               EUROOPA KOMISJON
            Brüssel,4.2.2019
            COM(2019) 72 final
            2019/0034(NLE)
            Ettepanek:
            NÕUKOGU OTSUS
            seisukoha kohta, mis võetakse Euroopa Liidu nimel Rahvusvahelise Tsiviillennunduse Organisatsiooni nõukogus seoses 13. lisa 17. muudatuse vastuvõtmisega

               SELETUSKIRI

               1.Kavandatav reguleerimisese

               Käesolevas ettepanekus käsitletakse otsust, millega määratakse kindlaks Rahvusvahelise Tsiviillennunduse Organisatsiooni (ICAO) nõukogus liidu nimel võetav seisukoht seoses Chicago konventsiooni 13. lisa 17. muudatuse kavandatava vastuvõtmisega ICAO nõukogu 216. istungil.

               2.Ettepaneku taust

               2.1.Rahvusvahelise tsiviillennunduse konventsioon

               Rahvusvahelise tsiviillennunduse konventsiooni (edaspidi „Chicago konventsioon“) eesmärk on reguleerida rahvusvahelist lennutransporti. Chicago konventsioon jõustus 4. aprillil 1947 ja sellega asutati Rahvusvaheline Tsiviillennunduse Organisatsioon.

               Kõik ELi liikmesriigid on Chicago konventsiooni osalised.

               2.2.Rahvusvaheline Tsiviillennunduse Organisatsioon

               Rahvusvaheline Tsiviillennunduse Organisatsioon on ÜRO spetsialiseeritud asutus. Organisatsiooni eesmärkideks on arendada rahvusvahelise aeronavigatsiooni põhimõtteid ja meetodeid ning edendada rahvusvahelise lennutranspordi kavandamist ja arendamist.

               ICAO nõukogu on ICAO alaline organ, kuhu kuulub 36 lepinguosalist riiki, kelle ICAO assamblee on valinud kolmeks aastaks. Ajavahemikul 2016–2019 on ICAO nõukogus esindatud seitse ELi liikmesriiki.

               Chicago konventsiooni artiklis 54 loetletud ICAO nõukogu kohustuslike ülesannete seas on rahvusvaheliste standardite ja soovituslike tavade vastuvõtmine. Need standardid ja tavad määratakse kindlaks Chicago konventsiooni lisades.

               2.3.Rahvusvahelise Tsiviillennunduse Organisatsiooni kavandatav akt

               Rahvusvahelise Tsiviillennunduse Organisatsiooni nõukogu kavatseb 216. istungil vastu võtta Chicago konventsiooni 13. lisa 17. muudatuse, milles käsitletakse õnnetustest ja intsidentidest teatamist ning nende õigeaegset uurimist (edaspidi „kavandatav akt“).

               Kavandatava akti eesmärk on muuta Chicago konventsiooni 13. lisa „Lennuõnnetuste ja -intsidentide uurimine“, võttes aluseks õnnetuste uurimise komitee kolmandal kohtumisel (AIGP/3) esitatud soovitused ja teisel kõrgetasemelisel ohutuskonverentsil (HLSC2015) esitatud soovitused. Muudatus hõlmab järgmisi valdkondi: õnnetuste ja tõsiste intsidentide õigeaegne uurimine ja lõpparuande avaldamine; mõiste „volitatud esindaja“ määratlus; teatamist ja lõpparuannete levitamist käsitlevate sätete ühtlustamine; uurijate riiki sisenemise hõlbustamine; eksperdi õigused ja volitused; esialgsete ohutusalaste soovitustega tutvumine; tõsiste intsidentide näidete loetelu ja uurimise delegeerimine.

               13. lisa kavandatav muudatus peaks jõustuma 2019. aasta juulis ja seda hakatakse kohaldama alates 5. novembrist 2020.

               3.Liidu nimel võetav seisukoht

               3.1.Peamised muudatused ja nende seos olemasolevate liidu eeskirjadega

               13. lisa 17. muudatust puudutavas ettepanekus käsitletakse peamiselt õnnetuste ja tõsiste intsidentide õigeaegse uurimise ning lõpparuande avaldamisega seotud muudatust. Ettepanek põhineb teise kõrgetasemelise ohutuskonverentsi soovitusel. Toimunud on õnnetusi, mille puhul toimumisriik ei viinud läbi uurimist või ei nõustunud uurimist delegeerima, samas kui käitajariik või tootja-/projekteerimisriik pidas juhtumi uurimist vajalikuks. Tuleb märkida, et on olemas standardid ja soovituslikud tavad, mis annavad õnnetuse toimumisriigile õiguse uurimise delegeerimiseks, kuid puuduvad standardid ja soovituslikud tavad või muud kriteeriumid, mis annaksid teistele riikidele õiguse uurimise delegeerimist taotleda. Teisel kõrgetasemelisel ohutuskonverentsil leiti, et mõnel juhul toimumisriik uurimist ei tee, ja soovitati ICAO-l 13. lisa asjakohased sätted läbi vaadata, võttes piisavalt arvesse olukorda, kus toimumisriik ei tee 13. lisas nõutud uurimist ega kavatse delegeerida uurimist teisele riigile. Tasub meelde tuletada, et 13. lisa kohaselt on toimumisriigil uurimiskohustused; kui selliseid kohustusi ei täideta ja see mõjutab negatiivselt ohutust, tuleks kohaldada ettepanekus nimetatud meetmeid.

               Ettepanekus käsitletavad soovituslikud tavad
                  1
                puudutavad juhtumit, kus 13. lisa alusel uurimise eest vastutav riik (olenevalt asjaoludest kas toimumis- või registreerimisriik) ei täida oma kohustusi. Sel juhul võivad teised asjaomased riigid taotleda delegeerimist. Juhul kui vastutav riik ei ole vaatamata 13. lisa nõuetele midagi ette võtnud, on soovitustes ette nähtud, et taotluse esitanud riik „peaks algatama uurimise ja viima selle läbi kättesaadava teabe põhjal“. Kui aga toimumisriik lükkab uurimise delegeerimise taotluse tagasi (mis on üks võimalikest tulemustest), ei vii taotluse esitanud riik uurimist läbi.

               Selle muudatuse ajendiks olnud probleemi ei tohiks liidu liikmesriikide vahel tavaliselt tekkida. Määruse (EL) nr 996/2010 artiklis 5 on sätestatud uurimiskohustus ja ohutusalase uurimise ulatuse määramine. Samuti määratakse selles sättes kindlaks, milline liikmesriik vastavalt juhtumile uurimise eest vastutab. Kui liikmesriik neid kohustusi ei täida, kujutab see endast liidu õiguse rikkumist ja komisjonil on õigus algatada rikkumismenetlus. Kui aga kavandatav muudatus vastu võetakse, võib uurimiskohustuste täitmata jätmine liikmesriigi poolt (st määruse (EL) nr 996/2010 ja ühtlasi Chicago konventsiooni 13. lisa alusel) tuua 13. lisa uute punktide 5.1.3 ja 5.3.2 alusel vastavalt juhtumile kaasa meetmed.

               Teine õigeaegset uurimist puudutav teema on lõpparuannete hilinenud avaldamine või olukord, kus lõpparuannet ei avaldata. Kui vaadati läbi aastatel 1990–2016 toimunud 1 157 surmaga lõppenud õnnetusjuhtumit, mis olid seotud õhusõidukitega, mille maksimaalne sertifitseeritud stardimass (MCTOM) oli üle 5 700 kg, selgus, et 59 % lõpparuannetest ei olnud avalikult kättesaadavad. Nende lõpparuannete puudumine on suur probleem, sest ohutusmeetmete rakendamiseks ei ole asjakohast ohutusteavet. Mõnel juhul olid sellistes uurimistes osalenud riigid ohutusprobleemidest teadlikud, kuid ei saanud teavet levitada, kuna teabe pidi kas lõpparuandes või vahearuandes avaldama uurimist teostav riik.

               Sellega seoses annaks kavandatav soovituslik tava
                  2
                uurimises osalevatele riikidele õiguse taotleda nõusolekut avaldada ohutusküsimusi sisaldav aruanne juhul, kui uurimist läbi viiv riik ei avalda lõpparuannet või vahearuannet mõistliku aja jooksul. Määrus (EL) nr 996/2010 sellist mehhanismi ei sisalda ja seda ei ole ka vaja (vt eespool esitatud kaalutlust delegeerimise kohta).

               Tuleb märkida, et kaks eespool nimetatud punkti, mis esitatakse soovituslike tavadena, muudavad selles küsimuses õiguslikku seisukohta, kuna need mõjutavad ICAO riikide vahelist ülesannete jaotust, mis tuleneb juba olemasolevatest standarditest.

               Õnnetuste uurimise komitee (AIGP/3) on 13. lisa 17. muudatust käsitleva ettepaneku raames soovitanud muudatusi teha ka järgmistes valdkondades: mõiste „volitatud esindaja“ määratlus; teatamist ja lõpparuannete levitamist käsitlevate sätete ühtlustamine; uurijate riiki sisenemise hõlbustamine; eksperdi õigused ja volitused; esialgsete ohutusalaste soovitustega tutvumine; tõsiste intsidentide näidete loetelu ja uurimise delegeerimine.

               Mis puudutab volitatud esindaja määratluse muutmist, siis on kavandatav tekst kooskõlas määruse (EL) nr 996/2010 artikli 2 lõikega 2, kus on esitatud „volitatud esindaja“ määratlus ja märgitud, et liikmesriigi määratud volitatud esindaja peab olema lennuõnnetuste uurimisorganist. Liidus on kõik liikmesriigid loonud alalise ja sõltumatu lennuõnnetuste uurimisorgani.

               Teatamist ja lõpparuannete levitamist käsitlevate sätete ühtlustamiseks viiakse 13. lisa mitu sätet kavandatavate muudatuste abil kooskõlla lisa ülejäänud sätetega. Tuleb hinnata nende muudatuste mõju liidu eeskirjadele ja vajaduse korral teatada erinevustest.

               Punkti 5.24 (uurijate riiki sisenemise hõlbustamise kohta) 2. märkuse kavandatava muudatuse eesmärk on tuletada liikmesriikidele meelde, et eelkokkulepete sõlmimine lennuõnnetuste uurimisorganite ja riigi tolliasutuste vahel võib kiirendada uurimistöötajate ja -vahendite riiki sisenemist.  Määruse (EL) nr 996/2010 artikkel 12 aitab seda eesmärki ellu viia eelkokkulepete abil, mis tuleks sõlmida ohutusalase uurimisega seotud tegevuses tõenäoliselt osalevate teiste asutustega, et tehnilist uurimist oleks võimalik tõhusalt ja kiiresti läbi viia.

               Selleks et vältida eksperdi õiguste võimalikku segiajamist volitatud esindaja omadega, on tehtud ettepanek jätta punkti 5.27 pealkirjast välja sõna „osalemine“, sest see on sarnane punktide 5.18 ja 5.23 pealkirjadega. Nende punktide kohaselt on osalevatel riikidel õigus määrata uurimise jaoks volitatud esindajad. Tuleb hinnata nende muudatuste mõju liidu eeskirjadele ja vajaduse korral teatada erinevustest.

               Punktiga 6.8 seotud kavandatava märkuse eesmärk on teavitada uurimist läbi viivat riiki võimalusest kooskõlastada ohutusalaste soovituste ettepanekut uurimises osalenud riikidega. See tekst on kooskõlas määruse (EL) nr 996/2010 artikliga 17, mille kohaselt liidu lennuõnnetuste uurimisorganid edastavad ohutusalase uurimise mis tahes etapis pärast nõuetekohast konsulteerimist asjaomaste isikutega lennuohutusalased soovitused, mida nad peavad vajalikuks.

               C liite „Tõsiste intsidentide näidete loetelu“ kavandatavate muudatuste eesmärk on aidata lennuõnnetuste uurimisorganitel hinnata, kas juhtum on õnnetus, tõsine intsident või lihtsalt intsident. Loetelu ei ole ammendav ja edaspidi seda täiendatakse, et võtta arvesse uusi ohte, nagu mehitamata õhusõidukid või küberturvalisuse alased rikkumised. Samuti sisaldab see lennuõnnetuste uurimisorganitele mõeldud lühijuhendit riskipõhise analüüsi kohaldamiseks, kui on vaja otsustada, kas tegemist oli tõsise intsidendiga või mitte. Tehakse ettepanek lisada C liitesse lennunduse riskijuhtimislahenduste (Aviation Risk Management Solutions – ARMS) juhtumiriski klassifitseerimise (event risk classification – ERC) maatriks.

               Määruse (EL) nr 996/2010 lisas „Tõsiste intsidentide näidete loetelu“ on esitatud tüüpilised näited intsidentidest, mis tõenäoliselt loetakse tõsisteks intsidentideks. Loetelu ei ole ammendav ja on üksnes juhiseks tõsiste intsidentide määratlemisel. Liit avaldab seetõttu heameelt iga algatuse üle, mis võiks aidata ühtlustatud viisil kindlaks määrata, mis on tõsine intsident. Esitatud täiendused ei vasta määruse (EL) nr 996/2010 lisa vastavatele punktidele, kuid need tunduvad olevat põhjendatud ja kooskõlas juba loetletud punktidega. Kui üks või mitu neist punktidest tekitavad siiski probleeme, saab erinevustest teada anda hiljem.

