				|

		52013PC0550

			Ettepanek: EUROOPA PARLAMENDI JA NÕUKOGU MÄÄRUS kaardipõhiste maksetehingute vahendustasude kohta /* COM/2013/0550 final - 2013/0265 (COD) */

			   	SELETUSKIRI
1.           ETTEPANEKU TAUST
Ettepaneku põhjused ja eesmärgid
Käesoleva ettepaneku eesmärk on aidata
kooskõlas Euroopa 2020. aasta strateegia ja digitaalarengu tegevuskavaga välja
töötada kogu ELi hõlmav maksete turg, mis võimaldab tarbijatel, jaemüüjatel ja
teistel ettevõtjatel saada täit kasu ELi siseturust.
Selle saavutamiseks ning selleks, et edendada
kogu ELi hõlmavaid teenuseid, tõhusust ja innovatsiooni kaardimaksete
valdkonnas ning kaardipõhiseid maksetehinguid võrguvälises, interneti- ja mobiilikeskkonnas,
tuleks tagada õiguslik selgus ja võrdsed tingimused. Lisaks tuleks keelustada
äritegevuse eeskirjad ja muud tingimused, kui need takistavad tarbijatel ja
jaemüüjatel saamast täpset teavet maksetehinguga seoses makstud tasude kohta
ning seega takistavad täielikult toimiva siseturu loomist.
Üldine taust
Jaemaksete reguleerivat ja õiguslikku
raamistiku on ELis arendatud viimase 12 aasta jooksul, kusjuures euro
kasutuselevõtt on seda kiirendanud. Määrus 2560/2001 eurodes tehtavate
riigisiseste ja piiriüleste maksete tasude samaväärsuse kohta on soodustanud
edasisi algatusi maksete siseturu väljaarendamiseks.
Jaemaksete reguleerivat ja õiguslikku
raamistikku on viimastel aastatel täiendatud mitmete komisjoni poolt
konkurentsiõiguse alusel tehtud uurimiste ja otsustega.
Turvalised, tõhusad, konkurentsivõimelised ja
innovaatilised elektroonilised maksed on väga olulised kõigi toodete ja
teenuste siseturu jaoks ning sellel on järjest suurem mõju, kuna maailm liigub
traditsiooniliselt kaubanduselt e-kaubanduse suunas. Selles kontekstis on
tõhusalt toimiva maksekaartide siseturu väljaarendamist takistanud teatavate
piiravate äritegevuse eeskirjadele ja tavade laialdane rakendamine. Sellised
eeskirjad ja tavad tähendavad ka, et tarbijatel ja jaemüüjatel puudub teave
tehingukulude ja -hindade kohta, mille tulemuseks on ebapiisavad turutulemused,
sealhulgas ebatõhusad hinnad.
Üks peamisi tavasid, mis takistab
integreeritud turu väljaarendamist, on nn mitmepoolsete vahendustasude
kasutamine nelja osapoolega maksekaardisüsteemides, mis on kõige levinum
maksekaardisüsteemi liik. Need on tavaliselt teatavasse süsteemi kuuluvate
vastuvõtvate ja väljaandvate makseteenuse pakkujate vahel ühiselt kokku lepitud
pankadevahelised tasud. Selline vastuvõtvate makseteenuse pakkujate makstav
vahendustasu on osa tasust, mida nad nõuavad kaubandusettevõtjatelt
(kaubandusettevõtja teenustasu), kes omakorda kannavad selle üle tarbijatele.
Seega tingivad kaubandusettevõtjate makstavad kõrged vahendustasud kaupade ja
teenuste kõrgemaid lõpphindu, mida peavad maksma kõik tarbijad.
Maksekaardisüsteemide vahelise konkurentsi tegelik peamine eesmärk näib olevat
veenda võimalikult paljusid väljaandvaid makseteenuse pakkujaid andma välja
kaarte, mis tavaliselt toob kaasa suuremad, mitte madalamad tasud, erinevalt
tavalisest konkurentsi hinnapõhisest distsiplineerivast mõjust turumajanduses.
Praegu puuduvad ELis vahendustasusid
reguleerivad õigusaktid, välja arvatud kaudselt Taanis vahetute kohapealsete
tehingute puhul. Samas on paljudes riiklikes konkurentsiasutustes käimas
konkurentsiõiguse täitemenetlused, sealhulgas Ühendkuningriigis, Saksamaal ja
Itaalias. Samuti on paljud liikmesriigid vastu võtmas õigusakte, sealhulgas
Poola, Ungari, Ühendkuningriik ja Itaalia.
Mõju
tarbijatele
Vahendustasust tingitud hinnatõus on kahjulik
tarbijatele, kes üldjuhul ei ole teadlikud tasudest, mida kaubandusettevõtjad
maksavad nende kasutatava makseviisi kasutamise eest. Samal ajal suunavad
mitmed soodustused, mida väljaandvad makseteenuse pakkujad annavad (nt
reisitšekid, boonused, allahindlused, makse tagasinõudmised, tasute kindlustus
jne), tarbijaid selliste makseviiside kasutamise suunas, millega kaasnevad
väljaandvatele makseteenuse pakkujatele suured tasud. Maksekaardisüsteemide
kohaldatavad süsteemieeskirjad ja makseteenuse pakkujate tavad püüavad hoida
kaubandusettevõtjaid ja tarbijaid tasude erinevustest teadmatuses ning
vähendada turu läbipaistvust, näiteks ühendades tasusid või keelates
kaubandusettevõtjatel valida odavamat kaarti kaubamärgi ühiskasutusega kaartide
puhul või suunata tarbijaid selliste odavamate kaartide kasutamisele. Isegi kui
kaubandusettevõtjad on teadlikud erinevatest kuludest, ei võimalda
süsteemieeskirjad neil sageli tasusid vähendada. Eriti olulised on nn kõigi maksekaartide
tunnustamise reeglid, mille kohaselt peavad kaubandusettevõtjad vastu võtma
kõiki sama kaubamärgi all välja antud tooteid, isegi kui nende maksekaartide
eest kaubandusettevõtja makstavad tasud võivad erineda 34 korda sama
kaardiliigi (nt krediit- või deebetkaart) piires või kuni 25 korda eri
kaardiliikide lõikes, nt premiumkrediitkaardid ja odavad deebetkaardid. Ühiselt
kokkulepitud tasude ja läbipaistvust vähendavate meetmete tulemusel ei pea
pangad selle tasuelemendi pärast konkureerima, millega kaasnevad kõrgemad
jaehinnad tarbijatele, sealhulgas nendele, kes ei maksa kaardiga või kes
maksavad madala tasuga kaartidega. Tegelikult subsideerivad viimati nimetatud
kõrgemate jaehindade kaudu teiste, sageli jõukamate tarbijate kulukamate
makseviiside kasutamist. Lisaks makseteenuse pakkujate piiratud valikule,
pärsitud innovatsioonile ja makseteenuste kõrgematele hindadele seavad
vahendustasud kahtluse alla ka komisjoni poliitika elektrooniliste maksete
kasutamise edendamiseks ja hõlbustamiseks tarbijate hüvanguks[1]. Makseteenuse pakkujate valiku
puudumine, sealhulgas üle-euroopalisel tasandil, takistab oluliselt tarbijatel
siseturu kõigi hüvede kasutamist, eelkõige e-kaubanduse valdkonnas.
Mõju siseturule
Praegu kohaldatakse riigisisestes ja rahvusvahelistes
maksekaardisüsteemides väga erinevaid vahendustasusid, mis toob kaasa turu
killustatuse ning takistab jaemüüjatel ja tarbijatel kaupade ja teenuste
siseturust täit kasu saamast. Isegi kui võtta arvesse üksnes rahvusvahelisi
maksekaardisüsteeme, erinevad vahendustasud kuni 10 korda, mis tekitab
vastavate riikide jaemüüjate vahel olulisi kuluerinevusi. Kuna eri
liikmesriikides kohaldatavate tasude vahel on suured erinevused, on ka
jaemüüjatel keeruline ette näha üleeuroopalist toodete ja teenuste hinnastrateegiat
nii internetimüügi kui ka võrguvälise müügi puhul, mis omakorda on kahjulik
tarbijatele. Jaemüüjad ei saa vältida tasu erinevusi teiste liikmesriikide
pankade pakutavate kaardi vastuvõtmise teenuste kasutamise teel.
Maksesüsteemide erieeskirjadega on ette nähtud „müügikoha” (jaemüüja
liikmesriik) vahendustasu kohaldamine iga maksetehingu puhul. See takistab
vastuvõtval pangal edukalt pakkumast oma teenuseid piiriüleselt ning
jaemüüjatel vähendamast nende maksekulusid tarbijate huvides.
Mõju turule sisenemisele
Vahendustasud piiravad ka turule sisenemist,
kuna tulu, mida väljaandvad makseteenuse pakkujad nendest saavad, toimib
künnisena, et veenda väljaandvaid makseteenuse pakkujaid välja andma
maksekaarte või muid makseviise nagu interneti- ja mobiilimaksete lahendused,
mida pakuvad uued turule sisenejad. Ka üleeuroopaliste ettevõtjate turuletulek
on jätkuvalt keeruline, kuna riigisisesed vahendustasud ELi liikmesriikides on
väga erinevad ning uued sisenejad peaksid pakkuma vahendustasusid, mis on
vähemalt võrreldavad tasudega, mida kohaldatakse igal turul, kuhu nad soovivad
siseneda. See mõjutab nende ärimudeli elujõulisust, muu hulgas võimalikku
mastaabi- ja mitmekülgsussäästu. See selgitab ka, miks mitmetes liikmesriikides
on riigisisesed (tavaliselt odavamad) kaardisüsteemid kadumas. Sisenemistõkked,
mida vahendustasud on tekitanud interneti- ja mobiilimaksete lahenduste puhul,
pärsivad ka innovatsiooni.
Nagu märgitud, puuduvad praegu ELis
vahendustasusid reguleerivad õigusaktid, välja arvatud kaudselt Taanis. Siiski
on paljudes riiklikes konkurentsiasutustes käimas konkurentsiõiguse täitmise
menetlused. Samuti on mitmed liikmesriigid vastu võtmas õigusakte. Riiklike
menetluste ja kavandatud õigusaktide erinev ajakava võib põhjustada veelgi suuremat
turu killustatust.
Seepärast tehakse käesoleva määrusega
ettepanek kehtestada Euroopa Liidus vahendustasude kohta ühised eeskirjad,
kehtestades tasu piirmäärad tehingute puhul, mida tehakse maksekaartidega, mida
tarbijad laialdaselt kasutavad ja millest jaemüüjatel on seepärast keeruline
keelduda või mille puhul lisatasusid kohaldada. Sellega luuakse võrdsed
tingimused, mis võimaldab kõrvaldada turu killustatuse, mis on erinevate tasude
tulemusel tekkinud. See võimaldab võrdsete võimaluste alusel ka üleeuroopalise
uute ettevõtjate edukat turule sisenemist ja soodustab infrastruktuuril
põhinevat innovatsiooni. Seega saavad tarbijad ja jaemüüjad kasu laiemast
makseteenuse pakkujate valikust (nii uued kui ka turgu valitsevad), sealhulgas
üleeuroopalisel tasandil. Lisaks nähakse määrusega ette läbipaistvusmeetmed, et
võimaldada jaemüüjatel ja tarbijatel teha makseviiside puhul teadlikumaid
valikuid.
Ettepaneku valdkonnas kehtivad õigusnormid
Käesolev algatus täiendab ELi olemasolevat
makseteenuste õigusraamistikku, eelkõige seoses maksete siseturu
väljakujundamisega ja üleminekuga üleeuroopalistele makseviisidele.
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 13. novembri 2007.
aasta direktiivi 2007/64/EÜ makseteenuste kohta siseturul (nn makseteenuste
direktiiv)[2]
eesmärk on kehtestada ühtsed tingimused ja õigused turul pakutavate
makseteenustele, et sellest saaksid kasu tarbijad ja ettevõtjad kogu liidus.
Kõnealuse direktiiviga, mis on käesoleva ettepaneku ettevalmistamise ajal
läbivaatamisel, on loodud maksete üldine raamistik ELis. Seda täiendavad mitmed
määrused, nt määrus (EÜ) nr 924/2009 piiriüleste maksete kohta või määrus (EL)
nr 260/2012, millega on ette nähtud tähtajad kõikide ELis eurodes tehtavate
kreeditkorralduste ja otsekorralduste üleminekuks riiklikest süsteemidest
üleeuroopalistesse süsteemidesse. Samuti nähakse määrusega (EL) nr 260/2012
ette, et mitmepoolseid vahendustasusid võib nõuda iga otsekorraldustehingu
puhul.
Lisaks õigusraamistikule on Euroopa Komisjon
ja liikmesriikide konkurentsiasutused viimase 20 aasta jooksul läbi viinud
palju konkurentsimenetlusi, mis käsitlevad konkurentsi kahjustavaid tavasid
kaardimaksete turul. Üldkohtu 2012. aasta mai otsuses[3] kinnitati komisjoni 2007. aasta
detsembri otsuses MasterCardi kohta[4]
esitatud seisukohti, et mitmepoolsed vahendustasud piiravad konkurentsi, kuna
need suurendavad kaubandusettevõtjate kulusid kaartide vastuvõtmisel, toomata
samas kasu tarbijatele. Kohus ei nõustunud väitega, et mitmepoolsed
vahendustasud on maksekaardisüsteemi toimimiseks hädavajalikud.
Konkurentsiprobleemide lahendamiseks on komisjon aktsepteerinud Visa and
MasterCardi võetud kohustusi vähendada mitmepoolseid vahendustasusid
piiriüleste (ja teatavate riigisiseste) tehingute puhul: MasterCardi meetmed 2009.
aastal (piiriülese mitmepoolse vahendustasu piirmäär 0,2 % deebetkaartide
ja 0,3 % krediitkaartide puhul ning selliste eeskirjade muudatused, mida
vastuvõtvate makseteenuse pakkujate kaudu kohaldatakse jaemüüjate suhtes) ja
Visa Europe 2010. aastal võetud kohustused (kooskõlas MasterCardi kohustustega
vahendustasu piirmäär deebetkaartide puhul, kuid samuti hõlmates riigisisesed
mitmepoolsed vahendustasud, kui need on kehtestanud Visa Europe ise, mitte
liikmesriikide pangad). Samuti võttis Visa Europe 2013. aastal kohustused
seoses piiriüleste krediitkaarditehingutega teatavate riikide puhul, kus
kõnealused vahendustasud on kehtestanud Visa Europe, ja piiriülese vastuvõtmise
eeskirjadega. Konkurentsimenetlused on käimas paljudes teistes liikmesriikides,
sealhulgas Poolas, Ungaris, Itaalias, Lätis, Ühendkuningriigis, Saksamaal ja
Prantsusmaal. Prantsusmaa konkurentsiasutus näiteks muutis siduvaks riigisisese
kaardisüsteemi Groupement des Cartes Bancaires 7. juuli 2011. aasta
kohustused vähendada vahendustasusid samale tasemele, nagu seda kohustusid
tegema MasterCard ja Visa piiriüleste tehingute puhul.
