel põhjustel.Õigusloomevälised meetmed ja isereguleerimine parandaks olukorda teatud valdkondades, kus rakendamine on oluline. Samal ajal teistes valdkondades, kus uued õigusaktid on olulised, oleks saadav kasu mõõdukas. See kehtib kriminaalsüüdistuste esitamise kohta laste kuritarvitamise ja ärakasutamise erinevate vormide eest, mis peavad olema seadusega selgelt kindlaks määratud, ning sellistes asjades tehtud süüdimõistvate kohtuotsuste kohta ( nulla poena sine lege , Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni artikkel 7 ning ELi põhiõiguste harta artikkel 49), samuti teatud meetmete kohta, millega piiratakse põhiõigusi ja mis tuleb võtta kooskõlas seadusega (Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni artiklid 8 ja 10 ning ELi põhiõiguste harta artikli 52 lõige 1).4. MÕJU EELARVELEEttepanek ei mõjuta ühenduse eelarvet.5. TÄIENDAV TEAVE-  Seniste õigusaktide kehtetuks tunnistamineEttepaneku vastuvõtmisega kaasneb seniste õigusaktide kehtetuks tunnistamine.2009/xxxx (CNS)Ettepanek:NÕUKOGU RAAMOTSUS,milles käsitletakse laste seksuaalse kuritarvitamise ja ärakasutamise ning lapsporno vastast võitlust ja millega tunnistatakse kehtetuks raamotsus 2004/68/JSKEUROOPA LIIDU NÕUKOGU,võttes arvesse Euroopa Liidu lepingut, eriti selle artiklit 29, artikli 31 lõike 1 punkti e ja artikli 34 lõike 2 punkti b,võttes arvesse komisjoni ettepanekut,võttes arvesse Euroopa Parlamendi arvamust[3]ning arvestades järgmist:(1) Laste seksuaalne kuritarvitamine ja ärakasutamine, sealhulgas lapsporno, on inimõiguste ja lapse põhiõiguse, milleks on õigus harmoonilisele kasvatusele ja arengule, raske rikkumine.(2) Lapsporno, mis hõlmab laste seksuaalset kuritarvitamist kujutavaid visuaalseid materjale, ning muud laste seksuaalse kuritarvitamise ja ärakasutamise eriti rasked vormid laienevad ja levivad uute tehnoloogiate ja Interneti kasutamise teel.(3) Nõukogu raamotsusega 2004/68/JSK laste seksuaalse ekspluateerimise ja lapsporno vastu võitlemise kohta[4] on ühtlustatud liikmesriikide õigusakte, et kriminaliseerida laste seksuaalse kuritarvitamise ja ärakasutamise kõige raskemad vormid, laiendada riiklikku jurisdiktsiooni ning näha ette ohvritele pakutav minimaalne abi.(4) ÜRO lapse õiguste konventsiooni laste müüki, lasteprostitutsiooni ja -pornograafiat käsitlev fakultatiivprotokoll ning eelkõige Euroopa Nõukogu konventsioon laste kaitse kohta seksuaalse ärakasutamise ja kuritarvitamise eest on olulised meetmed, millega tõhustada rahvusvahelist koostööd kõnealuses valdkonnas.(5) Rasked kuriteod, nagu laste seksuaalne ärakasutamine ja lapsporno, nõuavad terviklikku lähenemisviisi, mis hõlmab süüdistuste esitamist õigusrikkujatele, lapsohvrite kaitset ja kõnealuste kuritegude tõkestamist. Nimetatud kuritegude vastaste meetmete võtmisel tuleks silmas pidada lapse parimaid huve ja austada lapse õigusi. Raamotsus 2004/68/JSK tuleb asendada uue vahendiga, mis pakub terviklikku õiguslikku raamistikku selle eesmärgi saavutamiseks.(6) Laste seksuaalse kuritarvitamise ja ärakasutamise raskete vormide suhtes tuleks kohaldada tõhusaid, proportsionaalseid ja hoiatavaid mõjutusvahendeid. Need hõlmavad eelkõige seksuaalse kuritarvitamise ja ärakasutamise uusi vorme, mida soodustab infotehnoloogia kasutamine. Samuti tuleks lapsporno mõiste selgemalt määratleda ja ühtlustada määratlus rahvusvahelistes õigusaktides kasutatavaga.(7) Tuleks hõlbustada süütegude uurimist ja süüdistuste esitamist kriminaalmenetluses, et võtta arvesse lapsohvri ees seisvat raskust teatada kuritarvitamisest ja õigusrikkujate anonüümsust küberruumis.(8) Jurisdiktsiooni eeskirju tuleks muuta tagamaks, et lapsi seksuaalselt kuritarvitavale või ärakasutavale Euroopa Liidust pärit isikule saaks esitada süüdistuse isegi juhul, kui ta paneb oma kuriteo toime väljaspool Euroopa Liitu, eelkõige seksiturismi raames.(9) Lapsohvritel peaks olema lihtne juurdepääs õiguskaitsevahenditele ja kriminaalmenetluses osalemine ei tohiks põhjustada neile kannatusi.(10) Selleks et tõkestada ja minimeerida korduvkuritegevust, tuleks õigusrikkujate puhul hinnata nende ohtlikkust ja laste vastu suunatud seksuaalse iseloomuga süütegude kordumise riski ning neil peaks vabatahtlikkuse alusel olema võimalik osaleda tõhusates sekkumisprogrammides või -meetmetes.(11) Süüdimõistetud õigusrikkuja tegevust, mis eeldab korrapäraseid kontakte lastega, tuleks vajaduse korral ajutiselt või alaliselt tõkestada, kui see on põhjendatud õigusrikkujate ohtlikkuse ja süütegude kordumise riskiga. Selliste keeldude rakendamist kogu ELis tuleks hõlbustada.(12) Selleks et võidelda lapsporno vastu, eelkõige olukorras, kus originaalmaterjalid ei asu ELis, tuleks kehtestada mehhanismid, et tõkestada liidu territooriumilt juurdepääs veebilehtedele, mille puhul on kindlaks tehtud, et need sisaldavad või levitavad lapspornot.(13) Kooskõlas subsidiaarsuse ja proportsionaalsuse põhimõttega piirdub käesolev raamotsus kõnealuste eesmärkide Euroopa tasandil saavutamiseks vajalike miinimummeetmetega ega lähe kõnealuste eesmärkide saavutamiseks vajalikust kaugemale.(14) Käesolevas raamotsuses austatakse põhiõigusi ja järgitakse Euroopa Liidu põhiõiguste hartas tunnustatud põhimõtteid, eelkõige inimväärikust, piinamise ja ebainimliku või alandava kohtlemise või karistamise keeldu, lapse õigusi, õigust vabadusele ja turvalisusele, sõna- ja teabevabadust, isikuandmete kaitset, õigust tõhusale õiguskaitsele ja õiglasele kohtulikule arutamisele ning kuritegude ja karistuste seaduslikkuse ja proportsionaalsuse põhimõtet. Eelkõige on käesoleva raamotsuse eesmärk tagada nimetatud õiguste täielik austamine. Käesoleva raamotsuse eesmärk ei ole reguleerida alaealiste vastastikusel nõusolekul põhinevat seksuaalsuhet,ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA RAAMOTSUSE:Artikkel 1 MõistedKäesolevas raamotsuses kasutatakse järgmisi mõisteid:a) „laps” – alla 18 aasta vanune isik;b) „lapsporno”:i) materjal, mis visuaalselt kujutab last või lapsena näivat isikut või realistlikku kujutist tegelikkuses mitteeksisteerivast lapsest, kes on kaasatud tegelikku või jäljendatud ühemõtteliselt seksuaalsesse tegevusse, võiii) lapse või lapsena näiva isiku või tegelikkuses mitteeksisteeriva lapse realistliku kujutise suguelundite kujutamine eelkõige seksuaalsel eesmärgil;c) „lapsprostitutsioon” – lapse kasutamine seksuaalsuhte eesmärgil, kui lapse osalemise eest seksuaalsuhtes antakse või lubatakse raha või muus vormis hüvitist või tasu, sõltumata sellest, kas nimetatud makse, lubadus või tasu antakse lapsele või kolmandale isikule;d) „pornograafiline etteaste” – elav esitus vaatajaskonnale:i) lapsest, kes on kaasatud tegelikku või jäljendatud ühemõtteliselt seksuaalsesse tegevusse, võiii) eelkõige seksuaalsel eesmärgil lapse suguelunditest;e) „infosüsteem” – seade või omavahel ühendatud või seotud seadmete rühm, mille hulgast üks või mitu seadet teostavad vastavalt programmile andmete automaattöötlust.Artikkel 2 Seksuaalse kuritarvitamisega seotud süüteod1. Iga liikmesriik võtab vajalikud meetmed, et tagada järgmiste tahtlike tegude karistatavus:a) osalemine seksuaalsuhtes lapsega, kui laps on riiklike õigusaktide kohaselt lapseealine;b) osalemine seksuaalsuhtes lapsega,i) kasutades selleks sundi, jõudu või ähvardusi võiii) kuritarvitades lapse suhtes saavutatud usaldust, võimu või mõju võiiii) kuritarvitades lapse eriti haavatavat olukorda, eelkõige vaimse või füüsilise puude või sõltuvussuhte tõttu;c) sundides last seksuaalsuhtesse kolmanda isikuga;d) pannes lapse, kes on riiklike õigusaktide kohaselt lapseealine, tahtlikult seksuaalsel eesmärgil pealt vaatama seksuaalset kuritarvitamist või seksuaalsuhet, isegi kui ta ei pea selles osalema;e) pannes lapse tahtlikult seksuaalsel eesmärgil osalema tegelikus või jäljendatud ühemõtteliselt seksuaalses tegevuses või suguelundite näitamises, sealhulgas info- ja sidetehnoloogia abil.2. Lõike 1 punkti a ja punkti e puhul ei ole eesmärk reguleerida laste vastastikusel nõusolekul põhinevat seksuaalsuhet.Artikkel 3 Seksuaalse ärakasutamisega seotud süüteodIga liikmesriik võtab vajalikud meetmed, et tagada järgmiste tahtlike tegude karistatavus:a) lapse värbamine lapsprostituudiks või osalemiseks pornograafilises etteastes;b) lapse sundimine lapsprostitutsioonile või pornograafilises etteastes osalemisele või majandusliku kasu teenimine kõnealusest tegevusest või lapse ärakasutamine muul viisil kõnealusel eesmärgil;c) lapsega seksuaalsuhtes osalemine, kui see toimub lapsprostitutsiooni raames;d) laste osalusel toimuva pornograafilise etteaste teadlik jälgimine.Artikkel 4 Lapspornoga seotud süüteodIga liikmesriik võtab vajalikud meetmed, et tagada järgmiste tahtlike, õigusvastaselt toime pandud tegude karistatavus olenemata sellest, kas need pandi toime infosüsteemi abil:a) lapsporno tootmine;b) lapsporno turustamine, levitamine ja edastamine;c) lapsporno pakkumine, tarnimine ja kättesaadavaks tegemine;d) lapsporno omandamine ja omamine;e) lapspornole infosüsteemi abil juurdepääsu teadlik taotlemine.Artikkel 5 Lapse ahvatlemine seksuaalsel eesmärgilIga liikmesriik võtab vajalikud meetmed, et tagada järgmiste tahtlike tegude karistatavus:infosüsteemi kaudu tehtud täiskasvanu ettepanek kohtuda lapsega, kes on asjaomaste riiklike õigusaktide kohaselt riiklikes õigusaktides sätestatud lapseeas, et toime panna mõni artikli 2 punktis a ja artikli 4 punktis a nimetatud süütegu, kui sellisele ettepanekule on järgnenud konkreetne tegu, mille tulemusel selline kohtumine