               Liite F „Uurimise delegeerimise kokkulepped“ kavandatavad muudatused käsitlevad ohutusalase uurimise täieliku või osalise delegeerimise kokkuleppeid. Ettepanekus käsitletakse seda, kui tähtis on eristada asutust ja uurimise läbiviimist; samuti käsitletakse seal selle riigi ülesandeid, kellele uurimine on delegeeritud. Sellega antakse võimalus delegeerida uurimine piirkondlikule õnnetuste ja intsidentide uurimise organisatsioonile.

               Seda valdkonda on käsitletud määruse (EL) nr 996/2010 mitmes artiklis. Artiklis 6 on juttu lennuõnnetuste uurimisorganite vahelisest koostööst ning sellega antakse lennuõnnetuste uurimisorganile võimalus delegeerida vastastikusel kokkuleppel õnnetuse või tõsise intsidendi uurimise ülesanne mõnele teisele lennuõnnetuste uurimisorganile. Artikliga 7 asutatakse tsiviillennunduses toimunud õnnetuste uurimisorganite Euroopa võrgustik (ENCASIA), mida toetab Euroopa Komisjon ning mille üheks eesmärgiks on anda lennuõnnetuste uurimisorganite taotlusel artikli 6 kohaldamiseks asjakohast abi, sealhulgas (kuid mitte ainult) edastada nimekiri kättesaadavatest uurijatest, vahenditest ja uurimissuutlikkusest teistes liikmesriikides, et uurimist läbiviiv organ saaks neid vajaduse korral kasutada. Teadmiseks, et ENCASIA on juba kantud ICAO registrisse kui piirkondlik õnnetuste ja intsidentide uurimise organisatsioon. Sellest hoolimata ei ole määruse (EL) nr 996/2010 kohaselt lubatud lennuõnnetuste uurimisorganil delegeerida uurimist piirkondlikule õnnetuste ja intsidentide uurimise organisatsioonile (ENCASIA).

               3.2.Liidu nimel võetav seisukoht

               Liidu nimel võetav seisukoht on toetada kavandatavat muudatust tervikuna.

               On tõsi, et lisaks sellistele juhtumite, mille puhul liidu õigusaktid on juba kooskõlas 17. muudatust käsitleva ettepanekuga, on mõned punktid, kus selline vastavus puudub või ei ole kindel.

               Siiski on esitatud muudatusettepaneku toetamiseks olemas olulised argumendid, kuna on selge, et otsuse selle kohta, kas määruse (EL) nr 996/2010 teatavaid üksikasju tuleks muuta ja/või kas tuleks teatada erinevustest vastavalt Chicago konventsiooni artiklile 38, võib vastu võtta ka hiljem.

               Esimene põhjus muudatuse toetamiseks on see, et see väljendab rahvusvahelist konsensust, mille saavutasid paljude ICAO liikmesriikide eksperdid, sealhulgas mitmed Euroopa Liidu liikmesriikide eksperdid. Muudatuse eri elementide ühine eesmärk on parandada lennuõnnetuste ja -intsidentide uurimise rahvusvahelist süsteemi. Seisukoht, mille kohaselt liidu liikmesriigid kavandatavat muudatust ei toeta, võiks õõnestada selle eesmärgi nimel tehtavaid rahvusvahelisi jõupingutusi. Teiseks on oluline, et 17. muudatust toetataks tervikuna, kuna see sisaldab mitmeid omavahel seotud muudatusi. Otsus toetada ainult 17. muudatuse teatavaid osi oleks vastuolus kavandatava muudatuse sisemise loogikaga ja ohustaks 13. lisas sisalduvate eeskirjade ühtsust. Lõpetuseks tuleb märkida, et kuigi Euroopa õigusraamistikku lennuohutuse alaste uurimiste valdkonnas võib pidada nii kõikehõlmavaks kui ka tõhusaks, ei ole see nii mitmes teises ICAO liikmesriigis.

               Nagu juba mainitud, ei piira eespool öeldu hilisemas etapis hinnangu andmist selle kohta, kas liit peaks muutma oma eeskirju ja/või otsustama, et tuleb teatada erinevustest. Mõlemal juhul teeb vajalikud algatused komisjon. Eelkõige juhul, kui komisjon peab vajalikuks teatada erinevusest, teeb ta asjakohase ettepaneku võtta vastu otsus Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 218 lõike 9 alusel.

               4.Õiguslik alus

               4.1.Menetlusõiguslik alus

               4.1.1.Põhimõtted

               ELi toimimise lepingu artikli 218 lõikes 9 on sätestatud: „Nõukogu võtab komisjoni [...] ettepaneku põhjal vastu otsuse, millega […] kehtestatakse lepingus sätestatud organis liidu nimel võetavad seisukohad, kui asjaomasel organil tuleb vastu võtta õigusliku toimega akte, välja arvatud õigusaktid, millega täiendatakse või muudetakse lepingu institutsioonilist raamistikku.“

               ELi toimimise lepingu artikli 218 lõiget 9 kohaldatakse olenemata sellest, kas liit on asjaomase organi liige või asjaomase lepingu osaline
                  3
               .

               Mõiste „õigusliku toimega aktid“ hõlmab akte, millel on õiguslik toime asjaomase organi suhtes kehtiva rahvusvahelise õiguse normide alusel. Siia hulka kuuluvad ka sellised õiguslikud vahendid, mis ei ole rahvusvahelise õiguse kohaselt siduvad, kuid mis „võivad otsustavalt mõjutada liidu seadusandja vastu võetud õigusaktide sisu“
                  4
               .

               4.1.2.Kohaldamine käesoleval juhul

               Rahvusvaheline Tsiviillennunduse Organisatsioon on lepinguga, täpsemalt rahvusvahelise tsiviillennunduse konventsiooniga loodud organ.

               Akt, mille Rahvusvaheline Tsiviillennunduse Organisatsioon peab vastu võtma, on õigusliku toimega akt. Kavandatud aktil on õiguslikud tagajärjed, sest sellega muudetakse mitmeid standardeid, millega on võimalik luua rahvusvahelise õiguse kohaselt siduv juriidiline kohustus.

               Lisaks hõlmab muudatus mitut soovitusena määratletud uuendust. Nimetusest hoolimata on need soovitused sellist laadi, et need muudavad olemasolevate standardite alusel kehtivat õiguslikku olukorda.

               Kavandatav akt ei täienda ega muuda lepingu institutsioonilist raamistikku.

               Seega on kavandatud otsuse menetlusõiguslik alus ELi toimimise lepingu artikli 218 lõige 9.

               4.2.Materiaalõiguslik alus

               4.2.1.Põhimõtted

               ELi toimimise lepingu artikli 218 lõike 9 kohase otsuse materiaalõiguslik alus sõltub eelkõige selle kavandatava akti eesmärgist ja sisust, mille kohta liidu nimel seisukoht võetakse. Kui kavandatava aktiga taotletakse kahte eesmärki või reguleeritakse kahte valdkonda ning üht neist võib pidada peamiseks või ülekaalukaks, samas kui teine on kõrvalise tähtsusega, peab ELi toimimise lepingu artikli 218 lõike 9 kohasel otsusel olema üksainus materiaalõiguslik alus, st peamise või ülekaaluka eesmärgi või valdkonna tõttu nõutav õiguslik alus.

               4.2.2.Kohaldamine käesoleval juhul

               Käesoleva kavandatud akti eesmärk ja sisu on seotud ühise transpordipoliitikaga.

               Ettepanekus esitatud otsuse materiaalõiguslik alus on seega ELi toimimise lepingu artikli 100 lõige 2.

               4.3.Kokkuvõte

               Ettepanekus esitatud otsuse õiguslik alus peaks seega olema Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 100 lõige 2 koostoimes artikli 218 lõikega 9.

               2019/0034 (NLE)

               Ettepanek:

               NÕUKOGU OTSUS

               seisukoha kohta, mis võetakse Euroopa Liidu nimel Rahvusvahelise Tsiviillennunduse Organisatsiooni nõukogus seoses 13. lisa 17. muudatuse vastuvõtmisega

               EUROOPA LIIDU NÕUKOGU,

               võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut, eriti selle artikli 100 lõiget 2 koostoimes artikli 218 lõikega 9,

               võttes arvesse Euroopa Komisjoni ettepanekut

               ning arvestades järgmist:

               (1)Rahvusvahelise tsiviillennunduse konventsioon (edaspidi „Chicago konventsioon“), mille eesmärk on reguleerida rahvusvahelist lennutransporti, jõustus 4. aprillil 1947. Sellega loodi Rahvusvaheline Tsiviillennunduse Organisatsioon (edaspidi „ICAO“).

               (2)Liikmesriigid on Chicago konventsiooni osalisriigid ja ICAO liikmed ning liidul on teatavates ICAO organites vaatlejastaatus.

               (3)Vastavalt Chicago konventsiooni artiklile 54 võib ICAO nõukogu võtta vastu rahvusvahelisi standardeid ja soovituslikke tavasid.

               (4)ICAO nõukogu peaks 14. veebruaril 2019 toimuval 216. istungil võtma vastu Chicago konventsiooni 13. lisa 17. muudatuse, milles käsitletakse õnnetustest ja intsidentidest teatamist ning nende õigeaegset uurimist.

               (5)On asjakohane määrata kindlaks ICAO nõukogus liidu nimel võetav seisukoht, kuna kavandataval muudatusel on õiguslik toime ja see võib täielikult või osaliselt otsustavalt mõjutada liidu õiguse, täpsemalt Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL) nr 996/2010
                  5
                sisu.

               (6)Muudatuse eesmärk on muuta järgmist: õnnetuste ja tõsiste intsidentide õigeaegne uurimine ning lõpparuande avaldamine; mõiste „volitatud esindaja“ määratlus; teatamist ja lõpparuannete levitamist käsitlevate sätete ühtlustamine; uurijate riiki sisenemise hõlbustamine; eksperdi õigused ja volitused; esialgsete ohutusalaste soovitustega tutvumine; tõsiste intsidentide näidete loetelu ja uurimise delegeerimine.

               (7)Liit toetab kindlalt jõupingutusi, mida Rahvusvaheline Tsiviillennunduse Organisatsioon teeb lennuohutuse suurendamiseks, tagades tsiviillennunduse ohutuse alaste uurimiste tõhususe, otstarbekuse ja kvaliteedi kõrge taseme.

               (8)Liidu seisukohta väljendavad need liidu liikmesriigid, kes on ICAO nõukogu liikmed,

               ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA OTSUSE:

               Artikkel 1

               Rahvusvahelise Tsiviillennunduse Organisatsiooni (edaspidi „ICAO“) nõukogu 216. istungil liidu nimel võetav seisukoht on toetada rahvusvahelise tsiviillennunduse konventsiooni (edaspidi „Chicago konventsioon“) 13. lisa 17. muudatust käsitlevat ettepanekut, ilma et see piiraks õigust teatada erinevustest kooskõlas Chicago konventsiooni artikliga 38.

               Artikkel 2

               Artiklis 1 osutatud seisukohta väljendavad need liidu liikmesriigid, kes on ICAO nõukogu liikmed.

               Artikkel 3

               Käesolev otsus on adresseeritud liikmesriikidele.

               Brüssel,

                     Nõukogu nimel

                     eesistuja

                     (1)

                        Need on kavas esitada Chicago konventsiooni 13. lisas punktidena 5.1.3 ja 5.3.2.

                     (2)

                        See on kavas esitada Chicago konventsiooni 13. lisas punktina 6.6.1.

                     (3)

                        Euroopa Kohtu 7. oktoobri 2014. aasta otsus kohtuasjas Saksamaa vs. nõukogu, C-399/12, ECLI:EU:C:2014:2258, punkt 64.

                     (4)

                        Euroopa Kohtu 7. oktoobri 2014. aasta otsus kohtuasjas Saksamaa vs. nõukogu, C-399/12, ECLI:EU:C:2014:2258, punktid 61–64.

                     (5)

                        Euroopa Parlamendi ja nõukogu 20. oktoobri 2010. aasta määrus (EL) nr 996/2010 tsiviillennunduses toimuvate lennuõnnetuste ja intsidentide uurimise ja ennetamise kohta ning millega tunnistatakse kehtetuks direktiiv 94/56/EÜ (ELT L 295, 12.11.2010, lk 35).


               EUROOPA KOMISJON
            Brüssel,4.2.2019
            COM(2019) 39 final
            2019/0018(NLE)
            Ettepanek:
            NÕUKOGU OTSUS
            seisukoha kohta, mis võetakse Euroopa Liidu nimel EMP ühiskomitees EMP lepingu IX lisa („Finantsteenused“) muutmise küsimuses[Kapitalinõuete määrus (EL) nr 575/2013 ja direktiiv 2013/36/EL (kapitalinõuete direktiivi IV pakett)]
            (EMPs kohaldatav tekst)

               SELETUSKIRI

               1.ETTEPANEKU TAUST

               •Ettepaneku põhjused ja eesmärgid

                  EMP ühiskomitee otsuse eelnõu (mis on lisatud nõukogu otsuse ettepanekule) eesmärk on muuta EMP lepingu IX lisa „Finantsteenused“, et inkorporeerida EMP lepingusse kapitalinõuete määrus (EL) nr 575/2013 ja direktiiv 2013/36/EL
                     1
                  .