Kuigi praegu puuduvad ELis vahendustasusid
reguleerivad õigusaktid, välja arvatud kaudselt Taanis,[5] on paljud liikmesriigid vastu
võtmas õigusakte, sealhulgas Poola, Ungari, Ühendkuningriik ja Itaalia. Poolas
on parlament kaalumas vahendustasusid reguleeriva õigusakti eelnõud, millega
vähendatakse mitmepoolsete vahendustasude piirmäära alates 2016. aastast
järk-järgult 0,5 %ni, tunnistatakse kehtetuks kõigi maksekaartide
tunnustamise reegel ja võimaldatakse kehtestada lisatasusid (ainult
krediitkaartide puhul). Ungaris on arutusel õigusakti ettepanek, millega
kehtestatakse riigisisestele krediit- ja deebetkaarditehingutele samad
piirmäärad, nagu need on vastaval piiriülesel tasandil, kusjuures kõnealuste
tasude arvutamise eest vastutab Ungari keskpank. Itaalias avaldati 2012. aasta
detsembris konsulteerimiseks majandus- ja rahandusministeeriumi dekreedi
eelnõu, mis käsitleb ühendamise piiramist ning vahendustasude ja
kaubandusettevõtja teenustasude võrreldavust, pidades silmas, et
kaubandusettevõtja teenustasude puhul tuleks võtta arvesse tehingumahtu ja et
tasud peaksid olema madalamad väikese väärtusega maksete puhul.
Ühendkuningriigis paneb valitsus ette majanduslikult reguleerida maksesüsteeme,
luues sarnaselt kommunaalteenuste sektorile uue konkurentsi tagamisele suunatud
reguleeriva asutuse jaemaksesüsteemide puhul[6].
Kooskõla liidu muude põhimõtete ja
eesmärkidega
Ettepaneku eesmärgid on kooskõlas liidu muude
tegevuspõhimõtete ja eesmärkidega. Esiteks aitab see parandada makseteenuste
ning laiemalt kõigi kaupade ja teenuste siseturu toimimist, millest saavad kasu
Euroopa tarbijad ja ettevõtjad. Teiseks toetaks see üldiselt liidu muid
poliitikavaldkondi, eelkõige konkurentsipoliitikat (nähes ette võrdsed
kohustused, õigused ja võimalused kõikidele turuosalistele ning lihtsustades
piiriülest makseteenuste pakkumist, suurendades sellega konkurentsi).
Käesolevale ettepanekule lisatud mõjuhinnangus on jõutud järeldusele, et
kavandatud meetmed edendaksid tarbijate ja kaubandusettevõtjate jaoks turu
integratsiooni, soodustaksid üleeuroopalisele turule sisenemist ning tagaksid
olemasolevatele kaardisüsteemidele ja uutele turule sisenejatele suurema
õiguskindluse ärimudelite suhtes. Samuti aitab see vähendada ohtu, et
konkurentsi kahjustavad mudelid kanduvad üle uutele uuenduslikele
makseteenustele.
Hoolimata Euroopa Liidu Üldkohtu otsusest, mis
kinnitab komisjoni hinnangut, et MasterCardi süsteemis kohaldatavad
mitmepoolsed vahendustasud piiravad konkurentsi ega anna kasu, mis kaaluks üle
nende kahju kaubandusettevõtjatele ja tarbijatele, ei näi ELis praegu
tegutsevad rahvusvahelised ja riigisisesed kaardisüsteemid olevat valmis
ennetavalt kohandama oma tavasid, et täita Euroopa ja liikmesriikide konkurentsieeskirju.
Kuigi riiklikud konkurentsiasutused tihedas koostöös komisjoniga on võtmas
meetmeid selle olukorra lahendamiseks, ei pruugi konkurentsieeskirjade täitmine
erineva ajakava ja menetluste raames tagada piisavalt põhjalikke ja õigeaegseid
tulemusi, et edendada turu integratsiooni ja innovatsiooni, mida on vaja, et
tagada Euroopa makseturgude konkurentsivõime ülemaailmsel tasandil. Võttes
arvesse ELi konkurentsieeskirju ja komisjoni kogemusi maksealaste
konkurentsijuhtude puhul, on käesoleva ettepaneku eesmärk pakkuda õiguslikku
selgust, et tagada tõhus integreerimine ja konkurents, parandades seega kõigi
asjaomaste sidusrühmade ja eelkõige tarbijate majanduslikku heaolu.
Lihtsustades majandustehinguid liidus, aitab see saavutada ka laiemaid eesmärke
Euroopa 2020. aasta strateegia raames.
2.           HUVITATUD ISIKUTEGA KONSULTEERIMISE JA
MÕJU HINDAMISE TULEMUSED
Konsulteerimine huvitatud isikutega
Konsultatsioonimeetodid, peamised
sihtvaldkonnad ja vastajate üldiseloomustus
Euroopa Komisjon avaldas 11. jaanuaril 2012
rohelise raamatu „Euroopa integreerituma kaardi-, interneti- ja mobiilimaksete
turu saavutamine”,[7]
millele järgnes avalik konsultatsioon. Komisjon sai avaliku konsultatsiooni
raames rohkem kui 300 vastust. Põhjalik tagasiside sidusrühmadelt[8] andis asjakohast teavet
teatavate hiljutiste suundumuste kohta ja kehtiva maksete õigusraamistiku
muudatuste võimalike nõuete kohta.
Avalik arutelu toimus 4. mail 2012 ning selles
osales ligikaudu 350 huvitatud sidusrühma.
Euroopa Parlament võttis 20. novembril 2012
vastu resolutsiooni „Euroopa integreerituma kaardi-, interneti- ja
mobiilimaksete turu saavutamine”,[9]
mis on aruanne rohelise raamatu kohta.
Vastuste kokkuvõte ja nende
arvessevõtmine
Konsulteerimise käigus tehti kindlaks mõned
peamised seisukohad, mis on seotud käesoleva määruse reguleerimisalaga. Kõik
sidusrühmad olid pidevalt üksmeelel, et tuleb suurendada õiguslikku selgust
mitmepoolsete vahendustasude kohta. Makseteenuse pakkujad pidasid seda eriti
oluliseks Euroopa ja liikmesriikide tasandil algatatud konkurentsimenetluste
seisukohast. Teiseks osutasid eelkõige kaubandusettevõtjad, kuid ka teised
sidusrühmad, piiriülese vastuvõtmise tõketele, mis tuleb tõeliselt ühtse
makseteenuste turu loomiseks kõrvaldada. Samuti oli suur huvi arutada
äritegevuse eeskirju, kuigi seisukohad jagunesid üldiselt sidusrühmade
kategooriate lõikes.
Makseteenuse pakkujate ja
maksekaardisüsteemide arvates ei põhjusta asjaolu, et mitmepoolsed
vahendustasud riigiti ja piiriüleste maksete puhul sama maksekaardisüsteemi
raames oluliselt erinevad, probleeme ega takista turu integratsiooni. Teiselt
poolt olid kaubandusettevõtjad, tarbijaorganisatsioonid ja mõned
pangandussektori välised makseteenuse pakkujad seisukohal, et sellised
erinevused ei ole põhjendatud ja et sama suuri mitmepoolseid vahendustasusid
tuleks kohaldada nii riigisiseste kui ka piiriüleste tehingute puhul ning
kõigis liikmesriikides. Ametiasutused leidsid, et integreeritud turu
saavutamiseks tuleks mitmepoolsed vahendustasud ühtlustada. Makseteenuse
pakkujad näisid olevat vastu vahendustasusid käsitlevale õiguslikule
algatusele, väites, et see suurendaks kaardi valdaja makstavaid tasusid ja et
kasu ei kanduks jaemüüjatelt edasi tarbijatele. Teiselt poolt olid jaemüüjad
seisukohal, et mitmepoolsed vahendustasud tingivad vastupidist konkurentsi,
millega soodustatakse kõige kallimaid makseviise ja luuakse turule sisenemise
tõkked, millega kaasneb negatiivse mõju ülekandumise oht kaardimakse
valdkonnast mobiili- ja internetimaksete valdkonda. Enamik tarbijaorganisatsioone
toetas kaubandusettevõtjate seisukohta mitmepoolsete vahendustasude negatiivse
mõju kohta konkurentsile ja tarbijate heaolule, kuid väljendas muret, et
mitmepoolsete vahendustasude vähendamisega võivad kaasneda kõrgemad
kaarditasusid ja muud tarbijatelt nõutavad tasud. Konkurentsiasutused toetasid
ettepanekut võtta meetmeid, et vähendada mitmepoolseid vahendustasusid,
eelkõige väljakujunenud nelja osapoolega kaardimaksesüsteemide puhul. Muud
ametiasutused olid eri seisukohtadel.
Piiriülese vastuvõtmise küsimuses oli enamik
süsteeme ja makseteenuse pakkujaid seisukohal, et tuleb ühtlustada kohalikke
standardideid ja eeskirju, samas kui jaemüüjad ja tarbijad nõustusid sellega,
et piiriülesel vastuvõtmisel on palju kohalikke tõkkeid. Vastupidiselt
makseteenuse pakkujatele ja süsteemidele eelistasid kaubandusettevõtjad
isereguleeriva standardimise asemel õiguslikke lahendusi. Süsteemide ja
makseteenuse pakkujate arvates tuleks kohaldada selle riigi mitmepoolset
vahendustasu, kus müük toimub, samas kui enamik kaubandusettevõtjaid ja
pangandussektori väliseid makseteenuse pakkujaid pooldas ühtset mitmepoolset
vahendustasu, mida kohaldatakse kogu siseturul. Ainult makseteenuse pakkujad ja
turgu valitsevad maksekaardisüsteemid pooldasid kohustusliku eelneva loa
kehtestamist piiriülese vastuvõtmise puhul.
Äritegevuse eeskirjade teemal puudus üksmeel
selles osas, kas on kasulik ja vajalik reguleerida suunamist ja kõigi
maksekaartide tunnustamise reeglit, mille kohaselt peavad kaubandusettevõtjad
võtma vastu kõiki sama kaubamärgiga kaarte, kui nad võtavad vastu ühte liiki
selle kaubamärgi kaarte. Enamik süsteeme ja makseteenuse pakkujaid pooldas sama
olukorra jätkumist, samas kui kaubandusettevõtjate, tarbijate,
konkurentsiasutuste ja enamiku ametiasutuste arvates tuleks õigusaktidega
lubada kaubandusettevõtjatel suunata tarbijaid odavamate makseviiside
kasutamisele – kuigi tarbijad olid lisatasude vastu. Kõigi maksekaartide
tunnustamise reegli tühistamise vastu olid makseteenuse pakkujad ja süsteemid,
kuid selle tühistamist õigusaktidega toetasid teised sidusrühmad, kuna see
võimaldab kaubandusettevõtjatel vastu võtta ainult odavamaid makseviise ja
sellel on positiivne mõju konkurentsile, kusjuures tarbijad olid
ettevaatlikumal seisukohal. Enamik sidusrühmi toetas keeldu ühendada
kaubandusettevõtja teenustasud, mida nõutakse jaemüüjatelt, kusjuures
makseteenuse pakkujad ja süsteemid olid seisukohal, et eraldamine on pärast
ettevõtjate MasterCard ja Visa võetud kohustusi juba rakendatud.
Üksikasjalik ülevaade sidusrühmade ja
liikmesriikide seisukohtadest vahendustasude kohta on esitatud rohelise raamatu
raames peetud avaliku konsultatsiooni tagasiside aruandes[10].
Euroopa Parlament tunnistas rohelise raamatu
kohta koostatud algatusraportis rohelises raamatus esitatud eesmärke ja
integratsiooni tõkkeid ning kutsus üles võtma õiguslikke meetmeid mitmes
kaardimaksetega seotud valdkonnas, soovitades samas ettevaatlikumat
lähenemisviisi seoses interneti- ja mobiilimaksetega, kuna need turud ei ole
veel välja kujunenud. Lisaks võttis Euroopa Parlament kindla seisukoha, et
turuosalistele tuleb tagada selgus seoses vahendustasudega, ja väljendas
toetust järkjärgulisele lähenemisviisile, mille tulemusel kehtestatakse
õigusaktidega vahendustasude keeld.
Mõju hindamine
Komisjon viis läbi tööprogrammiga ette nähtud
mõju hindamise. Mõjuhinnang koostati koostöös Euroopa Keskpangaga. Mõju
hindamisel käsitleti nii makseteenuste direktiivi läbivaatamise kui ka
mitmepoolsete vahendustasude reguleerimise võimalusi.
Mõju hindamisel käsitleti küsimusi, mis on
seotud ebatõhusa konkurentsiga kaardimaksete ja kaardipõhiste maksete turgudel,
mille tulemuseks on ebapiisavad turutulemused ja suhteliselt kõrged tasud, mis
kanduvad üle kaubandusettevõtjatele ja seejärel omakorda tarbijatele. Selles
kontekstis tuuakse esile ka turu piiratud integreerimist, piiratud võimalusi
uutele üleeuroopalistele ettevõtjatele turule sisenemiseks, riigisiseste
(üldiselt odavamad) kaardisüsteemide kadumist ja ebapiisavat innovatsiooni.
Kõnealuste suundumuste oluline selgitav tegur on vahendustasud. Oluliselt
erinev vahendustasude tase eri liikmesriikides takistab ka turu integreerimist.
Seda mõju tugevdavad mitmed äritegevuse eeskirjad, mis mõjutavad läbipaistvust,
jaemüüjate võimalusi valida vastuvõtjat teises liikmesriigis („piiriülene
vastuvõtmine”) ja nende võimalusi suunata kliente tõhusamate makseviiside
kasutamisele või keelduda kulukatest kaartidest (kõigi maksekaartide
tunnustamise reegel).
Mõju hindamisel kaaluti vahendustasude puhul
kuut stsenaariumit: i) komisjon ei võta meetmeid, ii) reguleerida piiriülest
vastuvõtmist ja piiriüleste tehingute puhul kohaldatavat vahendustasu, iii)
võimaldada liikmesriikidel kehtestada ühise metoodika alusel riigisisesed
vahendustasud, iv) näha õigusaktidega ette ühtne kogu ELi hõlmav vahendustasu
piirmäär a) kas vahendustasu piirmäär eri tasandil deebet- ja krediitkaartide
puhul hõlmab nii deebet- kui ka krediitkaarte või ainult deebetkaarte ja b) kas
deebetkaarditehingute puhul tuleks vahendustasu täielikult keelata või ainult
vähendada madalamale tasemele, v) kas vahendustasude reguleerimisalast tuleks
jätta välja ärikliendi kaardid (tavaliselt kulukamad) ja kolme osapoolega
süsteemide välja antud kaardid või mitte, vi) reguleerida kaubandusettevõtja
teenustasusid, st tasusid, mida jaemüüja maksab vastuvõtvale pangale.
Variantide ii) ja iv) puhul kaaluti võimalust
kehtestada deebet- ja kreeditkaartide tehingute puhul piirmääraks vastavalt 0,2 %
ja 0,3 %. Need tasemed põhinevad majandusalase uurimuse käigus välja töötatud
nn kaubandusettevõtja ükskõiksuse testil, millega tehakse kindlaks tasu määr,
mida kaubandusettevõtja on nõus maksma, kui ta võrdleb kulusid, mis kaasnevad
juhul, kui klient kasutab maksekaarti, kuludega, mis kaasnevad
mittekaardipõhise (sularaha) makse puhul (võttes arvesse vastuvõtvale pangale
makstavat teenustasu, st kaubandusettevõtja makstavat teenustasu). Seega
soodustab see tõhusate makseviiside kasutamist, edendades neid kaarte, mis
võimaldavad saada tehingust suuremat kasu, ning samas hoides ära
ebaproportsionaalseid kaubandusettevõtja makstavaid tasusid, millega võivad
teistele tarbijatele kaasneda varjatud kulud. Ülemäärased kaubandusettevõtja
makstavad tasud võivad tuleneda ka ühistest vahendustasulepingutest, kuna
kaubandusettevõtjad ei soovi äritegevuse vähenemise kartuses loobuda kulukatest
makseviisidest. Samuti võetakse arvesse tasumäärasid, mida on ette pannud
süsteemid (Visa Europe, MasterCard, Groupement Cartes Bancaires)
konkurentsimenetluste raames ja mida konkurentsasutused on ilma täiendavate
meetmeteta aktsepteerinud.