toimus.Artikkel 6 Süüteole kihutamine ja kaasaaitamine ning süüteokatse ja süüteo ettevalmistamine1. Iga liikmesriik võtab vajalikud meetmed tagamaks, et artiklites 2–5 nimetatud süütegudele kihutamine, kaasaaitamine ja kallutamine on karistatav.2. Iga liikmesriik võtab vajalikud meetmed tagamaks, et artiklites 2–4 nimetatud süütegude toimepanemise katse on karistatav.3. Iga liikmesriik võtab vajalikud meetmed, et tagada järgmiste tahtlike tegude karistatavus:a) mõne artiklites 2–5 nimetatud süüteo toimepanemise võimalust reklaamivate materjalide levitamine;b) reisi kavandamine eesmärgiga toime panna mõni artiklites 2–5 nimetatud süütegu.Artikkel 7 Karistused ja raskendavad asjaolud1. Iga liikmesriik võtab vajalikud meetmed tagamaks, et artiklites 2–6 nimetatud süütegude eest määratava karistuse maksimummäär on vähemalt kuueaastane vangistus.2. Iga liikmesriik võtab vajalikud meetmed tagamaks, et artiklites 2–6 nimetatud süütegude eest määratava karistuse maksimummäär on vähemalt kümneaastane vangistus, kui on tuvastatud vähemalt üks järgmistest tunnustest, mis ei ole juba süüteokoosseisu tunnus:a) laps on riiklike õigusaktide kohaselt lapseealine;b) süütegu pandi toime lapse suhtes, kes oli eriti haavatavas olukorras, eelkõige vaimse või füüsilise puude või sõltuvussuhte tõttu;c) süüteo pani toime pereliige, lapsega koos elav isik või oma võimu kuritarvitanud isik;d) süüteo panid toime mitu isikut koos tegutsedes;e) süütegu pandi toime kuritegeliku ühenduse raames raamotsuse 2008/841/JSK[5] tähenduses;f) täideviija on varem samaväärse süüteo eest süüdi mõistetud.3. Iga liikmesriik võtab vajalikud meetmed tagamaks, et artiklites 2–6 nimetatud süütegude eest määratava karistuse maksimummäär on vähemalt kaheteistaastane vangistus, kui on tuvastatud vähemalt üks järgmistest tunnustest:a) süüteoga seati ohtu lapse elu;b) süütegu hõlmas rasket vägivalda või sellega põhjustati lapsele suurt kahju.4. Selleks et vältida ja minimeerida artiklites 2–6 nimetatud süütegude kordumise riski, võib iga liikmesriik, arvestades vajaduse korral õigusrikkuja isiklikku olukorda ja eelkõige artiklis 16 osutatud riskihinnangut, ette näha lõigetes 1, 2 ja 3 osutatud kriminaalkaristused, millele lisatakse muud riiklike õigusaktide kohased mõjutusvahendid või meetmed, mis hõlmavad konkreetseid sekkumisprogramme või –meetmeid, nagu on osutatud artiklis 17.Artikkel 8 Süüdimõistvast kohtuotsusest tulenev õiguste äravõtmine1. Kui artiklis 16 osutatud riskihinnanguga tehakse kindlaks, et isik on ohtlik ja võib toime panna korduvsüüteo, võtab iga liikmesriik vajalikud meetmed tagamaks, et mõnes artiklites 2–6 nimetatud süüteos süüdimõistetud füüsilise isiku tegevust, mis eeldab korrapäraseid kontakte lastega, võib ajutiselt või alaliselt tõkestada.2. Iga liikmesriik võtab vajalikud meetmed tagamaks, et meede, millega ajutiselt või alaliselt tõkestatakse mõnes artiklites 2–6 nimetatud süüteos süüdimõistetud isiku tegevust, mis eeldab korrapäraseid kontakte lastega, kantakse süüdimõistva kohtuotsuse teinud liikmesriigi karistusregistrisse.3. Erandina nõukogu raamotsuse (mis käsitleb karistusregistrite andmete vahetamise liikmesriikidevahelist korraldust ja andmete sisu)[6] artikli 7 lõikest 2 ja artikli 9 lõikest 2 võtab iga liikmesriik vajalikud meetmed tagamaks, et sellise meetme tõhusaks rakendamiseks, millega ajutiselt või alaliselt tõkestatakse isiku tegevust, mis eeldab korrapäraseid kontakte lastega, eelkõige juhul, kui päringu teinud liikmesriik seab teatud tegevuse tingimuseks asjaolu, et kandidaadid ei ole mõistetud süüdi mõnes käesoleva raamotsuse artiklites 2–6 nimetatud süüteos, edastatakse nimetatud raamotsuse artikli 6 kohase päringu korral teave mõnes käesoleva raamotsuse artiklites 2–6 nimetatud süüteos tehtud süüdimõistvast kohtuotsusest tuleneva õiguste äravõtmise kohta isiku kodakondsusjärgse liikmesriigi keskasutusele ning et asjaomaseid õiguste äravõtmist käsitlevaid isikuandmeid võib nimetatud raamotsuse artikli 7 lõigete 2 ja 4 kohaselt igal juhul sellisel eesmärgil kasutada.4. Iga liikmesriik võtab vajalikud meetmed tagamaks, et teises liikmesriigis võetud meedet, millega ajutiselt või alaliselt tõkestatakse artiklites 2–6 nimetatud süütegudes süüdimõistetud isiku tegevust, mis eeldab korrapäraseid kontakte lastega, tunnustatakse ja täidetakse.Artikkel 9 Juriidilise isiku vastutus1. Iga liikmesriik võtab vajalikud meetmed tagamaks, et juriidilist isikut saab vastutusele võtta artiklites 2–6 nimetatud süütegude eest, mille on tema kasuks toime pannud eraisikuna või juriidilise isiku organi liikmena tegutsenud isik, kes on juriidilise isiku juures juhtival kohal, mis põhineb ühel järgmistest alustest:a) õigus esindada juriidilist isikut;b) õigus teha otsuseid juriidilise isiku nimel;c) õigus kontrollida juriidilist isikut.2. Liikmesriigid võtavad ka vajalikud meetmed tagamaks, et juriidilist isikut saab vastutusele võtta juhul, kui lõikes 1 osutatud isiku järelevalve või kontrolli puudumise tõttu on osutunud võimalikuks, et kõnealuse juriidilise isiku alluvuses olev isik on tema kasuks pannud toime mõne artiklites 2–6 nimetatud süüteo.3. Juriidilise isiku lõigete 1 ja 2 kohane vastutus ei piira kriminaalmenetlust füüsiliste isikute suhtes, kes on mõne artiklites 2–6 nimetatud süüteo täideviijad või sellele kaasaaitajad.4. Käesolevas raamotsuses tähendab juriidiline isik üksust, millel on kohaldatava õiguse alusel juriidilise isiku staatus, välja arvatud riigid või avalik-õiguslikud asutused, kes teostavad riigivõimu, ning avalik-õiguslikud rahvusvahelised organisatsioonid.Artikkel 10 Juriidilise isiku suhtes kohaldatavad mõjutusvahendid1. Iga liikmesriik võtab vajalikud meetmed tagamaks, et artikli 9 lõike 1 kohaselt vastutusele võetud juriidilise isiku suhtes kohaldatakse tõhusaid, proportsionaalseid ja hoiatavaid karistusi, mille hulka kuuluvad kriminaalõiguslikud ja muud trahvid ning võivad kuuluda muud karistused, nagu:a) riiklike hüvitiste või abi saamise õigusest ilmajätmine;b) ajutine või alaline äritegevuse keeld;c) kohtuliku järelevalve alla võtmine;d) sundlõpetamine;e) süüteo toimepanekul kasutatud üksuste ajutine või lõplik sulgemine.2. Iga liikmesriik võtab vajalikud meetmed tagamaks, et artikli 9 lõike 2 kohaselt vastutusele võetud juriidilise isiku suhtes kohaldatakse tõhusaid, proportsionaalseid ja hoiatavaid karistusi või meetmeid.Artikkel 11 Mõjutusvahendite kohaldamata jätmine ohvri suhtesIga liikmesriik näeb ette võimaluse jätta lapsohvritele artiklis 3 ja artikli 4 punktis a nimetatud süütegudes süüdistus esitamata või karistus määramata, kui nende osalemine ebaseaduslikus tegevuses tulenes otseselt asjaolust, et nende suhtes oli toime pandud selline süütegu.Artikkel 12 Uurimine ja süüdistuse esitamine1. Iga liikmesriik võtab vajalikud meetmed tagamaks, et artiklites 2–6 nimetatud süütegude uurimine või nende eest süüdistuse esitamine ei sõltu ohvri antud tunnistustest ega süüdistusest ning et kriminaalmenetlus võib jätkuda ka juhul, kui ohver on oma avalduse tagasi võtnud.2. Iga liikmesriik võtab vajalikud meetmed, et piisava aja jooksul pärast ohvri täisealiseks saamist oleks võimalik esitada süüdistus mis tahes artiklites 2–6 nimetatud süüteo eest ning see vastaks asjaomase süüteo raskusele.3. Iga liikmesriik võtab vajalikud meetmed tagamaks, et riiklike õigusaktide kohaste konfidentsiaalsusnõuetega, mida kohaldatakse lastega tööd hõlmavate teatud kutsealade suhtes, ei piirata selliste kutsealade esindajate võimalust teatada lastekaitse eest vastutavatele asutustele olukorrast, mille puhul neil on alust arvata, et laps on mõne artiklites 2–6 nimetatud süüteo ohver.4. Iga liikmesriik võtab vajalikud meetmed, et julgustada isikut, kes teab või kahtlustab heas usus mis tahes artiklites 2–6 nimetatud süüteo toimepanemist, teatama sellest pädevatele asutustele.5. Iga liikmesriik võtab vajalikud meetmed, et tagada artiklites 2–6 nimetatud süütegude tõhus uurimine ja nende eest tõhus süüdistuste esitamine, ja võimaldab korraldada varjatud jälitustoiminguid vähemalt juhtumites, kus kasutatakse infosüsteemi.6. Iga liikmesriik võtab vajalikud meetmed, et uurimisüksused või -asutused saaksid tuvastada artiklites 2–6 nimetatud süütegude ohvrid, analüüsides selleks eelkõige lapspornot kujutavaid materjale, nagu fotod ja audiovisuaalsed salvestused, mis on edastatud või kättesaadavaks tehtud infosüsteemi abil.Artikkel 13 Jurisdiktsioon ja süüdistuse esitamise kooskõlastamine1. Iga liikmesriik võtab vajalikud meetmed, et kehtestada oma jurisdiktsioon artiklites 2–6 nimetatud süütegude puhul, kui:a) süütegu on tervikuna või osaliselt toime pandud liikmesriigi territooriumil võib) õigusrikkuja on liikmesriigi kodanik või tema peamine elukoht asub liikmesriigi territooriumil võic) süütegu on toime pandud liikmesriigi kodaniku vastu või isiku vastu, kelle peamine elukoht asub liikmesriigi territooriumil, võid) süütegu on toime pandud liikmesriigi territooriumil asutatud juriidilise isiku kasuks.2. Iga liikmesriik tagab, et tema jurisdiktsioon hõlmab olukordi, kus artiklites 4 ja 5 ning, kui see on asjakohane, artiklites 2 ja 6 nimetatud süüteod on toime pandud infosüsteemi abil, millele pääseti juurde tema territooriumilt, olenemata sellest, kas infosüsteem asub tema territooriumil.3. Artiklites 2–6 nimetatud, väljaspool asjaomase riigi territooriumi toimepandud süütegude eest süüdistuse esitamisel võtab iga liikmesriik lõike 1 punktis b nimetatud juhul vajalikud meetmed tagamaks, et tema