                  Lisatud EMP ühiskomitee otsuse eelnõus tehtud kohandusi ei saa pidada pelgalt tehnilisteks kohandusteks nõukogu määruse nr 2894/94 tähenduses. Seetõttu võtab liidu seisukoha vastu nõukogu.

               •Kooskõla poliitikavaldkonnas praegu kehtivate sätetega

                  Eelnõuna lisatud EMP ühiskomitee otsusega laiendatakse kehtivat ELi poliitikat EMP EFTA riikidele (Norra, Island ja Liechtenstein).

               •Kooskõla muude liidu tegevuspõhimõtetega

                  ELi õigustiku laiendamine EMP EFTA riikidele, mis toimub õigustiku EMP lepingusse inkorporeerimise teel, viiakse ellu vastavalt kõnealuse lepingu eesmärkidele ja põhimõtetele ning selle eesmärk on luua dünaamiline ja ühtne Euroopa Majanduspiirkond, mis põhineb ühistel õigusnormidel ja võrdsetel konkurentsitingimustel.

               2.ÕIGUSLIK ALUS, SUBSIDIAARSUS JA PROPORTSIONAALSUS

               •Õiguslik alus

                  EMP lepingusse inkorporeeritavad õigusaktid on koostatud Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 114 alusel.

                  EMP lepingu rakendamise korda käsitleva nõukogu määruse (EÜ) nr 2894/94 artikli 1 lõikega 3 on ette nähtud, et nõukogu määrab komisjoni ettepanekul kindlaks seisukoha, mis tuleb liidu nimel EMP ühiskomitee otsuste suhtes võtta.

                  Euroopa välisteenistus ja komisjoni talitused esitavad nõukogule EMP ühiskomitee otsuste eelnõu, et nõukogu võtaks selle vastu kui liidu seisukoha. Euroopa välisteenistus loodab, et ta saab need EMP ühiskomitees esitada esimesel võimalusel.

               •Subsidiaarsus (ainupädevusse mittekuuluva valdkonna puhul)

                  Ettepanek on subsidiaarsuse põhimõttega kooskõlas alljärgneval põhjusel.

                  Käesoleva ettepaneku eesmärki – tagada siseturu ühtsus – ei ole võimalik piisavalt saavutada üksnes liikmesriikide tasandil ning meetme toime tõttu on eesmärk paremini saavutatav liidu tasandil.

                  ELi õigustik inkorporeeritakse EMP lepingusse vastavalt nõukogu 28. novembri 1994. aasta määrusele (EÜ) nr 2894/94 (Euroopa Majanduspiirkonna lepingu rakendamise korra kohta), milles kinnitatakse kasutatud lähenemisviisi.

               •Proportsionaalsus

                  Proportsionaalsuse põhimõtte kohaselt ei lähe käesolev ettepanek nimetatud eesmärgi saavutamiseks vajalikust kaugemale.

               •Vahendi valik

                  Kooskõlas EMP lepingu artikliga 98 on valitud vahend EMP ühiskomitee otsus. EMP ühiskomitee tagab EMP lepingu tulemusliku rakendamise ja toimimise. Selleks võtab ta EMP lepingus sätestatud juhtudel vastu otsuseid.

               3.JÄRELHINDAMISE, SIDUSRÜHMADEGA KONSULTEERIMISE JA MÕJU HINDAMISE TULEMUSED

                  Ei kohaldata

               4.MÕJU EELARVELE

                  Eespool nimetatud määruse EMP lepingusse inkorporeerimine ei tohiks eelarvet mõjutada.

               5.MUU TEAVE

               •Ettepaneku sätete üksikasjalik selgitus

               Mitteresidendist potentsiaalsete omandajate usaldatavusnõuete täitmise järelevalve (ühiskomitee otsuse juurde kuuluv ühisdeklaratsioon), mis on seotud direktiiviga 2013/36/EL

               EMP lepingu eesmärk ei ole põhimõtteliselt reguleerida lepinguosaliste suhteid kolmandate riikidega (vt eelkõige EMP lepingu preambuli põhjendus 16). EMP lepingus ei sätestata kapitalivoogude liberaliseerimist ega anta mitteresidentidele asutamisvabaduse või äriühingute kapitalis osalemisega seotud õigusi (vt EMP lepingu artiklid 31 ja 34, 40 ja 124).

               Ühiskomitee otsuse juurde kuuluvas ühisdeklaratsioonis sätestatakse seega, et lepinguosalised jagavad seisukohta, et direktiivi 2013/36/EL inkorporeerimine EMP lepingusse ei piira välismaiste otseinvesteeringute julgeoleku või avaliku korra kaalutlustel teostatud kontrolle käsitlevate siseriiklike eeskirjade üldist kohaldamist.

               Teatavate Islandi avalik-õiguslike krediidiasutuste kohaldamisalast väljajätmine (direktiiviga 2013/36/EL seotud kohandus e)

               Kapitalinõuete direktiivi IV paketi artikli 2 lõikega 5 jäetakse teatavad avaliku sektori asutused direktiivi kohaldamisalast välja. Selle sätte kohaselt jäetakse kapitalinõuete direktiivi IV paketi kohaldamisalast välja kolm Islandi institutsiooni.

               Byggðastofnun (Islandi regionaalarengu instituut) on Islandi riigile kuuluv sõltumatu asutus. Selle peamine ülesanne on aidata valitsuse piirkondlike strateegiate rakendamise kaudu kaasa piirkondlikule arengule. Instituudi tegevuse eesmärk on tugevdada asundusi maapiirkondades, toetades mitmekesise majandusliku baasiga elujõulisi ja pikaajalisi projekte. Instituut toetab ja tugevdab kohalikku arengut, pakkudes krediiti ja muus rahalises vormis toetusi, et parandada majandus- ja elamistingimusi, eelkõige rahvastikukao ohus olevates piirkondades. Instituut pakub ettevõtjatele, üksikisikutele ja omavalitsustele tingimuste alusel täiendavat rahalist toetust laenude kaudu, mis võimaldavad neil osaleda üldises majanduslikus arengus ja ergutada innovatsiooni. Islandi riik tagab instituudi kohustused.Íbúðalánasjóður on Byggingarsjóðir ríkisinsi õigusjärglane, mis jäeti kooskõlas EMP lepingu IX lisa punkti 14 alapunktiga a direktiivi 2006/48/EÜ kohaldamisalast välja.

               Lánasjóður sveitarfélaga ohf. on eriotstarbeline krediidiasutus. Selle krediidiasutuse omandiõigus võib seaduse kohaselt kuuluda ainult kohalikele omavalitsustele (praegu kuulub omandiõigus 75 omavalitsusele). Krediidiasutuse otstarve piirdub seaduse kohaselt omavalitsustele ja neile täielikult kuuluvatele allasutustele krediidi andmisega, ning seda ainult ulatusliku majandusliku tähendusega investeeringuteks. Krediidiasutus on oma olemuselt samasugune nagu KommuneKredit Taanis, mis on artikli 2 lõike 5 punkti 5 kohaselt kapitalinõuete direktiivi IV paketi kohaldamisalast välja jäetud.

               Kolmandate riikide filiaalide võrdne kohtlemine ja koostöö kolmandate riikide ametiasutustega (direktiiviga 2013/36/EL seotud kohandused g ja h)

               Kapitalinõuete direktiivi IV paketi artikli 47 lõike 3 kohaselt on Euroopa Liidule antud pädevus sõlmida kolmandate riikidega kokkuleppeid, millega võimaldatakse nende krediidiasutuste filiaalidele liidu territooriumil samasugune kohtlemine.

               EMP kontekstis lepivad lepinguosalised kokku, et EMP lepingu eesmärk ei ole põhimõtteliselt reguleerida nende suhteid kolmandate riikidega (vt eelkõige EMP lepingu preambuli põhjendus 16). Kapitalinõuete direktiivi IV paketti EMP lepingusse inkorporeerides ei anna EFTA riigid liidule üle ühtegi pädevust, mis käsitlevad kolmandate riikide filiaalide turulepääsu üle peetavaid läbirääkimisi. Seetõttu ei kohaldata kohanduse g kohaselt EFTA riikide suhtes artikli 47 lõiget 3 ning täpsustatakse, et EFTA riigid võivad sõlmida kolmandate riikidega filiaalide turulepääsu käsitlevaid kahepoolseid lepinguid.

               Edendamaks liidu ja EFTA riikide vahelist lähenemist kolmandaid riike käsitlevate põhimõtete rakendamisel, on kohanduses g sätestatud, et EMP lepingu osalised teavitavad üksteist ja konsulteerivad omavahel EMP ühiskomitee raames läbirääkimiste osas, mis käsitlevad kolmandate riikidega sõlmitavaid lepinguid.

               Kohandus g) põhineb ELi ja EFTA riikide vahel Solventsus II direktiivi ja finantsinstrumentide turgude direktiivi korra raames kokku lepitud lahendustel (vt EMP lepingu IX lisa punkti 1 alapunktid d ja e ning punkti 31ba punkt b).

               Kapitalinõuete direktiivi IV paketi artikkel 48 sisaldab liidu ja kolmandate riikide vahelist konsolideeritud järelevalvet käsitlevate järelevalvekokkulepete sõlmimise eeskirju. Nende kokkulepetega tuleb anda kolmandate riikide järelevalveasutustele võimalus saada teavet ELi liikmesriikide pädevatelt või valdkondlikelt asutustelt, ning anda Euroopa Pangandusjärelevalvele (EBA) võimalus koguda teavet, mida ELi riiklikud pädevad asutused on saanud kolmandate riikide järelevalveasutustelt. Kuna Euroopa Liit ei saa sõlmida lepinguid, mis kohustavad EFTA riikide pädevaid asutusi edastama teavet kolmandate riikide järelevalveasutustele, ei kohaldata kohanduse h alusel kapitalinõuete direktiivi IV paketi artiklit 48 (nagu ka kokkulepitud lahenduse puhul Euroopa turu infrastruktuuri määruse artikli 75 lõike 2 ja 3 suhtes, vt EMP lepingu IX lisa punkt 31bc alapunkt zc).

               Selleks et EFTA riikide pädevatel ja valdkondlikel asutustel oleks võimalik edastada EBA-le kolmandate riikide järelevalveasutustelt saadud teavet, kui see on vajalik EFTA riikidega seotud tehniliste ülesannete täitmiseks, nähakse kohandusega h) ette ka võimalus, et EFTA riigid püüavad lisada järelevalvekokkulepetesse klauslid, mis võimaldavad nende riikide pädevatel ja valdkondlikel asutustel edastada EBA-le asjakohast teavet.

               Liidu tulevasi õigusakte käsitlev reservatsioon (direktiiviga 2013/36/EL seotud kohandused k ja o)

               Kooskõlas EMP lepingu artikliga 7 on EMP EFTA riikidele siduvad ainult EMP lepingusse inkorporeeritud õigusaktid. Seepärast viiakse kohandusega k) kapitalinõuete direktiivi IV paketi artikli 89 lõike 5 tekst kooskõlla, võtmaks EMP kontekstis arvesse, et artikli 89 kohaldamine lõpetatakse üksnes siis, kui EMPs hakatakse kohaldama avalikustamiskohustusi käsitlevaid uusi liidu õigusakte.

               Samamoodi kohandatakse kohandusega o) artikli 151 lõike 1 teksti, võtmaks arvesse asjaolu, et kapitalinõuete direktiivi IV paketi XI jaotise 1. peatükis sisalduvaid üleminekumeetmeid kohaldatakse ainult seni, kuni hakatakse kohaldama EMP Ühiskomitee otsust, millega inkorporeeritakse vastavalt määruse (EL) nr 575/2013 artiklile 460 vastu võetud delegeeritud õigusakt.

               Pädevus lubada süsteemse riski puhvreid (direktiiviga 2013/36/EL seotud kohandus n)

               Kapitalinõuete direktiivi IV paketi artikli 133 lõike 14 kohaselt peavad ELi riiklikud pädevad asutused teatavatel juhtudel ootama enne süsteemse riski puhvri kehtestamist või tühistamist käsitlevate meetmete võtmist komisjoni arvamust. Negatiivse arvamuse puhul järgivad riiklikud pädevad asutused arvamust, või põhjendavad, miks nad seda ei tee.

               Kapitalinõuete direktiivi IV paketi artikli 133 lõike 15 kohaselt võtab komisjon, juhul kui ta leiab, et süsteemse riski puhvril ei ole ebaproportsionaalselt negatiivset mõju teiste liikmesriikide või liidu finantssüsteemile, ning toetudes Euroopa Süsteemsete Riskide Nõukogu (ESRB) arvamusele, vastu rakendusakti, millega antakse riiklikule pädevale asutusele või valdkondlikule asutusele luba kehtestada süsteemse riski puhver. EBA võib samuti komisjonile arvamuse esitada.