Hindamisel jõuti järeldusele, et kõige
kasulikum variant on järgmiste meetmete kombinatsioon.
·
võtta mitmeid meetmeid turu tõhusa toimimise
edendamiseks, sealhulgas piirata kõigi maksekaartide tunnustamise reegli kohaldamist
ja lubada kaubandusettevõtjatel määrata kindlaks kaardi kaubamärkide valik
müügikohas kõikide kaartide ja kaardipõhiste tehingute puhul, mis põhinevad
nelja osapoolega maksekaardisüsteemi mudelitel ning
·
kehtestada erakliendi deebet- ja krediitkaardiga
tehtavate piiriüleste tehingute vahendustasude piirmäär (esimeses etapis) ning
teises etapis kehtestada ka erakliendi deebet- ja krediitkaardiga tehtavate
riigisiseste tehingute vahendustasude piirmäär.
Mõjuhinnangus ja selle lisas esitatakse ka muude
määrusega ette nähtud selliste meetmete üksikasjalik selgitus, mille eesmärk on
tagada turu läbipaistvus ja turu tõhus toimimine, sealhulgas suunamist
keelavate meetmete kaotamine, kaardi identifitseerimise lubamine, kaubamärgi
ühiskasutus, makseteenuse pakkujatele kohustus esitada makse saajatele arveid
ning tasude eraldamise kehtestamine.
Need määrusega ette nähtud üldised
läbipaistvusmeetmed peaksid tagama tõhusama turu kõikide maksekaartide ja
kaardipõhiste tehingute puhul, mis põhinevad nelja osapoolega
maksekaardisüsteemi mudelitel.
Kuna teatavat liiki kaartide kasutamine on
tarbijate hulgas muutunud niivõrd laialdaseks, et kaubandusettevõtjad üldiselt
ei saa keelduda sellistest kaartidest või veenda tarbijaid neid mitte
kasutamast, ilma, et tuleks karta äritegevuse vähenemist, tuleb võtta
täiendavaid meetmeid, et tagada integreeritud turg, turu tõhus toimimine ja
konkurentsi kahjustavate äritavade kõrvaldamine nendes valdkondades. See kehtib
erakliendi deebet- ja krediitkaartide puhul.
Oluline on esimeses etapis tagada õiguslik
selgus, võimaldades kaubandusettevõtjatel valida vastuvõtjat väljaspool nende
oma liikmesriiki (piiriülene vastuvõtmine) ning reguleerides piiriüleste
vahendustasude taset. Kuigi see mõjutaks ainult suuri kaubandusettevõtjaid,
aitaks see kaasa turu integratsioonile ja sellel võib sarnaselt SEPA
lõppkuupäeva määruse samaväärsele sättele olla distsiplineeriv ja lähendav mõju
vahendustasudele, mida kohaldatakse üksnes riigisiseselt.
Kuid pikemas perspektiivis peaksid ka väiksemad
jaemüüjad saama otseselt kasu meetmetest, millega kaasnevad tõhusamad
vahendustasud ja võrdsed võimalused makseteenuse pakkujatele. Pärast
üleminekuperioodi tuleks erakliendi kaartide vahendustasu reguleerimist seega
laiendada, et hõlmata ka riigisisesed vahendustasud. Praegu ei kohaldata
kaheksas ELi liikmesriigis vahendustasusid või kohaldatakse väga madalaid
vahendustasusid deebetkaarditehingute puhul, ilma et sellel oleks arvestatavat
negatiivset mõju kaartide väljaandmisele ja kasutamisele. Vastupidiselt on need
üldjuhul liikmesriigid, kus kaarte kõige rohkem välja antakse ja kasutatakse.
Kooskõlas viimase kümne aasta suundumustega on oodata deebetkaartide
väljaandmise ja kasutamise suurenemist lähiaastatel, nii et pärast määrusega
ette nähtud üleminekuperioodi on deebetkaardid kasutuses kõikjal ELis ning
seega ei ole enam põhjendatud stimuleerida kaartide väljaandmist ja kasutamist
tasudega, mis kanduvad jaemüüjatelt väljaandvatele makseteenuse pakkujatele.
Juba praegu avatakse väga harva maksekonto ilma kaarti taotlemata, mis
iseenesest toob makseteenuse pakkujatele kaasa märkimisväärse kulude kokkuhoiu.
Lisaks nähakse ettepanekuga direktiivi kohta,[11]
mis käsitleb muu hulgas juurdepääsu põhimaksekontole, ette, et liikmesriigid
tagavad, et põhimaksekonto hõlmab maksekaardiga tehtavaid maksetehinguid
(sealhulgas internetimakseid). Selleks et väiksemad jaemüüjad saaksid otsest
kasu meetmetest, mille abil tõhustatakse vahendustasusid ja tagatakse
makseteenuse pakkujatele võrdsed tingimused, tuleks reguleerida ka
riigisiseseid erakliendi kaartide tasusid. Selleks et vältida diskrimineerimist
väikeste ja suurte jaemüüjate vahel, kes saavad rohkem kasu piiriülestelt
vastuvõtmistelt, tehakse ettepanek laiendada piiriüleste tehingute puhul
esimeses etapis kehtestatud piirmäärasid ka riigisisestele
krediitkaarditehingutele teises etapis. Komisjon leiab siiski, et turgude
küpsust Euroopa Majanduspiirkonnas, eelkõige seoses deebetkaartide väljaandmise
ja kasutamisega, tuleb täiendavalt uurida ning leida kinnitust sellele, et
vahendustasude kohaldamist deebetkaartide väljaandmise ja kasutamise
stimuleerimiseks ei ole enam vaja. Nagu eespool mainitud, kohaldataks deebet-
ja krediitkaarditehingute puhul piirmäära vastavalt 0,2 % ja 0,3 %.
Vahendustasu piirmäära kehtestamisel saaksid
kasu jaemüüjad madalamatest tasudest, mis omakorda vähendab osa, mis kanduks
üle tarbijatele. Tarbijad juba peavad maksma, kuna vahendustasud kajastuvad
(kaubandusettevõtja teenustasude kaudu) jaehindades, ning pangad kannavad
vahendustasudest saadava kasu oma kontoomanikele edasi vähem tõenäoliselt kui
kaubandusettevõtjad oma klientidele, võttes arvesse madalat konkurentsi taset
pangandussektoris ja seda, et praegu puudub tarbijate liikuvus jaepanganduse
valdkonnas. Kasu edasikandumine peaks seega igal juhul olema
kaubandusettevõtjate puhul suurem kui pankade puhul. Hinnangu kohaselt
saavutati Austraalias pärast sekkumist kulude kokkuhoid 0,67 Austraalia
dollarit ostu kohta ja 77,19 Austraalia dollarit konto kohta aastas. Mõju võib
siiski erineda sõltuvalt jaemüügisektorist, kaubandusettevõtja suurusest,
makseviiside kasutamisest ja nn ostukorvist. Alati on raske seostada konkreetse
majandusliku teguri muutust konkreetse toote või teenuse hinna muutusega
teatavas kaupluses.
See ei tähenda siiski, et pangad kannavad
jaemüüjate praegused kulud automaatselt üle tarbijatele. Maksesüsteemid on oma
olemuselt keerulised: kaardi valdaja pank suhtleb vastastikuselt kaardi
valdajaga, kaubandusettevõtja pank suhtleb vastastikuselt kaubandusettevõtjaga
ning mõlemad peavad põhimõtteliselt konkureerima teiste pankadega ja seisma
silmitsi erinevate turuoludega, kui nad kujundavad oma käitumist oma vastavate
tarbijate suhtes. Seega peaks vahendustasude piiramisel olema positiivne mõju
kaartide vastuvõtmisele, mis võib mastaabisäästu kaudu positiivselt mõjutada ka
kaartide väljaandmist. Kõrgete vahendustasude vähenemine enamikus riikides näib
olevat seotud kaartide suurema vastuvõtmisega ning tundub, et riikides, kus
kohaldatakse madalamaid vahendustasusid, on kaartide kasutamine suurem. Taanis
on maksekaardi kasutamise määr üks ELi suurimaid (216 tehingut inimese kohta
aastas), kusjuures deebetkaardisüsteemis vahendustasusid ei kohaldata. See
kehtib ka rahvusvaheliste süsteemide puhul: Šveitsis on Maestro peamine
deebetkaardisüsteem, kus vahendustasusid ei kohaldata. Madalmaades on kaartide
kasutamine ja vastuvõtmine levinud ja suurenemas, mis aitab asendada sularaha.
Nii Taanis kui ka Madalmaades on pangakontotasud väikesed võrreldes riikidega,
kus kohaldatakse kõrgeid vahendustasusid (nt Prantsusmaa, isegi pärast
konkurentsimenetlust, Hispaania). Hispaanias suurenes kaartide kasutamine
pärast sekkumist ning kaardimaksetehingu keskmine väärtus vähenes 15 %
ajavahemikul 2005–2010. Samal ajal suurenes Hispaania keskpanga ametlike
andmete kohaselt kaarditehingute maht ja väärtus[12].
Nagu eespool märgitud, kaasneb riigisiseste
süsteemidega, kus vahendustasusid ei kohaldata, ka kaartide suurem kasutamine
(EKP andmed), kusjuures Ühendkuningriigis ja Rootsis on ka vahendustasud
suhteliselt väiksed.
Vahendustasu vähendamise üldist mõju
väljaandvate ja vastuvõtvate makseteenuse pakkujate tuludele on keeruline
hinnata, kuna kaarditehingute mahu suurenemine (vastuvõtmise suurenemise kaudu)
ja makseteenuse pakkujate sularaha käitlemise kulude kokkuhoid võiks vähemalt
osaliselt kompenseerida vahendustasude piiramisest tulenevat kahju. Muu kulude
kokkuhoid võib tuleneda sellest, et pangaautomaatidest võetakse vähem välja
sularaha ja et vähem tuleb maksta vahendustasusid pangaautomaadi tehinguid
vastuvõtvatele pankadele. Seega ei ole ilmne, et väljaandvate pankade tulu
selle tulemusel väheneb. Elujõulisuse seisukohast näivad vahendustasudeta
tegutsevad deebetkaardisüsteemid ärilisest perspektiivist täiesti elujõulised,
ilma et tuleks suurendada arvelduskontode kulusid tarbijate jaoks. Näiteks
Taanis ei kohaldata riigisiseses deebetkaardisüsteemis vahendustasusid ning
keskmine konto valdaja maksab arvelduskonto tasusid, mis on ELi keskmisest
tunduvalt väiksemad. Šveitsi peamine deebetkaardivõrk on Maestro (MasterCardi
osa), mille raames ei kohaldata mitmepoolset vahendustasu.
Tegelikult puudub seos vahendustasude
vähenemise ja kaardi aastatasude suurenemise vahel. Kaarditasude suurus näib
rohkem sõltuvat näiteks konkurentsi tasemest jaepanganduse valdkonnas. USAs
püüdsid pangad pärast vahendustasude reguleerimist suurendada kaardi valdajate
tasusid, kuid olid sunnitud pärast tarbijate vastuseisu sellest loobuma.
Šveitsis vähenesid kaardi valdaja tasud paralleelselt vahendustasude vähenemisega.
Austraalias suurenesid kaardi valdaja tasud enne vahendustasude piirmäärade
kehtestamist kiiresti ning pärast reforme kaardi valdajate tasude kasv
aeglustus (aastatel 1997–2002: krediitkaardid +218 % ja aastatel 2003–2008:
+122 %). Enne sekkumist suurenes Hispaanias keskmine aastatasu igal aastal
6,18 euro võrra deebetkaartide puhul ja 11,45 euro võrra krediitkaartide puhul.
Hoolimata majanduskriisist suurenes siiski pankade kaardiportfell, kusjuures
krediitkaartide väljaandmise kasv oli oluliselt suurem kui deebetkaartide
puhul. Muud suundumused võivad pigem osutuda sellele, et konkurents Hispaania
pangandussektoris on suhteliselt väike: näiteks arvelduskonto teenustasud
aastatel 2007–2012 kahekordistusid, arvelduskrediidi tasud suurenesid. Jaepangandustasude
suurenemine näib olevat Hispaanias üldine, ilma et see oleks seotud
vahendustasudega.
On üllatavaid tõendeid selle kohta, et ühe
aasta möödumisel mitmepoolseid vahendustasusid reguleerivate õigusaktide
kehtestamisest on hinnad USAs langenud. Lisaks näib Austraaliast saadud
tõendite põhjal, et jaemüüjad saaksid madalamatest vahendustasudest kasu täies
ulatuses (100 %), kuna vastuvõtvatel turgudel on konkurents üldjuhul
tihedam kui väljaandvatel turgudel, samas kui kaardi valdaja tasud võivad suureneda
kuni 30–40 % summast, mille võrra vähenevad vahendustasud. Pärast
vahendustasude piirmäära ja läbipaistvusmeetmete kehtestamist ei subsideeri
odavaid makseviise kasutavad tarbijad enam kulukamaid makseviise kasutavaid
(sageli jõukamaid) tarbijaid, kuna kaubandusettevõtjad ei saa tarbijaid
suunata, eelkõige nn „kohustuslike” kaartide puhul.
Kuna konkurents täidaks taas oma rolli,
saaksid tarbijad ja jaemüüjad kasu uutest makseturule sisenejatest. Isegi kui
kaardi valdaja tasud suurenevad, mis ei ole kindel, kuna vahendustasude
piiramise mõju pankade tuludele on tõenäoliselt mitmetine, saaksid tarbijad
ikkagi tõenäoliselt kasu madalamatest vahendustasudest madalamate jaehindade
kaudu, isegi kui jaemüüjad ei kanna tarbijatele edasi 100 % saavutatud kokkuhoiust,
ja uutest makseturule sisenejatest. Silmas tuleb pidada ka seda, et tarbijad
saavad väga tõenäoliselt kasu uute turule sisenejate pakutavatest teenustest.
Näitena elust võib tuua Madalmaad, kus vahendustasude määr on alla 0,2 %
ja kus odav internetimaksete lahendus (Ideal) töötati välja peamiselt
seepärast, et madalad vahendustasud stimuleerisid panku tegelema
uuendustegevusega. Selle tulemusel ei pea Hollandi tarbijad maksma suuri
krediitkaardi tasusid, et teha oste internetis.
Ärikliendi kaardid ja kolme osapoolega
süsteemide välja antud kaardid ei ole hõlmatud (nagu on ettenähtud
valikuvõimalusega v) erakliendi kaartide eri piirmääradega, kuna neil on
piiratud turuosa ELis ja eeldatavasti ei muutu see ka tulevikus. Erakliendi
kaarditehingute puhul ette nähtud meetmeid kohaldataks siiski selliste
süsteemide suhtes sel määral, kuivõrd need annavad välja selliseid kaarte ja
kasutavad litsentsitud makseteenuse pakkujaid nii, et nende süsteem tegelikult
toimib samal viisil nagu nelja osapoolega süsteem. Lisaks kohaldatakse selliste
süsteemide suhtes läbipaistvust suurendavaid meetmeid igas olukorras.
Kaubandusettevõtja teenustasude reguleerimine
valikuvõimaluse vi kohaselt tähendaks, et lisaks vahendustasudele hõlmataks ka
muud kaubandusettevõtjatele kehtestatud tasud. See tähendaks tegelikult
kaubandusettevõtjate hindade kontrollimist ning jaemüügihindade reguleerimist.
Seevastu vahendustasude piiramine tähendaks hulgimüügihindade reguleerimist, et
viia need kooskõlla konkurentsmenetluste raames läbi viidud analüüsiga, et
saavutada siseturg, kuna vahendustasud ei ole lõpphinnad jaemüüjate ja veel
vähem tarbijate jaoks.