jurisdiktsiooni teostamine ei sõltu tingimusest, et sellist tegu käsitatakse teo toimepanemise kohas kuriteona.4. Artiklites 2–6 nimetatud, väljaspool asjaomase riigi territooriumi toimepandud süütegude eest süüdistuse esitamisel võtab iga liikmesriik lõike 1 punktis b nimetatud juhul vajalikud meetmed tagamaks, et tema jurisdiktsiooni teostamine ei sõltu tingimusest, et süüdistuse saab esitada ainult pärast ohvri avalduse esitamist süüteo toimepanemise kohas või pärast süüteost teatamist riigi poolt, kelle territooriumil süütegu toime pandi.5. Kui artiklites 2–6 nimetatud süüteod kuuluvad rohkem kui ühe liikmesriigi jurisdiktsiooni alla ja kõik neist on võimelised samade faktide alusel nõuetekohaselt süüdistuse esitama, teevad asjaomased liikmesriigid koostööd otsustamaks, kes neist esitab õigusrikkujale süüdistuse, et võimaluse korral koondada menetlus ühte liikmesriiki. Selleks võivad liikmesriigid kasutada Eurojusti või muud Euroopa Liidus loodud organit või mehhanismi, et hõlbustada oma õigusasutuste koostööd ja nende tegevuse koordineerimistSelleks et otsustada, milline liikmesriik esitab õigusrikkujale süüdistuse, võetakse eriti arvesse järgmisi tegureid:a) millise liikmesriigi territooriumil tegu toime pandi;b) millise liikmesriigi kodanik või resident süüteo täideviija on;c) millisest liikmesriigist on ohvrid pärit;d) millise liikmesriigi territooriumil süüteo täideviija leiti.Artikkel 14 Ohvrite kaitse ja abistamine1. Iga liikmesriik tagab, et kui ei ole teada sellise isiku vanus, kelle suhtes on toime pandud mõni artiklites 2–6 nimetatud süütegu, ja on põhjust arvata, et isik on laps, käsitatakse isikut lapsena ja ta saab kooskõlas käesoleva artikliga viivitamatult kaitset ja abi.2. Iga liikmesriik võtab vajalikud meetmed tagamaks, et õigusasutused määravad ohvri eriesindaja juhul, kui riiklike õigusaktide kohaselt vanemliku vastutuse kandja ei saa last kriminaalmenetluses esindada enda ja ohvri huvide konflikti tõttu või kui laps on saatjata.3. Iga liikmesriik võtab vajalikud meetmed tagamaks, et erimeetmed, mida on füüsilise ja psühhosotsiaalse taastumise raames rakendatud ohvrite kaitsmiseks ja abistamiseks lühi- ja pikaajalises perspektiivis, võetakse pärast iga lapsohvri konkreetse olukorra erihindamist, milles võetakse nõuetekohaselt arvesse lapse seisukohti, vajadusi ja huve.4. Iga liikmesriik võtab vajalikud meetmed, et tagada vajaduse korral artiklites 2–6 nimetatud süütegude ohvritele juurdepääs tasuta õigusnõustamisele ja tasuta seadusjärgsele esindamisele asjaomase süüteoga seotud kriminaalmenetluses.5. Artiklites 2–6 nimetatud süütegude ohvreid käsitatakse nõukogu 15. märtsi 2001. aasta raamotsuse 2001/220/JSK (ohvrite seisundi kohta kriminaalmenetluses)[7] artikli 2 lõike 2, artikli 8 lõike 4 ja artikli 14 lõike 1 kohaselt eriti kaitsetute ohvritena.6. Iga liikmesriik võtab kõik võimalikud meetmed, et tagada ohvri perekonnale asjakohane abi. Eelkõige kohaldab iga liikmesriik vajaduse ja võimaluse korral perekonna suhtes nõukogu raamotsuse 2001/220/JSK artiklit 4.7. Käesolevas raamotsuses osutatud kaitse- ja abistamismeetmeid kohaldatakse ka nõukogu raamotsuse suhtes, milles käsitletakse inimkaubanduse ennetamist ja selle vastast võitlust ning ohvrite kaitset ja millega tunnistatakse kehtetuks raamotsus 2002/629/JSK.Artikkel 15 Lapsohvrite osalemine kriminaaluurimises ja -menetluses1. Iga liikmesriik võtab vajalikud meetmed tagamaks, et artiklites 2–6 nimetatud süütegude kriminaaluurimises:a) toimuvad vestlused lapsohvritega põhjendamatu viivituseta pärast asjaoludest teatamist pädevatele asutustele;b) toimuvad vestlused lapsohvritega vajaduse korral selleks loodud või kohandatud ruumides;c) juhib vestlust lapsohvriga selleks koolitatud spetsialist;d) juhivad võimaluse ja vajaduse korral kõiki lapsohvritega peetavaid vestlusi samad isikud;e) peaks vestlusi olema võimalikult vähe ja neid korraldatakse ainult äärmise vajaduse korral kriminaalmenetluse eesmärgil;f) võib lapsohvriga kaasas olla tema seadusjärgne esindaja või vajaduse korral tema valitud täiskasvanu, kui selle isiku suhtes ei ole tehtud vastupidist põhjendatud otsust.2. Iga liikmesriik võtab vajalikud meetmed tagamaks, et artiklites 2–6 nimetatud süütegude kriminaaluurimise raames võib filmida kõiki lapsohvriga või vajaduse korral lapstunnistajaga peetavaid vestlusi ning et selliseid filmitud vestlusi võib vastavalt riiklikes õigusaktides sätestatud eeskirjadele kasutada kriminaalmenetluses tõendina.3. Iga liikmesriik võtab vajalikud meetmed, et tagada artiklites 2–6 nimetatud süütegudega seotud kriminaalmenetluses järgmine:a) kohtunik võib nõuda ärakuulamist kinnisel kohtuistungil;b) kohtus mitteviibivat lapsohvrit võib ära kuulata, kasutades selleks eelkõige asjakohast sidetehnoloogiat.Artikkel 16 Riskihindamine1. Iga liikmesriik võtab vajalikud meetmed tagamaks, et artiklites 2–6 nimetatud süütegudes süüdimõistetud isikute puhul hinnatakse nende ohtlikkust ja artiklites 2–6 nimetatud süütegude kordumise riski eemärgigaa) tuvastada asjakohased sekkumisprogrammid või -meetmed ningb) määrata kindlaks vajadus ajutiselt või alaliselt tõkestada õigusrikkuja tegevust, mis eeldab korrapäraseid kontakte lastega.2. Lõikes 1 osutatud hinnang vaadatakse korrapäraselt läbi, et võtta arvesse asjaolude muutust, mis mõjutab ohtlikkust ja riske.Artikkel 17 Sekkumisprogrammid või -meetmed1. Iga liikmesriik võtab vajalikud meetmed, et tagada võimalus osaleda tõhusates sekkumisprogrammides või –meetmetes, mille eesmärk on vältida ja minimeerida laste vastu suunatud seksuaalse iseloomuga süütegude kordumise riski. Sellistes programmides või meetmetes on vastavalt riiklikus õiguses sätestatud tingimustele võimalik osaleda nii vanglas kui ka väljaspool vanglat kogu kriminaalmenetluse jooksul.Selliseid sekkumisprogramme või -meetmeid kohandatakse vastavalt seksuaalse iseloomuga süütegusid toimepanevate laste konkreetsetele arenguvajadustele, sealhulgas lapsed, kes ei ole kriminaalvastutusele võtmise eas.2. Iga liikmesriik võtab vajalikud meetmed tagamaks, et artiklites 2–6 nimetatud süütegudes süüdimõistetud isikud, kelle puhul on olemas korduvsüüteo risk:a) võivad osaleda lõigetes 1 ja 2 osutatud programmides või meetmetes või neile pakutakse sellist osalemisvõimalust;b) saavad võimaluse osaleda eriprogrammides või –meetmetes, mis on ohtlikkuse ja artiklites 2–6 nimetatud süütegude kordumise riski seisukohalt asjakohased;c) on täiesti teadlikud põhjustest, miks pakutakse võimalust osaleda programmides või meetmetes;d) annavad nõusoleku osaleda eriprogrammis või -meetmes, olles asjaoludest täiesti teadlik;e) võivad keelduda ja saada teavet keeldumisega kaasnevate võimalike tagajärgede kohta.3. Iga liikmesriik võtab vajalikud meetmed tagamaks, et isikutel, kelle suhtes on algatatud mõnes artiklites 2–6 nimetatud süüteos kriminaalmenetlus, võib olla võimalik osaleda lõigetes 1 ja 2 osutatud programmides või meetmetes tingimustel, mis ei kahjusta ega ole vastuolus kaitseõiguse ega õiglase ja erapooletu kohtumõistmise nõudega, võttes eelkõige nõuetekohaselt arvesse süütuse presumptsiooni põhimõtet reguleerivaid eeskirju.4. Iga liikmesriik võtab vajalikud meetmed tagamaks, et isikutel, kes usuvad, et nad võivad toime panna mõne artiklites 2–6 nimetatud süüteo, võib olla vajaduse korral võimalus osaleda tõhusates sekkumisprogrammides või -meetmetes, mis on loodud süütegude toimepanemise riski hindamiseks ja vältimiseks.Artikkel 18 Lapspornot sisaldavatele veebisaitidele juurdepääsu tõkestamineIga liikmesriik võtab vajalikud meetmed, et pädev õigus- või politseiasutus, tagades piisavad kaitsemeetmed, saaks nõuda Interneti-kasutajate juurdepääsu tõkestamist veebisaitidele, mis sisaldavad lapspornot või mille kaudu seda levitatakse, või seda ise tõkestada, eelkõige tagades, et tõkestamine piirdub ainult vajalikuga, et kasutajaid on teavitatud tõkestamise põhjustest ning et sisupakkujaid on teavitatud tõkestamise vaidlustamise võimalusest.Artikkel 19 Territoriaalne kohaldamisalaKäesolevat raamotsust kohaldatakse Gibraltari suhtes.Artikkel 20 Raamotsuse 2004/68/JSK kehtetuks tunnistamineRaamotsus 2004/68/JSK tunnistatakse kehtetuks.Artikkel 21 Rakendamine1. Liikmesriigid võtavad käesoleva raamotsuse järgimiseks vajalikud meetmed hiljemalt [KAHE AASTA JOOKSUL ALATES KÄESOLEVA RAAMOTSUSE VASTUVÕTMISEST].2. Liikmesriigid edastavad [KAHE AASTA JOOKSUL ALATES KÄESOLEVA RAAMOTSUSE VASTUVÕTMISEST] nõukogu peasekretariaadile ja komisjonile nende sätete teksti, millega võetakse riiklikku õigusse üle käesolevast raamotsusest tulenevad kohustused. Nõukogu hindab [NELJA AASTA JOOKSUL ALATES KÄESOLEVA RAAMOTSUSE VASTUVÕTMISEST] seda teavet kajastava aruande ja komisjoni kirjaliku aruande alusel, mil määral liikmesriigid käesolevat raamotsust järgivad, ja kaalub muudatuste vajadust.Artikkel 22 JõustumineKäesolev raamotsus jõustub Euroopa Liidu Teatajas avaldamise päeval.Brüssel, […]Nõukogu nimeleesistuja [1] Nõukogu raamotsuse ettepanek kohtualluvuskonfliktide ennetamise ja lahendamise kohta kriminaalmenetluses, esitatud 20. jaanuaril 2009. aastal Tšehhi, Poola, Sloveenia, Slovakkia ja Rootsi poolt, nõukogu dokument nr 5208/09.[2] Nõukogu otsus, 29. mai 2000, lapsporno vastase võitluse kohta Internetis (EÜT L 138, 9.6.2000, lk 1).[3] ELT C , , lk .[4] ELT L 13, 20.1.2004, lk 14.[5] ELT L 300, 11.11.2008, lk 42.[6] Vastu võetud 26.–27. veebruari 2009. aasta justiits- ja siseküsimuste nõukogus. Lõplik versioon avaldamata.[7] ELT L 82, 22.03.2001, lk 1.