               EMP lepingu IX lisa punktide 31f ja 31g alusel loodud süsteemi raames võivad ESRB ja EBA esitada soovitusi, mis käsitlevad olukorda EFTA riikides, ning EBA võib EBA määruse artikli 19 kohaselt tegutseda EFTA riigiga seotud vaidlustes mittesiduva vahendajana. EBA määruse artikli 19 alusel EFTA sambasse kuuluvate siduvate otsuste vastuvõtmise pädevus antakse EFTA järelevalveametile.

               Komisjoni ülesandeid seoses tõendamise ja kinnitamise korraga, millega tagatakse EFTA riikide võetud meetmete vastavus EMP lepingus sisalduvatele eeskirjadele, täidab siiski EFTA samba üksus kooskõlas EMP lepingu protokolli nr 1 lõike 4 punktiga d. Võttes arvesse süsteemse riski puhvritega seotud otsuste tähtsust ja keerukust, antakse see pädevus EFTA riikide puhul EFTA riikide alalisele komiteele.

               Kohanduses n) määratakse seega kindlaks EFTA riikide alalise komitee pädevus seoses selguse huvides arvamuste või soovituste esitamisega (kuna neid volitusi ei ole EMP protokolli nr 1 lõike 4 punktis d selgelt määratletud), tagades samal ajal, et ESRB ja EBA peaksid vajaduse korral edastama kapitalinõuete direktiivi IV paketi artikli 133 lõigete 14 ja 15 kohased hinnangud kõnealusele alalisele komiteele.

               Mõiste „elamukinnisvara“ määratlus Norras (määrusega (EL) nr 575/2013 seotud kohandus e)

               Elamuühistud on Norras levinud eluasemevorm. Aktsionärid omandavad osa ühistust, mis omab või kontrollib hoonet (hooneid) ja kinnisvara, milles nad elavad. Igal aktsionäril on õigus kasutada konkreetset üksust.

               Elamuühistukorteriga seotud võlausaldaja kaitset tõlgendatakse Norras üldjuhul otsese osalusena. Õiguskindluse huvides tuleks siiski täpsustada, et kapitalinõuete määruses hõlmab „elamukinnisvara“ määratlus õigust elada Norras elamuühistu korteris. Seepärast kohandatakse kohandusega e) artikli 4 lõike 1 punkti 75 teksti Rootsi kohta, et lisada sinna Norra olukorda käsitlevad asjaolud.

               Komisjoni pädevus kiita heaks riskide kontsentreerumise piirmäärad ning nõukogu pädevus lubada makrotasandi usaldatavusriski või süsteemse riski puhul rangemaid riiklikke meetmeid (määrusega (EL) nr 575/2013 seotud kohandused i ja j)

               Vastavalt kapitalinõuete määruse artiklile 395 peavad ELi riiklikud pädevad asutused teatavatel juhtudel saama komisjonilt heakskiidu enne selliste struktuurimeetmete võtmist, mille kohaselt selles liikmesriigis tegevusloa saanud krediidiasutused peaksid vähendama oma nõudeid erinevate juriidiliste isikute vastu. Komisjon võib EBA arvamuse põhjal riikliku meetme tagasi lükata üksnes juhul, kui sellega kaasneb ebaproportsionaalne kahjulik mõju teiste liikmesriikide või liidu finantssüsteemile.

               Kapitalinõuete määruse artikli 458 kohaselt peab nõukogu teatavatel juhtudel andma liikmesriikidele loa enne teatavate rangemate siseriiklike meetmete võtmist, mille eesmärk on võidelda makrotasandi usaldatavusriski ja selle põhjustatud süsteemse riski vastu riigi finantssüsteemile ja reaalmajandusele. Komisjonile tehakse ülesandeks esitada nõukogule meetme eelnõu, et riiklik meede kas heaks kiita või tagasi lükata. Nõukogu lükkab riiklikud meetmed tagasi üksnes piiratud arvul juhtudel, võttes arvesse ESRB ja EBA arvamust. Teised liikmesriigid võivad tunnustada kapitalinõuete määruse artikli 458 kohaselt vastu võetud riiklikke meetmeid ja võtta neid tegevusloa saanud liikmesriigis asuvate filiaalide suhtes.

               EMP lepingu IX lisa punktide 31f ja 31g alusel loodud süsteemi raames võivad ESRB ja EBA esitada arvamusi, mis käsitlevad olukorda EFTA riikides.

               Komisjoni ülesandeid seoses tõendamise ja kinnitamise korraga, millega tagatakse EFTA riikide võetud meetmete vastavus EMP lepingus sisalduvatele eeskirjadele, täidab siiski EFTA samba üksus kooskõlas EMP lepingu protokolli nr 1 lõike 4 punktiga d. Võttes arvesse riskide kontsentreerumist piiravaid artikli 395 kohaseid struktuurimeetmeid käsitlevate otsuste tähtsust ja keerukust, antakse see pädevus EFTA riikide puhul EFTA riikide alalisele komiteele.

               Kapitalinõuete määruse artikli 458 alusel nõukogule antud ülesandeid täidab EFTA riikide suhtes EFTA riikide alaline komitee. Otsus peaks siiski põhinema EFTA järelevalveameti ettepanekul, peegeldades ELis kohaldatavat raamistikku.

               Seetõttu antakse selguse huvides kohanduste i alapunktiga ii ja punkti j alapunktiga ii EFTA riikide alalisele komiteele pädevus selliste otsuste tegemiseks (kuna neid volitusi ei ole EFTA samba raames EMP protokolli nr 1 punkti 4 alapunktiga d selgelt määratletud), tagades samal ajal, et EBA ja vajaduse korral ESRB peaksid edastama kapitalinõuete määruse artikli 395 lõike 8 või artikli 458 lõike 4 kohased hinnangud EFTA riikide alalisele komiteele (kohanduse i alapunkt iii ja kohanduse j alapunkt iii).

               Basel I alampiiri üleminekusätete kohaldamine (määrusega (EL) nr 575/2013 seotud preambuli põhjendus 6)

               Kapitalinõuete määruse artikliga 500 rakendatakse nn Basel I alampiiri, mis kehtestati Basel II kokkuleppe osas 2-1-C (punktid 45–47). Artikkel aegus 2017. aasta lõpus. Direktiivi 2006/48/EÜ artikliga 152, mida on jätkatud määruse (EL) nr 575/2013 artiklis 500, piirati sisemudelite kasutamisel omavahendite põhjendamatu vähendamise võimalust. Kuigi artikkel 500 on aegunud, peab pädev asutus siiski võtma arvesse ka mudeliriski.

               Preambuli põhjenduses 6 tuletatakse meelde, et raamistikus on mitu sätet, mis võimaldavad pädevatel asutustel tegeleda sama küsimusega, sealhulgas võimalus võtta meetmeid, millega tasakaalustada riskiga kaalutud vara põhjendamatut vähendamist, ning kehtestada sisemudelite kalibreerimise suhtes konservatiivsed marginaalid.

               2019/0018 (NLE)

               Ettepanek:

               NÕUKOGU OTSUS

               seisukoha kohta, mis võetakse Euroopa Liidu nimel EMP ühiskomitees EMP lepingu IX lisa („Finantsteenused“) muutmise küsimuses

                  [Kapitalinõuete määrus (EL) nr 575/2013 ja direktiiv 2013/36/EL (kapitalinõuete direktiivi IV pakett)]

               (EMPs kohaldatav tekst)

               EUROOPA LIIDU NÕUKOGU,

               võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut, eriti selle artiklit 114 koostoimes artikli 218 lõikega 9,

               võttes arvesse nõukogu 28. novembri 1994. aasta määrust (EÜ) nr 2894/94 Euroopa Majanduspiirkonna lepingu rakendamise korra kohta,
                  2
                eriti selle artikli 1 lõiget 3,

               võttes arvesse Euroopa Komisjoni ettepanekut,

               ning arvestades järgmist:

               (1)Euroopa Majanduspiirkonna leping
                  3
                (edaspidi „EMP leping“) jõustus 1. jaanuaril 1994.

               (2)Kooskõlas EMP lepingu artikliga 98 võib EMP ühiskomitee oma otsusega muu hulgas muuta EMP lepingu IX lisa, mis sisaldab finantsteenuseid käsitlevaid sätteid.

               (3)EMP lepingusse tuleb inkorporeerida Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus (EL) nr 575/2013
                  4
                ja Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 2013/36/EL
                  5
               .

               (4)Seetõttu tuleks EMP lepingu IX lisa vastavalt muuta.

               (5)EMP ühiskomitees võetav liidu seisukoht peaks seetõttu põhinema lisatud otsuse eelnõul,

               ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA OTSUSE:

               Artikkel 1

               Euroopa Liidu nimel EMP ühiskomitees võetav seisukoht EMP lepingu IX lisa „Finantsteenused“ muutmise ettepaneku suhtes põhineb EMP ühiskomitee otsuse eelnõul, mis on lisatud käesolevale otsusele.

               Artikkel 2

               Käesolev otsus jõustub selle vastuvõtmise päeval.

               Brüssel,

                     Nõukogu nimel

                     eesistuja

                     (1)

                        Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. juuni 2013. aasta määrus (EL) nr 575/2013 krediidiasutuste ja investeerimisühingute suhtes kohaldatavate usaldatavusnõuete kohta ja määruse (EL) nr 648/2012 muutmise kohta, parandatud väljaannetes ELT L 208, 2.8.2013, lk 68 ja ELT L 321, 30.11.2013, lk 6.Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. juuni 2013. aasta direktiiv 2013/36/EL, mis käsitleb krediidiasutuste tegevuse alustamise tingimusi ning krediidiasutuste ja investeerimisühingute usaldatavusnõuete täitmise järelevalvet, millega muudetakse direktiivi 2002/87/EÜ ning millega tunnistatakse kehtetuks direktiivid 2006/48/EÜ ja 2006/49/EÜ, parandatud väljaandes ELT L 208, 2.8.2013, lk 73.

                     (2)

                        EÜT L 305, 30.11.1994, lk 6.

                     (3)

                        EÜT L 1, 3.1.1994, lk 3.

                     (4)

                        Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. juuni 2013. aasta määrus (EL) nr 575/2013 krediidiasutuste ja investeerimisühingute suhtes kohaldatavate usaldatavusnõuete kohta ja määruse (EL) nr 648/2012 muutmise kohta (ELT L 176, 27.6.2013, lk 1), parandatud väljaannetes ELT L 208, 2.8.2013, lk 68, ELT L 321, 30.11.2013, lk 6 ja ELT L 20, 25.1.2017, lk 2.

                     (5)

                        Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. juuni 2013. aasta direktiiv 2013/36/EL, mis käsitleb krediidiasutuste tegevuse alustamise tingimusi ning krediidiasutuste ja investeerimisühingute usaldatavusnõuete täitmise järelevalvet, millega muudetakse direktiivi 2002/87/EÜ ning millega tunnistatakse kehtetuks direktiivid 2006/48/EÜ ja 2006/49/EÜ, (ELT L 176, 27.6.2013, lk 338), parandatud väljaannetes ELT L 208, 2.8.2013, lk 73 ja ELT L 20, 25.1.2017, lk 1.

    ---documentbreak---

               EUROOPA KOMISJON
            Brüssel,4.2.2019
            COM(2019) 39 final
            LISA
            järgmise dokumendi juurde:
            Ettepanek:NÕUKOGU OTSUS
            seisukoha kohta, mis võetakse Euroopa Liidu nimel EMP ühiskomitees EMP lepingu IX lisa („Finantsteenused“) muutmise küsimuses[Kapitalinõuete määrus (EL) nr 575/2013 ja direktiiv 2013/36/EL (kapitalinõuete direktiivi IV pakett)]

               LISA

               EMP ÜHISKOMITEE OTSUS
                  nr

               0.0.0,

               millega muudetakse EMP lepingu IX lisa („Finantsteenused“)

               EMP ÜHISKOMITEE,

               võttes arvesse Euroopa Majanduspiirkonna lepingut (edaspidi „EMP leping“), eriti selle artiklit 98,

               ning arvestades järgmist:

               (1)EMP lepingusse tuleb inkorporeerida Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. juuni 2013. aasta määrus (EL) nr 575/2013 krediidiasutuste ja investeerimisühingute suhtes kohaldatavate usaldatavusnõuete kohta ja määruse (EL) nr 648/2012 muutmise kohta
                  1
               , parandatud väljaannetes ELT L 208, 2.8.2013, lk 68, ELT L 321, 30.11.2013, lk 6 ja ELT L 20, 25.1.2017, lk 2.

               (2)EMP lepingusse tuleb inkorporeerida Euroopa Parlamendi ja nõukogu 12. detsembri 2017. aasta määrus (EL) 2017/2395, millega muudetakse määrust (EL) nr 575/2013 seoses üleminekukorraga, et leevendada rahvusvahelise finantsaruandlusstandardi (IFRS) 9 kasutuselevõtu mõju omavahenditele ja seoses üleminekukorraga, mis käsitleb riskide kontsentreerumise sätete kohaldamist ükskõik millise liikmesriigi omavääringus nomineeritud teatavatele avaliku sektori suhtes võetavatele riskipositsioonidele
                  2
               .