Läbipaistvus- ja suunamismeetmed on jätkuvalt
esmatähtsad, et hoida ära reguleerimata vahendustasuga kaartide suurt
edendamist. Samuti tuleks kaasata kõrvalehoidmise vastased meetmed.
3.           ETTEPANEKU ÕIGUSLIK KÜLG
Kavandatud meetmete kokkuvõte
Ettepanek on jaotatud kaheks peamiseks osaks.
Esimeses osas on sätestatud eeskirjad
vahendustasude kohta. Seoses selliste tasudega luuakse ettepaneku kohaselt
reguleeritud ja reguleerimata valdkond. Reguleeritud valdkond hõlmab kõiki
kaarditehinguid, mida tarbijad laialdaselt kasutavad ja millest jaemüüjatel on
seepärast keeruline keelduda, st erakliendi deebet- ja krediitkaardid ning
kaardipõhised maksetehingud. Reguleerimata valdkond hõlmab kõiki
maksekaarditehinguid ja nendel põhinevaid kaardipõhiseid maksetehingud,
mis jäävad reguleeritud valdkonnast välja, sealhulgas nn ärikliendi kaardid või
kolme osapoolega süsteemide välja antud kaardid.
Reguleeritud valdkonnas kehtestatakse
üleminekuperioodiks, mis kestab kaks aastat pärast määruse avaldamist,
vahendustasu piirmäär ainult piiriüleste tehingute (kui kaardi valdaja
kasutab oma kaarti teises liikmesriigis) või piiriüleselt vastuvõetud tehingute
puhul (kui kaubandusettevõtja kasutab vastuvõtvat makseteenuse pakkujat teises
liikmesriigis).
Kuigi mõju hindamise käigus tehti kindaks, et
deebetkaartide vahendustasude keelustamine on osa kõige kasulikumast
valikuvõimalusest, leiab komisjon, et enne deebetkaartide vahendustasude
täielikku keelustamist tuleb turgude küpsust Euroopa Majanduspiirkonnas,
eelkõige seoses deebetkaartide väljaandmise ja kasutamisega, täiendavalt uurida
ning leida kinnitust sellele, et vahendustasude kohaldamist deebetkaartide väljaandmise
ja kasutamise stimuleerimiseks ei ole enam vaja. Seetõttu tehakse ettepanek, et
pärast üleminekuetappi, mil liberaliseeritakse ja reguleeritakse ainult
piiriülest vastuvõtmist, tuleb samasid piiriüleselt vastuvõetud tehingute
suhtes kohaldatavaid tasu piirmäärasid kohaldada ka riigisiseste tehingute
suhtes. Kaks aastat pärast asjaomaste õigusaktide täielikku jõustumist esitab
komisjon Euroopa Parlamendile ja nõukogule aruande õigusaktide kohaldamise
kohta, hinnates eelkõige vahendustasu taseme asjakohasust, võttes arvesse
erinevate makseviiside kulusid ning uute turuosaliste ja uue tehnoloogia
sisenemist turule.
Pärast üleminekuperioodi kohaldatakse kõigi (piiriüleste
ja riigisiseste) erakliendi deebetkaarditehingute ja sellistel
tehingutel põhinevate kaardipõhiste maksetehingute puhul vahendustasu
piirmäära 0,20 % ning kõigi (piiriüleste ja riigisiseste)
erakliendi krediitkaarditehingute ja nendel põhinevate kaardipõhiste maksetehingute
puhul vahendustasu piirmäära 0,30 %. Kuna konkurentsiasutused on ilma
täiendavate meetmeteta selliseid piirmäärasid aktsepteerinud, näivad need
mõistlike võrdlusalustena, mida on juba rakendatud, ilma et see oleks
kahjustanud rahvusvaheliste kaardisüsteemide ning makseteenuse toimimist ning
makseteenuse pakkujate, jaemüüjate ja tarbijate heaolu, tagades samas
õiguskindluse.
Määruse teine osa kajastab eeskirju, mis
käsitlevad äritegevuse eeskirju, mida kohaldatakse igat liiki
kaardtehingute ja nendel põhinevate kaardipõhiste maksetehingute suhtes.
Alates käesoleva määruse jõustumisest tehakse näiteks järgmist.
·
Piiratakse kõigi maksekaartide tunnustamise reegli
kohaldamist. Sellest hoolimata ei lubata diskrimineerida väljaandva panga või
kaardi valdaja päritolu alusel ega sama vahendustasu tasemega kaartide vahel.
·
Keelatakse mis tahes sellise eeskirja kohaldamine,
millega keelatakse kaubandusettevõtjatel suunata kliente tõhusamate
makseviiside kasutamisele või piiratakse seda (mittesuunamise eeskirjad).
·
Vastuvõttev makseteenuse pakkuja esitab
kaubandusettevõtjatele tasude kohta vähemalt kord kuus aruande, milles
esitatakse tasud, mida kaubandusettevõtja on asjaomase kuu jooksul maksnud
seoses igat liiki kaartide ja iga konkreetse kaubamärgiga, kui vastuvõtja on
osutanud vastuvõtuteenust.
·
Keelatakse mis tahes sellise eeskirja kohaldamine,
millega takistatakse kaubandusettevõtjatel avalikustamast oma klientidele tasu,
mida nad maksavad makseteenuse vastuvõtjatele.
Mõjuhinnangut on muudetud pärast
mõjuhindamiskomitee kohtumist 20. märtsil 2013. Olulisemad muudatused hõlmavad
täiendava teabe esitamist kaardituru, selle toimimise ja vahendustasudega
seotud ELi kohtupraktika kohta ning kokkuvõtet vahendustasusid käsitlevast
majandusalasest kirjandusest. Täpsemalt käsitleti vahendustasu piirmäära
võimalikku mõju kaardi valdaja makstavatele tasudele, tarbijate üldisele
heaolule ja pankade tuludele, et ühtsemalt kirjeldada põhitekstis käsitletud
peamiste valikuvõimaluste mõju. Paremini selgitati eri valikuvõimaluste ja
meetmete vastastikust sõltuvust, põhjendades vajadust vahendustasusid hõlmava
tervikliku meetmepaketi järele ja esitades põhjendused selle kohta, miks on
vaja reguleerida vahendustasusid õigusaktidega.
Õiguslik alus
Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 114
lõige 1.
Subsidiaarsuse põhimõte
Subsidiaarsuse põhimõtet kohaldatakse
ettepaneku selles osas, mis ei kuulu liidu ainupädevusse.
Liikmesriigid ei suuda ettepaneku eesmärke
täielikult saavutada järgmis(t)el põhjus(t)el.
Oma olemuselt eeldab riigipiire ületavatel
võrgustikel põhinev integreeritud makseturg kogu liitu hõlmavat lähenemisviisi,
sest kohaldatavad põhimõtted, eeskirjad, protsessid ja standardid peavad olema
järjepidevad kõigis liikmesriikides, et saavutada õiguskindlus ja võrdsed
tingimused kõigi turuosaliste jaoks. Alternatiiviks kogu liitu hõlmavale lähenemisviisile
oleks luua riiklike reguleerivate ja konkurentsi tagamise meetmete süsteem, mis
ei oleks nii tõhus kui ELi meetmed ja millega kaasneks suurem keerukus ja
suuremad kulud kui Euroopa tasandil vastuvõetud õigusaktidega. Võimalik
sekkumine ELi tasandil on seega kooskõlas subsidiaarsuse põhimõttega. Selline
lähenemisviis toetab ühtse euromaksete piirkonna (SEPA) loomist ja on kooskõlas
digitaalarengu tegevuskavaga, eelkõige digitaalse ühtse turu loomisega. Sellega
edendatakse tehnoloogilist innovatsiooni ning soodustatakse majanduskasvu ja
töökohtade loomist, eelkõige e-kaubanduse ja m-kaubanduse valdkonnas.
Võttes arvesse makseturgude piiriülest laadi,
takistaks mis tahes meede, mida ametiasutused võtavad hulgitasude
(vahendustasud) vähendamiseks või kohandamiseks ühes liikmesriigis,
üleliidulise makseturu sujuvat toimimist ja turu integreerimist, kuna see ei
tagaks võrdseid tingimusi kogu ELis. See kehtib näiteks erinevate siseriiklike
meetmete puhul, mille eesmärk on reguleerida vahendustasusid või kehtestada
nende piirmäärad, nagu praegu on ette nähtud mitmes liikmesriigis.
Seepärast on ettepanek kooskõlas
subsidiaarsuse põhimõttega.
Proportsionaalsuse põhimõte
Ettepanek on proportsionaalsuse põhimõttega
kooskõlas järgmistel põhjustel.
Ettepanek ei lähe kaugemale sellest, mis on
vajalik selle eesmärkide saavutamiseks, milleks on välja arendada kogu ELi
hõlmav maksete turg, mis võimaldab tarbijatel, jaemüüjatel ja teistel
ettevõtjatel saada täit kasu ELi siseturust, sealhulgas e-kaubandusest. Suuremad
võimalused üleeuroopalistele ettevõtjatele turule sisenemiseks, suurem
innovatsioon ja riigisiseste (üldjuhul odavamate) kaardisüsteemide parem
suutlikkus koos sularaha piiratuma kasutamisega pakuvad võimalusi jaemüüjatele
ja makseteenuse pakkujatele, olenemata sellest, kas need on pangad või uued
turule sisenejad. Tõhus konkurents kaardimaksete ja kaardipõhiste maksete
turgudel tagab tõhusad turutulemused ja makseteenuse pakkujate (sealhulgas
üleeuroopalised ja innovatiivsed makseteenuse pakkujad) valiku ning vähendab
jaemüüjate ja tarbijate kulusid. See kulude kokkuhoid peaks omakorda kanduma
kaubandusettevõtjatelt edasi tarbijatele madalamate jaehindade kaudu.
Vahendustasud ja nende väga erinev tase
takistavad turu integreerimist ja tõhusat konkurentsi, kusjuures nende mõju
võimendavad erinevad äritegevuse eeskirjad, mis vähendavad jaemüüjate ja
tarbijate jaoks läbipaistvust ning piiravad jaemüüjate võimalusi valida
vastuvõtja teises liikmesriigis ja suunata tarbijaid tõhusamate makseviiside
kasutamisele.
Sidusrühmadega läbi viidud konsultatsioonide
põhjal, mis on kokkuvõtlikult esitatud mõjuhinnangus, paneb komisjon ette
mitmed meetmed, et edendada turu tõhusat toimimist, kehtestades erakliendi
deebet- ja krediitkaardiga tehtavate piiriüleste tehingute vahendustasude
piirmäära (esimeses etapis) ning kehtestades teises etapis ka erakliendi
deebet- ja krediitkaardiga tehtavate riigisiseste tehingute vahendustasude
piirmäära.
Reguleerimata jätmine tähendaks, et suureneks
kahe rahvusvahelise turuosalise osakaal ja järk-järgult kaoksid (üldjuhul
odavamad) riigisisesed kaardisüsteemid. Uute võimalike üleeuroopaliste
turuosaliste ja innovatiivsete ettevõtjate mastaabi- ja mitmekülgsussääst jääks
piiratuks, samas kui kaubandusettevõtjad ja tarbijad peaksid jätkuvalt maksma
killustatud ja kuluka ELi makseteenuste turu eest (Euroopa Keskpanga andmetel
üle 1 % ELi SKPst ehk 130 miljardit eurot aastas). Kui jätta need
probleemid üksnes konkurentsimenetluste lahendada, kuluks selleks MasterCardi
otsuse põhjal tõenäoliselt palju aastaid ning see oleks alati juhtumipõhine ja
ei tagaks seega võrdseid tingimusi.
On vajalik ja proportsionaalne hõlmata
riigisisesed tehingud ja mitte ainult piiriülesed tehingud, millest saaksid
kasu peamiselt suured jaemüüjad. Piiriüleste tehingutega seotud probleeme saab
lahendada kiiresti, luues jaemüüjatele võimalused odavamate vastuvõtvate
makseteenuse pakkujate otsimiseks piiriüleselt ning tagades riigisisestele
pangandusringkondadele või -süsteemidele stiimulid vastuvõtutasude alandamiseks.
Sarnane protsess on hiljuti toiminud otsekorralduste valdkonnas. SEPA
lõppkuupäeva määrusega on piiratud otsekorralduste vahendustasusid, keelustades
otsekorralduste puhul piiriülesed vahendustasud ja nähes ette, et siseriiklikke
vahendustasusid võib kohaldada kuni 2017. aastani. Selle tulemusel ja kuna
paljud kaubandusettevõtjad hakkavad kasutama naaberriikide vastuvõtvate
makseteenuse pakkujate teenuseid, on pangad kohustunud kaotama otsekorralduste
vahendustasud juba 1. septembrist 2013[13][14].
Tulenevalt konkurentsimenetluste raames vastu
võetud ühepoolsetest meetmetest ja kohustustest, järgitakse paljude liidus
tehtavate piiriüleste kaardimaksetehingute puhul juba praegu vahendustasude
piirmäärasid, mida kohaldatakse käesoleva määruse esimeses etapis. Seepärast
saab selliseid elemente kehtestada kiiresti. Siiski tuleb kohandada
riigisiseseid vahendustasusid. Seepärast tuleb riigisiseste maksetehingute
puhul ette näha üleminekuperiood. Ettepanekuga ei takistata liikmesriikidel
säilitamast või kehtestamast riiklike õigusaktidega madalamaid piirmäärasid või
sarnase eesmärgiga või mõjuga meetmeid.
Vahendustasude piirmäärade kehtestamine tooks
kasu jaemüüjatele, kellelt kanduks see kasu klientidele üle tõenäolisemalt kui
pankade puhul, pidades silmas praegust madalat konkurentsi ja teenuste
üleviimise taset pangandussektoris.
Samal ajal tarbijad juba maksavad
vahendustasusid kaudselt jaehindade raames ning sularaha või deebetkaarte
kasutavad tarbijad subsideerivad teiste tarbijate kulukamate kaartide kasutamist.
Võib väita, et vahendustasu vähenemine võib ergutada pankasid suurendama muid
kaardi valdajalt nõutavaid teenustasusid. Siiski puuduvad tõendid sellise seose
kohta. Kaarditasude suuruse näib peamiselt määravat konkurentsi tase
jaepanganduse valdkonnas.
Kuigi käesoleva ettepanekuga soodustatakse
turu integreerimist, turule sisenemist ning tarbijate ja jaemüüjate heaolu, ei
ole negatiivne mõju turgu valitsevatele makseteenuse pakkujatele ja pankadele
kaugeltki kindel. Vahendustasude piiramine kõnealusele tasandile peaks
soodustama kaartide vastuvõtmist kaubandusettevõtjate poolt ja seega kehutama
tarbijaid kasutama rohkem kaarte. Kaarditehingute mahu suurenemine (tänu
vastuvõtmise suurenemisele) ja sularaha käitlemise kulude kokkuhoid võivad
vähemalt osaliselt kompenseerida pankadele vahendustasu piiramisest tuleneva
võimaliku kahju. Muu kulude kokkuhoid võib tuleneda sellest, et
pangaautomaatidest võetakse vähem välja sularaha.
Kavandatud piirmäärad 0,2 % ja 0,3 %
põhinevad nn kaubandusettevõtja ükskõiksuse testil, millega tehakse kindlaks
tasu määr, mida kaubandusettevõtja on nõus maksma, kui ta võrdleb kulusid, mis
kaasnevad juhul, kui klient kasutab makskaarti, mittekaardipõhise (sularaha)
makse kuludega. Testi raames tehtud arvutused põhinesid nelja riikliku
keskpanga kogutud andmetel. Kõnealuseid arvutusi on aktsepteerinud Visa,
MasterCard ja Prantsusmaa riigisisene kaardisüsteem Groupement Cartes
Bancaires. Seepärast on ettepanek proportsionaalne eespool märgitud
eesmärkidega. Kõiki kavandatud eeskirju on hinnatud proportsionaalsuse
põhimõtte seisukohast, et tagada asjakohane ja proportsionaalne reguleerimine.
