				|

		52013PC0044

			Ettepanek: EUROOPA PARLAMENDI JA NÕUKOGU MÄÄRUS raha ülekandmisel edastatava teabe kohta /* COM/2013/044 final - 2013/0024 (COD) */

			   	SELETUSKIRI
1.           ETTEPANEKU TAUST
Ettepaneku põhjused ja eesmärgid
Käesoleva ettepaneku eesmärk on läbi vaadata
määrus (EÜ) nr 1781/2006 raha ülekandmisel edastatava maksjaga seotud teabe
kohta[1]
(edaspidi „rahaülekandeid käsitlev määrus”), et parandada maksete jälgitavust
ja tagada ELi raamistiku täielik kooskõla rahvusvaheliste standarditega.
Üldine taust
Rahaülekandeid käsitlevas määruses on
sätestatud eeskirjad, mille kohaselt saadavad makseteenuste pakkujad kogu
makseahela raames teavet maksja kohta, et hoida ära, uurida ja tuvastada
rahapesu ja terrorismi rahastamist.
Kõnealune määrus põhines suurel määral
rahapesuvastase töökonna (FATF)[2]
VII erisoovitusel (elektrooniliste ülekannete kohta) ning selle eesmärk on
tagada kõnealuste rahvusvaheliste standardite ühtne ülevõtmine kogu liidus ja
eelkõige hoida ära diskrimineerimist liikmesriikides tehtavate riigisiseste
maksete ja liikmesriikide vahel tehtavate piiriüleste maksete vahel.
Võttes arvesse rahapesu ja terrorismi
rahastamise ohtude muutlikkust, mida soodustab tehnoloogia ja kurjategijate
käsutuses olevate vahendite pidev areng, on FATF läbi viinud rahvusvaheliste
standardite põhjaliku hindamise, mille tulemusel võeti 2012. aasta veebruaris
vastu uued soovitused.
Samal ajal on Euroopa Komisjon läbi viinud ELi
raamistiku läbivaatamise. Kõnealune läbivaatamine hõlmas komisjoni avaldatud
välisuuringut rahaülekandeid käsitleva määruse rakendamise kohta, laialdasi
kontakte ja konsultatsioone erasektori sidusrühmadega ja kodanikuühiskonna
organisatsioonidega, samuti ELi liikmesriikide reguleerivate asutuste ja
järelevalveasutuste esindajatega.
Selle töö tulemusel jõuti seisukohale, et ELi
raamistikku, sealhulgas rahaülekandeid käsitlevat määrust, tuleb täiendada ja
kohandada muutustele, keskendudes eelkõige a) rahapesu ja terrorismi
rahastamise vastase korra tulemuslikkusele, b) eeskirjade suuremale selgusele
ja ühtsusele liikmesriikides ning c) laiemale reguleerimisalale, et võtta
arvesse uusi ohtusid ja nõrku kohti.
Kõnealuses valdkonnas kehtivad õigusnormid
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. oktoobri
2005. aasta direktiiviga 2005/60/EÜ rahandussüsteemi rahapesu ja terrorismi
rahastamise eesmärgil kasutamise vältimise kohta[3]
(edaspidi „kolmas rahapesuvastane direktiiv”) on ette nähtud raamistik, et
kaitsta rahapesu ja terrorismi rahastamise ohtude eest krediidi- ja
finantseerimisasutuste usaldusväärsust, terviklikkust ja stabiilsust ning
usaldust finantssüsteemi vastu tervikuna.
Direktiiviga 2006/70/EÜ[4] (rakendusdirektiiv) on ette
nähtud kolmanda rahapesuvastase direktiivi rakendusmeetmed, mis käsitlevad
mõistet riikliku taustaga isik ning kliendi suhtes rakendatavate lihtsustatud
hoolsusmeetmete ja harva või väga piiratud mahus teostatud finantstegevuse
alusel tehtud erandite tehnilisi kriteeriumeid.
Rahaülekandeid käsitleva määrusega
täiendatakse kõnealuseid meetmeid, tagades, et põhiteave raha ülekandva maksja
kohta on viivitamata kättesaadav asjakohastele õiguskaitse- ja kohtuasutustele,
mis aitaks neil tuvastada, uurida ja vastutusele võtta terroriste või teisi
kurjategijaid ja saada jälile terroristide varadele.
Kooskõla Euroopa Liidu muude põhimõtete ja eesmärkidega
Käesolev ettepanek on kooskõlas ettepanekuga
Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiviks finantssüsteemi rahapesu ja
terrorismi rahastamise eesmärgil kasutamise vältimise kohta ning täiendab seda.
Kõnealuse kahe õigusakti ühine eesmärk on vaadata läbi kehtiv rahapesu ja
terrorismi rahastamise vastane ELi raamistik, et parandada selle
tulemuslikkust, tagades samas vastavuse rahvusvahelistele standarditele.
Samuti on ettepanek kooskõlas ELi
sisejulgeoleku strateegia[5]
eesmärkidega, milles on kindlaks määratud ELi julgeoleku kõige olulisemad
väljakutsed järgmistel aastatel ja pandud aastateks 2011–2014 ette viis
strateegilist eesmärki ja erimeedet, et muuta EL turvalisemaks. Need hõlmavad
rahapesu ja terrorismi rahastamise tõkestamist eelkõige ELi raamistiku
ajakohastamise teel, et edendada juriidiliste isikute tegelikult kasusaavaid
omanikke käsitleva teabe läbipaistvust.
Seoses andmekaitsega on isikuandmete
töötlemise kavandatud täpsustused kooskõlas komisjoni hiljutises
andmekaitsealases ettepanekus[6]
esitatud lähenemisviisiga.
Karistuste puhul on ettepaneku kohaselt
kehtestatavad põhimõttepõhised miinimumeeskirjad halduskaristuste ja -meetmete
tugevdamiseks kooskõlas komisjoni poliitikaga nagu on esitatud teatises
„Sanktsioonide tõhustamine finantsteenuste sektoris”[7].