               (3)EMP lepingusse tuleb inkorporeerida Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. juuni 2013. aasta direktiiv 2013/36/EL, mis käsitleb krediidiasutuste tegevuse alustamise tingimusi ning krediidiasutuste ja investeerimisühingute usaldatavusnõuete täitmise järelevalvet, millega muudetakse direktiivi 2002/87/EÜ ning millega tunnistatakse kehtetuks direktiivid 2006/48/EÜ ja 2006/49/EÜ
                  3
               , parandatud väljaannetes ELT L 208, 2.8.2013, lk 73 ja ELT L 20, 25.1.2017, lk 1.

               (4)Määruses (EL) nr 575/2013 ja direktiivis 2013/36/EL osutatakse mõistetele „ELis emaettevõtjana tegutsevad krediidiasutused ja investeerimisühingud“, „ELis emaettevõtjana tegutsevad finantsvaldusettevõtjad“ ja „ELis emaettevõtjana tegutsevad segafinantsvaldusettevõtjad“, mida EMP lepingu kontekstis käsitatakse viidetena Euroopa Majanduspiirkonna lepinguriigis asutatud üksustele, mis vastavad asjaomases määruses sätestatud asjakohastele määratlustele, ja mis ei ole mis tahes muu Euroopa Majanduspiirkonna lepinguriigi territooriumil asutatud asutuse tütarettevõtjad.

               (5)Direktiiviga 2013/36/EL tunnistatakse kehtetuks Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivid 2006/48/EÜ
                  4
                ja 2006/49/EÜ
                  5
               , mis on EMP lepingusse inkorporeeritud ja mis tuleb sellest tulenevalt EMP lepingust välja jätta.

               (6)Omavahendite nõuete põhjendamatu vähendamise võimalust sisemudelite abil piirati muu hulgas siseriiklike õigusaktidega, millega rakendatakse direktiivi 2006/48/EÜ artiklit 152, mis asendati 2017. aasta lõpuks määruse (EL) nr 575/2013 artikliga 500. Siiski võimaldavad veel mitu muud määruse (EL) nr 575/2013 ja direktiivi 2013/36/EL sätet pädevatel asutustel sama küsimust käsitleda, sealhulgas võimalus võtta meetmeid, et tasakaalustada riskiga kaalutud vara põhjendamatut vähendamist, vt näiteks direktiivi 2013/36/EL artikkel 104, ning kehtestada sisemudelite kalibreerimise suhtes mõistlikud konservatiivsed marginaalid, vt näiteks määruse (EL) nr 575/2013 artikkel 144 ja direktiivi 2013/36/EL artikkel 101.

               (7)Seetõttu tuleks EMP lepingu IX lisa vastavalt muuta,

               ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA OTSUSE:

               Artikkel 1

               EMP lepingu IX lisa muudetakse järgmiselt:

               1.Punkti 14 (Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2006/48/EÜ) tekst asendatakse järgmisega:

               „32013 L 0036: Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. juuni 2013. aasta direktiiv 2013/36/EL, mis käsitleb krediidiasutuste tegevuse alustamise tingimusi ning krediidiasutuste ja investeerimisühingute usaldatavusnõuete täitmise järelevalvet, millega muudetakse direktiivi 2002/87/EÜ ning millega tunnistatakse kehtetuks direktiivid 2006/48/EÜ ja 2006/49/EÜ, (ELT L 176, 27.6.2013, lk 338), parandatud väljaannetes ELT L 208, 2.8.2013, lk 73 ja ELT L 20, 25.1.2017, lk 1.

               Käesolevas lepingus loetakse selle direktiivi sätteid järgmises kohanduses.

               a)Sõltumata käesoleva lepingu protokolli nr 1 sätetest ja kui käesolevas lepingus ei ole ette nähtud teisiti, hõlmavad mõisted „liikmesriik/liikmesriigid“ ja „pädevad asutused“ lisaks oma tähendusele kõnealuses direktiivis ka vastavalt EFTA riike ja nende pädevaid asutusi.

               b)Viited „EKPSi keskpankadele“ või „keskpankadele“ hõlmavad lisaks oma tähendusele kõnealuses direktiivis ka EFTA riikide keskpankasid.

               c)Direktiivis olevaid viiteid teistele õigusaktidele kohaldatakse sellises ulatuses ja vormis, nagu need õigusaktid on lepingu osa.

               d)Viiteid Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL) nr 1093/2010 artikli 19 kohastele Euroopa Pangandusjärelevalve volitustele käsitatakse EFTA riikide puhul käesoleva lisa punktis 31g sätestatud juhtudel ja kooskõlas kõnealuse punktiga viidetena EFTA järelevalveameti volitustele.

               e)Artikli 2 lõikele 5 lisatakse järgmine punkt:

               „(11a)Islandil „Byggðastofnun“, „Íbúðalánasjóður“ ja „Lánasjóður sveitarfélaga ohf.“;“

               f)Artikli 6 punktile a lisatakse järgmine lõik:

               „EFTA riikide pädevate asutuste koostöö rajaneb usaldusel ja täielikul vastastikusel lugupidamisel, eelkõige tagades enda ja teiste Euroopa Finantsjärelevalve Süsteemi liikmete ning EFTA järelevalveameti vahel asjakohase ja usaldusväärse teabe liikumise. ELi liikmesriikide pädevad asutused teevad EFTA riikide pädevate asutustega koostööd samade põhimõtete alusel.“

               g)Artikli 47 lõiget 3 ei kohaldata EFTA riikide suhtes. EFTA riik võib ühe või mitme kolmanda riigiga sõlmitud kokkulepete alusel nõustuda selliste sätete kohaldamisega, mis võimaldavad kolmandates riikides paiknevate peakontoritega krediidiasutuste filiaalidele samasugust kohtlemist selle EFTA riigi territooriumil.

               Lepinguosalised teavitavad üksteist ja konsulteerivad omavahel enne kolmandate riikidega kokkulepete sõlmimist asjakohasel juhul artikli 47 lõike 3 või käesoleva punkti esimese lõigu alusel.

               Kui Euroopa Liit peab läbirääkimisi ühe või mitme kolmanda riigiga kokkuleppe sõlmimiseks artikli 47 lõike 3 alusel ja selline kokkulepe käsitleb selliste krediidiasutuste filiaalide, mille peakontor asub Euroopa Liidu liikmesriigis, võrdset kohtlemist või tegelikku turulepääsu asjaomastes kolmandates riikides, püüab Euroopa Liit saavutada selliste krediidiasutuste filiaalide võrdset kohtlemist, mille peakontor asub mõnes EFTA riigis.

               h)Artiklit 48 ei kohaldata. Kui EFTA riik sõlmib ühe või mitme kolmanda riigiga kokkuleppe, mis käsitleb vahendeid konsolideeritud järelevalve teostamiseks selliste asutuste üle, mille emaettevõtja peakontor asub kolmandas riigis, ning kolmandas riigis asuvate asutuste üle, mille emaettevõtja (olgu see siis krediidiasutus, finantsvaldusettevõtja või segafinantsvaldusettevõtja) peakontor asub kõnealuses EFTA riigis, püütakse kõnealuse kokkuleppega tagada, et Euroopa Pangandusjärelevalvel on võimalik saada kõnealuse EFTA riigi pädevalt asutuselt teavet, mis on saadud vastavalt määruse (EL) nr 1093/2010 artiklile 35 kolmandate riikide ametiasutustelt.

               i)Artikli 53 lõikes 2 lisatakse enne sõnu „käesoleva direktiivi“ sõnad „või asjakohasel juhul EFTA järelevalveametile“.

               j)Artikli 58 lõike 1 punktis d lisatakse sõnade „Euroopa Väärtpaberiturujärelevalve“ järele vastavalt sõnad „või asjakohasel juhul EFTA järelevalveamet“.

               k)Artikli 89 lõikes 5 asendatakse sõnad „avalikustamisnõudeid käsitlev tulevane liidu õigusakt“ sõnadega „EMP lepingu kohaselt kohaldatavates tulevastes õigusaktides sätestatakse avalikustamisnõuded, mis lähevad“.

               l)Artikli 114 lõikes 1 asendatakse Liechtensteini puhul sõnad „EKPSi keskpank“ sõnadega „pädev asutus“.

               m)Artikli 117 lõike 1 teises lõigus lisatakse sõnade „Euroopa Pangandusjärelevalve“ järele sõnad „või asjakohasel juhul EFTA järelevalveamet“.

               n)Artikli 133 lõikes 14 ja lõikes 15 lisatakse sõna „komisjon“ järele sõnad „või EFTA riikide puhul, EFTA riikide alaline komitee“.

               o)Artikli 151 lõikes 1 lisatakse EFTA riikide puhul sõna „kooskõlas“ järele sõnad „EMP Ühiskomitee otsusega, mis sisaldab“.“

               2.Punkti 14 (Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2013/36/EL) järele lisatakse järgmine tekst:

               „14a.32013 R 0575: Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. juuni 2013. aasta määrus (EL) nr 575/2013 krediidiasutuste ja investeerimisühingute suhtes kohaldatavate usaldatavusnõuete kohta ja määruse (EL) nr 648/2012 muutmise kohta (ELT L 176, 27.6.2013, lk 1), parandatud väljaannetes ELT L 208, 2.8.2013, lk 68, ELT L 321, 30.11.2013, lk 6 ja ELT L 20, 25.1.2017, lk 2, muudetud järgmiste aktidega:

               -32017 R 2395: Euroopa Parlamendi ja nõukogu 12. detsembri 2017. aasta määrus (EL) 2017/2395 (ELT L 345, 27.12.2017, lk 27).

               Käesolevas lepingus loetakse määruse sätteid järgmises kohanduses:

               a)Sõltumata käesoleva lepingu protokolli nr 1 sätetest ja kui käesolevas lepingus ei ole ette nähtud teisiti, hõlmavad mõisted „liikmesriik/liikmesriigid“ ja „pädevad asutused“ lisaks oma tähendusele kõnealuses määruses ka vastavalt EFTA riike ja nende pädevaid asutusi.

               b)Viited „EKPSi keskpankadele“ või „keskpankadele“ hõlmavad lisaks oma tähendusele kõnealuses määruses ka EFTA riikide keskpankasid.

               c)Määruses sisalduvaid viiteid muudele õigusaktidele kohaldatakse sellises ulatuses ja sellisel kujul, nagu need õigusaktid on inkorporeeritud käesolevasse lepingusse.

               d)Viiteid Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL) nr 1093/2010 artikli 19 kohastele Euroopa Pangandusjärelevalve volitustele käsitatakse EFTA riikide puhul käesoleva lisa punktis 31g sätestatud juhtudel ja kooskõlas kõnealuse punktiga viidetena EFTA järelevalveameti volitustele.

               e)Artikli 4 lõike 1 punktis 75 lisatakse sõna „Rootsi“ ette sõnad „Norra ja“.

               f)Artikli 31 lõike 1 punktis b asendatakse EFTA riikide puhul sõna „komisjon“ sõnadega „EFTA järelevalveamet“.

               g)Artikli 80 lõigetes 1 ja 2 lisatakse sõna „komisjon“ järele sõnad „või EFTA riigi puhul EFTA järelevalveamet“”.

               h)Artikli 329 lõikes 4, artikli 344 lõikes 2, artikli 352 lõikes 6, artikli 358 lõikes 4 ja artikli 416 lõikes 5 lisatakse EFTA riikide puhul sõna „jõustumist“ ette sõnad „tehnilisi standardeid sisaldavate EMP Ühiskomitee otsuste“.

               i)Artiklis 395

               i)lõigetes 7 ja 8 EFTA riikide puhul sõna „nõukogu“ ei kohaldata;

               ii)sõnastatakse lõike 8 esimene lõik EFTA riikide puhul järgmiselt:

               „EFTA riikide alalisele komiteele antakse õigus võtta vastu rakendusakt lõikes 7 osutatud kavandatavate riiklike meetmete heakskiitmiseks või tagasilükkamiseks.“

               iii)lõike 8 teise lõigu esimene lause asendatakse järgmisega:

               „Ühe kuu jooksul alates lõikes 7 osutatud teate saamisest esitab EBA nõukogule, komisjonile ja asjaomasele liikmesriigile oma arvamuse lõikes 7 osutatud elementide kohta, või kui kõnealune arvamus käsitleb EFTA riigi poolt välja pakutud riiklikke meetmeid, EFTA riikide alalisele komiteele ja asjaomasele EFTA riigile.“

               j)Artiklis 458

               i)sõnastatakse lõike 2 esimene lõik EFTA riikide puhul järgmiselt:

               „Kui lõike 1 kohaselt kindlaksmääratud asutus teeb kindlaks makrotasandi usaldatavusriski või süsteemse riski intensiivsuse muutuse finantssüsteemis, mis võib põhjustada tõsiseid negatiivseid mõjusid finantssüsteemile ja reaalmajandusele konkreetses EFTA riigis, ning kui nimetatud asutus leiab, et neid riske saaks paremini maandada rangemate riiklike meetmetega, siis teavitab see asutus sellest EFTA riikide alalist komiteed, EFTA järelevalveametit, ESRBd ja EBAd ning esitab vastavad kvalitatiivsed ja kvantitatiivsed tõendavad andmed järgmise kohta:“

               ii)sõnastatakse lõike 4 esimene lõik EFTA riikide puhul järgmiselt:

               „EFTA riikide alalisele komiteele antakse õigus võtta EFTA järelevalveameti ettepaneku alusel vastu rakendusakt, et lükata tagasi lõike 2 punktis d osutatud riiklike meetmete kavandid“;

               iii)lõike 4 teise lõiku lisatakse järgmine lause:

               „Kui nende arvamused käsitlevad EFTA riigi riiklike meetmete kavandit, esitavad ESRB ja EBA oma arvamuse EFTA riikide alalisele komiteele, EFTA järelevalveametile ja asjaomasele EFTA riigile.“;

               iv)sõnastatakse lõike 4 kolmas kuni kaheksas lõik EFTA riikide puhul järgmiselt:

               „Võttes eriti arvesse teises lõigus osutatud arvamusi ja kui esinevad kindlad, tugevad ja üksikasjalikud tõendid, et meetmel on negatiivne mõju siseturule, mis ületab kindlaks tehtud makrotasandi usaldatavusriski või süsteemsete riskide vähendamisest tuleneva finantsstabiilsusega seotud kasu, võib EFTA järelevalveamet ühe kuu jooksul esitada EFTA riikide alalisele komiteele rakendusakti ettepaneku, et lükata tagasi riiklike meetmete kavandid.