Õigusakti valik
Kavandatud õigusakt(id): määrus.
Muud meetmed ei oleks asjakohased järgmistel
põhjustel:
Vahendustasude tase ja piiravad äritegevuse
eeskirjad nõuavad standardimist tehnilisel tasandil ja maksimaalset
ühtlustamist. Selleks sobib paremini määrus kui direktiiv. Tulenevalt
maksesektori võrgupõhisest olemusest saab täit kasu alles pärast seda, kui on
üleeuroopalistele makseviisidele üle mindud kõigis ELI liikmesriikides.
Direktiiviga, mis võimaldab liikmesriikidel sätteid erinevalt rakendada,
kaasneb on oht, et praegune makseturu killustatus võib püsima jääda. Lisaks
pikendaks see üleminekuperioodi, kuna liikmesriikidel oleks sätete ülevõtmiseks
riiklikusse õigusesse vaja lisaaega. Seepärast soovitatakse kasutada õigusliku
vahendina määrust, et reguleerida vahendustasusid ja piiravaid äritegevuse
eeskirju kaardimaksete turul ning mobiili- ja internetipõhisel kaarditurul.
Käesolevas määruses austatakse põhiõigusi ja
järgitakse Euroopa Liidu põhiõiguste hartaga tunnustatud põhimõtteid, eelkõige
ettevõtlusvabadust ja õigust tõhusale õiguskaitsevahendile ja õiglasele
kohtulikule arutamisele ning seda rakendatakse kooskõlas kõnealuste õiguste ja
põhimõtetega,
4.           Mõju eelarvele
Käesolev ettepanek ei mõjuta ELi eelarvet.
5.           TÄIENDAV TEAVE
Ülevaatamis-/läbivaatamis-/aegumisklausel
Ettepanek sisaldab ülevaatamisklauslit.
Euroopa Majanduspiirkond
Kavandatavas õigusaktis käsitletakse Euroopa
Majanduspiirkonnaga seotud küsimust, mistõttu tuleks seda kohaldada ka Euroopa
Majanduspiirkonnas.
Ettepaneku üksikasjalik selgitus
Järgnevas lühikokkuvõttes esitatakse käesoleva
määruse olulisemad punktid, et lihtsustada otsuste tegemist.
Artiklis 1 (reguleerimisese ja
reguleerimisala) on sätestatud, et käesoleva määrusega on ette nähtud
eeskirjad, mis käsitlevad vahendustasusid seoses liidusiseste
maksekaarditehingute ja kaardipõhiste maksetehingutega, mille puhul
maksetehingus osalev makse saaja ja tema makseteenuse pakkuja asuvad ELis, ning
kõnealuste maksetega seotud äritegevuse eeskirjad.
Artiklis 2 (mõisted) esitatud mõisteid on
võimalikult palju kohandatud direktiivis 2007/64/EÜ kasutatud mõistetega.
Võttes arvesse, et määruse reguleerimisala on võrreldes makseteenuste
direktiivi reguleerimisalaga oluliselt väiksem, on mõningaid mõisteid käesoleva
ettepaneku tarbeks kohandatud.
Artikliga 3 (vahendustasu piirmäär piiriüleste
erakliendi deebet- ja krediitkaarditehingute puhul) on kehtestatud makseteenuse
pakkujate kohaldatavate vahendustasude piirmäär 0,2 % ja 0,3 %
erakliendi piiriüleste deebet- ja krediitkaarditehingute eest, mis jõustub kaks
kuud pärast määruse avaldamist.
Artikliga 4 (vahendustasu piirmäär erakliendi
kõigi deebet- ja krediitkaarditehingute puhul) on kehtestatud makseteenuse
pakkujate kohaldatavate vahendustasude piirmäär 0,2 % ja 0,3 %
tehingu väärtusest erakliendi kõigi deebet- ja krediitkaarditehingute puhul,
mis jõustub kaks aastat pärast määruse avaldamist.
Artikliga 5 (kõrvalehoidmise keeld) on ette
nähtud, et artiklites 3 ja 4 osutatud piirmäärade rakendamiseks võetakse
makstud ja saadud vahendustasude arvutamisel arvesse väljaandja ja süsteemi
vahel makstud ja saadud tasude netosummat, et hinnata võimalikku
kõrvalehoidmist.
Artiklis 6 (litsentsimine) on sätestatud, et
süsteemide poolt väljaandmiseks või vastuvõtmiseks antud litsentsides on
keelatud mis tahes territoriaalsed piirangud ja et litsentsid peavad hõlmama
kogu liidu territooriumi.
Artiklis 7 (maksekaardisüsteemi ja töötlevate
üksuste eraldamine) on sätestatud, et süsteemid ja tehinguid töötlevad üksused
peavad olema organisatsiooniliselt eraldatud, samuti on keelatud
töötlemiseeskirjades territoriaalset diskrimineerimist võimaldavad sätted ning
ette nähtud, et töötlevate üksuste süsteemid peavad olema tehniliselt
koostalitlusvõimelised.
Artiklis 8 (kaubamärgi ühiskasutus ja
rakenduse valik) on sätestatud, et makseviisi väljaandja otsustab, kas
makserakendus sobib samale kaardile või makseviisile. Kasutatava makserakenduse
valik jääb tarbija teha ning väljaandja ei saa seda eelnevalt ette näha
makseviisi või müügikohas olevate makseseadmete automaatsete mehhanismidega.
Artiklis 9 (eraldamine) on täpsustatud, et
vastuvõtvad pangad pakuvad makse saajatele ja nõuavad nendelt üksikult kindlaks
määratud tasu maksekaartide eri liikide ja kaubamärkide puhul, mitte ei
kehtesta ühtainust hinda, ning esitavad asjakohast teavet eri liikide ja
kaubamärkide puhul kohaldatavate tasude suuruse kohta.
Artiklis 10 on (kõigi maksekaartide tunnustamise
reegel) täpsustatud, et maksesüsteemid ja makseteenuse pakkujad ei saa nõuda,
et jaemüüja peab vastu võtma teatavat kaardi liiki või kaubamärki, kui ta võtab
vastu muud kaardi liiki või kaubamärki, välja arvatud juhul, kui kõnealuste
kaardi kaubamärkide või liikide suhtes kohaldatakse sama reguleeritud
vahendustasu. Näiteks erakliendi deebetkaarte vastuvõtvaid kaubandusettevõtjaid
ei tohi sundida võtma vastu erakliendi krediitkaarte, kuid võib nõuda, et nad
võtaksid vastu muid erakliendi deebetkaarte.
Artikliga 11 (suunamiseeskirjad) on
täpsustatud, et maksesüsteemid ja makseteenuse pakkujate süsteemid ei tohi
keelata jaemüüjatel suunamast tarbijaid jaemüüjate eelistatavate teatavate
makseviiside kasutamisele. See ei piira allahindlusi ja lisatasusid käsitlevate
selliste eeskirjade kohaldamist, mis on ette nähtud makseteenuste direktiiviga
ja tarbijaõiguste direktiivi artikliga 19. Maksesüsteemid ja makseteenuse
pakkujad ei tohi keelata jaemüüjatel teavitamast tarbijaid vahendustasudest ja
kaubandusettevõtja teenustasudest.
Artikliga 12 (üksiku maksetehingu kohta makse
saajale esitatav teave) on ette nähtud teave, mida makseteenuse pakkuja peab
esitama kaubandusettevõtjale pärast üksiku maksetehingu tegemist, ning võimalus
esitada sellist teavet korrapäraselt.
Artikliga 13 (pädevad asutused) on kindlaks
määratud kord, mille kohaselt määratakse käesoleva määruse kohaldamise eest
vastutavad riiklikud asutused.
Artikliga 14 (karistused) on ette nähtud, et
liikmesriigid kehtestavad eeskirjad karistuste kohta, mida kohaldatakse
käesoleva määruse sätete rikkumiste eest, ning teavitavad sellest komisjoni.
Artikliga 15 (kohtuväline kaebuste lahendamise
ja kahju hüvitamise kord) on ette nähtud, et liikmesriigid kehtestavad
konkreetsed nõuded makse saajate ja makseteenuse pakkujate vaheliste vaidluste
lahendamiseks.
Artikli 16 (läbivaatamisklausel) kohaselt
vaadatakse käesolev määrus läbi neli aastat pärast selle jõustumist,
keskendudes eelkõige vahendustasude tasemele. Kõnealuse artikliga on ette
nähtud mehhanismid, mille kohaselt hinnatakse määruse sätete kohaldamist ja
vajaduse korral esitatakse ettepanekuid nende muutmise kohta.
Artikliga 17 (jõustumine) on kindlaks määratud
käesoleva määruse jõustumise kuupäev.
2013/0265 (COD)
Ettepanek:
EUROOPA PARLAMENDI JA NÕUKOGU MÄÄRUS
kaardipõhiste maksetehingute vahendustasude
kohta
(EMPs kohaldatav tekst)
EUROOPA PARLAMENT JA EUROOPA LIIDU
NÕUKOGU,
võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise
lepingut, eriti selle artikli 114 lõiget 1,
võttes arvesse Euroopa Komisjoni ettepanekut,
olles edastanud seadusandliku akti eelnõu
riikide parlamentidele,
võttes arvesse Euroopa Majandus- ja
Sotsiaalkomitee arvamust[15],
võttes arvesse Euroopa Keskpanga arvamust[16],
toimides seadusandliku tavamenetluse kohaselt
ning arvestades järgmist:
(1)       Siseturu killustumine
kahjustab konkurentsivõimet, majanduskasvu ja töökohtade loomist liidus.
Siseturu nõuetekohase toimimise tagamiseks tuleb kõrvaldada otsesed ja kaudsed
tõkked, mis takistavad siseturu nõuetekohast toimimist, ning arendada välja elektrooniliste
maksete integreeritud turg, kus ei tehta vahet riigisiseste ja piiriüleste
maksete vahel.
(2)       Euroopa Parlamendi ja nõukogu
direktiiviga 2007/64/EÜ[17]
on ette nähtud õiguslik alus kogu liitu hõlmava makseteenuste siseturu
loomiseks ning see on oluliselt lihtsustanud makseteenuse pakkujate tegevust,
kehtestades ühtsed makseteenuste osutamise eeskirjad.
(3)       Euroopa Parlamendi ja nõukogu
määrusega (EÜ) nr 924/2009[18]
on kehtestatud põhimõte, et tasud, mida kasutajad maksavad eurodes tehtavate
piiriüleste maksete eest, on samad kui vastavate riigisiseste maksete puhul,
sealhulgas käesoleva määruse reguleerimisalasse kuuluvad kaardimaksed.
(4)       Euroopa Parlamendi ja nõukogu
määrusega (EÜ) nr 260/2012[19]
on kehtestatud eeskirjad siseturul eurodes tehtavatele kreedit- ja
otsekorraldustele, kuid selle reguleerimisalast on välja jäetud kaardipõhised
maksed.
(5)       Euroopa Parlamendi ja nõukogu
direktiiviga 2011/83/EL[20]
on ühtlustatud teatavad eeskirjad tarbijate ja kaubandusettevõtjate vahel
sõlmitavate lepingute kohta, sealhulgas eeskirjad makseviisi kasutamise tasude
kohta, mille alusel ei luba liikmesriigid kaubandusettevõtjatel nõuda
tarbijatelt teatava makseviisi kasutamise eest tasu, mis ületab kulusid, mida
kaubandusettevõtja kannab sellise vahendi kasutamise eest.
(6)       Turvalised, tõhusad,
konkurentsivõimelised ja innovaatilised elektroonilised maksed on väga
olulised, et tarbijad, jaemüüjad ning ettevõtjad saaksid täielikult kasutada
ühtse turu hüvesid, pidades silmas, et kuna maailm liigub e-kaubanduse suunas,
kasvab nende maksete tähtsus veelgi.
(7)       Mitmes liikmesriigis[21] on ette valmistamisel
õigusaktid, millega reguleeritakse vahendustasusid ja millega käsitletakse
mitmeid küsimusi, sealhulgas vahendustasude piirmäärad eri tasanditel,
kaubandusettevõtjate makstavad tasud, kõigi maksekaartide tunnustamise reeglid
või suunamismeetmed. Kehtivad haldusotsused mõnes liikmesriigis erinevad
märkimisväärselt. Pidades silmas vahendustasude kahjulikku mõju jaemüüjatele ja
tarbijatele, on oodata, et riiklikul tasandil võetakse täiendavaid õiguslikke
meetmeid kõnealuste tasude taseme ja erinevuse vähendamiseks. Sellised
siseriiklikud meetmed takistaksid märkimisväärselt siseturu väljaarendamist
kaardi- ja internetimaksete ning kaardipõhiste mobiilimaksete valdkonnas ning
seega piiraksid teenuste osutamise vabadust.
(8)       Maksekaardid on
jaekaubanduses kõige sagedamini kasutatav elektrooniline makseviis. Liidu
maksekaardituru integreerimine ei ole veel kaugeltki mitte lõpule viidud, kuna
paljusid makselahendusi ei saa arendada väljapoole oma riigi piire ning
üleeuroopalistel makseteenuse pakkujatel on tõkkeid turule sisenemisel. Turu
puuduliku integreerimise tulemuseks on kõrgemad hinnad ja väiksem makseteenuste
valik tarbijate ja jaemüüjate jaoks, samuti piiratumad võimalused siseturu
eeliste kasutamiseks. Seetõttu on vaja kõrvaldada tõkked, mis takistavad
maksekaardituru tõhusat toimimist, sealhulgas kaarditehingutel põhinevate
mobiili- ja internetimaksete turu toimimist, ning jätkuvalt takistavad
täielikult integreeritud turu väljaarendamist.
(9)       Siseturu tõhusa toimimise
tagamiseks tuleks edendada ja hõlbustada elektrooniliste maksete kasutamist
jaemüüjate ja tarbijate hüvanguks. Maksekaarte ja muid elektroonilisi makseid
saab kasutada eri viisil, sealhulgas internetis maksmiseks, et kasutada ära
siseturu ja e-kaubanduse eeliseid, samas kui jaemüüjatele tagavad
elektroonilised maksed küllaltki turvalised maksed. Seepärast võib kaardi- ja
kaardipõhiste maksete kasutamine sularahamaksete asemel olla kasulik
jaemüüjatele ja tarbijatele, kui maksesüsteemide kasutamise tasud on
majanduslikult tasuval tasandil, kusjuures lisaks võib see edendada
innovatsiooni ja uute ettevõtjate sisenemist turule.
(10)     Üks kaardi- ja kaardipõhiste
maksete siseturu toimimist takistav põhitegur on laialdane vahendustasude
kohaldamine, mida enamikus liikmesriikidest ei reguleerita ühegi õigusaktiga.
Vahendustasud on pankadevahelised tasud, mida tavaliselt kohaldatakse
teatavasse maksekaardisüsteemi kuuluvate maksekaarte vastu võtvate makseteenuse
pakkujate ja maksekaarte välja andnud makseteenuse pakkujate vahel.
Vahendustasu on peamine osa tasust, mida vastuvõttev makseteenuse pakkuja nõuab
kaubandusettevõtjalt iga kaarditehingu eest. Kaubandusettevõtjad omakorda
võtavad neid maksekaardikulusid arvesse kaupade ja teenuste üldistes hindades.