               EUROOPA KOMISJON
            Brüssel,22.6.2015
            COM(2015) 304 final
            2015/0135(NLE)
            Ettepanek:
            NÕUKOGU OTSUS,
            mis käsitleb ohtlike ja kahjulike ainete mereveol vastutust ja kahju hüvitamist käsitleva rahvusvahelise konventsiooni 2010. aasta protokolli ratifitseerimist liikmesriikide poolt ja nende sellega ühinemist Euroopa Liidu nimel, välja arvatud õigusalast koostööd tsiviilasjades käsitlevad aspektid

               SELETUSKIRI

               1.ETTEPANEKU TAUST

               1.1.Sissejuhatus

               Teatud tüüpi mereveondusega seotud kahjude eest vastutamine ja nende hüvitamine on reguleeritud rahvusvahelisel tasandil rea Rahvusvahelise Mereorganisatsiooni (edaspidi „IMO”) konventsioonidega, mis tuginevad ühtedele ja samadele põhimõtetele. Need põhimõtted on: laevaomaniku range vastutus, kohustuslik kindlustus, et katta kolmandatele isikutele tekitatud kahju, vahetult kahju kannatanud isikute õigus esitada nõue kindlustusandja vastu, varalise vastutuse piiramine ja nafta ning ohtlike ja kahjulike ainete (edaspidi „OKA”) mereveo puhul spetsiaalne hüvitusfond, millest hüvitatakse tekitatud kahju, kui see ületab laevaomaniku vastutuse piirmäära.

               1996. aasta rahvusvaheline konventsioon vastutusest ja kahju hüvitamisest ohtlike ja kahjulike ainete mereveol (edaspidi „1996. aasta OKA konventsioon”) on viimane vastutust käsitlevatest IMO konventsioonidest, mis ootab liikmesriikide poolset ratifitseerimist, mida on vaja jõustumiseks. See on rahvusvahelise merevedude suhtes kehtiva vastutuse korra oluline osa, eelkõige kuna OKA, sealhulgas veeldatud maagaasi ja veeldatud naftagaasi mereveod on üha laienev kaubandusharu, mis moodustab olulise osa mereveondussektorist.

               2010. aasta protokolliga tehti 1996. aasta OKA konventsioonis hädavajalikke muudatusi, et lahendada 1996. aasta OKA konventsiooniga seoses tekkinud probleeme. 2010. aasta protokolli ja konventsiooni sätteid, mida on protokolliga muudetud, loetakse, tõlgendatakse ja kohaldatakse kui üht juriidilist dokumenti vastavalt protokolli artiklitele 2 ja 18. IMO sekretariaat koostas protokolli konsolideeritud teksti; see kiideti heaks 2011. aastal IMO juriidilise komitee 98. koosolekul ja sellele viidatakse kui „2010. aasta OKA konventsioonile”. 2010. aasta OKA konventsioon jõustub ühtse ja konsolideeritud õigusaktina siis, kui jõustub 2010. aasta protokoll.

               Riigi poolt 2010. aasta protokolli allakirjutamine, ratifitseerimine või heakskiitmine muudab kehtetuks asjaomase riigi poolt 1996. aasta OKA konventsiooni varasema allakirjutamise või ratifitseerimise vastavalt protokolli artikli 20 lõikele 8 (2010. aasta OKA konventsiooni artikli 45 lõige 8).

               Ei 1996. aasta OKA konventsioon ega OKA konventsioonile lisatud 2010. aasta protokoll ei ole jõustunud. Viimasele ei ole kuni tänase päevani keegi alla kirjutanud.

               Oluline on märkida, et deklareerides enda seotust 2010. aasta protokolliga, tuleb esitada ka andmed vastavalt protokolli artikli 20 lõikele 4 (2010. aasta OKA konventsiooni artikli 45 lõige 4) maksustatava lasti üldkoguse kohta, mis on saadud eelmise kalendriaasta jooksul. See eeltingimus on peamine põhjus, miks ükski riik ei ole veel konventsiooni ratifitseerinud.

               Pärast OKA konventsiooni 2010. aasta protokolli vastuvõtmist IMOs on rühm riike koos rahvusvahelise naftareostuskahjude hüvitamise fondi sekretariaadiga koostanud suunised maksustatava OKA lasti aruandluse kohta. IMO õiguskomitee kinnitas need suunised oma 100. istungjärgul 19. aprillil 2013,
                  1
                sellega võeti käsile konventsiooni ratifitseerimist takistav peamine praktiline raskus.

               IMO juriidilise komitee 101. istungjärgul loodi OKA alane sidepidamisrühm, et see abistaks riike konventsiooni rakendamise korra kehtestamisel, eelkõige seoses maksustatava OKA lasti kohta aruande esitamisega, et hõlbustada ratifitseerimist. Mitmed ELi liikmesriigid ja Euroopa Komisjon on selle rühma liikmed.

               1.2.ELi pädevus ja sellest tulenevad asjaolud

               Kooskõlas liidu välistegevuse alase pädevusega, nagu see on sätestatud Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 3 lõikes 2, kuuluvad 2010. aasta protokoll ja tulevikus 2010. aasta OKA konventsioon liidu ainupädevusse, kuna see mõjutab liidu ühiseeskirju ja muudab nende reguleerimisala.

               Nagu on üksikasjalikult kirjeldatud käesoleva seletuskirja punktis 1.4, muudab konventsiooni 2010. aasta protokolli sõlmimine direktiivi 2004/35/EÜ (keskkonnavastutusest keskkonnakahjustuste ärahoidmise ja parandamise kohta)
                  2
                reguleerimisala ja eeskirju seoses keskkonnakahju ennetamise ja heastamisega. Lisaks sellele mõjutab allpool punktis 1.5 üksikasjalikult selgitatud põhjustel 2010. aasta protokolli sõlmimine määruses (EL) nr 1215/2012 (kohtualluvuse ning kohtuotsuste tunnustamise ja täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades; uuesti sõnastatud Brüssel I määrus)
                  3
                sätestatud eeskirju.

               Viimati nimetatud kattumine konventsiooni (muudetud) eeskirjade ning liidu tsiviil- ja kaubandusasjades tehtava õigusalase koostöö eeskirjade vahel moodustas õigusliku aluse nõukogu otsusele 2002/971/EÜ, millega volitati liikmesriike ühenduse huvides 1996. aasta OKA konventsiooni ratifitseerima või sellega ühinema
                  4
               . Kuid nagu on selgitatud sissejuhatuses, muudeti 2010. aasta protokolliga 1996. aasta OKA konventsiooni, ning 2010. aasta OKA konventsioon on konsolideeritud dokument, mis tuleneb kõnealusest muudatusest. Seega tuleb 2010. aasta OKA konventsiooni poolt ELi eeskirjadele avaldatava mõju hindamisel võtta arvesse liidu õiguskorra arengut pärast nõukogu otsuse 2002/971/EÜ vastuvõtmist.

               Liidu ainupädevust sõlmida 2010. aasta protokoll ei saa kasutada liit ise kui eraldi juriidiline isik, kuna konventsiooni tekstis või protokollis ei ole piirkondliku majandusintegratsiooni organisatsiooni käsitlevat klauslit. See jätab liikmesriikidele kohustuse sõlmida see rahvusvaheline leping liidu nimel. Kuna 2010. aasta protokoll käsitleb ELi ainupädevusse kuuluvaid küsimusi, ei saa liikmesriigid iseseisvalt teha otsust kõnealuse protokolli allakirjastamise ja ratifitseerimise kohta. Nad võivad seda teha üksnes liidu nimel, pärast seda kui nõukogu on neid selleks volitanud komisjoni ettepaneku alusel ja Euroopa Parlamendi nõusolekul vastavalt Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 218 lõike 6 punktile a.

               1.3.Konventsiooni üksikasjad

               2010. aasta protokoll ja seega ka konsolideeritud 2010. aasta OKA konventsioon jõustuvad 18 kuud pärast kuupäeva, millel vähemalt 12 riiki, millest neli, kellest igaühel on vähemalt kaks miljonit brutotonnaaži ühikut lasti, on protokolli ratifitseerinud ja esitanud nõuetekohaselt IMO peasekretärile maksustatava lasti kohta asjakohased andmed, mis näitavad, et kõnealused riigid võtsid eelmise kalendriaasta jooksul vastu kokku vähemalt 40 miljoni tonni maksustatavat lasti, millest saadud tulust tehakse makse OKA üldkontole. 1996. aasta OKA konventsiooni jõustumise tingimused olid samasugused.

               2010. aasta OKA konventsiooni peamised muudatused võrreldes 1996. aasta OKA konventsiooniga on järgmised:

               (a)pakendatud OKA last on OKA fondi rahastamiseks maksustatava OKA lasti määratlusest välja jäetud, samas kui pakendatud OKA lastist tekkinud kahju on kaetud konventsioonis sätestatud kaheastmelise hüvitamisskeemiga (2010. aasta OKA konventsiooni artikli 1 lõige 10);

               (b)pakendatud OKA lasti vedavate laevade puhul on suurendatud laevaomanike vastutuse piirmäärasid, et paremini arvesse võtta pakendatud OKA lasti väljajätmist OKA fondi rahastamiseks maksustatava lasti hulgast (2010. aasta OKA konventsiooni artikli 9 lõike 1 punkt b);

               (c)veeldatud maagaasi füüsiline vastuvõtja on muudetud vastutavaks asjakohase makse tegemise eest OKA fondi, välja arvatud juhul, kui omanik ja vastuvõtja on kokku leppinud teisiti (2010. aasta OKA konventsiooni artikli 19 lõige 1a);

               (d)hüvitise maksmine OKA fondist sellega hõlmatud vahejuhtumi puhul toimub tingimusel, et asjaomane riik täidab oma kohustust esitada maksustatava lasti aruanded kõikide aastate kohta enne vahejuhtumit (2010. aasta OKA konventsiooni artikli 21a lõige 2).