2.           HUVITATUD ISIKUTEGA
KONSULTEERIMISE TULEMUSED JA MÕJU HINDAMINE
Konsulteerimine huvitatud isikutega
Komisjon võttis 2012. aasta aprillis vastu
aruande direktiivi 2005/60/EÜ kohaldamise kohta ja võttis arvesse kõigi
sidusrühmade seisukohti[8].
Kõnealuse aruande lisas on eelkõige keskendutud piiriülestele elektroonilistele
ülekannetele ning konkreetsemalt kahele uuele nõudele, mis käsitlevad teabe
esitamist tegeliku kasusaaja kohta elektrooniliste ülekannete puhul ja varade
külmutamist tulenevalt ÜRO resolutsioonidest.
Komisjonile esitati ainult 4 vastust, milles
sõnaselgelt osutati kõnealuse aruande lisale. Vastanute arvates tuleks konsulteerida
huvitatud isikutega kõigis riikides ja kõigil territooriumidel, mida mõjutab
rahaülekandeid käsitlev määrus, ja tagada, et makseteenuste pakkujate suhtes
kohaldatavad mis tahes täiendavad nõuded või kohustused oleksid
proportsionaalsed ja lihtsasti järgitavad.
Euroopa komisjoni tellimusel
väliskonsultantide poolt läbi viidud uuringu[9]
käigus konsulteeriti ulatuslikult huvitatud isikutega. See hõlmas 108
sidusrühma küsitlemist, sealhulgas telefoniintervjuusid ja asjakohase
küsimustiku täimist.
Eksperdiarvamuste kasutamine
Komisjoni tellimusel viisid väliskonsultandid
2012. aastal läbi uuringu, et koguda andmeid rahaülekandeid käsitleva määruse
kohaldamise ja sellega seotud probleemide kohta liikmesriikides[10].
Uuringu põhjal on esitatud mitmeid soovitusi,
sealhulgas:
–
kehtestada makseteenuse pakkujate suhtes kohustus
tagada, et elektrooniliste ülekannete puhul edastatakse ka kogu teave makse
algataja ja saaja kohta;
–
määrata kindlaks saajat käsitlev teave, mida tuleb
kontrollida, ja see, kes seda peab tegema;
–
kaaluda lihtsustatud korra kehtestamist piiriüleste
elektrooniliste ülekannete suhtes, mille maht on kuni 1000 eurot, välja arvatud
rahapesu või terrorismi rahastamise kahtluse korral;
–
täiendavalt täpsustada makseteenuste pakkujate
suhtes kohaldatavaid teavitamiskohustusi;
–
sõnaselgelt keelata elektroonilise ülekande
tegemine, kui see ei vasta ettenähtud nõuetele (teabe terviklikkus ja täpsus);
–
saaja makseteenuse pakkuja peab rakendama tõhusad
riskipõhised põhimõtted ja protseduurid, et määrata kindlaks asjakohased
järelmeetmed;
–
võtta arvesse mõju andmekaitse seisukohast.
Mõju hindamine
Käesolevale ettepanekule on lisatud
mõjuhinnang, milles on kindlaks määratud ELi kehtiva rahapesu ja terrorismi
rahastamise vastase õigusraamistiku põhiprobleemid[11]: i) ebakõlad õigusraamistiku
ja hiljuti läbivaadatud rahvusvaheliste standardite vahel; ii) eeskirjade
erinev tõlgendamine liikmesriikides ning iii) puudused ja lüngad seoses uute
rahapesu ja terrorismi rahastamise ohtudega. See vähendab rahapesu ja terrorismi
rahastamise korra tõhusust ning sellel on negatiivne majanduslik ja rahaline
mõju, samuti negatiivne mõju mainele.
Mõju hindamisel analüüsiti järgmist kolme
stsenaariumit:
(1)
alusstsenaarium, mille kohaselt komisjon meetmeid
ei võta;
(2)
kohandamisstsenaarium, mille kohaselt tehakse
rahaülekandeid käsitlevas määruses piiratud muudatused, et i) viia õigusakt
kooskõlla läbivaadatud rahvusvaheliste standarditega või ii) tagada piisaval
määral ühtsus siseriiklike eeskirjade vahel või iii) kõrvaldada kõige olulisemad
puudused seoses uute esilekerkivate ohtudega ning
(3)
täieliku ühtlustamise stsenaarium, mis hõlmab suuri
poliitilisi muudatusi ja täiendavat ühtlustamist, võttes samas arvesse ELi
eripärasid.
Mõju hindamisel läbi viidud analüüs osutab, et
teine stsenaarium on kõige sobivam, et viia rahaülekandeid käsitlev määrus
kooskõlla läbivaadatud rahvusvaheliste standarditega, tagades samas
siseriiklike eeskirjade piisaval tasemel ühtsuse ja nende rakendamise
paindlikkuse.
Lisaks analüüsiti mõjuhinnangus õigusakti ettepaneku
mõju põhiõigustele. Kooskõlas põhiõiguste hartaga võetakse ettepaneku puhul
arvesse isikuandmete kaitset (harta artikkel 8) seoses isikuandmete säilitamise
ja edastamisega.
3.           ETTEPANEKU ÕIGUSLIK KÜLG
Õiguslik alus
Euroopa Liidu toimimise lepingu artikkel 114.

Subsidiaarsus ja proportsionaalsus
Kõik sidusrühmad (eelkõige liikmesriigid ja
makseteenuste sektor) on üksmeelel, et ettepaneku eesmärke ei suuda
liikmesriigid piisaval määral saavutada ning seetõttu on seda parem saavutada
ELi meetmete abil.