Maksekaardisüsteemide vahelise konkurentsi tegelik peamine eesmärk on veenda
võimalikult paljusid väljaandvaid makseteenuse pakkujaid (nt pangad) andma
välja kaarte, mis tavaliselt toob turul kaasa kõrgemad, mitte madalamad
vahendustasud, erinevalt tavalisest konkurentsi hinnapõhisest
distsiplineerivast mõjust turumajanduses. Vahendustasu reguleerimine parandaks
siseturu toimimist.
(11)     Praegu olemasolevate
vahendustasude suur mitmekesisus ja nende tase takistab selliste uute
üleeuroopaliste ettevõtjate sisenemist turule, kelle ärimudel põhineb
madalamatel vahendustasudel, mis piirab võimalikku mastaabi- ja
mitmekülgsussäästu ning vähendab tasuvust. See mõjutab negatiivselt jaemüüjaid
ja tarbijaid ning takistab innovatsiooni. Kuna üleeuroopalistel turuosalistel
tuleks maksta väljaandvatele pankadele vähemalt kõrgeimat vahendustasu, mida
kohaldatakse turul, kuhu nad soovivad siseneda, soodustab see ka turu jätkuvat
killustatust. Ka olemasolevad riiklikud süsteemid, kus kohaldatakse madalamaid
tasusid või ei kohaldata neid üldse, võivad olla sunnitud turult lahkuma,
tulenevalt pankade survest saada suuremat vahendustasu tulu. Selle tulemusena
on tarbijad ja kaubandusettevõtjad silmitsi makseteenuste piiratud valikuga,
kõrgemate hindadega ja madalama kvaliteediga, samas kui nende võimalused
üleeuroopaliste makselahenduste kasutamiseks on piiratud. Lisaks ei saa
jaemüüjad üle tasu erinevustest teiste liikmesriikide pankade pakutavate kaardi
vastuvõtmise teenuste kasutamise teel. Maksesüsteemide erieeskirjadega on ette
nähtud „müügikoha” (jaemüüja liikmesriik) vahendustasu kohaldamine iga
maksetehingu puhul. See takistab vastuvõtvatel pankadel edukalt pakkumast oma
teenuseid piiriüleselt. Samuti takistab see jaemüüjatel maksekulude
vähendamist, millest saaksid kasu tarbijad.
(12)     Kehtivate õigusaktide
kohaldamine komisjoni ja riiklike konkurentsiasutuste poolt ei ole aidanud seda
olukorda parandada.
(13)     Selleks et vältida siseturu
killustumist ja olulisi konkurentsimoonutusi erinevate õigusaktide ja
haldusotsuste kaudu, tuleb kooskõlas ELi toimimise lepingu artikliga 114 võtta
meetmeid, mis aitaksid lahendada kõrgete ja erinevate vahendustasudega seotud
probleemi, võimaldaksid makseteenuse pakkujatel osutada oma teenuseid piiriüleselt
ning tarbijatel ja jaemüüjatel kasutada piiriüleseid teenuseid.
(14)     Käesoleva määruse kohaldamine
ei piira liidu ja liikmesriikide konkurentsieeskirjade kohaldamist. See ei
tohiks takistada liikmesriikidel säilitamast või kehtestamast riiklike
õigusaktidega madalamaid piirmäärasid või sarnase eesmärgiga või mõjuga
meetmeid.
(15)     Käesolevas määruses järgitakse
järk-järgulist lähenemisviisi. Esimese sammuna tuleb võtta meetmeid, et
hõlbustada maksekaarditehingute piiriülest väljaandmist ja vastuvõtmist.
Võimaldades kaubandusettevõtjatel valida vastuvõtjat väljaspool
asukohaliikmesriiki (piiriülene vastuvõtmine) ja kehtestades piiriüleselt
vastuvõetavate tehingute puhul piiriülese vahendustasu maksimumtaseme, peaks
see aitama tagada vajaliku õigusliku selguse. Lisaks peaksid litsentsid
makseviiside väljaandmiseks või vastuvõtmiseks kehtima ilma geograafiliste
piiranguteta kogu liidus. Kõnealused meetmed aitaksid kaasa kaardi-, interneti-
ja mobiilimaksete siseturu sujuvale toimimisele, millest saavad kasu tarbijad
ja jaemüüjad.
(16)     Tulenevalt
konkurentsimenetluste raames vastu võetud ühepoolsetest meetmetest ja
kohustustest, järgitakse paljude liidus tehtavate piiriüleste
kaardimaksetehingute puhul juba vahendustasude piirmäärasid, mida kohaldatakse
käesoleva määruse esimeses etapis. Seepärast peaksid kõnealuste tehingutega
seotud sätted jõustuma kiiresti, luues jaemüüjatele võimalused odavamate
vastuvõtuteenuste otsimiseks piiriüleselt ning tagades riigisisestele
pangandusringkondadele või -süsteemidele stiimulid vastuvõtutasude
alandamiseks.
(17)     Riigisiseste tehingute puhul
tuleb ette näha üleminekuperiood, et anda makseteenuse pakkujatele ja
süsteemidele aega uute nõuetega kohanemiseks. Kaks aastat pärast käesoleva
määruse jõustumist ning kaardipõhiste maksete siseturu väljaarendamiseks tuleks
erakliendi kaarditehingute puhul kohaldatavaid vahendustasude piirmäärasid
laiendada, nii et need hõlmaksid kõiki piiriüleseid ja riigisiseseid makseid.
(18)     Selleks et hõlbustada
piiriülest vastuvõtmist tuleks kõigi (piiriülesed ja riigisisesed)
erakliendi deebetkaarditehingute ja kaardipõhiste maksetehingute puhul
kohaldada vahendustasu piirmäära 0,20 % ning kõigi (piiriülesed ja
riigisisesed) erakliendi krediitkaarditehingute ja nendel põhinevate kaardipõhiste
maksetehingute puhul kohaldada vahendustasu piirmäära 0,30 %.
(19)     Need piirmäärad põhinevad
majandusalase uurimuse käigus välja töötatud nn kaubandusettevõtja ükskõiksuse
testil, millega tehakse kindlaks tasu määr, mida kaubandusettevõtja on nõus maksma,
kui ta võrdleb kulusid, mis kaasnevad juhul, kui klient kasutab maksekaarti,
mittekaardipõhise (sularaha) makse kuludega (võttes arvesse vastuvõtvale
pangale makstavat teenustasu, st kaubandusettevõtja teenustasu, mida makstakse
lisaks vahendustasule). Seega soodustab see tõhusate makseviiside kasutamist,
edendades neid kaarte, mis võimaldavad saada tehingust suuremat kasu, ning
samas hoides ära ebaproportsionaalseid kaubandusettevõtja makstavaid tasusid,
millega võivad teistele tarbijatele kaasneda varjatud kulud. Ülemäärased
kaubandusettevõtja makstavad tasud võivad tuleneda ka ühistest
vahendustasulepingutest, kuna kaubandusettevõtjad ei soovi äritegevuse
vähenemise kartuses loobuda kulukatest makseviisidest. Kogemused on näidanud,
et need tasemed on proportsionaalsed, kuna need ei sea ohtu rahvusvaheliste
maksekaardisüsteemide ja makseteenuse pakkujate toimimist. Samuti toovad need
kasu jaemüüjatele ja tarbijatele ning tagavad õiguskindluse.
(20)     Käesolev määrus peaks hõlmama
kõiki tehinguid, mille puhul maksja makseteenuse pakkuja ja makse saaja teenuse
pakkuja asuvad liidus.
(21)     Kooskõlas digitaalarengu
tegevuskavas sätestatud tehnoloogianeutraalsuse põhimõttega tuleks käesolevat
määrust kohaldada kaardipõhiste maksetehingute suhtes sõltumata keskkonnast,
kus tehing toimub, sealhulgas selliste jaemakseviiside ja -teenuste abil
tehtavad tehingud, mis võivad olla võrguvälised (off-line), internetipõhised
või mobiilipõhised.
(22)     Kaardimaksetehinguid tehakse
üldjuhul kahe peamise ärimudeli põhjal, nn kolme osapoolega
maksekaardisüsteemid (kaardi valdaja, vastuvõttev ja väljaandev süsteem ning
kaubandusettevõtja) ja nelja osapoolega maksekaardisüsteemid (kaardi valdaja,
vastuvõttev pank, väljaandev pank ja kaubandusettevõtja). Paljud nelja osapoolega
maksekaardisüsteemid kohaldavad konkreetset vahendustasu, enamasti
mitmepoolset. Kolme osapoolega maksekaardisüsteemides on vahendustasu (tasu,
mida vastuvõtvad pangad maksavad kaartide väljaandmise ja kasutamise
stimuleerimiseks) kaudne. Kaudse vahendustasu arvessevõtmiseks ja võrdsete
tingimuste tagamiseks tuleks kolme osapoolega maksekaardisüsteeme, mis
kasutavad makseteenuse pakkujaid väljaandjatena või vastuvõtjatena, käsitada
nelja osapoolega maksekaardisüsteemidena ning nad peaksid järgima samasid eeskirju,
samas kui läbipaistvusnõudeid ja muid äritegevuseeskirjadega seotud meetmeid
tuleks kohaldada kõigi pakkujate suhtes.
(23)     Oluline on tagada, et
sätetest, mis käsitlevad makseteenuse pakkujate makstavaid või nende poolt
nõutavaid vahendustasusid, ei hoita kõrvale väljaandvatele makseteenuse
pakkujatele makstavate muude tasude abil. Selle vältimiseks tuleks käsitada
vahendustasuna kõigi selliste tasude netosummat, mida väljaandev makseteenuse
pakkuja on maksekaardisüsteemile maksnud ja mida ta on maksekaardisüsteemilt
saanud. Selleks et kontrollida, kas toimub kõrvalehoidmine, tuleks vahendustasu
arvutamisel võtta arvesse selliste maksete või soodustuste kogusummat, mida
väljaandev makseteenuse pakkuja saab maksekaardisüsteemilt seoses reguleeritud
tehingutega ja millest on maha arvatud tasud, mida väljaandev makseteenuse
pakkuja on maksnud maksekaardisüsteemile. Kõnealused maksed, soodustused ja
tasud võivad olla otsesed (st mahu- või tehingupõhised) või kaudsed
(turustamissoodustused, boonused, allahindlused teatavate tehingumahtude
puhul).
(24)     Tarbijad üldiselt ei ole
teadlikud tasudest, mida kaubandusettevõtjad maksavad makseviisi kasutamise
eest. Samal ajal võivad mitmed soodustused, mida väljaandvad makseteenuse
pakkujad annavad (nt reisitšekid, boonused, allahindlused, makse
tagasinõudmised, tasuta kindlustus jne), suunata tarbijaid selliste
makseviiside kasutamise suunas, millega kaasnevad väljaandvatele makseteenuse
pakkujatele suured tasud. Selle vältimiseks tuleks meetmeid, millega kehtestatakse
vahendustasule piirangud, kohaldada ainult maksekaartide suhtes, mis on
masstoodang ja mille vastuvõtmisest on kaubandusettevõtjatel üldiselt raske
keelduda, kuna neid on palju välja antud ja neid kasutatakse laialdaselt (nt
tarbija deebet- ja krediitkaardid). Selleks et edendada turu tõhusat toimimist
sektori reguleerimata osades ja piirata äritegevuse ülekandumist sektori
reguleeritud osast reguleerimata osasse, tuleb võta mitmeid meetmeid,
sealhulgas eraldada süsteem ja infrastruktuur, tagada maksja juhtimine makse
saaja poolt ja võimaldada makse saajal valikuliselt aktsepteerida makseviise.
(25)     Süsteemi ja infrastruktuuri
eraldamine peaks võimaldama kõigil töötlejatel konkureerida süsteemi klientide
pärast. Kuna töötlemiskulud on märkimisväärne osa kaardi vastuvõtmise
kogukuludest, on oluline, et see väärtusahela osa on avatud tõhusale
konkurentsile. Süsteemi ja infrastruktuuri eraldamise korral peaksid
maksekaardisüsteemid ja töötlevad üksused olema sõltumatud nii õigusliku vormi,
organisatsioonilise struktuuri kui ka otsuste tegemise seisukohast. Nad ei
tohiks olla diskrimineerivad, näiteks pakkudes üksteisele sooduskohtlemist või
piiratud levikuga teavet, mis ei ole kättesaadav konkurentidele vastavas
turusegmendis, kehtestades ülemäärased teabenõuded konkurentidele vastavas
turusegmendis, ristsubsideerides vastavaid tegevusi või kohaldades jagatud
juhtimiskorda. Niisugused diskrimineerivad tavad aitavad kaasa turu
killustumisele, pidurdavad uute osalejate turuletulekut ja uute üleeuroopaliste
ettevõtjate teket ning seega takistavad kaardi-, interneti- ja mobiilimaksete
siseturu väljakujundamist, mis on kahjulik jaemüüjatele, ettevõtjatele ja
tarbijatele.
(26)     Maksekaardisüsteemide
kohaldatavad süsteemieeskirjad ja makseteenuse pakkujate tavad püüavad hoida
jaemüüjaid ja tarbijaid tasude erinevustest teadmatuses ning vähendada turu
läbipaistvust, näiteks ühendades tasusid või keelates kaubandusettevõtjatel
valida odavamat kaardi kaubamärki kaubamärgi ühiskasutusega kaartide puhul või
suunata tarbijaid selliste odavamate kaartide kasutamisele. Isegi kui
kaubandusettevõtjad on teadlikud erinevatest kuludest, ei võimalda
süsteemieeskirjad neil sageli tasusid vähendada.
(27)     Makseviisidega kaasnevad makse
saajale erinevad kulud, kusjuures teatavad makseviisid on teistest kulukamad.
Ainult juhul, kui makseviis on ette nähtud õigusaktiga teatavate makseliikide
puhul või sellest ei saa keelduda, kuna see on seaduslik maksevahend, peaks
makse saajal olema õigus suunata maksjat konkreetse makseviisi kasutamisele.
Maksekaardisüsteemid ja makseteenuse pakkujad kehtestavad maksesaajatele selles
osas mitmeid piiranguid, nt piirangud, mis käsitlevad makse saaja keeldumist
teatavatest makseviisidest väikeste summade puhul, samuti maksjale konkreetse
makseviisi puhul makse saaja makstavate tasude kohta teabe andmist või makse
saaja müügikohas olevaid kassasid, kus võetakse vastu teatavaid makseviise.
Kõnealused piirangud tuleks keelustada.
(28)     Vastavalt ettepaneku COM (2013)
547 artiklile 55 võib makse saaja suunata maksjat teatava makseviisi
kasutamisele. Makse saaja ei tohiks siiski nõuda tasu selliste makseviiside
kasutamise eest, mille vahendustasu on reguleeritud käesoleva määruse
reguleerimisalas, kuna sellistel juhtudel on lisatasu eelised piiratud ning
turg muutub keerulisemaks.
(29)     Kõigi maksekaartide
tunnustamise reegel on kahekordne kohustus, mille on kehtestatud makseteenuse
pakkujad ja maksekaardisüsteemid makse saajatele ja mille kohaselt peavad makse
saajad ühelt poolt vastu võtma kõiki sama kaubamärgi maksekaarte („kõigi toodete
tunnustamise” element), olenemata kõnealuste maksekaartide erinevatest
kuludest, ning teiselt poolt olenemata konkreetsest maksekaardi välja andnud
pangast („kõigi väljaandjate tunnustamise” element”). See on tarbija
huvides, et sama liiki kaartide puhul ei saa makse saaja diskrimineerida
väljaandjate või kaardi valdajate vahel ning maksekaardisüsteemid ja
makseteenuse pakkujad saavad selliseid kohustusi nende suhtes kehtestada. Kuigi
kõigi maksekaartide tunnustamise reegli „kõigi väljaandjate tunnustamise”
element on maksekaardisüsteemis põhjendatud, kuna see takistab makse saajatel
diskrimineerimast konkreetseid pankasid, kes on välja andnud kaarte, on „kõigi
toodete tunnustamise” elemendi puhul peamiselt tegemist sidumisega, mille
puhul seotakse madala tasuga kaartide vastuvõtmine kõrge tasuga kaartide
vastuvõtmisega. Kõigi maksekaartide tunnustamise reegli „kõigi toodete
tunnustamise” elemendi kõrvaldamine võimaldaks kaubandusettevõtjatel piirata
pakutavate maksekaartide valikut ainult madala(ma) kuluga maksekaartidega, mis
võib kaubandusettevõtja väiksemate kulude kaudu olla kasulik ka tarbijatele.