               Kui EFTA järelevalveamet ei esita selle ühekuulise perioodi jooksul ettepanekut, võib asjaomane EFTA riik viivitamata kehtestada riiklike meetmete kavandid kuni kaheks aastaks või kuni makrotasandi usaldatavusriski või süsteemset riski enam ei ole, kui see juhtub varem.

               EFTA riikide alaline komitee teeb EFTA järelevalveameti ettepaneku põhjal otsuse ühe kuu jooksul alates ettepaneku saamisest ning esitab oma põhjendused riiklike meetmete kavandite tagasilükkamise või nende tagasilükkamisest keeldumise kohta.

               EFTA riikide alaline komitee lükkab riiklike meetmete kavandid tagasi üksnes juhul, kui ta leiab, et vähemalt üks järgmistest tingimustest ei ole täidetud:

               a)makrotasandi usaldatavusriski või süsteemise riski intensiivsuse muutus on olemuselt selline, mis ohustab finantsstabiilsust riiklikul tasandil;

               b)käesoleva määruse artiklite 124 ja 164 ning direktiivi 2013/36/EL artiklite 101, 103, 104, 105, 133 ja 136 alusel ei saa piisavalt maandada tuvastatud makrotasandi usaldatavusriski või süsteemset riski, võttes arvesse nende meetmete suhtelist tõhusust;

               c)riiklike meetmete kavandid on sobivamad selleks, et maandada makrotasandi usaldatavusriski või süsteemset riski ning nendega ei kaasne ebaproportsionaalsed ebasoodsad mõjud muude lepinguosaliste või kogu EMP finantssüsteemile tervikuna või selle osadele, põhjustades või luues takistuse siseturu toimimisele;

               d)tegemist on üksnes ühe EFTA riigi probleemiga; ning

               e)riske ei ole juba maandatud käesoleva määruse või direktiivi 2013/36/EL kohaste muude meetmetega.

               EFTA riikide alaline komitee võtab hindamisel arvesse ESRB ja EBA arvamust ning lähtub kooskõlas lõikega 1 kindlaksmääratud asutuse poolt lõike 2 kohaselt esitatud andmetest.

               Kui ühe kuu jooksul alates EFTA järelevalveameti ettepaneku saamisest ei ole EFTA riikide alaline komitee võtnud vastu otsust riiklike meetmete kavandite tagasilükkamiseks, võib EFTA riik kehtestada meetmed ja neid kohaldada kuni kahe aasta jooksul või kuni makrotasandi usaldatavusriski või süsteemset riski enam ei ole, kui see juhtub varem.“

               v)EFTA riikide puhul sõnastatakse lõige 6 järgmiselt:

               „Kui EFTA riik tunnustab käesoleva artikli kohaselt kehtestatud meetmeid, teavitab ta EFTA riikide alalist komiteed, EFTA järelevalveametit, EBAd, ESRBd ja EMP lepingu osalist, kellel on luba meetmeid kohaldada.“

               k)artikli 467 lõikes 2 asendatakse EFTA riikide puhul sõnad „komisjon on võtnud määruse“ sõnadega „jõustub EMP ühiskomitee otsus, mis sisaldab määrust, mis on vastu võetud“.

               l)artiklis 497 (EFTA riikide puhul):

               i)lõigetes 1 ja 2 lisatakse sõnade „ regulatiivsest tehnilisest standardist viimase jõustumisest“ ette sõnad „EMP ühiskomitee otsuses sisalduvast regulatiivsest tehnilisest standardist viimase jõustumisest“;

               ii)lõikes 1 asendatakse sõnad „vastu võeti“ sõnadega „EMPs kohaldati“.

               3.Punktis 31bc (Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus (EL) nr 648/2012):

               a)lisatakse järgmine taane:

               „-32013 R 0575: Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. juuni 2013. aasta määrus (EL) nr 575/2013 (ELT L 176, 27.6.2013, lk 1), parandatud väljaannetes ELT L 208, 2.8.2013, lk 68, ELT L 321, 30.11.2013, lk 6 ja ELT L 20, 25.1.2017, lk 2.“

               b)kohandusse zh lisatakse järgmine tekst:

               „v)lõikes 5a lisatakse sõnade „ regulatiivsest tehnilisest standardist viimase jõustumisest“ ette sõnad „EMP ühiskomitee otsuses sisalduvast regulatiivsest tehnilisest standardist viimase jõustumisest“.“

               4.Punktile 31ea (Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2002/87/EÜ) lisatakse järgmine taane:

               „-32013 L 0036: Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. juuni 2013. aasta direktiiv 2013/36/EL (ELT L 176, 27.6.2013, lk 338), parandatud väljaannetes ELT L 208, 2.8.2013, lk 73, ja L 20, 25.1.2017, lk 1.“

               5.Punkti 31 (Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2006/49/EÜ) tekst jäetakse välja.

               Artikkel 2

               Määruste (EL) nr 575/2013 (parandatud väljaannetes ELT 208, 2.8.2013, lk 68, ELT L 321, 30.11.2013, lk 6, ELT L 20, 25.1.2017, lk 2) ja (EL) 2017/2395 ning direktiivi 2013/36/EL (parandatud väljaannetes ELT L 208, 2.8.2013, lk 73, ja ELT L 20, 25.1.2017, lk 1) islandi- ja norrakeelne tekst, mis avaldatakse Euroopa Liidu Teataja EMP kaasandes, on autentsed.

               Artikkel 3

               Käesolev otsus jõustub […], tingimusel et kõik EMP lepingu artikli 103 lõike 1 kohased teated on edastatud*.

                  6Artikkel 4

               Käesolev otsus avaldatakse Euroopa Liidu Teataja EMP osas ja EMP kaasandes.

               Brüssel,

                     EMP ühiskomitee nimel

                     eesistuja

                     Sekretärid
                     EMP ühiskomitee

               Lepinguosaliste ühisdeklaratsioon

               otsuse nr [...] kohta, millega inkorporeeritakse EMP lepingusse direktiiv 2013/36/EÜ

               [vastuvõtmiseks koos otsusega ja avaldamiseks ELTs]

               Lepinguosalised jagavad seisukohta, et Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. juuni 2013. aasta direktiivi 2013/36/EL (mis käsitleb krediidiasutuste tegevuse alustamise tingimusi ning krediidiasutuste ja investeerimisühingute usaldatavusnõuete täitmise järelevalvet, millega muudetakse direktiivi 2002/87/EÜ ning millega tunnistatakse kehtetuks direktiivid 2006/48/EÜ ja 2006/49/EÜ) inkorporeerimine EMP lepingusse ei piira välismaiste otseinvesteeringute julgeoleku või avaliku korra kaalutlustel teostatud kontrolle käsitlevate siseriiklike eeskirjade üldist kohaldamist.

                     (1)

                        ELT L 176, 27.6.2013, lk 1.

                     (2)

                        ELT L 345, 27.12.2017, lk 27.

                     (3)

                        ELT L 176, 27.6.2013, lk 338.

                     (4)

                        ELT L 177, 30.6.2006, lk 1.

                     (5)

                        ELT L 177, 30.6.2006, lk 201.

                     (6)
                  *
                        [Põhiseadusest tulenevaid nõudeid ei ole nimetatud.] [Põhiseadusest tulenevad nõuded on nimetatud.]


               EUROOPA KOMISJON
            Brüssel,17.5.2019
            COM(2019) 242 final
            2019/0116(NLE)
            Ettepanek:
            NÕUKOGU OTSUS
            seisukoha kohta, mis võetakse Euroopa Liidu nimel AKV-ELi ministrite nõukogus seoses AKV-ELi suursaadikute komiteele AKV-ELi partnerluslepingu pikendamiseks üleminekumeetmete vastuvõtmise otsuse tegemise volituste delegeerimisega

               SELETUSKIRI

               1.Kavandatav reguleerimisese

               ELi ning Aafrika, Kariibi mere ja Vaikse ookeani piirkonna („AKV“) riikide rühma vahel Cotonous 23. juunil 2000 alla kirjutatud partnerluslepingu
                  1
                kehtivus lõpeb 29. veebruaril 2020. Käesolevas komisjoni ettepanekus käsitletakse nõukogu otsust, millega määratakse kindlaks liidu nimel AKV-ELi ministrite nõukogus võetav seisukoht seoses sellise otsuse kavandatud vastuvõtmisega, mis puudutab AKV-ELi suursaadikute komiteele volituste delegeerimist üleminekumeetmete võimalikuks kohaldamiseks, et pikendada AKV-ELi partnerluslepingut.

               2.Ettepaneku taust

               2.1.Cotonou partnerlusleping

               Cotonou partnerlusleping („leping“ või „Cotonou leping“) on alates 2000. aastast olnud ELi ning 79 AKV riigi suhete raamistik. Leping sõlmiti 20 aastaks, kehtivusega alates 1. märtsist 2000 kuni 29. veebruarini 2020. Seda muudeti 2005. ja 2010. aastal.

               2.2.AKV-ELi ministrite nõukogu

               AKV-ELi ministrite nõukogu on Cotonou lepingus (artikkel 15) sätestatud ministrite tasandi organ. Sinna kuuluvad ühelt poolt Euroopa Liidu Nõukogu liikmed ja Euroopa Komisjoni liikmed ning teiselt poolt üks liige iga AKV riigi valitsusest.

               Ministrite nõukogu eesistujaks on vaheldumisi Euroopa Liidu Nõukogu liige ja AKV riigi valitsuse liige. Ministrite nõukogu tuleb tavaliselt kokku kord aastas eesistuja algatusel ja alati, kui see on vajalik; selle vorm ja geograafiline koosseis olenevad käsitletavatest küsimustest.

               Lisaks muudele ülesannetele
                  2
                võtab ministrite nõukogu vastu Cotonou lepingu rakendamiseks ja täitmiseks vajalikud otsused.

               Ministrite nõukogu teeb oma otsused lepinguosaliste ühisel kokkuleppel. Otsused kehtivad üksnes siis, kui

               –kohal on vähemalt pool Euroopa Liidu Nõukogu liikmetest (st 14 ELi liikmesriikide ministrit),

               –üks komisjoni liige ja

               –kaks kolmandikku AKV riikide valitsusi esindavatest liikmetest (st valitsuse liikmed 55-st AKV riigist).

               Iga ministrite nõukogu liige, kes ei saa ise kohale tulla, võib saata oma esindaja. Esindajal on kõik selle liikme õigused (Cotonou lepingu artikli 15 lõige 3).

               Cotonou lepingu artikli 15 lõike 4 kohaselt võib ministrite nõukogu anda oma volitused edasi suursaadikute komiteele. Ministrite nõukogu võib delegeerida volituse teha lepinguosaliste suhtes siduvaid otsuseid. Selliseks volituse delegeerimiseks on vaja ministrite nõukogu otsust.

               2.3.AKV-ELi suursaadikute komitee

               Suursaadikute komitee luuakse Cotonou lepingu artikli 16 kohaselt. See koosneb ühelt poolt iga liikmesriigi alalisest esindajast ELis ja komisjoni esindajast ning teiselt poolt iga AKV riigi ELis oleva esinduse juhatajast. Suursaadikute komitee eesistujaks on vaheldumisi liidu määratud liikmesriigi alaline esindaja ja AKV riikide määratud AKV riigi esinduse juhataja.

               Suursaadikute komitee abistab ministrite nõukogu tema ülesannete täitmisel ja täidab kõiki ülesandeid, mis nõukogu on talle usaldanud (Cotonou lepingu artikli 16 lõige 2). Sellega seoses võib ta võtta ministrite nõukogu poolt talle antud volituste piires vastu lepinguosalistele siduvaid otsuseid.

               Samuti jälgib suursaadikute komitee kõnealuse lepingu rakendamist ja selles sätestatud eesmärkide saavutamist. Suursaadikute komitee tuleb kokku korrapäraselt, eelkõige nõukogu istungite ettevalmistamiseks, ja siis, kui see osutub vajalikuks.