Liikmesriikide poolt eraldi võetud
koordineerimata meetmed piiriüleste rahaülekannete valdkonnas võivad
märkimisväärselt mõjutada maksesüsteemide sujuvat toimimist ELi tasandil ning
seega kahjustada siseturgu finantsteenuste valdkonnas (vt rahaülekandeid
käsitleva määruse põhjendus 2).
Meetmete ulatuse kaudu tagab liit FATFi uue
soovituse 16 ühtse ülevõtmise kogu ELis ning selle, et ei oleks
diskrimineerimist liikmesriikides tehtavate riigisiseste maksete ja
liikmesriikide vahel tehtavate piiriüleste maksete vahel.
Seepärast on ettepanek kooskõlas
subsidiaarsuse põhimõttega.
Seoses proportsionaalsuse põhimõttega võetakse
vastavalt mõju hindamisel läbi viidud analüüsile ettepanekuga üle FATFi
läbivaadatud soovitused elektrooniliste ülekannete kohta ning kehtestatakse
rahaülekannete jälgitavuse tagamiseks vajalikud miinimumnõuded, minemata samas
kaugemale, kui on vajalik ettepaneku eesmärkide saavutamiseks.
4.           MÕJU EELARVELE
Käesolev ettepanek ei avalda mõju ELi
eelarvele.
5.           LISATEAVE
Ettepaneku üksikasjalik selgitus
Kooskõlas FATFi uue soovitusega 16
elektrooniliste ülekannete kohta ja sellele lisatud tõlgendava märkusega on
kavandatud muudatuste eesmärk reguleerida valdkondi, kus on jätkuvalt probleeme
seoses vähese läbipaistvusega.
Soovitakse edendada jälgitavust järgmiste
peamiste nõuete kehtestamise teel:
–
esitada teave maksja kohta;
–
seoses määruse reguleerimisalaga täpsustada, et
määruse sätteid kohaldatakse krediit- või deebetkaartide või mobiiltelefonide
või muude digitaal- või IT-seadmete suhtes, kui neid kasutatakse raha
ülekandmiseks isikult isikule. Lisaks täpsustada, et ELi-väliste rahaülekannete
suhtes, mille maht on alla 1 000 euro, kohaldatakse lihtsustatud korda,
mille kohaselt võib edastada maksjat ja saajat käsitlevat teavet ilma seda
kontrollimata (erandina võimalikest eranditest määruse (EÜ) nr 1781/2006
reguleerimisalast);
–
seoses saaja makseteenuste pakkuja kohustustega
kehtestada nõue kontrollida tegeliku kasusaaja isikusamasust (kui see ei ole
juba varem kindlaks tehtud) maksete puhul, mis algatatakse väljaspool ELi ja
mille maht on üle 1000 euro. Seoses saaja makseteenuse pakkujaga ja
makseteenuse vahendajaga kehtestada kohustus näha ette riskipõhised
protseduurid, mille kohaselt tehakse, lükatakse tagasi või peatatakse
rahaülekanne, mille puhul ei esitata ettenähtud teavet, ja määrata kindlaks
asjakohased järelmeetmed;
–
seoses andmekaitsega viia andmete säilitamise
nõuded kooskõlla FATFi standarditega vastavalt direktiiviga [xxxx/yyyy] ette
nähtud uuele korrale;
–
seoses karistustega tugevdada pädevate asutuste
volitusi seoses karistuste kohaldamisega ning kehtestada nõue koordineerida
meetmeid piiriülestel juhtudel, nõue avaldada rikkumiste eest määratud
karistused ja nõue näha ette tõhusad mehhanismid, et soodustada kõnealuse
määruse sätete rikkumisest teatamist.
Euroopa Majanduspiirkond
Kavandatavas õigusaktis käsitletakse Euroopa
Majanduspiirkonnaga seotud küsimust, mistõttu tuleks seda laiendada ka Euroopa
Majanduspiirkonnale.
2013/0024 (COD)
Ettepanek:
EUROOPA PARLAMENDI JA NÕUKOGU MÄÄRUS
raha ülekandmisel edastatava teabe kohta
(EMPs kohaldatav tekst)
EUROOPA PARLAMENT JA EUROOPA LIIDU
NÕUKOGU,
võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise
lepingut, eelkõige selle artiklit 114,
võttes arvesse Euroopa Komisjoni ettepanekut,
olles edastanud seadusandliku akti eelnõu
liikmesriikide parlamentidele,
võttes arvesse Euroopa Majandus- ja
Sotsiaalkomitee arvamust,[12]
võttes arvesse Euroopa Keskpanga arvamust,[13]
olles konsulteerinud Euroopa
andmekaitseinspektoriga,[14]
tegutsedes seadusandliku tavamenetluse
kohaselt
ning arvestades järgmist:
(1)       Musta raha vood võivad
rahaülekannete kaudu kahjustada rahandussektori stabiilsust ja mainet ning
ohustada siseturgu. Terrorism raputab meie ühiskonna alustalasid. Kurjategijate
ja nende kaasosaliste püüded kas varjata kuritegelikul teel saadud tulu
päritolu või teha rahaülekandeid terrorismi rahastamiseks võivad tõsiselt
ohustada rahaülekannete süsteemi usaldusväärsust, terviklikkust ja stabiilsust
ning vähendada usaldust finantssüsteemi suhtes üldiselt.
(2)       Kui liidu tasandil ei võeta
teatavaid koordineerimismeetmeid, võivad rahapesu ja terrorismi rahastamisega
tegelejad üritada oma kuritegeliku tegevuse hõlbustamiseks ära kasutada
integreeritud finantspiirkonnaga kaasnevat kapitali liikumise vabadust. Ulatust
silmas pidades peaksid liidu meetmed tagama, et rahapesuvastase töökonna (FATF)
soovitus 16 (elektrooniliste ülekannete kohta), mis võeti vastu 2012. aasta
veebruaris, võetakse ühtselt üle kogu liidus ning eelkõige selle, et ei oleks
diskrimineerimist liikmesriikides tehtavate riigisiseste maksete ja
liikmesriikide vahel tehtavate piiriüleste maksete vahel. Liikmesriikide poolt
eraldi võetud koordineerimata meetmed piiriüleste rahaülekannete valdkonnas
võivad märkimisväärselt mõjutada maksesüsteemide sujuvat toimimist liidu
tasandil ning seega kahjustada siseturgu finantsteenuste valdkonnas.