Kaubandusettevõtjad, kes võtavad vastu deebetkaarte, ei oleks sel juhul
kohustatud vastu võtma ka krediitkaartide, ning kaubandusettevõtjad, kes
võtavad vastu krediitkaarte, ei oleks kohustatud vastu võtma ärikliendi kaarte.
Selleks et kaitsta tarbijat ning tema suutlikkust kasutada maksekaarte
võimalikult sageli, peaksid kaubandusettevõtjad olema kohustatud vastu võtma
kõiki maksekaarte, mille suhtes kohaldatakse sama reguleeritud vahendustasu.
Selline piirang tagaks ka konkurentsitihedama keskkonna maksekaartide puhul,
mille vahendustasu ei ole reguleeritud käesoleva määrusega, kuna
kaubandusettevõtjad saaksid tugevama läbirääkimispositsiooni tingimuste üle,
mille kohaselt nad selliseid kaarte vastu võtavad.
(30)     Kõigi maksekaartide
tunnustamise reegli piirangute tõhusaks toimimiseks on hädavajalik teatav
teave. Esiteks peaksid makse saajal olema vahendid eri liiki maksekaartide kindlakstegemiseks.
Seepärast peaks olema võimalik maksekaardi eri liike teha kindlaks nähtavalt ja
seadme abil elektrooniliselt. Teiseks tuleks ka maksjat teavitada sellest, kas
tema makseviisi/makseviise konkreetses müügikohas aktsepteeritakse. On vaja, et
makse saaja teavitab maksjat teatava kaubamärgi kasutamise piirangutest samal
ajal ja samadel tingimustel, kui ta annab teavet selle kohta, et teatavat
kaubamärki aktsepteeritakse.
(31)     Selleks et tagada kahju
hüvitamine juhul, kui käesolevat määrust on ebaõigesti kohaldatud või kui
makseteenuse kasutajate ja makseteenuse pakkujate vahel tekivad vaidlused,
peaksid liikmesriigid kehtestama asjakohased ja tõhusad kohtuvälised kaebuste
lahendamise ja kahju hüvitamise menetlused. Liikmesriigid peaksid kehtestama
sätted käesoleva määruse rikkumise eest kohaldatavate karistuste kohta ning
tagama, et need karistused oleksid tõhusad, proportsionaalsed ja hoiatavad ning
et neid kohaldatakse.
(32)     Kuna käesoleva määruse
eesmärke, nimelt kehtestada ühtsed nõuded maksekaarditehingutele ning
interneti- ja mobiilitehingutele, ei suuda liikmesriigid piisavalt saavutada
ning meetme ulatuse ja toime tõttu on neid parem saavutada liidu tasandil, võib
liit võtta meetmeid kooskõlas Euroopa Liidu lepingu artiklis 5 sätestatud subsidiaarsuse
põhimõttega. Kooskõlas kõnealuses artiklis sätestatud proportsionaalsuse
põhimõttega ei lähe käesolev määrus kaugemale sellest, mis on vajalik nende
eesmärkide saavutamiseks.
(33)     Käesolevas määruses austatakse
põhiõigusi ja järgitakse Euroopa Liidu põhiõiguste hartaga tunnustatud
põhimõtteid, eelkõige õigust tõhusale õiguskaitsevahendile ja õiglasele
kohtulikule arutamisele, ettevõtlusvabadust ja tarbijakaitset ning seda
rakendatakse kooskõlas kõnealuste õiguste ja põhimõtetega,
ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA MÄÄRUSE:
I PEATÜKK
ÜLDSÄTTED
Artikkel 1
Reguleerimisala
1.           Käesoleva määrusega
kehtestatakse ühtsed tehnilised ja ärilised nõuded selliste liidus tehtavate
maksekaarditehingute jaoks, mille puhul nii maksja makseteenuse pakkuja kui ka
makse saaja makseteenuse pakkuja asuvad liidus.
2.           Käesolevat määrust ei
kohaldata makseviiside suhtes, mida saab kasutada ainult piiratud võrgus, mis
on loodud konkreetsete vajaduste rahuldamiseks makseviisidega, mida saab
kasutada ainult piiratud viisil, kuna nendega on konkreetse makseviisi valdajal
võimalik omandada kaupu või teenuseid ainult väljaandja ruumides või
väljaandjaga sõlmitud otsese kaubandusleppe alusel teenusepakkujate piiratud
võrgus või piiratud valiku kaupade või teenuste omandamiseks.
3.           II peatükki ei kohaldata
järgmiste tehingute suhtes:
(a)
ärikliendi kaartidega tehtavad tehingud;
(b)
sularaha väljavõtmine pangaautomaatidest ning
(c)
kolme osapoolega maksekaardisüsteemide väljaantud
kaartidega tehtavad tehingud.
4.           Artiklit 7 ei kohaldata kolme
osapoolega maksekaardisüsteemide suhtes.
Artikkel 2
Mõisted
Käesolevas määruses kasutatakse järgmisi
mõisteid:
(1)
„vastuvõtja” — makseteenuse pakkuja, kellel on
makse saajaga otse või kaudselt leping makse saaja maksetehingute töötlemiseks;

(2)
„väljaandja” — makseteenuse pakkuja, kellel on
maksjaga otse või kaudselt leping maksja maksetehingute algatamiseks,
töötlemiseks ja arveldamiseks;
(3)
„tarbija” – füüsiline isik, kes tegutseb käesoleva
määrusega hõlmatud makseteenuse lepingutes eesmärkidel, mis ei ole seotud tema kaubandus-,
äri- või kutsetegevusega;
(4)
„deebetkaarditehing” — kaardimaksetehing,
sealhulgas ka ettemaksekaardiga tehtav kaardimaksetehing, mis on seotud
arveldus- või hoiukontoga, kus tehing debiteeritakse kuni 48 tundi pärast
tehingu lubamist või algatamist;
(5)
„krediitkaarditehing” — kaardimaksetehing, mille
puhul tehing arveldatakse rohkem kui 48 tundi pärast tehingu lubamist või
algatamist;
(6)
„ärikliendi kaart” — ettevõtjatele või avaliku
sektori üksustele väljastatud mis tahes maksekaart, mille kasutusala on
piiratud töötajate või avalike teenistujate tegevuskulude tasumisega, või
äritegevusega tegelevatele füüsilisest isikust ettevõtjatele väljastatud mis
tahes kaart, mille kasutusala on piiratud kõnealuste füüsilisest isikust
ettevõtjate või nende töötajate tegevuskulude tasumisega;
(7)
„kaardipõhine maksetehing” — teenus, mida
kasutatakse maksetehingu tegemiseks mis tahes kaardi, telekommunikatsiooni-,
digitaal- või IT-seadme või tarkvara abil, kui selle tulemuseks on
maksekaarditehing. Kaardipõhised maksetehingud ei hõlma tehinguid, mis
põhinevad muud liiki makseteenustel;
(8)
„piiriülene maksetehing” — kaardimaksetehing või
kaardipõhine maksetehing, mille on algatanud maksja või makse saaja ning mille
puhul maksja makseteenuse pakkuja ja makse saaja makseteenuse pakkuja asuvad
eri liikmesriikides või mille puhul maksekaardi on välja andnud väljaandev
makseteenuse pakkuja, kes asub teises liikmesriigis kui müügikoha liikmesriik;
(9)
„vahendustasu” – iga tehingu eest otse või kaudselt
(st kolmanda isiku kaudu) makstud tasu maksekaardi tehingus või
maksekaardipõhises tehingus osaleva maksja makseteenuse pakkuja ja makse saaja
makseteenuse pakkuja vahel;
(10)
„kaubandusettevõtja teenustasu” — tasu, mida makse
saaja maksab vastuvõtjale iga tehingu eest ja mis koosneb vahendustasust,
maksesüsteemi- ja töötlemistasust ning vastuvõtja marginaalist;
(11)
„makse saaja” – füüsiline või juriidiline isik, kes
peaks olema maksetehinguga ülekantava raha saaja;
(12)
„maksja” – füüsiline või juriidiline isik, kellel
on maksekonto ja kes on lubanud teha maksekäsundi sellelt maksekontolt või, kui
maksja maksekontot ei ole, füüsiline või juriidiline isik, kes teeb
maksekäsundi;
(13)
„maksekaardisüsteem” – kogu liidus ja
liikmesriikide siseselt maksetehingute tegemiseks kasutatavad ühtsed eeskirjad,
tavad, standardid ja/või rakendussuunised, mis on eraldatud mis tahes
infrastruktuurist või maksesüsteemist, mis toetab selle toimimist;
(14)
„nelja osapoolega maksekaardisüsteem” —
maksekaardisüsteem, mille puhul tehakse maksed kaardi valdaja maksekontolt
makse saaja maksekontole süsteemi, maksekaardi välja andnud makseteenuse
pakkuja (kaardi valdaja poolel) ja vastuvõtva makseteenuse pakkuja (makse saaja
poolel) vahendusel, samuti samal struktuuril põhinevad kaardipõhised tehingud;
(15)
„kolme osapoolega maksekaardisüsteem” —
maksekaardisüsteem, mille puhul tehakse maksed kaardi valdaja nimel süsteemis
hoitavalt maksekontolt makse saaja nimel süsteemis hoitavale maksekontole,
samuti samal struktuuril põhinevad kaardipõhised tehingud. Kui kolme osapoolega
maksekaardisüsteem annab teistele makseteenuse pakkujatele loa maksekaartide
väljaandmiseks ja/või vastuvõtmiseks, käsitatakse seda süsteemi nelja
osapoolega maksekaardisüsteemina;
(16)
„makseviis” – makseteenuse kasutaja ja makseteenuse
pakkuja vahel kokku lepitud isikustatud seade (seadmed) ja/või toimingute
kogum, mida makseteenuse kasutaja kasutab või mida tema nimel kasutatakse
maksekäsundi algatamiseks;
(17)
„kaardipõhine makseviis” — mis tahes makseviis,
sealhulgas kaart, mobiiltelefon, arvuti või mis tahes muu tehniline seade, mida
maksja kasutab sellise maksekäsundi algatamiseks, mis ei ole kreeditkorraldus
või otsekorraldus nagu on määratletud määruse (EL) nr 260/2012 artiklis 2;
(18)
„makserakendus” — arvutitarkvara või samaväärne
rakendus, mis on laaditud seadmesse ning mis võimaldab algatada kaardipõhiseid
maksetehinguid ja võimaldab maksjal anda maksekäsundeid;
(19)
„maksekäsund” – makseteenuse pakkujale maksja antud
juhis maksetehingu tegemiseks;
(20)
„maksekaarditehing” — maksekaardiga või
maksekaarditehingu infrastruktuuri kaudu tehtav maksetehing, mis põhineb
maksekaardi tehingu äritegevuse eeskirjadel;
(21)
„makseteenuse pakkuja” — füüsilised või
juriidilised isikud, kellele on antud luba osutada makseteenuseid, mis on
loetletud direktiivi 2007/64/EÜ lisas. Makseteenuse pakkuja võib olla
väljaandja või vastuvõtja või mõlemad;
(22)
„makseteenuse kasutaja” – füüsiline või juriidiline
isik, kes kasutab makseteenust maksja või makse saaja või mõlemana;
(23)
„maksetehing” – maksja või tema nimel või makse
saaja algatatud rahaülekandetoiming, mis ei olene makse aluseks olevatest mis
tahes kohustustest maksja ja makse saaja vahel;
(24)
„töötlemine” — maksetehingute töötlemise teenuste
osutamine, mille puhul tehakse toiminguid, mida on vaja vastuvõtja ja
väljaandja vahelise maksejuhise käsitlemiseks;
(25)
„töötlev üksus” — mis tahes füüsiline või
juriidiline isik, kes osutab maksetehingute töötlemise teenuseid.
II peatükk
Vahendustasud
Artikkel 3
Vahendustasu erakliendi piiriüleste deebet- või krediitkaarditehingute puhul
1.           Kahe kuu möödumisel käesoleva
määruse jõustumisest ei paku ega nõua makseteenuse pakkujad piiriüleste
deebetkaarditehingute puhul vahendustasu tehingu kohta või muud kokkulepitavat
tasu, millel on sarnane eesmärk või mõju, üle 0,2 % tehingu väärtusest.
2.           Kahe kuu möödumisel käesoleva
määruse jõustumisest ei paku ega nõua makseteenuse pakkujad piiriüleste
krediitkaarditehingute puhul vahendustasu tehingu kohta või muud kokkulepitavat
tasu, millel on sarnane eesmärk või mõju, üle 0,3 % tehingu väärtusest.
Artikkel 4
Vahendustasu erakliendi kõigi deebet- või krediitkaarditehingute puhul
1.           Kahe aasta möödumisel
käesoleva määruse jõustumisest ei paku ega nõua makseteenuse pakkujad mis tahes
deebetkaardipõhiste tehingute puhul vahendustasu tehingu kohta või muud
kokkulepitavat tasu, millel on sarnane eesmärk või mõju, üle 0,2 % tehingu
väärtusest.
2.           Kahe aasta möödumisel
käesoleva määruse jõustumisest ei paku ega nõua makseteenuse pakkujad mis tahes
krediitkaardipõhiste tehingute puhul vahendustasu tehingu kohta või muud
kokkulepitavat tasu, millel on sarnane eesmärk või mõju, üle 0,3 % tehingu
väärtusest.
Artikkel 5
Kõrvalehoidmise keeld
Artiklites 3 ja 4 osutatud piirmäärade
kohaldamisel käsitatakse vahendustasu osana mis tahes netohüvitist, mida
väljaandev pank on saanud maksekaardisüsteemilt seoses maksetehingutega või
nendega seotud toimingutega.
III peatükk
Äritegevuse eeskirjad
Artikkel 6
Litsentsimine
1.           Maksekaartide väljaandmiseks
või maksekaarditehingute vastuvõtmiseks sõlmitavates litsentsilepingutes on
keelatud mis tahes territoriaalsed piirangud liidus või muud samaväärse mõjuga
eeskirjad.
2.           Nelja osapoolega
maksekaardisüsteemide eeskirjades on keelatud mis tahes territoriaalsed
piirangud liidus või muud samaväärse mõjuga eeskirjad.
3.           Maksekaartide väljaandmiseks
või maksekaarditehingute vastuvõtmiseks sõlmitavates litsentsilepingutes on
keelatud mis tahes nõue või kohustus taotleda riigipõhist litsentsi või luba
piiriüleseks tegutsemiseks või muud samaväärse mõjuga eeskirjad.
4.           Nelja osapoolega
maksekaardisüsteemide eeskirjades on keelatud mis tahes nõue või kohustus
taotleda riigipõhist litsentsi või luba piiriüleseks tegutsemiseks või muud
samaväärse mõjuga eeskirjad.