               Nende muudatustega kõrvaldatakse peamised tõkked, mis on takistanud 1996. aasta OKA konventsiooni ratifitseerimist.

               Kohaldamisala: 2010. aasta OKA konventsiooni kohaldatakse kahjutasunõuete suhtes, mis tulenevad OKA lasti meritsi veost, välja arvatud kahjutasunõuded, mis esitatakse kaupade või reisijate veo lepingute alusel. Konventsiooniga hõlmatud kahju hõlmab igasugust kahju, mis tekib osalisriigi territooriumile, sealhulgas territoriaalvetele, keskkonnakahju osalisriigi majandusvööndile, igasugust muud kui keskkonnakahju väljaspool osalisriigi territooriumi ja territoriaalvesi laeva poolt, mis on registreeritud mõnes osalisriigis, samuti kõiki ennetusmeetmeid, mis võetakse eespool nimetatud kahjude vähendamiseks. Sõjalaevad või muud riigile kuuluvad või riigi käitatavad laevad, mida kasutatakse mittekaubanduslikel eesmärkidel, on konventsiooni kohaldamisalast välja jäetud, välja arvatud juhul, kui asjaomane liikmesriik otsustab teisiti. Peale selle võib riik kõnealuse konventsiooni kohaldamisalast välja jätta laevad kogumahutavusega alla 200 tonni, kes veavad üksnes pakendatud OKA lasti, kui nad teevad reise üksnes kõnealuse riigi sadamate või tehaste vahel. Viimasena nimetatud erandit võib kohaldada ka kahe naaberriigi vahel, kui sellised riigid on selgesõnaliselt niimoodi kokku leppinud. Sellised ühte või kahte naaberriiki käsitlevad erandid tuleb teatada IMO-le, kui see on asjakohane.

               Vastutuse ja hüvitise maksmise peamised aspektid: 2010. aasta OKA konventsioonis sätestatakse OKA lasti vedava laeva omaniku range vastutus kahju hüvitamise eest seoses iga sündmusega, mis tuleneb OKA lasti meritsi vedamisest kõnealuse laeva pardal. Omaniku rangest vastutusest on piiratud erandeid ja erandi kohaldamise puhul lasub tõendamiskohustus omanikul.

               Range vastutusega kaasneb omaniku kohustus sõlmida kindlustus või hankida muu rahaline tagatis, mis kataks tema konventsioonikohase vastutuse kahju eest. Osalisriigid peavad tõendama kõnealuse konventsioonikohase kindlustuslepingu või rahalise tagatise olemasolu.

               Selleks et range vastutuse ja kohustusliku kindlustuse nõuet toetaksid asjaomase majandusharu ettevõtjad, on konventsioonis sätestatud ka õigus piirata omaniku vastutus kuni 100 miljoni arvestusühikuga pakendamata OKA lasti puhul ja 115 miljoni arvestusühikuga pakendatud OKA lasti puhul. Lisaks sellele, nagu kõikide merendusvaldkonna vastutuse konventsioonide puhul, on konventsioonis ka klausel, millega keelatakse kahju tagasinõudmine laevaomanikult 2010. aasta OKA konventsiooni alusel „muul viisil kui vastavalt käesolevale konventsioonile”.

               Kõnealuse konventsiooni suurim panus mereveonduse, eelkõige OKA lasti vedamisega seotud õnnetuste eest rahvusvahelise vastutuse ja nende hüvitamise korra arendamisse on spetsiaalse hüvitusfondi loomine. OKA fondi eesmärk on maksta hüvitist igale isikule, kes on saanud kahju OKA lasti vedamisel toimunud õnnetuse tõttu, sellises ulatuses, mille eest kahjusaanu ei saa täielikku ja nõuetekohast hüvitist laevaomanikult ja tema kindlustusandjalt. Nimetatud olukord võib tekkida mitmesuguste tingimuste tõttu, nimelt kui laevaomanik ei vastuta, kui laevaomanikul ja tema kindlustusandjal ei ole finantssuutlikkust nõuete rahuldamiseks või kui kahju ületab laevaomaniku vastutuse piirmäärasid.

               Kahetasandilise süsteemi kaudu kättesaadava hüvitise kogusumma on 250 miljonit arvestusühikut (ligikaudu 310 miljonit eurot praeguse vahetuskursi puhul). Sellise summa kättesaadavaks tegemiseks on 2010. aasta OKA konventsiooniga loodud OKA fondi sissemaksete hoolikalt läbimõeldud süsteem, mille kohaselt igas osalisriigis teevad sissemakseid OKA lasti saavad isikud. Osalisriigid omakorda vastutavad OKA fondi rahastamiseks maksustatavat lasti käsitlevate aruannete õigsuse, õigeaegsuse ja korrapärasuse eest; osalisriik võib otsustada ise teha OKA fondi nõutavaid sissemakseid OKA saajate asemel.

               Nõuded ja hagid osalisriigi kohtutes: 2010. aasta OKA konventsioon sisaldab eeskirju osalisriikide kohtute pädevuse kohta seoses nõuetega, mida esitavad isikud, kes on kandnud konventsiooniga hõlmatud kahju, laevaomaniku, tema kindlustusandja või OKA fondi vastu. Konventsioonis on käsitletud ka osalisriigi kohtu otsuse tunnustamist ja täitmisele pööramist. Konventsiooni nende osadega, mis on muutumatul kujul üle võetud 1996. aasta OKA konventsioonist, tagatakse, et konventsiooniga hõlmatud õnnetuste ohver saab kasu selgetest menetluseeskirjadest ja õiguskindlusest, et ta saaks oma nõude esitada tõhusamalt.

               1.4.Mõju direktiivile 2004/35/EÜ

               Alates 2004. aastast on direktiiv 2004/35/EÜ ELis kohaldatav ettevõtjate vastutust reguleeriv õigusakt, mis hõlmab tööalase tegevuse, sealhulgas transpordiga seoses tekkiva keskkonnakahju vältimist ja heastamist liikmesriikide territooriumil ja nende jurisdiktsiooni alla kuuluvates vetes.

               Nii 1996. aasta kui ka 2010. aasta OKA konventsiooni ja kõnealuse direktiivi kohaldamisala kattuvad sedavõrd, kuivõrd: i) keskkonnakahju on tekitatud osalisriigi territooriumil, sealhulgas territoriaalmere alal (2010. aasta OKA konventsiooni artikli 3 punkt a), ii) kahju tuleneb keskkonna saastamisest majandusvööndis või samaväärsel alal (kuni 200 meremiili kaugusel lähtejoonest) (2010. aasta OKA konventsiooni artikli 3 punkt b), ja iii) tegemist on „ükskõik kus võetavate ennetusmeetmetega, mille abil sellist kahju ennetatakse või vähendatakse” (2010. aasta OKA konventsiooni artikli 3 punkt d). Direktiivi vastavad sätted on artikli 2 lõige 1 „keskkonnakahjustuse” mõiste kohta ja artikli 2 lõige 10 „ennetusmeetmete” mõiste kohta, koos direktiivi 2008/56/EÜ (millega kehtestatakse ühenduse merekeskkonnapoliitika-alane tegevusraamistik (merestrateegia raamdirektiiv))
                  5
                artikli 3 lõike 1 punktiga a ja direktiivi 79/409/EMÜ (loodusliku linnustiku kaitse kohta)
                  6
                artikli 1 lõikega 1 ja direktiivi 92/43/EMÜ (looduslike elupaikade ning loodusliku loomastiku ja taimestiku kaitse kohta)
                  7
                artikli 2 lõikega 1, millele on osutatud dokumendis „Komisjoni suunised Natura 2000 võrgustiku moodustamiseks merekeskkonnas. Elupaikade ja linnustiku kaitse direktiivide rakendamine”
                  8
               . Mõiste „keskkonnakahjustus” konventsioonis ja direktiivis 2004/35/EÜ küll kattuvad suurel määral, kuid ei ole identsed. Praktikas eeldatakse siiski, et konventsiooni eesmärk peaks olema tagada sama kõrged standardid keskkonnakahju heastamise alal kui on sätestatud direktiivis.

               Kuna direktiivi 2004/35/EÜ ja 2010. aasta OKA konventsiooni kohaldamisalad kattuvad, siis on selge, et 2010. aasta protokolli sõlmimine, millega muudetakse 1996. aasta OKA konventsiooni ja mille tulemusel tekib uus juriidiline tekst (st 2010. aasta OKA konventsioon), mõjutab olemasolevaid liidu eeskirju.

               Veelgi enam, direktiivis 2004/35/EÜ viidatakse sõnaselgelt 1996. aasta OKA konventsioonile (direktiivi ei kohaldata keskkonnakahjustuse suhtes, kui see on põhjustatud vahejuhtumist, mida käsitletakse kõnealuses konventsioonis ja selle edasistes muudatustes, tingimusel et konventsioon on asjakohases liikmesriigis jõustunud (direktiivi 2004/35/EÜ artikli 4 lõige 2 ja IV lisa). Sellega võimaldati spetsialiseeritud rahvusvahelised režiimid, millega reguleeritakse tsiviilvastutust, mis hõlmab konkreetseid kutsealaseid tegevusi, tunnistada ülimuslikuks direktiivi suhtes, kuna selliseid režiime peeti tõhusamaks kiire ja piisava hüvitise andmiseks keskkonnakahjustuse korral ja paremini kokkusobivaks sellise kutsealase tegevusega. 2010. aasta protokoll kui 1996. aasta OKA konventsiooni muudatus on hõlmatud kõnealuse erandiga direktiivist 2004/35/EÜ; sellega on selge, et konventsiooni ratifitseerimine või sellega ühinemine mõjutab kehtivaid ELi eeskirju.

               Lisaks konventsiooni eeskirjade ja direktiivi märkimisväärsele kattumisele on nende vahel ka oluline konflikt, mis määrab konventsiooni sätete mõju liidu eeskirjadele. OKA konventsiooni artikli 7 lõige 4 (nii 1996. kui ka 2010. aasta konventsiooni tekstis) välistab mis tahes kahjutasunõuded laevaomaniku vastu mis tahes muul viisil või muus kohas, kui on ette nähtud konventsioonis. See tähendab, et direktiivi ei saa kohaldada lisaks konventsioonile, kui käsitletakse laevaomaniku vastutust OKA kahjude eest; seega piirab konventsioon direktiivi kohaldamisala ning see on asjakohane seoses liikmesriikide poolt 2010. aasta protokolli sõlmimisega.