(3)       Liidu 17. juuli 2008. aasta
terrorismi rahastamise vastase muudetud strateegia[15] kohaselt tuleb jätkuvalt teha
jõupingutusi, et hoida ära terrorismi rahastamist ning terrorismis
kahtlustatavate poolt oma rahaliste vahendite kasutamist. Tunnustatakse, et
FATF üritab pidevalt parandada oma soovitusi ja kujundada ühist arusaama
sellest, kuidas neid tuleks rakendada. Liidu muudetud strateegias märgitakse,
et rakendamist kõikide FATF liikmete ja FATF-tüüpi piirkondlike organite
liikmete poolt hinnatakse korrapäraselt ning et seepärast on oluline tagada
liikmesriikide ühine lähenemisviis rakendamisele.
(4)       Selleks et ära hoida
terrorismi rahastamist, on võetud meetmeid, mille eesmärk on teatavate isikute,
rühmituste ja üksuste rahaliste vahendite ja finantsallikate külmutamine, kaasa
arvatud nõukogu 27. detsembri 2001. aasta määrus (EÜ) nr 2580/2001 teatavate
isikute ja üksuste vastu suunatud eripiirangute kohta terrorismivastaseks
võitluseks[16]
ja nõukogu 27. mai 2002. aasta määrus (EÜ) nr 881/2002, millega kehtestatakse
teatavate Al-Qaida võrguga seotud isikute ja üksuste vastu suunatud
eripiirangud[17].
Samal eesmärgil on võetud meetmeid finantssüsteemi kaitsmiseks selle eest, et
rahalisi vahendeid ja finantsallikaid kaasatakse terroristlikel eesmärkidel.
Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv [xxxx/yyyy] finantssüsteemi rahapesu ja
terrorismi rahastamise eesmärgil kasutamise vältimise kohta[18] hõlmab mitmeid selliseid
meetmeid. Need meetmed ei takista siiski täielikult terroristide ja teiste
kurjategijate juurdepääsu maksesüsteemidele oma rahaliste vahendite
liigutamiseks.
(5)       Selleks et edendada ühtset
lähenemisviisi rahapesu ja terrorismi rahastamise vastu võitlemise alal
rahvusvahelisel tasandil, tuleks edasiste liidu meetmete puhul võtta arvesse
sellel tasandil toimunud arengut, nimelt FATFi poolt 2012. aastal vastu võetud
rahvusvahelisi standardeid, mis käsitlevad rahapesu ning terrorismi rahastamise
ja tuumarelva leviku tõkestamist, ning eelkõige soovitust 16 ja läbivaadatud
tõlgendavat märkust selle rakendamise kohta.
(6)       Rahaülekannete täielik
jälgitavus võib olla eriti oluline ja väärtuslik vahend rahapesu või terrorismi
rahastamise ärahoidmiseks, uurimiseks ja tuvastamiseks. Seepärast on asjakohane
teabe edastamise tagamiseks kogu makseahelas kehtestada kord, mille kohaselt
peavad makseteenuse pakkujad raha ülekandmisel edastama teabe maksja ja saaja
kohta.
(7)       Käesoleva määruse sätteid
kohaldatakse ilma, et see piiraks selliste siseriiklike õigusaktide
kohaldamist, millega rakendatakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu
24. oktoobri 1995. aasta direktiivi 95/46/EÜ, üksikisikute kaitse kohta
isikuandmete töötlemisel ja selliste andmete vaba liikumise kohta[19]. Näiteks ei tohiks käesoleva
määruse kohaselt kogutavaid isikuandmeid täiendavalt töödelda viisil, mis ei
ole kooskõlas direktiiviga 95/46/EÜ. Eelkõige peaks olema rangelt keelatud
isikuandmete täiendav töötlemine ärilistel eesmärkidel. Võitlust rahapesu ja
terrorismi rahastamise vastu käsitavad olulise avaliku huvina kõik
liikmesriigid. Käesoleva määruse kohaldamisel tuleks isikuandmete edastamist
kolmandale riigile, kes ei taga piisavat kaitset direktiivi 95/46/EÜ artikli 25
tähenduses, lubada vastavalt kõnealuse direktiivi artikli 26 punktile d.
(8)       Käesoleva määruse
reguleerimisalasse ei kuulu isikud, kes ainult teisendavad paberkandjal
dokumente elektroonilisteks andmeteks ja tegutsevad makseteenuse pakkujaga
sõlmitud lepingu alusel; sama kohaldatakse ka füüsilise või juriidilise isiku
suhtes, kes pakub makseteenuse pakkujatele vaid sõnumi- või muid tugisüsteeme
raha ülekandmiseks või kriiring- ja arveldussüsteeme.
(9)       On asjakohane jätta käesoleva
määruse reguleerimisalast välja rahaülekanded, mille puhul rahapesu või
terrorismi rahastamisega seotud risk on väiksem. Selline väljajätmine peaks
hõlmama krediit- või deebetkaarte, mobiiltelefone või muid digitaal- või
IT-seadmeid, sularaha väljavõtmist sularahaautomaadist, maksude, trahvide või
muude tasude tasumist ning rahaülekandeid, mille puhul nii maksja kui ka saaja
on enda nimel tegutsevad makseteenuse pakkujad. Siseriiklike maksesüsteemide
eriomaduste kajastamiseks peaks liikmesriikidel olema õigus vabastada
elektroonilised žiiromaksed, tingimusel et rahaülekannet on alati võimalik
jälgida tagasi kuni maksjani. Erandit ei tohiks siiski kohaldada juhul, kui
krediit- või deebetkaarte, mobiiltelefone või muid digitaalseadmeid või
ettemaksuga või järelmaksuga IT-seadmeid kasutatakse isikutevahelise
rahaülekande tegemiseks.