Artikkel 7
Maksekaardisüsteemi ja töötlevate üksuste eraldamine
1.           Maksekaardisüsteemid ja
töötlevad üksused on sõltumatud õigusliku vormi, organisatsioonilise struktuuri
kui ka otsuste tegemise seisukohast. Nad ei tohi mingil viisil kohaldada
diskrimineerimist ühelt poolt oma tütarettevõtjate või aktsionäride vahel ning
teiselt poolt kõnealuste süsteemide kasutajate ja muude lepinguliste partnerite
vahel ega eelkõige seada mis tahes nende pakutavate teenuste osutamise
tingimuseks seda, et lepingupool peab aktsepteerima mis tahes muud nende
pakutavat teenust.
2.           Maksekaardisüsteemid pakuvad
võimalust, et üksikute kaarditehingute lubamis- ja kliirimissõnumeid saab
eraldada ning neid võivad töödelda erinevad töötlevad üksused.
3.           Maksekaardisüsteemide
kohaldatavates töötlemiseeskirjades on keelatud mis tahes territoriaalne
diskrimineerimine.
4.           Kasutades rahvusvaheliste või
Euroopa standardimisasutuste välja töötatud standardeid, tagavad liidusisesed
töötlevad üksused, et nende süsteem on tehniliselt koostalitlusvõimeline teiste
liidusiseste töötlevate üksuste süsteemidega. Samuti ei või töötlevad üksused võtta
vastu ega kohaldada äritegevuse eeskirju, mis piiravad koostalitlusvõimet
teiste liidusiseste töötlevate üksustega.
Artikkel 8
Kaubamärgi ühiskasutus ja rakenduse valik
1.           Keelatud on mis tahes
süsteemieeskirjad ja litsentsilepingute eeskirjad, mis takistavad või keelavad
väljaandjal kaardi-, telekommunikatsiooni-, digitaal- või IT-seadmel põhinevate
makseviiside kahe või enama kaubamärgi ühiskasutust.
2.           Väljaandjate või vastuvõtjate
erinev kohtlemine süsteemieeskirjades ja litsentsilepingute eeskirjades seoses
kaardi-, telekommunikatsiooni-, digitaal- või IT-seadmel põhineva kaubamärgi
ühiskasutusega peab olema objektiivselt põhjendatud ja mittediskrimineeriv.
3.           Maksekaardisüsteemid ei
kehtesta kaarte välja andvatele ja vastu võtvatele makseteenuse pakkujatele
aruandlusnõudeid, kohustust maksta tasu või muid kohustusi, millel on sama
eesmärk või mõju, tehingute puhul, mis tehakse mis tahes seadmega, millel nende
kaubamark on esindatud, seoses tehingutega, mille puhul süsteemi ei kasutata.
4.           Mis tahes
marsruutimispõhimõtted, mille eesmärk on suunata tehingud läbi teatava kanali
või protsessi, ning muud tehnilised ja turvastandardid ja -nõuded seoses rohkem
kui ühe maksekaardi kaubamärgi käitlemisega kaardi-, telekommunikatsiooni-,
digitaal- või IT-seadmel ei tohi olla diskrimineerivad ja neid kohaldatakse
mittediskrimineerival viisil.
5.           Kui makseseade võimaldab
valida erineva kaubamärgiga makseviiside vahel, määrab vastuvõetavas
maksetehingus kohaldatava kaubamärgi maksja müügikohas.
6.           Maksekaardisüsteemid,
väljaandjad, vastuvõtjad ja maksekaartide käitlemise infrastruktuuri pakkujad
ei lisa müügikohas kasutavatele makseviisidele või seadmetele automaatseid
mehhanisme, tarkvara või seadmeid, mis piiravad maksjal rakenduse valikut
kaubamärgi ühiskasutust hõlmava makseviisi kasutamise korral.
Artikkel 9
Eraldamine
1.           Vastuvõtjad pakuvad makse
saajatele ja nõuavad nendelt üksikult kindlaks määratud kaubandusettevõtja
teenustasusid maksekaartide eri liikide ja kaubamärkide puhul, välja arvatud
juhul, kui kaubandusettevõtjad nõuavad kirjalikult, et makseteenuse pakkujad
nõuaksid kaubandusettevõtja teenustasu ühendatult.
2.           Vastuvõtvate makseteenuse
pakkujate ja makse saajate vahelised lepingud hõlmavad üksikult kindlaks
määratud teavet kaubandusettevõtja teenustasude, vahendustasude ja
süsteemitasude suuruse kohta, mida kohaldatakse maksekaartide iga liigi ja
kaubamärgi suhtes.
Artikkel 10
Kõigi maksekaartide tunnustamise reegel
1.           Maksesüsteemid ja
makseteenuse pakkujad ei kohalda mis tahes eeskirju, mis võivad kohustada makse
saajaid, kes võtavad vastu maksekaarte ja muid makseviise, mille on välja
andnud üks väljaandev makseteenuse pakkuja maksesüsteemi raames, võtma vastu ka
muid sama kaubamärgiga ja/või sama liiki makseviise, mille on välja andnud teine
väljaandev makseteenuse pakkuja sama maksesüsteemi raames, välja arvatud juhul,
kui nende suhtes kohaldatakse sama reguleeritud vahendustasu.
2.           Lõike 1 kohast kõigi
maksekaartide tunnustamise reegli piirangut kohaldatakse ilma, et see piiraks
maksesüsteemide ja makseteenuse pakkujate võimalust näha ette, et teatavate
maksekaartide vastuvõtmisest ei või keelduda väljaandva makseteenuse pakkuja
või kaardi valdaja isikuandmete alusel.
3.           Kaubandusettevõtjad, kes
otsustavad mitte vastu võtta kõiki maksekaardsüsteemi maksekaarte või muid
makseviise, teavitavad sellest tarbijaid selgel ja üheselt mõistetaval viisil
samal ajal, kui nad teavitavad tarbijaid maksekaardisüsteemi muude kaartide ja
makseviiside vastuvõtmisest. See teave tuleks silmapaistvalt esitada kaupluse
sissekäigu juures, kassas või veebisaidil või muul kasutataval elektroonilisel
või mobiilsel andmekandjal ning see tuleks esitada maksjale aegsasti enne makse
saajaga müügitehingu algatamist.
4.           Väljaandvad makseteenuse
pakkujad tagavad, et nende makseviisid on nähtavalt ja elektrooniliselt
kindlaks tehtavad, mis võimaldab makse saajal üheselt kindlaks teha, millised
ettemaksu-, deebet-, kreedit- või ärikliendi kaartide kaubamärgid ja liigid või
nendel põhinevad kaardipõhised maksed on maksja valinud.
Artikkel 11
Suunamiseeskirjad
1.           Litsentsilepingutes,
maksekaardisüsteemide kohaldatavates süsteemieeskirjades ning vastuvõtvate
makseteenuse pakkujate ja makse saajate vahelistes lepingutes on keelatud mis
tahes eeskirjad, mis takistavad makse saajal suunamast tarbijaid makse saaja
eelistatud mis tahes makseviiside kasutamisele. Kõnealune keeld hõlmab ka mis
tahes eeskirju, millega keelatakse makse saajal kohelda teatava süsteemi
makseseadmeid muudest makseseadmetest soodsamalt või vähem soodsamalt.
2.           Litsentsilepingutes,
maksekaardisüsteemide kohaldatavates süsteemieeskirjades ning vastuvõtvate
makseteenuse pakkujate ja makse saajate vahelistes lepingutes on keelatud mis
tahes eeskirjad, mis takistavad makse saajal teavitamast maksjaid vahendustasudest
ja kaubandusettevõtja teenustasudest.
3.           Lõikeid 1 ja 2 kohaldatakse
ilma, et see piiraks selliste makseid, vähendamisi ja muud suunamist
käsitlevate eeskirjade kohaldamist, mis on sätestatud ettepaneku COM (2013)547
artiklis 55 ja direktiivi 2011/83/EL[22]
artiklis 19.
Artikkel 12
Üksiku maksetehingu kohta makse saajale esitatav teave
1.           Pärast üksiku maksetehingu
tegemist saaja esitab makse saaja makseteenuse pakkuja makse saajale järgmise
teabe:
(a)
viide, mis võimaldab makse saajal maksetehingut
kindlaks teha;
(b)
maksetehingu summa vääringus, milles makse saaja
maksekontot krediteeritakse;
(c)
maksetehinguga seotud mis tahes tasude summa,
esitades eraldi vahendustasu summa.
Makse saaja eelneval selgesõnalisel nõusolekul
võib esimeses lõigus osutatud teavet esitada koondatuna kaubamärgi, rakenduse,
makseviisi liigi ja tehingu puhul kohaldatavate vahendustasu määrade lõikes.
2.           Vastuvõtja ja makse saaja
vaheline leping võib sisaldada tingimust, mille kohaselt tuleb lõike 1 esimeses
lõigus osutatud teave esitada või teha kättesaadavaks korrapäraselt vähemalt
kord kuus ja kokkulepitud viisil, mis võimaldab makse saajal teavet säilitada
ja muutmata kujul taasesitada.
IV peatükk
Lõppsätted
Artikkel 13
Pädevad asutused
1.           Liikmesriigid määravad
pädevad asutused, kellele antakse volitused käesoleva määruse järgimise
tagamiseks, samuti uurimis- ja jõustamisvolitused.
2.           Liikmesriigid võivad määrata
olemasolevad organid tegutsema pädevate asutustena.
3.           Liikmesriigid võivad määrata
erinevad pädevad asutused.
4.           Liikmesriigid teatavad
komisjonile kõnealustest pädevatest asutustest kahe kuu jooksul pärast
käesoleva määruse jõustumist. Nad teatavad komisjonile viivitamata kõigist
kõnealuste asutustega seotud olulistest muutustest.
5.           Lõikes 1 osutatud määratud
pädevatel asutustel on oma ülesannete täitmiseks piisavad vahendid.
6.           Liikmesriigid kohustavad
pädevaid asutusi teostama tõhusat järelevalvet määruse täitmise üle ning võtma
kõik vajalikud meetmed, et tagada selle täitmine.
7.           Liikmesriigid tagavad, et
lõikes 1 osutatud määramise kohta on õigus esitada kaebus.
Artikkel 14
Karistused
1.           Liikmesriigid kehtestavad
eeskirjad käesoleva määruse rikkumise eest kohaldatavate karistuste kohta ning
võtavad nende rakendamise tagamiseks kõik vajalikud meetmed. Sellised karistused
on tõhusad, proportsionaalsed ja hoiatavad.
2.           Liikmesriigid teatavad
komisjonile kõnealustest eeskirjadest kahe kuu jooksul pärast käesoleva määruse
jõustumist ja annavad viivitamata teada kõikidest nende hilisematest
muudatustest.
Artikkel 15
Kohtuväline kaebuste lahendamise ja kahju hüvitamise kord
1.           Liikmesriigid kehtestavad
asjakohase ja tõhusa kohtuvälise kaebuste lahendamise ja kahju hüvitamise
korra, et lahendada makse saajata ja makseteenuse pakkujate vahelisi vaidlusi,
mis tulenevad käesoleva määruse kohaldamisest. Selleks määravad liikmesriigid
olemasolevad organid, kui see on asjakohane, või asutavad uued organid.
2.           Liikmesriigid teatavad
komisjonile kõnealustest organitest kahe aasta jooksul pärast käesoleva määruse
jõustumist. Nad teatavad komisjonile viivitamata kõigist kõnealuste organitega
seotud edasistest muutustest.
Artikkel 16
Läbivaatamisklausel
Nelja aasta möödumisel käesoleva määruse
jõustumisest esitab komisjon Euroopa Parlamendile ja nõukogule aruande määruse
kohaldamise kohta. Komisjoni aruandes hinnatakse eelkõige vahendustasu taseme
asjakohasust ning suunamismehhanisme nagu tasud, võttes arvesse erinevate
makseviiside kasutamist ja kulusid ning uute turuosaliste ja uue tehnoloogia
sisenemist turule.
Artikkel 17
Jõustumine
Käesolev määrus jõustub kahekümnendal päeval
pärast selle avaldamist Euroopa Liidu Teatajas.
Käesolev määrus on tervikuna siduv ja vahetult
kohaldatav kõikides liikmesriikides.
Brüssel,
Euroopa Parlamendi nimel                           nõukogu
nimel
president                                                        eesistuja
[1]               Vt näiteks hiljutine ettepanek põhimaksekontole
juurdepääsu kohta, COM (2013) 266 final, 8. mai 2013.
[2]               http://eur-lex.europa.eu/LexUriServ/LexUriServ.do?uri=OJ:L:2007:319:0001:01:ET:HTML
[3]               Üldkohtu kohtuasi T 111/08, 24. mai 2012, MasterCard ja
teised vs. komisjon, veel avaldamata.
[4]               Juhtum
COMP/34.579, MasterCard, komisjoni otsus, 19. detsember 2007,
http://ec.europa.eu/competition/antitrust/cases/dec_docs/34579/34579_1889_2.pdf
[5]                      Taani makseteenuste ja e-raha seaduse (koondseadus nr 365, 26. aprill 2011)
artikkel 80, http://www.finanstilsynet.dk/en/Regler-og-praksis/Translated-regulations/~/media/Regler-og-praksis/2012/C_Act365_2011_new.ashx. Sellega reguleeritakse
kaubandusettevõtja teenustasusid kohapealsete tehingute puhul ja selliste
kaubandusettevõtjate aastatasu, kes on jagatud kaheksasse erinevasse
kulukategooriasse, kusjuures otsuse tasu suuruse kohta teeb
majandusministeerium.
[6]               https://www.gov.uk/government/consultations/opening-up-uk-payments
[7]               http://eur-lex.europa.eu/LexUriServ/LexUriServ.do?uri=CELEX:52011DC0941:ET:NOT
[8]               http://ec.europa.eu/internal_market/payments/docs/cim/gp_feedback_statement_en.pdf
[9]               http://www.europarl.europa.eu/sides/getDoc.do?pubRef=-//EP//TEXT+TA+P7-TA-2012-0426+0+DOC+XML+V0//EN
[10]             http://ec.europa.eu/internal_market/payments/docs/cim/gp_feedback_statement_en.pdf
[11]             COM (2013) 266 final.
[12]             Vt mõjuhinnang, lk 208.
[13]             http://www.autoritedelaconcurrence.fr/user/standard.php?id_rub=418&id_article=1895
[14]             http://www.autoritedelaconcurrence.fr/user/standard.php?id_rub=418&id_article=1895
[15]             ELT C, , lk.
[16]             ELT C, , lk.
[17]             Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2007/64/EÜ, 13.
november 2007, makseteenuste kohta siseturul ning direktiivide 97/7/EÜ, 2002/65/EÜ,
2005/60/EÜ ja 2006/48/EÜ muutmise ning direktiivi 97/5/EÜ kehtetuks
tunnistamise kohta, ELT L 319, 5.12.2007, lk 1.
[18]             Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus (EÜ) nr 924/2009,
16. september 2009, piiriüleste maksete kohta ühenduses ja millega
tunnistatakse kehtetuks määrus (EÜ) nr 2560/2001, ELT L 266, 9.10.2009,
lk 11.
[19]             Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus (EL) nr 260/2012, 14.
märts 2012, millega kehtestatakse eurodes tehtavatele kreedit- ja
otsekorraldustele tehnilised ja ärilised nõuded ning muudetakse määrust (EÜ) nr
924/2009, ELT L 94, 30.3.2012, lk 22.
[20]             Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2011/83/EL, 25.
oktoober 2011, tarbija õiguste kohta, millega muudetakse nõukogu direktiivi 93/13/EMÜ
ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 1999/44/EÜ ja millega
tunnistatakse kehtetuks nõukogu direktiiv 85/577/EMÜ ning Euroopa Parlamendi ja
nõukogu direktiiv 97/7/EÜ, ELT L 304, 22.11.2011, lk 64.
[21]             Itaalia, Ungari, Poola ja Ühendkuningriik.
[22]             Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2011/83/EL, 25.
oktoober 2011, tarbija õiguste kohta.