               1.5.Mõju määrusele (EL) nr 1215/2012 (uuesti sõnastatud määrus (EÜ) nr 44/2001 ehk Brüssel I)

               2010. aasta OKA konventsiooni IV peatükis on ette nähtud kodukord, mida kohaldatakse nõuete ja hagide suhtes konventsiooni osalisriikide kohtutes. Eelkõige on konventsiooni artiklites 38, 39 ja 40 sätestatud eeskirjad kohtualluvuse ja kohtuotsuste tunnustamise ja täitmise kohta. Need artiklid on identsed 1996. aasta OKA konventsiooni artiklitega 38, 39 ja 40, mis olid ühenduse ainupädevuse õiguslik alus, mis õigustas nõukogu otsuse 2002/971/EÜ vastuvõtmist.

               Määruses (EL) nr 1215/2012 on sätestatud eeskirjad kohtualluvuse ning kohtuotsuste tunnustamise ja täitmise kohta liikmesriikide vahelistes tsiviil- ja kaubandusasjades ning eespool nimetatud konventsiooni sätted, kui konventsioon jõustuks, võiksid mõjutada kõnealuse määruse eeskirju. Dokumendis „Ettepanek: nõukogu otsus, millega liikmesriike volitatakse Euroopa Ühenduse huvides ratifitseerima rahvusvaheline konventsioon vastutuse ja kahju hüvitamise kohta ohtlike ja kahjulike ainete mereveol” (1996. aasta OKA konventsioon), KOM(2001) 674 (lõplik),
                  9
                on esitatud üksikasjalik ülevaade ja selgitatud konventsiooni IV peatüki ja Brüssel I määruse (määrus (EÜ) nr 44/2001)
                  10
                kattumist.

               Lisaks eespool öeldule on 2010. aasta OKA konventsiooni IV peatüki artiklid 37, 41 ja 42 abistavat laadi, ning seetõttu ei saa neid vaadelda ega kohaldada eraldi konventsiooni muudest sätetest. Seega kattub liidu ainupädevus konventsiooni kogu IV peatükiga.

               Taani eristaatust seoses konventsiooni IV peatükiga tuleb käsitleda eraldi, vastavalt protokollile nr 22
                  11
                Taani seisukoha kohta, mis on lisatud aluslepingutele. Taani on vabastatud ELi toimimise lepingu kolmanda osa V jaotise kohaldamisest ning seetõttu ei osale kavandatud nõukogu otsuse vastuvõtmisel, milles käsitletakse ohtlike ja kahjulike ainete mereveol vastutust ja kahju hüvitamist käsitleva rahvusvahelise konventsiooni 2010. aasta protokolli ratifitseerimist liikmesriikide poolt Euroopa Liidu nimel ja sellega ühinemist seoses tsiviilasju käsitleva õigusalase koostöö aspektidega.

               1.6.Kokkuvõte

               Rahvusvaheliste eeskirjade vastuvõtmine vastutuse kohta lepinguvälise kahju eest, mis on tekkinud ohtlike ja kahjulike ainete mereveol, ning nende jõustumine on äärmiselt oluline, kui pidada silmas, et ohtlike ja kahjulike ainete mereveod moodustavad olulise osa ülemaailmse mereveonduse üldmahust.

               Kuna on saadud kogemusi sarnase rahvusvahelise korra kohta, millega reguleeritakse vastutust kahjude eest, mis tulenevad muudest tegevustest, näiteks nafta veost tankeritega, võttis IMO vastu selle rahvusvahelise lepingu, nagu seda on muudetud 2010. aasta OKA protokolliga, et täiendada merendusvaldkonna vastutuse konventsioonide süsteemi spetsiaalse rahastusvahendiga, ja moodustas uue hüvitusfondi OKA kahjude hüvitamiseks.

               Nõukogu otsusega 2002/971/EÜ volitati liikmesriike jätkama 1996. aasta OKA konventsiooni ratifitseerimist. Vastavalt aluslepingutele ja selleks, et võtta arvesse liidu õiguse arengut pärast 2002. aastat, on ka 2010. aasta protokolli kohta, millega konventsiooni muudeti, vaja uut nõukogu otsust. 2010. aasta protokolliga loodi uus rahvusvaheline leping (vt eelkõige 2010. aasta OKA konventsiooni konsolideeritud tekst, artikli 45 lõige 8). Sellest tulenevalt volitab liit liikmesriike ratifitseerima 2010. aasta protokolli või sellega ühinema, et kohaldada 2010. aasta OKA konventsiooni mitte üksnes protokolliga seotud küsimustele, vaid ka kõigile muudele küsimustele, mida hõlmab 2010. aasta OKA konventsiooni muudetud tekst.

               Eespool öeldut silmas pidades teeb komisjon ettepaneku võtta vastu kaks eraldi nõukogu otsust 2010. aasta protokolli ratifitseerimise kohta liikmesriikide poolt Euroopa Liidu nimel ja sellega ühinemise kohta, et tagada direktiivisse 2004/35/EÜ ja määrusesse (EL) nr 1215/2012 kätketud aluslepinguliste eesmärkide saavutamine ning protokolli nr 22 sätete täitmine. Seoses eespool nimetatud määrusega ja eelkõige seoses eeskirjadega, mis käsitlevad liikmesriikide kohtute tehtud kohtuotsuste tunnustamist ja täitmist, peavad liikmesriigid 2010. aasta protokolli ratifitseerimisel või sellega ühinemisel esitama avalduse, mis on esitatud kõnealuse nõukogu otsuse ettepaneku lisas; avaldus tagaks, et jätkuvalt kohaldatakse kohtuotsuste tunnustamise ja täitmise määruse (EL) nr 1215/2012 eeskirju selles osas, mis puudutab liikmesriigi kohtu tehtud otsuste tunnustamist ja täitmist teises liikmesriigis. Nimetatud avaldus peaks samuti hõlmama muid asjakohaseid liidu eeskirju, eelkõige 30. oktoobri 2007. aasta Lugano konventsiooni, mis käsitleb kohtualluvust ning kohtuotsuste tunnustamist ja täitmist tsiviil- ja kaubandusasjades
                  12
               .

               2.HUVITATUD ISIKUTEGA KONSULTEERIMISE JA MÕJU HINDAMISE TULEMUSED

               Ametlikku mõju hindamist protsessi selles etapis, kus ELi meetmete kohaldamisala juba piiratakse rahvusvahelise õigusvahendi sõlmimise üle peetavate läbirääkimistega, ei ole vaja.

               Siiski on vaadeldud ja kaalutud mitmeid poliitikavalikuid:

               (1)meetmeid ei võeta

               Praegu, kus OKA konventsioon ei ole jõustunud, kohaldatakse keskkonnavastutuse direktiivi 2004/35/EÜ keskkonnakahju tekkimisele seoses õnnetusjuhtumitega, mille põhjustab OKA lasti vedav laev ELi vetes. See tähendab, et kohaldatakse keskkonnakahjustuse mõistet, mis on esitatud direktiivis, koos laevaomaniku õigusega piirata oma vastutust vastavalt merinõuete korral vastutuse piiramise 1976. aasta konventsioonile, arvestades kehtivaid muudatusi, vastavalt direktiivi artikli 4 lõikele 3. Laevaomaniku õigusel piirata oma vastutust kuni 1976. aasta konventsioonis kehtestatud piirmääradeni on piiratud erandeid, nimelt tahtliku kahju tekitamine või hoolimatus. 1976. aasta konventsiooni kohased vastutuse piirmäärad on madalamad kui 2010. aasta OKA konventsiooni artiklis 9 sätestatud vastutuse piirmäärad. 2010. aasta OKA konventsiooni III peatükis sätestatud hüvitusfondi taolise fondi puudumisel ei ole praegu direktiivis midagi, millest maksta hüvitist ohvritele (näiteks kalurid, kohalikud omavalitsused), kui ohtlike ja kahjulike ainetega tekitatakse merereostus, mis ületab laevaomaniku vastutuse piirmäära. Lisaks sellele ei ole praeguses õigusraamistikus kohustusliku kindlustuse nõuet, samas kui 2010. aasta OKA konventsiooni artiklis 12 sätestatakse laevaomanikele konkreetselt selline kohustus, millega kaasneb hüvitise taotlejate õigus kindlustusandja vastu otse hagi esitada (artikli 12 lõige 8). Lõpuks, direktiivis 2004/35/EÜ on ELi kaasseadusandjad otsustanud näha ette erandi rahvusvahelise laevanduse vastutuse korra suhtes seoses kõikide asjakohaste konventsioonide, sh OKA konventsiooniga, ja mitte kohaldada direktiivi vahejuhtumite suhtes, mis kuuluvad mõne rahvusvahelise konventsiooni kohaldamisalasse. Kui ELi tasandil ei võeta meetmeid, et võimaldada liikmesriikidel ratifitseerida 2010. aasta OKA protokoll või sellega ühineda IMO viimase vastutust käsitleva konventsiooni jõustumiseks, kujuneb selgesti välja vastuolu rahvusvahelises ja ELi vastutuskorras merevedude valdkonnas; sellise vastuoluga kahjustatakse õiguskindlust ja kohaldatavate normide ühetaolisust, muu hulgas ka OKA lasti merevedudega seotud keskkonnakahjustuse puhul.

               (2)OKA konventsiooni vastavusse viimine liidu õigustikuga

               Direktiiv 2004/35/EÜ ei kattu täielikult 2010. aasta OKA konventsiooniga keskkonnakahjustuse määratlemisel. Nimelt on direktiivis esitatud mõiste laiem ja hõlmab rohkem heastamise tüüpe, sealhulgas kahjustatud loodusressursside esmane taastamine nende esialgse seisundini, sealhulgas vajaduse korral täiendavate ja kompenseerivate meetmete võtmine, kui ressursse ei saa taastada nende algse olukorrani, ning kahju hüvitamine seoses vahepealse ressursside kaotusega (sellised meetmed ei koosne kunagi rahalisest hüvitisest, alati on need meetmeid, millega parandatakse loodusressursside seisundit kahjustatud kohas või selle ümbruskonnas). Seega võiks kaitsta ideed, et konventsiooni tuleks muuta, et viia see vastavusse kõnealuse direktiivi sätetega.

               Ei ole siiski tõenäoline, et selleks õnnestub saavutada IMO osalisriikide hulgas piisavat toetust, pidades eelkõige silmas probleeme, mis tuleb lahendada enne konventsiooni praeguse versiooni heakskiitmist. Peale selle on saastekahjustuse mõiste konventsioonis hoolikalt defineeritud kooskõlas muude olemasolevate süsteemidega, millega reguleeritakse vastutust õnnetusjuhtumite eest seoses mereveonduse eri liikidega (nt 1992 rahvusvaheline konventsioon tsiviilvastutusest naftareostuskahjude eest, 2001. aasta rahvusvaheline konventsioon laeva punkrist pärineva kütuseõlireostuse kahjuga seotud tsiviilvastutuse kohta). 2010. aasta OKA konventsiooni mõiste muutmine häiriks oluliselt tasakaalu eri laevandussektorite vahel ja põhjustaks suurt vastuseisu IMOs.