(10)     Et mitte piirata
maksesüsteemide tõhusust, tuleks teha vahet kontoga seotud ja kontoga mitteseotud
ülekannete kontrollinõuete vahel. Selleks et vähendada ohtu, et väikeste
rahaülekannetega seotud potentsiaalse terroriohu vältimiseks kehtestatud liiga
rangete identifitseerimisnõuete tõttu hakatakse tegema ebaseaduslikke
tehinguid, tuleks kontoga mitteseotud ülekannete puhul maksjat käsitleva teabe
õigsuse kontrollimise kohustust kohaldada ainult üksikute rahaülekannete
suhtes, mille maht on üle 1 000 euro. Kontoga seotud ülekannete puhul ei
peaks nõudma makseteenuse pakkujatelt maksjaga seotud teabe kontrollimist iga
rahaülekande puhul, kui direktiivi [xxxx/yyyy] kohased kohustused on täidetud.
(11)     Võttes arvesse liidu
makseteenustealaseid õigusakte (Euroopa Parlamendi ja nõukogu 16. septembri
2009. aasta määrus (EÜ) nr 924/2009 piiriüleste maksete kohta ühenduses,[20] Euroopa Parlamendi ja nõukogu
14. märtsi 2012. aasta määrus (EÜ) nr 260/2012, millega kehtestatakse eurodes
tehtavatele kreedit- ja otsekorraldustele tehnilised ja ärilised nõuded,[21] ning Euroopa Parlamendi ja
nõukogu 13. novembri 2007. aasta direktiiv 2007/64/EÜ makseteenuste kohta
siseturul[22])
on piisav näha ette maksjat käsitleva lihtsustatud teabe edastamine raha
ülekandmisel liidus.
(12)     Selleks et rahapesu või
terrorismi rahastamise vastu võitlemise eest vastutavad kolmandate riikide
ametiasutused saaksid teha kindlaks nendeks eesmärkideks kasutatud rahaliste
vahendite päritolu, tuleks liidust väljapoole tehtavate rahaülekannete puhul
edastada täielik teave maksja ja saaja kohta. Kõnealustele ametiasutustele
tuleks võimaldada juurdepääs maksjaga seotud täielikule teabele ainult rahapesu
ja terrorismi rahastamise ärahoidmise, uurimise ja tuvastamise eesmärgil.
(13)     Selleks et rahaülekandeid
saaks ühelt maksjalt mitmele saajale teha odavalt liidust väljapoole tehtavaid
üksikülekandeid sisaldava maksejuhiste kogumiga, peaks selliste üksikülekannete
puhul piisama ainult maksja kontonumbrist või kordumatust tehingutunnusest,
tingimusel et täielik teave maksja ja saaja kohta on esitatud maksejuhiste
kogumis.
(14)     Raha ülekandmisel maksja ja saaja
kohta nõutava teabe edastamise kontrollimiseks ja kahtlaste tehingute
tuvastamiseks peaksid saaja makseteenuse pakkujal ja makseteenuse vahendajal
olema tõhusad protseduurid maksjaga ja saajaga seotud teabe puudumise
kindlakstegemiseks.
(15)     Kuna anonüümsed ülekanded
kujutavad endast potentsiaalset terrorismi rahastamise ohtu, tuleks ette näha,
et makseteenuse pakkuja peab hankima teavet maksja ja saaja kohta. Kooskõlas
FATFi välja töötatud riskipõhise lähenemisviisiga on asjakohane määrata
kindlaks suurema ja väiksema riskiga valdkonnad, et võtta paremini arvesse
rahapesu ja terrorismi rahastamise riske. Seega peaks saaja makseteenuse
pakkuja ja makseteenuse vahendaja kehtestama riskipõhised protseduurid, mille
kohaldatakse juhul, kui raha ülekandmisel ei edastada nõutavat teavet maksja ja
saaja kohta, ja mille kohaselt otsustatakse, kas kõnealune rahaülekanne teha,
tagasi lükata või peatada ning milliseid asjakohaseid järelmeetmeid võtta. Kui
maksja makseteenuse pakkuja on asutatud väljaspool liitu, tuleks vastavalt
direktiivile [xxxx/yyyy] kohaldada tugevdatud hoolsusmeetmeid seoses kõnealuse
makseteenuse pakkuja ja kliendi vaheliste korrespondentpangandussuhetega.
(16)     Saaja makseteenuse pakkuja ja
makseteenuse vahendaja peaksid olema eriti valvsad ja hindama riske, kui nad
saavad teada, et teave maksja ja saaja kohta puudub või ei ole täielik, ning
teatama kahtlastest tehingutest pädevatele asutustele vastavalt direktiivis
[xxxx/yyyy] ja siseriiklikes rakendusmeetmetes sätestatud teatamiskohustusele.
(17)     Sätteid, mis käsitlevad
rahaülekandeid, mille puhul teave maksja või saaja kohta puudub või ei ole
täielik, kohaldatakse, ilma et see piiraks makseteenuse pakkujate ja
makseteenuste vahendajate kohustust peatada ja/või tagasi lükata rahaülekanded,
mis lähevad vastuollu tsiviil-, haldus- või kriminaalõiguse sätetega.
(18)     Kuni eemaldatakse tehnilised
piirangud, mis võivad takistada makseteenuse vahendajal täita kohustust
edastada kogu teave, mis on saadud maksja kohta, peaksid makseteenuse
vahendajad selle teabe säilitama. Sellised tehnilised piirangud tuleks
eemaldada kohe pärast maksesüsteemide ajakohastamist.