               2.4.Üleminekumeetmed

               Cotonou partnerluslepingu kehtivus lõpeb 29. veebruaril 2020. Septembris 2018 alustati kooskõlas lepingu artikli 95 lõike 4 esimese lõiguga läbirääkimisi uue AKV-ELi partnerluslepingu sõlmimiseks. Juhuks kui uus leping ei ole eespool nimetatud lõpptähtajaks kohaldamiseks valmis, tuleb kehtestada meetmed, millega hoida ära ELi ja AKV suhete õiguslik vaakum.

               Cotonou lepingu artikli 95 lõike 4 teises lõigus on öeldud järgmist: „Ministrite nõukogu võtab kõik üleminekumeetmed, mida võib vaja minna uue lepingu jõustumiseni“. Cotonou lepingu artikli 95 lõike 4 teise lõigu kohaselt võib kohaldada üleminekumeetmeid, et pikendada Cotonou lepingu kohaldatavust tervikuna või osaliselt kuni uue lepingu kohaldamise kuupäevani (ajutine kohaldamine või jõustumine pärast ratifitseerimist kõigi lepinguosaliste poolt).

               Selleks et säilitada AKV riikidega õiguslik järjepidevus juhul, kui uus leping ei ole enne praeguse õigusraamistiku kehtivuse lõppemist kohaldatavaks muutunud, on vaja vastu võtta üleminekumeetmed, millega pikendada praeguse lepingu kohaldamist.

               Üleminekumeetmete (st Cotonou lepingu ajutiselt kohaldatavate osade ja nende kohaldamise aja) kohta teeb otsuse ministrite nõukogu ise või delegeerib ministrite nõukogu sellise otsuse vastuvõtmise volituse suursaadikute komiteele.

               2.5.Ministrite nõukogu kavandatav akt

               Ministrite nõukogu töökorra kohaselt tuleb nõukogu kokku kord aastas. Ministrite nõukogu 44. istung on kavas Brüsselis 23.–24. mail 2019. Kuna üleminekumeetmete sisu ja ajakava ei ole AKV riikidega arutatud, ei ole ministrite nõukogul võimalik üleminekumeetmeid vastu võtta.

               Kuna enne lepingu kehtivuse lõppemist ei ole rohkem ministrite nõukogu koosolekuid ette nähtud, on vaja delegeerida Cotonou lepingu artikli 95 lõike 4 kohaste üleminekumeetmete kohta otsuse vastuvõtmine AKV-ELi suursaadikute komiteele. Suursaadikute komitee saab tagada, et otsus üleminekumeetmete kohta tehtaks õigeaegselt.

               Seetõttu võtab AKV-ELi ministrite nõukogu oma 44. istungil vastu otsuse delegeerida AKV-ELi suursaadikute komiteele üleminekumeetmete vastuvõtmise volitused („kavandatav akt“).

               Kavandatava akti eesmärk on delegeerida AKV-ELi suursaadikute komiteele üleminekumeetmete kohaldamise otsusega seotud volitused kooskõlas Cotonou lepingu artikli 15 lõikega 4, millega on ette nähtud järgmine: „Ministrite nõukogu võib anda oma volitused edasi suursaadikute komiteele“. Kavandatav akt muutub lepinguosalistele siduvaks.

               Kui lepinguosalised on üleminekumeetmete sisu ja kestuse kindlaks määranud, kasutab suursaadikute komitee delegeeritud volitusi ja võtab vastu otsuse üleminekumeetmete kohta kooskõlas Cotonou lepingu artikli 95 lõikega 4. Suursaadikute komitee vastavasisulise otsuse ettevalmistamisel on liidu seisukoha määratlemiseks vaja ELi toimimise lepingu artikli 218 lõike 9 kohast nõukogu otsust.

               3.Liidu nimel võetav seisukoht

               Eespool esitatut arvesse võttes on liidu nimel võetav seisukoht, et kavandatav akt tuleks AKV-ELi ministrite nõukogu 44. istungil vastu võtta ja seega anda AKV-ELi suursaadikute komiteele õigus võtta vastu otsus Cotonou lepingu artikli 95 lõike 4 kohaste üleminekumeetmete kohta.

               4.Õiguslik alus

               4.1.Menetlusõiguslik alus

               4.1.1.Põhimõtted

               ELi toimimise lepingu artikli 218 lõikes 9 on sätestatud, et „[n]õukogu võtab komisjoni [...] ettepaneku põhjal vastu otsuse, millega […] kehtestatakse lepingus sätestatud organis liidu nimel võetavad seisukohad, kui asjaomasel organil tuleb vastu võtta õigusliku toimega akte, välja arvatud õigusaktid, millega täiendatakse või muudetakse lepingu institutsioonilist raamistikku.“

               Mõiste „õigusliku toimega aktid“ hõlmab akte, millel on õiguslik toime asjaomase organi suhtes kehtiva rahvusvahelise õiguse normide alusel. Siia hulka kuuluvad ka sellised õiguslikud vahendid, mis ei ole rahvusvahelise õiguse kohaselt siduvad, aga mis „võivad mõjutada otsustavalt liidu seadusandja vastu võetud õigusaktide sisu“
                  3
               .

               4.1.2.Kohaldamine käesoleval juhul

               AKV-ELi ministrite nõukogu on lepinguga, s.t 23. juunil 2000 Cotonous alla kirjutatud AKV-EÜ partnerluslepingu artikli 15 lõikega 1 ettenähtud organ.

               Akt, mille AKV-ELi ministrite nõukogu peab vastu võtma, on õigusliku toimega akt. Vastavalt lepingu artikli 15 lõikele 3 muutub kavandatav akt rahvusvahelise õiguse raames lepinguosaliste jaoks siduvaks.

               Kavandatav akt ei täienda ega muuda lepingu institutsioonilist raamistikku.

               Seega on esildatud otsuse menetlusõiguslik alus ELi toimimise lepingu artikli 218 lõige 9.

               4.2.Materiaalõiguslik alus

               4.2.1.Põhimõtted

               ELi toimimise lepingu artikli 218 lõike 9 kohase otsuse materiaalõiguslik alus sõltub eelkõige selle kavandatava akti eesmärgist ja sisust, mida liidu nimel võetav seisukoht puudutab. Kui kavandatava aktiga taotletakse kahte eesmärki või reguleeritakse kahte valdkonda ning üht neist võib pidada peamiseks või ülekaalukaks, samas kui teine on kõrvalise tähtsusega, peab ELi toimimise lepingu artikli 218 lõike 9 kohasel otsusel olema üksainus materiaalõiguslik alus, st peamise või ülekaaluka eesmärgi või valdkonna tõttu nõutav õiguslik alus.

               4.2.2.Kohaldamine käesoleval juhul

               Kavandatava akti peamine eesmärk ja sisu on kõige üldisemalt seotud Cotonou lepingu alusel loodud rahvusvaheliste organite toimimise ja Cotonou lepingu kui terviku toimimisega (arvestades kohaldamise võimaliku pikendamise tulemusel kehtivuse lõppemise kuupäeva edasilükkumist). Nõukogu otsuse materiaalõigusliku aluse kindlaksmääramisel tuleb lähtuda Cotonou partnerluslepingust kui tervikust
                  4
               .

               Cotonou leping sõlmiti assotsieerimislepinguna ja see põhineb seega Euroopa Ühenduse asutamislepingu artiklil 310, mis on samaväärne ELi toimimise lepingu artikliga 217. Seepärast moodustab esildatud otsuse materiaalõigusliku aluse ELi toimimise lepingu artikkel 217.

               4.3.Kokkuvõte

               Esildatud otsuse õiguslik alus peaks olema ELi toimimise lepingu artikkel 217 koostoimes artikli 218 lõikega 9.

               2019/0116 (NLE)

               Ettepanek:

               NÕUKOGU OTSUS

               seisukoha kohta, mis võetakse Euroopa Liidu nimel AKV-ELi ministrite nõukogus seoses AKV-ELi suursaadikute komiteele AKV-ELi partnerluslepingu pikendamiseks üleminekumeetmete vastuvõtmise otsuse tegemise volituste delegeerimisega

               EUROOPA LIIDU NÕUKOGU,

               võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut, eriti selle artiklit 217 koostoimes artikli 218 lõikega 9,

               võttes arvesse Euroopa Komisjoni ettepanekut

               ning arvestades järgmist:

               (1)Ühelt poolt Aafrika, Kariibi mere ja Vaikse ookeani piirkonna („AKV“) riikide rühma liikmete ja teiselt poolt Euroopa Ühenduse ja selle liikmesriikide vaheline partnerlusleping („AKV-ELi partnerlusleping“)
                  5
                kirjutati alla Cotonous 23. juunil 2000. AKV-ELi partnerlusleping jõustus 1. aprillil 2003 ja seda kohaldatakse kuni 29. veebruarini 2020.

               (2)Septembris 2018 alustati kooskõlas AKV-ELi partnerluslepingu artikli 95 lõike 4 esimese lõiguga läbirääkimisi uue AKV-ELi partnerluslepingu sõlmimiseks. Juhuks kui uus leping ei ole kehtiva õigusraamistiku aegumise kuupäevaks kohaldamiseks valmis, on vaja vastu võtta üleminekumeetmed, millega pikendada praeguse lepingu kohaldamist.

               (3)AKV-ELi partnerluslepingu artikli 95 lõike 4 teises lõigus on sätestatud, et ministrite nõukogu võib vastu võtta üleminekumeetmed, millega pikendada AKV-ELi partnerluslepingu kohaldatavust tervikuna või osaliselt kuni uue lepingu ajutise kohaldamise või jõustumiseni.

               (4)AKV-ELi partnerluslepingu artikli 15 lõike 4 kohaselt võib AKV-ELi ministrite nõukogu võtta vastu otsuse, et delegeerida volitused (sh üleminekumeetmete kohta otsuse vastuvõtmiseks) AKV-ELi suursaadikute komiteele.

               (5)AKV-ELi ministrite nõukogu iga-aastane korraline koosolek toimub 23.–24. mail 2019 Brüsselis. Üleminekumeetmeid ei ole kokku lepitud ja AKV-ELi ministrite nõukogu ei saa neid seega korralisel koosolekul vastu võtta. Kuna enne AKV-ELi partnerluslepingu kehtivuse lõppemist ei ole rohkem AKV-ELi ministrite nõukogu koosolekuid ette nähtud, on selleks, et üleminekumeetmete kohta saaks otsuse teha õigeks ajaks, vaja delegeerida AKV-ELi partnerluslepingu artikli 95 lõike 4 kohaste üleminekumeetmete vastuvõtmise otsuse tegemine AKV-ELi suursaadikute komiteele.

               (6)AKV-ELi ministrite nõukogu võtab oma 44. istungil vastu otsuse, millega delegeeritakse AKV-ELi suursaadikute komiteele üleminekumeetmete vastuvõtmise volitused („kavandatav akt“).

               (7)On asjakohane määrata kindlaks Euroopa Liidu nimel AKV-ELi ministrite nõukogus võetav seisukoht, kuna kavandatav akt on liidule siduv.

               (8)Käesolevas otsuses tuleks sätestada liidu seisukoht kiita kavandatav akt AKV-ELi ministrite nõukogus heaks,

               ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA OTSUSE:

               Artikkel 1

               Liidu nimel AKV-ELi ministrite nõukogu 44. istungil võetav seisukoht on järgmine: kiita heaks, et AKV-ELi partnerluslepingu artikli 15 lõike 4 kohaselt delegeeritakse AKV-ELi suursaadikute komiteele uue lepingu jõustumiseni vaja minna võivate AKV-ELi partnerluslepingu artikli 95 lõike 4 kohaste üleminekumeetmete vastuvõtmise otsuse tegemisega seotud volitused.

               Artikkel 2

               Käesolev otsus on adresseeritud komisjonile.

               Brüssel,

                     Nõukogu nimel

                     eesistuja

                     (1)

                        Nõukogu 19. detsembri 2002. aasta otsus, mis käsitleb partnerluslepingu sõlmimist ühelt poolt Aafrika, Kariibi mere ja Vaikse ookeani piirkonna riikide rühma ja teiselt poolt Euroopa Ühenduse ja selle liikmesriikide vahel, mis allkirjastati 23. juunil 2000. aastal Cotonous (ELT L 65, 8.3.2003, lk 27).

                     (2)

                        Cotonou lepingu artikli 15 lõike 2 kohaselt tuleb AKV-ELi ministrite nõukogul „a) juhtida poliitilist dialoogi; b) võtta vastu tegevussuuniseid ja käesoleva lepingu sätete rakendamiseks vajalikke otsuseid, eelkõige lepinguga sätestatud erivaldkondade või mõne muu asjakohaseks osutuva valdkonna arengukavade, samuti menetluste kohta; c) vaadata läbi ja lahendada kõik küsimused, mis võivad takistada käesoleva lepingu tõhusat ja tulemuslikku rakendamist või selle eesmärkide saavutamist; d) tagada nõupidamismehhanismide tõrgeteta toimimine“.

                     (3)

                        Euroopa Kohtu 7. oktoobri 2014. aasta otsus kohtuasjas Saksamaa vs. nõukogu, C-399/12, ECLI:EU:C:2014:2258, punktid 61–64.