               (3)eraldumisklausli lisamine OKA konventsiooni ja direktiivi 2004/35/EÜ edasine muutmine

               Võiks uurida ka võimalust muuta konventsiooni nii, et sellele lisatakse eraldumisklausel, millega tagatakse, et kui liikmesriigid saavad konventsiooni osalisteks, kohaldatakse Euroopa Liidu ja tema liikmesriikide vahelistele erisuhetele endiselt liidu õigust. Kolmandate riikide suhtes kehtiksid konventsioonist tulenevad kohustused muutmata kujul.

               Eraldumisklausli vastuvõtmisel nõustuksid kõik konventsiooni osalised (sealhulgas väljaspool ELi asuvad riigid) sellega, et ELi ja tema liikmesriikide omavahelistes suhetes kohaldatakse ELi õigust sedavõrd, kuivõrd see reguleerib konventsiooni sisuga seotud küsimusi. Ent selle kohta kehtib juba eespool esitatud põhjendus, see tähendab, et see ei ole realistlik võimalus liikmesriikide jaoks, mida nad ELi nimel võiksid arendada IMOs.

               Lisaks nõuaks selline klausel direktiivi 2004/35/EÜ muutmist, et leevendada erandit, mida kohaldatakse selliste vahejuhtumite läbi tekkinud kahju suhtes, mis langevad direktiivi reguleerimisalast OKA konventsiooni reguleerimisalasse. Direktiivis käsitletakse aga kõiki selle IV lisas loetletud mereveondusega seotud vastutust käsitlevaid konventsioone võrdsel alusel. Erisüsteemi kehtestamine ühe konkreetse konventsiooni puhul läheks vastuollu direktiivi enda vaimuga, eelkõige kui kõiki IMO konventsioone tõlgendatakse ühtsete põhimõtete alusel, millega luuakse laevaomaniku range vastutuse raamistik koos kohustusliku kindlustuse võtmise ja piisavate rahaliste vahendite olemasoluga selliste reostuskahjude hüvitamiseks, mille on põhjustanud meresõidu vahejuhtum.

               (4)2010. aasta OKA protokolli ratifitseerimine

               OKA konventsiooni 2010. aasta protokolli sõlmimine tagab ELi vetes OKA lasti vedavate laevadega juhtuvate õnnetuste tekitatud kahju puhul vastutust ja hüvitamist käsitlevate eeskirjade ühtse kohaldamise. Lisaks tagab see piisavate rahaliste vahendite olemasolu selliste õnnetuste ohvritele hüvitise maksmiseks. Selle jaoks rahvusvahelise korra kohaldamine piirkondlike lahenduste asemel sobib paremini kokku mereveonduse ülemaailmse iseloomuga ja piiriülese mõjuga, mis on tõenäoline selliste õnnetuste korral.

               Seepärast tehti järeldus, et käesolev otsuse-eelnõu, millega liikmesriike volitatakse ratifitseerima 2010. aasta OKA protokolli ja seega tunnistama enda jaoks siduvaks 2010. aasta OKA konventsiooni konsolideeritud teksti, on parim lahendus.

               3.ETTEPANEKU ÕIGUSLIK KÜLG

               Nagu sissejuhatuses on osutatud, muudab 2010. aasta protokollile riigi poolt allakirjutamine, selle ratifitseerimine või vastuvõtmine kehtetuks asjaomase riigi poolt 1996. aasta OKA konventsioonile allakirjutamise, selle ratifitseerimise või vastuvõtmise. Protokolli ratifitseerivad riigid väljendavad sellega oma nõusolekut, et 2010. aasta OKA konventsioon kui konventsiooni ühtne konsolideeritud õigusakt, mis jõustub pärast 2010. aasta protokolli jõustumist, on nende jaoks siduv.

               Kavandatud nõukogu otsustega volitatakse seega liikmesriike liidu nimel ratifitseerima 2010. aasta OKA protokolli või sellega ühinema ja sellest tulenevalt tunnistama, et 2010. aasta OKA konventsiooni eeskirjad on nende jaoks siduvad.

               Kavandatud nõukogu otsused tuginevad Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 218 lõikele 6 koostoimes, ühelt poolt, nimetatud lepingu artikliga 81, millega ELi õiguses luuakse põhiline õiguslik alus tsiviilasjades tehtava õigusalase koostöö jaoks, mis on asjakohane seoses kahjutasunõuete ja -meetmete puhul kohaldatava korraga vastavalt 2010. aasta OKA konventsiooni IV peatükile, ja teiselt poolt nimetatud lepingu artikliga 192, milles on esitatud keskkonnakaitse põhiline õiguslik alus.

               2010. aasta OKA konventsioonil on mitu eesmärki, mis on omavahel lahutamatult seotud, ilma et üks oleks teisejärguline või teistega võrreldes kaudsem. Ühte otsust ei saa vastu võtta kahel õiguslikul alusel, kui kummagi õigusliku aluse nõutavad menetlused on ühildamatud
                  13
               . Käesoleval juhul on sellega tegemist seetõttu, et küsimused, mis puudutavad õigusalast koostööd tsiviilasjades, ei ole siduvad Taani jaoks, mille tulemusel on hääleõigused nõukogus erinevad. Seega on vaja kahte eraldi nõukogu otsust.

               Need kaks otsust on üles ehitatud sarnaselt. Nende artikliga 1 volitatakse liikmesriike ratifitseerima liidu nimel OKA konventsiooni 2010. aasta protokoll või sellega ühinema, kuna Euroopa Liit ei saa olla selle konventsiooni osaline.

               Ühises artiklis 2 nõutakse, et liikmesriigid võtaksid endale kohustuse tunnistada 2010. aasta protokoll enda jaoks siduvaks kahe aasta jooksul alates käesoleva otsuse jõustumisest. Kõikide ELi liikmesriikide kiire ühinemine 2010. aasta protokolliga võimaldab saavutada konventsiooni jõustumiseks vajaliku künnise, arvestades nii IMO liikmesriikide arvu kui ka nende laevastiku tonnaaži (12 riiki, kelle hulgas on neli riiki, kellest igaühe laevastiku kogumahitavus on vähemalt kaks miljonit ühikut). Veelgi olulisem on see, et ratifitseerimine kindlaksmääratud tähtaja jooksul võimaldab vältida konkurentsieelist, mille saab liikmesriik, kes lükkab oma liitumise 2010. aasta protokolliga ja seega 2010. aasta OKA konventsiooniga edasi, võrdsete õiguskaitsevahendite kulul, mis on sellise protokolliosalise käsutuses, kes kannab kahju OKA lastiga seotud laevaõnnetuse puhul. Teabe ja parimate tavade vahetamine on eriti kasulik ratifitseerimise või konventsiooniga ühinemise protsessis, eelkõige seoses konventsioonikohase maksustatava lasti arvutamisega.

               Nõukogu otsuse ettepaneku artiklis 3, milles välistatakse tsiviilasju käsitleva õigusalase koostöö aspektid, nõutakse, et liikmesriigid viitaksid kirjalikult mõlemale nõukogu otsusele oma 2010. aasta protokolli ratifitseerimiskirja või sellega ühinemise kirja hoiuleandmisel.

               Nõukogu otsuse-eelnõu artiklis 3 tsiviilasju käsitleva õigusalase koostöö aspektide kohta on käsitletud avaldust, mille liikmesriigid peavad tegema, kui nad on nõustunud tunnistama enda jaoks siduvaks 2010. aasta protokolli; avalduses käsitletakse kohtuotsuste tunnustamist ja jõustamist, arvestades liidu ainupädevust selles valdkonnas. Avaldus on sarnane nõukogu otsuse 2002/971/EÜ artiklis 2 esitatud avaldusega.

               Ühises artiklis 4 on määratud kindlaks kuupäev, mil nõukogu kavandatud otsus jõustub.

               Ühises artiklis 5 selgitatakse, et kuna otsuse eesmärk on volitada liikmesriike liidu nimel teatama, et 2010. aasta protokoll on nende jaoks siduv, on otsused kooskõlas aluslepingutega adresseeritud liikmesriikidele.

               4.MÕJU EELARVELE

               Puudub.

               2015/0135 (NLE)

               Ettepanek:

               NÕUKOGU OTSUS,

               mis käsitleb ohtlike ja kahjulike ainete mereveol vastutust ja kahju hüvitamist käsitleva rahvusvahelise konventsiooni 2010. aasta protokolli ratifitseerimist liikmesriikide poolt ja nende sellega ühinemist Euroopa Liidu nimel, välja arvatud õigusalast koostööd tsiviilasjades käsitlevad aspektid

               EUROOPA LIIDU NÕUKOGU,

               võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut, eriti selle artiklit 192 koostoimes artikli 218 lõike 6 punkti a alapunktiga v,

               võttes arvesse Euroopa Komisjoni ettepanekut,

               võttes arvesse Euroopa Parlamendi nõusolekut
                  14

               ning arvestades järgmist:

               (1)1996. aasta rahvusvahelise konventsiooni vastutuse ja kahju hüvitamise kohta ohtlike ja kahjulike ainete mereveol (edaspidi „1996. aasta OKA konventsioon”) eesmärgiks oli tagada nõuetekohane, viivitamatu ja tõhus kahju hüvitamine isikutele, kes on ohtlike ja kahjulike ainete merevedudel tekkinud reostuse tõttu kahju kannatanud. 1996. aasta OKA konventsioon täitis olulise lünga merereostuse vastutuse rahvusvahelises reguleerimises.

               (2)Nõukogu võttis 2002. aastal vastu nõukogu otsuse 2002/971/EÜ,
                  15
                millega ta volitas liikmesriike ühenduse huvides ratifitseerima 1996. aasta OKA konventsiooni või sellega ühinema. Otsusega 2002/971/EÜ kohustati liikmesriike võtma vajalikud meetmed, et ratifitseerida 1996. aasta OKA konventsioon või sellega ühineda enne 30. juunit 2006. Neli liikmesriiki on seejärel kõnealuse konventsiooni ratifitseerinud. 1996. aasta OKA konventsioon ei ole jõustunud.

               (3)1996. aasta OKA konventsiooni on muudetud 2010. aasta protokolliga. Vastavalt 2010. aasta protokolli artiklile 2 ja artikli 18 lõikele 1 tuleb 2010. aasta protokolli ja 1996. aasta OKA konventsiooni lugeda, tõlgendada ja kohaldada koos ühtse õigusaktina 2010. aasta protokolli osalisriikide vahel.

               (4)Rahvusvahelise Mereorganisatsiooni (edaspidi „IMO”) sekretariaat koostas 2010. aasta protokolli ja 1996. aasta ohtlike ja kahjulike ainete konventsiooni konsolideeritud teksti (edaspidi „2010. aasta OKA konventsioon”), mille kiitis heaks IMO juriidiline komitee oma 98. koosolekul. 2010. aasta OKA konventsioon ei ole allakirjutamiseks ja ratifitseerimiseks avatud õigusakt. 2010. aasta OKA konventsioon jõustub siis, kui 2010. aasta protokoll on jõustunud liikmesriikides.