(19)     Kuna uurimise käigus ei pruugi
olla võimalik tuvastada vajalikke andmeid või asjaomaseid isikuid enne mitmeid
kuid või isegi aastaid pärast algset rahaülekannet ning selleks, et uurimise
käigus oleks võimalik pääseda ligi olulistele tõenditele, tuleb ette näha, et
makseteenuse pakkujad säilitavad teabe maksja ja saaja kohta rahapesu ja
terrorismi rahastamise ärahoidmise, uurimise ja tuvastamise eesmärgil. Andmete
säilitamise periood peaks olema piiratud.
(20)     Selleks et terrorismivastase
võitluse raames saaks kiiresti võtta meetmeid, peaksid makseteenuse pakkujad
kiiresti vastama nende asukohaliikmesriigis asuvate rahapesu või terrorismi rahastamise
vastu võitlemisega tegelevate ametiasutuste teabenõuetele maksja kohta.
(21)     Päevade arv, mille jooksul
tuleb vastata teabenõudele maksja kohta, määratakse kindlaks maksja
makseteenuse pakkuja liikmesriigis ette nähtud tööpäevade arvu põhjal.
(22)     Selleks et parandada käesoleva
määruse nõuete täitmist ning vastavalt komisjoni 9. detsembri 2010. aasta
teatisele „Sanktsioonide tõhustamine finantsteenuste sektoris”,[23] tuleks suurendada pädevate
asutuste volitusi rakendada järelevalvemeetmeid ja määrata karistusi. Võttes
arvesse rahapesu- ja terrorismi rahastamise vastase võitluse tähtsust, tuleks
ette näha halduskaristused ning liikmesriigid peaksid sätestama tõhusad,
proportsionaalsed ja hoiatavad karistused. Liikmesriigid
peaksid sellest teavitama komisjoni, samuti Euroopa järelevalveasutust (Euroopa
Pangandusjärelevalve) (edaspidi „EBA”), mis on asutatud Euroopa Parlamendi ja
nõukogu 24. novembri 2010. aasta määrusega (EL) nr 1093/2010 (millega
asutatakse Euroopa Järelevalveasutus (Euroopa Pangandusjärelevalve), muudetakse
otsust nr 716/2009/EÜ ning tunnistatakse kehtetuks komisjoni otsus 2009/78/EÜ); Euroopa järelevalveasutust (Euroopa Kindlustus- ja
Tööandjapensionide Järelevalve) (edaspidi „EIOPA”), mis on asutatud Euroopa
Parlamendi ja nõukogu 24. novembri 2010. aasta määrusega (EL) nr 1094/2010
(millega asutatakse Euroopa Järelevalveasutus (Euroopa Kindlustus- ja
Tööandjapensionide Järelevalve), muudetakse otsust nr 716/2009/EÜ ning
tunnistatakse kehtetuks komisjoni otsus 2009/79/EÜ); ja
Euroopa järelevalveasutust (Euroopa Väärtpaberiturujärelevalve) (edaspidi
„ESMA”), mis on asutatud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 24. novembri 2010. aasta
määrusega (EL) nr 1095/2010 (millega asutatakse Euroopa Järelevalveasutus
(Euroopa Väärtpaberiturujärelevalve), muudetakse otsust nr 716/2009/EÜ ning
tunnistatakse kehtetuks komisjoni otsus 2009/77/EÜ).
(23)     Selleks et tagada käesoleva
määruse artikli XXX rakendamiseks ühetaolised tingimused, tuleks komisjonile
anda rakendamisvolitused. Kõnealuseid volitusi tuleks kasutada vastavalt
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 16. veebruari 2011. aasta määrusele (EL) nr
182/2011, millega kehtestatakse eeskirjad ja üldpõhimõtted, mis käsitlevad
liikmesriikide läbiviidava kontrolli mehhanisme, mida kohaldatakse komisjoni
rakendamisvolituste teostamise suhtes[24].
(24)     Mitmed liidust väljaspool
asuvad riigid ja territooriumid moodustavad rahaliidu mõne liikmesriigiga või
on osa mõne liikmesriigi valuutapiirkonnast või on sõlminud liiduga selle
liikmesriigi kaudu rahandusalase lepingu ja neil on makseteenuse pakkujad, kes
osalevad otseselt või kaudselt asjaomase liikmesriigi makse- ja
arveldussüsteemis. Selleks et vältida olulist negatiivset mõju nende riikide
või territooriumide majandusele, mis tuleneb käesoleva määruse kohaldamisest asjaomaste
liikmesriikide ja kõnealuste riikide või territooriumide vaheliste
rahaülekannete suhtes, on asjakohane näha ette võimalus käsitada selliseid
rahaülekandeid asjaomaste liikmesriikide siseste rahaülekannetena.
(25)     Pidades silmas muudatusi, mida
tuleb teha 15. novembri 2006. aasta määruses (EÜ) nr 1781/2006 raha
ülekandmisel edastatava maksjaga seotud teabe kohta, tuleks kõnealune määrus
selguse huvides kehtetuks tunnistada.
(26)     Kuna liikmesriigid ei suuda
käesoleva määruse eesmärke piisavalt saavutada ning tegevuse ulatuse või toime
tõttu on neid parem saavutada liidu tasandil, võib liit võtta meetmeid
kooskõlas asutamislepingu artiklis 5 sätestatud subsidiaarsuse põhimõttega.
Kooskõlas kõnealuses artiklis sätestatud proportsionaalsuse põhimõttega ei lähe
käesolev määrus kaugemale sellest, mis on vajalik nimetatud eesmärkide
saavutamiseks.