                     (4)

                        Vt eelkõige otsus kohtuasjas C-244/17: komisjon vs. nõukogu („Kasahstan“), [ECLI:EU:C:2018:662], punkt 40, ja osutatud kohtupraktika.

                     (5)

                        Lepingut (ELT L 317, 15.12.2000, lk 3) on muudetud 25. juunil 2005 Luxembourgis alla kirjutatud lepinguga (ELT L 209, 11.8.2005, lk 27) ja 22. juunil 2010 Ouagadougous alla kirjutatud lepinguga (ELT L 287, 4.11.2010, lk 3).


               EUROOPA KOMISJON
            Brüssel,5.7.2019
            COM(2019) 321 final
            2019/0148(NLE)
            Ettepanek:
            NÕUKOGU OTSUS,
            millega määratakse kindlaks liidu nimel võetav seisukoht seoses ettepanekute esitamisega metsloomade rändliikide kaitse konventsiooni liidete muutmiseks konventsiooniosaliste konverentsi 13. istungil

               SELETUSKIRI

               1.Kavandatav reguleerimisese

               Käesolevas ettepanekus käsitletakse otsust, millega määratakse kindlaks liidu nimel võetav seisukoht seoses metsloomade rändliikide kaitse konventsiooni liidete muutmise otsuste ettepanekute esitamisega konventsiooniosaliste konverentsi 13. istungiks.

               2.Ettepaneku taust

               2.1.Metsloomade rändliikide kaitse konventsioon

               Metsloomade rändliikide kaitse konventsiooni (edaspidi „leping“) eesmärk on kaitsta maismaa- ja veeloomade ning lindude rändliike kogu nende rändealal.  See on ÜRO Keskkonnaprogrammi egiidi all sõlmitud valitsustevaheline leping, milles käsitletakse eluslooduse ja elupaikade kaitset kogu maailmas. Kaitsealused rändliigid on loetletud lepingu I liites (ohustatud liigid) ja II liites (liigid, mille kohta sõlmitakse kokkulepped). Leping jõustus 1. novembril 1983.

               Euroopa Liit on lepingu osaline
                  1
               .

               2.2.Lepinguosaliste konverents

               Lepinguosaliste konverents on lepingu otsuseid tegev organ, kes on pädev hindama rändliikide kaitsestaatust ning seejärel muutma lepingu I ja II liidet. Vastavalt lepingu XI artiklile võib muutmisettepanekuid teha iga lepinguosaline ning need võetakse vastu kohalolevate ja hääletavate lepinguosaliste kahekolmandikulise häälteenamusega.

               Lepinguosaliste konverentsi 13. istung toimub 15.–22. veebruaril 2020 Gāndhīnagaris (India). Muutmisettepanekute esitamise tähtajaks on lepingu sekretariaat kooskõlas lepingu XI artikli lõikega 3 määranud 19. septembri 2019. Seepärast on nõukogul vaja teha otsus, millega määratakse kindlaks liidu nimel võetav seisukoht seoses muutmisettepanekute esitamisega lepinguosaliste konverentsi 13. istungiks.

               Enne lepinguosaliste konverentsi 13. istungit võib lepingu sekretariaat edastada teiste osaliste poolt lepingu I ja II liite muutmiseks tehtud ettepanekud, mille kohta võib samuti olla vaja otsust, millega määratakse kindlaks liidu nimel võetav seisukoht seoses kõnealuste ettepanekutega.

               2.3.Lepinguosaliste konverentsi kavandatav akt

               Lepinguosaliste 13. istungiks on tehtud ettepanek, et liit esitab ettepanekud lepingu I liite muutmiseks, et tugevdada ühe linnuliigi (Tetrax tetrax) kaitset, ja lepingu II liite muutmiseks, et tugevdada sama linnuliigi (Tetrax tetrax) ja kahe hailiigi (Galeorhinus galeus ja Sphyrna zygaena) kaitset kogu nende levikualal, sealhulgas väljaspool liitu.

               Kui kavandatav akt vastu võetakse, muutub see lepinguosaliste jaoks siduvaks vastavalt lepingu XI artiklile, milles on sätestatud, et liidete muudatus jõustub kõigi lepinguosaliste jaoks 90 päeva möödumisel lepinguosaliste konverentsi istungist, kus see vastu võeti; see ei kehti nende lepinguosaliste suhtes, kes esitavad reservatsiooni.

               3.Liidu nimel võetav seisukoht

               Liidu ettepanekud liidete muutmiseks põhinevad järgmistel kaalutlustel: 1) nende liikide lisamine on teaduslikult põhjendatud; 2) lisamine on kooskõlas ELi õigusaktidega; 3) liit on võtnud oma kohustuseks teha bioloogilise mitmekesisuse kaitseks rahvusvahelist koostööd.

               Ettepanek on koosõlas seitsmenda keskkonnaalase tegevusprogrammiga
                  2
                ja ELi bioloogilise mitmekesisuse 2020. aastani kestva strateegiaga,
                  3
                eriti selle 6. eesmärgiga (aidata vältida maailma bioloogilise mitmekesisuse vähenemist). Kõnealuse ettepaneku tõttu ei ole tarvis liidu õigust muuta, sest see puudutab liike, mis liidu õiguse, eelkõige linnudirektiivi
                  4
                ja ELi ühise kalanduspoliitika
                  5
                kohaselt juba kuuluvad vastava kaitse alla.

               Ettepanekust ei tulene uusi seire- ega aruandlusnõudeid. Kogu rakendamise kavandamine ja järelevalve toimub lepingukohase korrapärase kavandamise ja aruandluse raames. Mõju eelarvele puudub.

               Liikmesriikidega on toimunud mitteametlik esialgsete arvamuste vahetus, milleks konsulteeriti kirjalikult liikmesriikide esindajatega bioloogilise mitmekesisuse ja looduse koordineerimisrühmas ning linnudirektiivi ja elupaikade direktiivi eksperdirühmas.

               Liidu nimel võetav seisukoht peaks seega olema volitada komisjoni esitama eespool nimetatud ettepanekud lepingu sekretariaadile.

               4.Õiguslik alus

               4.1.Menetlusõiguslik alus

               4.1.1.Põhimõtted

               ELi toimimise lepingu artikli 218 lõikes 9 on sätestatud, et „[n]õukogu võtab komisjoni [...] ettepaneku põhjal vastu otsuse, millega […] kehtestatakse lepingus sätestatud organis liidu nimel võetavad seisukohad, kui asjaomasel organil tuleb vastu võtta õigusliku toimega akte, välja arvatud õigusaktid, millega täiendatakse või muudetakse lepingu institutsioonilist raamistikku.“

               Mõiste „õigusliku toimega aktid“ hõlmab akte, millel on õiguslik toime asjaomase organi suhtes kehtiva rahvusvahelise õiguse normide alusel. Siia hulka kuuluvad ka sellised õiguslikud vahendid, mis ei ole rahvusvahelise õiguse kohaselt siduvad, aga mis „võivad mõjutada otsustavalt liidu seadusandja vastu võetud õigusaktide sisu“
                  6
               .

               4.1.2.Kohaldamine käesoleval juhul

               Lepinguosaliste konverents on lepinguga, st metsloomade rändliikide kaitse konventsiooniga ettenähtud organ.

               Akt, mille lepinguosaliste konverents peab vastu võtma, on õigusliku toimega akt. Kavandatav akt on rahvusvahelise õiguse alusel siduv kooskõlas metsloomade rändliikide kaitse konventsiooni XI artikliga.

               Kavandatav akt ei täienda ega muuda lepingu institutsioonilist raamistikku.

               Seega on esildatud otsuse menetlusõiguslik alus ELi toimimise lepingu artikli 218 lõige 9.

               4.2.Materiaalõiguslik alus

               4.2.1.Põhimõtted

               ELi toimimise lepingu artikli 218 lõike 9 kohase otsuse materiaalõiguslik alus sõltub eelkõige selle kavandatava õigusakti eesmärgist ja sisust, mille kohta liidu nimel seisukoht võetakse. Kui kavandatava õigusaktiga taotletakse kahte eesmärki või reguleeritakse kahte valdkonda ning üht neist võib pidada peamiseks või ülekaalukaks, samas kui teine on kõrvalise tähtsusega, peab ELi toimimise lepingu artikli 218 lõike 9 kohasel otsusel olema üksainus materiaalõiguslik alus, st peamise või ülekaaluka eesmärgi või valdkonna tõttu nõutav õiguslik alus.

               4.2.2.Kohaldamine käesoleval juhul

               Kavandatava akti eesmärk ja sisu on seotud keskkonnaga.

               Seepärast on esildatud otsuse materiaalõiguslik alus ELi toimimise lepingu artikli 192 lõige 1.

               4.3.Kokkuvõte

               Esildatud otsuse õiguslik alus peaks olema ELi toimimise lepingu artikli 192 lõige 1 koostoimes ELi toimimise lepingu artikli 218 lõikega 9.

               2019/0148 (NLE)

               Ettepanek:

               NÕUKOGU OTSUS,

               millega määratakse kindlaks liidu nimel võetav seisukoht seoses ettepanekute esitamisega metsloomade rändliikide kaitse konventsiooni liidete muutmiseks konventsiooniosaliste konverentsi 13. istungil

               EUROOPA LIIDU NÕUKOGU,

               võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut, eriti selle artikli 192 lõiget 1 koostoimes artikli 218 lõikega 9,

               võttes arvesse Euroopa Komisjoni ettepanekut

               ning arvestades järgmist:

               (1)Liit sõlmis nõukogu otsuse 82/461/EMÜ
                  7
                alusel metsloomade rändliikide kaitse konventsiooni (edaspidi „leping“), mis jõustus 1. novembril 1983.

               (2)Lepingu XI artikli kohaselt võib lepinguosaliste konverents võtta vastu lepingu I ja II liite muudatusi.

               (3)Lepinguosaliste konverents võib oma 15.–22. veebruarini 2020 toimuval 13. istungil selliseid muudatusi vastu võtta. Konventsiooni sekretariaat on teatanud konventsiooniosalistele, et kõik muutmisettepanekud tuleb vastavalt lepingu XI artikli lõikele 3 edastada 19. septembriks 2019. Liit võib konventsiooni osalisena selliseid ettepanekuid teha.

               (4)On asjakohane määrata kindlaks liidu nimel võetav seisukoht seoses ettepanekute esitamisega lepingu liidete muutmiseks, kuna need muudatused on liidule siduvad.

               (5)Liigi Tetrax tetrax lisamine lepingu I liitesse ja liikide Tetrax tetrax, Galeorhinus galeus ja Sphyrna zygaena lisamine II liitesse oleks teaduslikult põhjendatud ning kooskõlas liidu õigusaktidega ja liidu kohustusega teha bioloogilise mitmekesisuse kaitseks rahvusvahelist koostööd. Seepärast tuleks komisjonile anda luba esitada sellekohaseid muutmisettepanekuid.

               (6)Komisjon edastab need ettepanekud lepingu sekretariaadile,

               ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA OTSUSE:

               Artikkel 1

               1.
                     Pidades silmas metsloomade rändliikide kaitse konventsiooni (edaspidi „leping“) osaliste konverentsi 13. istungit, volitatakse komisjoni esitama liidu nimel ettepanek järgmiste muudatuste kohta:

               a)
                     lepingu I liite muudatus, et lisada liik Tetrax tetrax;

               b)
                     lepingu II liite muudatused, et lisada liigid Tetrax tetrax, Galeorhinus galeus ja Sphyrna zygaena.

               2.
                     Komisjon edastab lõikes 1 osutatud ettepanekud konventsiooni sekretariaadile.

               Artikkel 2

               Käesolev otsus on adresseeritud komisjonile.

               Brüssel,

                     Nõukogu nimel

                     eesistuja

                     (1)

                        Nõukogu 24. juuni 1982. aasta otsus 82/461/EMÜ metsloomade rändliikide kaitse konventsiooni sõlmimise kohta (EÜT L 210, 24.6.1982, lk 10).

                     (2)

                        Euroopa Parlamendi ja nõukogu 20. novembri 2013. aasta otsus nr 1386/2013/EL, milles käsitletakse liidu üldist keskkonnaalast tegevusprogrammi aastani 2020 „Hea elu maakera võimaluste piires“ (ELT L 354, 28.12.2013, lk 171).

                     (3)

                        KOM(2011) 244 (lõplik) – „Meie elukindlustus, meie looduskapital: ELi bioloogilise mitmekesisuse strateegia aastani 2020“.

                     (4)

                        Nõukogu 2. aprilli 1979. aasta direktiiv 79/409/EMÜ loodusliku linnustiku kaitse kohta (EÜT L 103, 25.4.1979, lk 1).

                     (5)

                        Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. detsembri 2013. aasta määrus (EL) nr 1380/2013 ühise kalanduspoliitika kohta (ELT L 354, 28.12.2013, lk 22).

                     (6)

                        Euroopa Kohtu 7. oktoobri 2014. aasta otsus kohtuasjas Saksamaa vs. nõukogu, C-399/12, ECLI:EU:C:2014:2258, punktid 61–64.

                     (7)

                        Nõukogu 24. juuni 1982. aasta otsus 82/461/EMÜ metsloomade rändliikide kaitse konventsiooni sõlmimise kohta (EÜT L 210, 24.6.1982, lk 10).