               (5)Vastavalt protokolli artikli 20 lõikele 8 muudab riigi poolt nõusoleku väljendamine lugeda enda jaoks siduvaks 2010. aasta protokoll kehtetuks asjaomase riigi varasema nõusoleku lugeda enda jaoks siduvaks 1996. aasta OKA konventsioon (2010. aasta OKA konventsiooni artikli 45 lõige 8). Selle tulemusel ei ole vastavalt protokolli artiklile 20 ja eelkõige selle lõigetele 2, 3 ja 4 1996. aasta OKA konventsiooni osalisriik enam selle osalisriik hetkest, mil ta väljendas oma nõusolekut lugeda 2010. aasta protokoll enda jaoks siduvaks.

               (6)Pärast otsuse 2002/971/EÜ vastuvõtmist on Euroopa Liidu õigus arenenud; vastu on võetud uusi teiseseid õigusakte ja aluslepinguid on muudetud Lissaboni lepinguga. 2010. aasta OKA konventsioon kuulub nüüd täielikult liidu ainupädevusse.

               (7)Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2004/35/EÜ
                  16
                on ELis kohaldatav ettevõtjate vastutust reguleeriv õigusakt, mis hõlmab tööalase tegevuse, sealhulgas transpordiga seoses tekkiva keskkonnakahju vältimist ja heastamist liikmesriikide territooriumil ja nende jurisdiktsiooni alla kuuluvates vetes. Nii 1996. aasta kui ka 2010. aasta OKA konventsiooni kohaldamisala kattub direktiivi 2004/35/EÜ kohaldamisalaga, kuivõrd tegemist on keskkonnakahjustusega, mis on tekitatud osalisriigi territooriumil ja jurisdiktsiooni alla kuuluvas mereakvatooriumis (2010. aasta OKA konventsiooni artikli 3 punktid a ja b), ja ükskõik kus võetud ennetusmeetmetega sellise kahjustuse vältimiseks või minimeerimiseks (2010. aasta OKA konventsiooni artikli 3 punkt d).

               (8)Lisaks 2010. aasta OKA konventsiooni ja direktiivi 2004/35/EÜ kohaldamisala kattumisele on samuti võimalik vastuolu nende kahe õigusakti vahel, mida on ette nähtud ning käsitletud direktiivi artikli 4 lõikes 2 ja IV lisas. Vastavalt 2010. aasta OKA konventsiooni artikli 7 punktidele 4 ja 5 kehtestatakse konventsiooniga laevaomanike range vastutus konventsiooniga hõlmatud mis tahes kahju eest, mis tuleneb OKA lasti mereveost, kusjuures konventsioon eeldab vastutuse suunamist laevaomanikule ja sellega keelatakse muud kui kõnealuse konventsiooni kohased kahjutasunõuded laevaomaniku vastu. Seega erand, mida kohaldatakse konventsiooniga hõlmatud kahjule vastavalt direktiivi 2004/35/EÜ artikli 4 lõikele 2 ja IV lisale, hoiab ära vastuolu konventsiooni artikli 7 ja kõnealuse direktiivi vahel.

               (9)Kuna direktiivi 2004/35/EÜ ja 2010. aasta OKA konventsiooni kohaldamisalad kattuvad ja kuna konventsioonile on tehtud erand, mida kohaldatakse kooskõlas direktiiviga, on selge, et 2010. aasta protokolli sõlmimine mõjutab kehtivaid liidu eeskirju ja et nõusoleku andmine siduda end 2010. aasta protokolliga peaks kuuluma liidu ainupädevusse.

               (10)2010. aasta OKA konventsioon nagu ka selle eelkäija on eriti oluline Euroopa Liidu ja tema liikmesriikide huvide seisukohast, kuna sellega nähakse ette parem keskkonna ja OKA reostuse ohvrite kaitse OKA reostuse puhul merel vastavalt merereostuse eest vastutuse rahvusvahelistele normidele kooskõlas 1982. aasta Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni mereõiguse konventsiooniga.

               (11)Selleks et liikmesriigid saaksid 2010. aasta protokolli ja seega 2010. aasta OKA konventsiooni osalisriikideks, peavad nad kõnealuse protokolli artikli 20 lõike 4 kohaselt esitama IMO peasekretärile koos oma nõustumiskirjadega asjakohased andmed eelmisel kalendriaastal 2010. aasta OKA konventsiooni kohase maksustatud lasti üldkoguste kohta. Selleks on liikmesriigid kohustatud looma maksustatavat lasti käsitleva aruandluse süsteemi, enne kui nad saavad väljendada oma nõusolekut lugeda 2010. aasta protokolli enda jaoks siduvaks.

               (12)Teabe ja parimate tavade vahetamine liikmesriikide vahel 2010. aasta protokolli ratifitseerimise või sellega ühinemise korra kohta võib soodustada liikmesriikide jõupingutusi luua toimiv aruandlussüsteem maksustatava lasti kohta aruandluse sisseseadmiseks vastavalt 2010. aasta OKA konventsioonile.

               (13)Nagu 1996. aasta OKA konventsiooni puhul, on üksnes suveräänsetel riikidel õigus olla 2010. aasta protokolli osalisriigiks, kuna konventsioonis ei ole piirkondliku majandusintegratsiooni organisatsiooni käsitlevat klauslit. Seetõttu ei ole liidul praegusel ajal võimalik 2010. aasta protokolli ja sellega ka 2010. aasta OKA konventsiooni ratifitseerida ega sellega ühineda. Siiski seob liikmesriike ja liitu aluslepingute kohane lojaalse koostöö põhimõte, mis võimaldab saavutada liidu eesmärke keskkonnakaitse ja tsiviilasjades tehtava õigusalase koostöö valdkondades. Käesoleval juhul nõuab see liikmesriikidelt, et need võtaksid liidu ühinemise konventsiooniga oma eesmärgiks ja teeksid selleks kõik vajalikud jõupingutused.

               (14)2010. aasta protokolli ratifitseerimine kõigi liikmesriikide poolt kindlaksmääratud aja jooksul peaks tagama võrdsed võimalused kõigile asjaomastele osalistele, keda puudutab 2010. aasta OKA konventsiooni kohaldamine, ja vältima konkurentsieelist, mille saavad seda liitumist edasilükkavad riigid.

               (15)Seepärast tuleks liikmesriike volitada ratifitseerima 2010. aasta protokoll, välja arvatud tsiviilasju käsitleva õigusalase koostöö aspektid. Konventsiooni sätteid, mis kuuluvad Euroopa Liidule antud pädevuse alusel tsiviilasjades tehtava õigusalase koostöö alla, käsitletakse otsuses, mis võetakse vastu paralleelselt käesoleva otsusega,

               ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA OTSUSE:

               Artikkel 1

               Käesolevaga volitatakse liikmesriike Euroopa Liidu nimel ratifitseerima 2010. aasta protokolli või sellega ühinema, kui see on asjakohane, välja arvatud tsiviilasju käsitleva õigusalase koostöö aspektid, tingimustel, mis on sätestatud käesoleva otsuse artiklites 2, 3 ja 4.

               Artikkel 2

               1.Liikmesriigid teevad kõik vajaliku, et 2010. aasta protokolli ratifitseerimis- või ühinemiskirjad anda hoiule viivitamata, kuid igal juhul mitte hiljem kui kaks aastat pärast käesoleva otsuse jõustumist.

               2.Liikmesriigid teatavad nõukogule ja komisjonile ühe aasta jooksul, arvates käesoleva otsuse jõustumise kuupäevast, oma ratifitseerimis- või ühinemismenetluse lõpuleviimise kavandatava kuupäeva.

               3.Liikmesriigid püüavad vahetada omavahel teavet oma ratifitseerimis- või ühinemismenetluse seisukorra kohta ja eelkõige loovad selleks maksustatava lasti aruandluse süsteemi 2010. aasta protokolli kohaselt.

               Artikkel 3

               2010. aasta protokolli ratifitseerimisel või sellega ühinemisel teatavad liikmesriigid Rahvusvahelise Mereorganisatsiooni peasekretärile kirjalikult, et nimetatud ratifitseerimine või ühinemine toimus kooskõlas käesoleva otsusega ja otsusega, mis võetakse vastu paralleelselt käesoleva otsusega aspektide kohta, mis kuuluvad liidu pädevusse seoses õigusalase koostööga tsiviilasjades
                  17
               .

               Artikkel 4

               Käesolev otsus jõustub järgmisel päeval pärast selle avaldamist Euroopa Liidu Teatajas.

               Artikkel 5

               Käesolev otsus on adresseeritud liikmesriikidele kooskõlas aluslepingutega.

               Brüssel,

                     Nõukogu nimel

                     eesistuja

                     (1)
                  IMO LEG 100th Session, LEG 100/14 „Report of the Legal Committee on the work of its one hundredth session” (Õiguskomitee aruanne oma tööst 100. istungjärgul), lk 5–6; LEG 100/3, Kanada esitatud „Monitoring the Implementation of the HNS Protocol, 2010”, Annex 2 „Reporting guidelines on the submission of HNS contributing cargo” (2010. aasta OKA protokolli rakendamise järelevalve. 2. lisa. Suunised aruande esitamiseks maksustatava OKA lasti kohta).

                     (2)
                  ELT L 143, 30.4.2004, lk 56.

                     (3)
                  ELT L 351, 20.12.2012, lk 1.

                     (4)
                  Nõukogu otsus 2002/971/EÜ, 18. november 2002, millega volitatakse liikmesriike ühenduse huvides 1996. aasta rahvusvahelist konventsiooni vastutuse ja kahju hüvitamisese kohta ohtlike ja kahjulike ainete mereveol (ohtlike ja kahjulike ainete konventsiooni) allkirjastama, ratifitseerima või sellega ühinema, EÜT L 337, 13.12.2002, lk 55.

                     (5)
                  ELT L 164, 25.6.2008, lk 19.

                     (6)
                  Nõukogu direktiiv 79/409/EMÜ loodusliku linnustiku kaitse kohta, EÜT L 103, 25.4.1979, lk 1.

                     (7)
                  Direktiiv 92/43/EMÜ looduslike elupaikade ning loodusliku loomastiku ja taimestiku kaitse kohta, EÜT L 206, 22.7.1992, lk 7.

                     (8)

                     http://ec.europa.eu/environment/nature/natura2000/marine/docs/marine_guidelines.pdf

                     (9)
                  EÜT C 51E, 26.2.2002, lk 370.

                     (10)
                  EÜT L 12, 16.1.2001, lk 1.

                     (11)
                  EÜT C 326, 26.10.2002, lk 299.

                     (12)
                  ELT L 339, 21.12.2007, lk 3.

                     (13)
                  Vt hiljutine Euroopa Kohtu otsus kohtuasjas C-377/12, 11. juuni 2014, punkt 34.

                     (14)
                  ELT C 47, 26.10.2012, lk 47.

                     (15)
                  Nõukogu otsus 2002/971/EÜ, 18. november 2002, millega volitatakse liikmesriike ühenduse huvides 1996. aasta rahvusvahelist konventsiooni vastutuse ja kahju hüvitamisese kohta ohtlike ja kahjulike ainete mereveol (ohtlike ja kahjulike ainete konventsiooni) allkirjastama, ratifitseerima või sellega ühinema, EÜT L 337, 13.12.2002, lk 55.

                     (16)
                  Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2004/35/EÜ, 21. aprill 2004, keskkonnavastutusest keskkonnakahjustuste ärahoidmise ja parandamise kohta (ELT L 143, 30.4.2004, lk 56).

                     (17)
                  ELT L