(27)     Käesolevas määruses järgitakse
põhiõigusi ja Euroopa Liidu põhiõiguste harta kohaseid põhimõtteid, eelkõige
õigust era- ja pereelu puutumatusele (artikkel 7), õigust isikuandmete kaitsele
(artikkel 8) ja õigust tõhusale õiguskaitsevahendile ja õiglasele
kohtumõistmisele (artikkel 47) ning ne bis in idem põhimõtet.
(28)     Rahapesu ja terrorismi
rahastamise uue raamistiku sujuva rakendamise tagamiseks on asjakohane, et
käesoleva määruse kohaldamise algus langeks kokku direktiivi [xxxx/yyyy]
ülevõtmise tähtpäevaga;
ON VASTU
VÕTNUD KÄESOLEVA MÄÄRUSE:
I PEATÜKK
REGULEERIMISESE, MÕISTED JA REGULEERIMISALA
Artikkel 1
Reguleerimisese
Käesoleva määrusega nähakse ette eeskirjad,
mis käsitlevad raha ülekandmisel edastatavat teavet maksja ja saaja kohta
rahapesu ja terrorismi rahastamise ärahoidmise, tuvastamise ja uurimise
eesmärkidel.
Artikkel 2
Mõisted
Käesolevas määruses kasutatakse järgmisi
mõisteid:
(1)
„terrorismi rahastamine” – terrorismi rahastamine
direktiivi [xxxx/yyyy] artikli 1 lõikes 4 määratletud tähenduses;
(2)
„rahapesu” – direktiivi [xxxx/yyyy] artikli 1
lõigete 2 või 3 kohane rahapesuga seotud tegevus;
(3)
„maksja” – füüsiline või juriidiline isik, kes teeb
oma kontolt rahaülekande või annab korralduse rahaülekande tegemiseks;
(4)
„saaja” – füüsiline või juriidiline isik, kes peaks
olema ülekantava raha saaja;
(5)
„makseteenuse pakkuja” – füüsiline või juriidiline
isik, kes kutsetegevuse käigus pakub rahaülekande teenust;
(6)
„makseteenuse vahendaja” – makseteenuse pakkuja,
kes ei ole ei maksja ega saaja makseteenuse pakkuja ning kes maksja või saaja
makseteenuse pakkuja või teise makseteenuse vahendaja nimel võtab vastu ja
edastab rahaülekande;
(7)
„raha ülekandmine” – tehing, mille maksja teostab
elektrooniliselt makseteenuse pakkuja kaasabil, et saaja saaks makseteenuse
pakkuja kaudu juurdepääsu rahalistele vahenditele, sõltumata sellest, kas
maksja ja saaja on üks ja sama isik;
(8)
„maksejuhiste kogumi edastamine” – mitme sellise
iseseisva rahaülekande kogum, mis on edastamiseks kokku kogutud;
(9)
„kordumatu tehingutunnus” – makseteenuse pakkuja
määratud tähtede, numbrite või sümbolite selline kombinatsioon vastavalt
tehingu tegemiseks kasutatud makse- ja arveldussüsteemi või teavitussüsteemi protokollile,
mis võimaldab tehingut jälgida maksjani ja saajani;
(10)
„isikutevaheline” rahaülekanne – kahe füüsilise
isiku vaheline tehing.
Artikkel 3
Reguleerimisala
1.           Käesolevat määrust
kohaldatakse mis tahes vääringus tehtavate rahaülekannete suhtes, mille on
teinud või vastu võtnud liidus asutatud makseteenuse pakkuja.
2.           Käesolevat määrust ei
kohaldata rahaülekannete suhtes, mida tehakse krediit- või deebetkaardi,
mobiiltelefoni või muu digitaal- või IT-seadme abil, kui täidetud on järgmised
tingimused:
(a)
kaarti või seadet kasutatakse kauba või teenuste
eest maksmiseks;
(b)
kõigi tehingust tulenevate ülekannetega edastatakse
kõnealuse kaardi või seadme number.
Käesolevat määrust ei kohaldada siiski juhul, kui
krediit- või deebetkaarte, mobiiltelefone või muid digitaal- või IT-seadmeid
kasutatakse isikutevahelise rahaülekande tegemiseks.
3.           Käesolevat määrust ei
kohaldata rahaülekannete suhtes:
(a)
mille puhul võtab maksja raha välja oma kontolt;
(b)
mille puhul raha kantakse üle ametiasutustele
maksude, trahvide ja muude tasude tasumiseks liikmesriigi siseselt;
(c)
mille puhul nii maksja kui ka saaja on oma nimel
tegutsevad makseteenuse pakkujad.
II PEATÜKK
MAKSETEENUSE PAKKUJATE KOHUSTUSED
1. jagu
Maksja makseteenuse pakkuja kohustused
Artikkel 4
Raha ülekandmisel edastatav teave
1.           Maksja makseteenuse pakkuja
tagab, et raha ülekandmisel edastatakse maksja kohta järgmine teave:
(a)
maksja nimi;
(b)
maksja kontonumber, kui sellist kontot kasutatakse
rahaülekande töötlemiseks, või kordumatu tehingutunnus, kui sellel eesmärgil sellist
kontot ei kasutata;
(c)
maksja aadress või isikukood või kliendinumber või
sünniaeg ja -koht.
2.           Maksja makseteenuse pakkuja
tagab, et raha ülekandmisel edastatakse saaja kohta järgmine teave:
(a)
saaja nimi; ning
(b)
saaja kontonumber, kui sellist kontot kasutatakse
tehingu töötlemiseks, või kordumatu tehingutunnus, kui sellel eesmärgil sellist
kontot ei kasutata.
3.           Enne raha ülekandmist
kontrollib maksja makseteenuse pakkuja lõikes 1 osutatud teabe täpsust
usaldusväärsest ja sõltumatust allikast saadud dokumentide, andmete või teabe
põhjal.
4.           Kui raha kantakse üle maksja
kontolt, loetakse lõikes 3 osutatud kontroll teostatuks järgmistel juhtudel:
(a)
kui maksja isikusamasust on kontrollitud seoses
konto avamisega vastavalt direktiivi [xxxx/yyyy] artiklile 11 ja kõnealuse
kontrolli käigus saadud teavet säilitatakse vastavalt kõnealuse direktiivi
artiklile 39;
või
(b)
kui maksja suhtes kohaldatakse direktiivi
[xxxx/yyyy] artikli 12 lõiget 5.
5.           Kui rahaülekannet ei tehta
kontolt, ei pea maksja makseteenuse pakkuja erandina lõikest 3 kontrollima
lõikes 1 osutatud teavet, kui summa ei ületa 1 000 eurot ja kui
rahaülekanne ei näi olevat seotud muu rahaülekandega, mis koos kõnealuse
rahaülekandega on suurem kui 1 000 eurot.
Artikkel 5
Raha ülekandmine liidus
1.           Kui nii maksja kui ka saaja
makseteenuse pakkuja(d) on asutatud liidus, edastatakse erandina artikli 4
lõigetest 1 ja 2 raha ülekandmisel ainult maksja kontonumber või kordumatu
tehingutunnus.
2.           Olenemata lõikest 1 teeb
maksja makseteenuse pakkuja saaja makseteenuse pakkuja või makseteenuse
vahendaja taotlusel vastavalt artiklile 4 kättesaadavaks teabe maksja või saaja
kohta kolme tööpäeva jooksul pärast kõnealuse taotluse saamist.
Artikkel 6
Raha ülekandmine väljapoole liitu
1.           Üksikmaksja maksejuhiste
kogumi edastamise puhul, kui saajate makseteenuse pakkujad on asutatud
väljaspool liitu, ei kohaldata artikli 4 lõikeid 1 ja 2 kogumisse koondatud
üksikmakse suhtes, tingimusel et maksejuhiste kogum sisaldab kõnealuse artikli
kohast teavet ja et üksikülekanded kannavad maksja kontonumbrit või kordumatut
tehingutunnust.
2.           Kui saaja makseteenuse
pakkuja on asutatud väljaspool liitu, edastatakse erandina artikli 4 lõigetest
1 ja 2 raha ülekandmisel summas kuni 1 000 eurot ainult järgmine teave:
(a)
maksja nimi;
(b)
saaja nimi;
(c)
nii maksja kui ka saaja kontonumber või kordumatu
tehingutunnus.
Kõnealust teavet ei pea kontrollima, välja arvatud
juhul, kui on rahapesu või terrorismi rahastamise kahtlus.
2. jagu
Saaja makseteenuse pakkuja kohustused
Artikkel 7
Maksjat ja saajat käsitleva teabe puudumise tuvastamine
1.           Saaja makseteenuse pakkuja
teeb kindlaks, kas raha ülekandmiseks kasutatud teavitus- või makse- ja
arveldussüsteemi väljad seoses maksjat ja saajat käsitleva teabega on täidetud
selles teavitus- või makse- ja arveldussüsteemis kasutatavate tähemärkide või
sisendiga.
2.           Saaja makseteenuse pakkujal
on tõhusad protseduurid, et teha kindlaks järgneva teabe puudumine maksja ja
saaja kohta:
(a)
artikli 5 kohane teave rahaülekannete puhul,
kui maksja makseteenuse pakkuja on asutatud liidus;
(b)
artikli 4 lõigete 1 ja 2 kohane teave maksja ja
saaja kohta või vajaduse korral artikli 14 kohane teave rahaülekannete puhul,
kui maksja makseteenuse pakkuja on asutatud väljaspool liitu
ning
(c)
artikli 4 lõigete 1 ja 2 kohane teave seoses maksejuhiste
kogumiga, kui maksja makseteenuse pakkuja on asutatud väljaspool liitu.
3.           Raha ülekandmisel summas üle
1 000 euro, kui maksja makseteenuse pakkuja on asutatud väljaspool liitu,
kontrollib saaja makseteenuse pakkuja saaja isikusamasust, kui seda ei ole juba
varem tehtud.
4.           Raha ülekandmisel summas kuni
1 000 eurot, kui maksja makseteenuse pakkuja on asutatud väljaspool liitu, ei
pea saaja makseteenuse pakkuja kontrollima saajaga seotud teavet, välja arvatud
juhul, kui on rahapesu või terrorismi rahastamise kahtlus.
Artikkel 8
Rahaülekanne, mille puhul teave maksja ja saaja kohta puudub või ei ole
täielik
1.           Maksja makseteenuse pakkuja
näeb ette tõhusad riskipõhised protseduurid, et määrata kindlaks millal teha,
lükata tagasi või peatada rahaülekanne, mille puhul nõutav teave maksja ja
saaja kohta puudub, ja asjakohased järelmeetmed.
Kui saaja makseteenuse pakkuja teeb rahaülekande
saamisel kindlaks, et artikli 4 lõigete 1 ja 2, artikli 5 lõike 1 ja artikli 6
kohane teave maksja ja saaja kohta puudub või ei ole täielik, lükkab ta
ülekande tagasi või nõuab täielikku teavet maksja ja saaja kohta.
2.           Kui makseteenuse pakkuja ei
ole pidevalt suuteline esitama nõutud teavet maksja kohta, võtab saaja
makseteenuse pakkuja meetmeid, mis võivad esialgu hõlmata hoiatuste andmist ja
tähtaegade seadmist, enne kui lükatakse tagasi mis tahes tulevased
rahaülekanded kõnealuselt makseteenuse pakkujalt või otsustatakse piirata
ärisuhteid selle makseteenuse pakkujaga või need lõpetada.
Saaja makseteenuse pakkuja teavitab sellest
asjaolust rahapesu- ja terrorismi rahastamise vastase võitluse eest vastutavaid
ametiasutusi.
Artikkel 9
Hindamine ja teatamine
Hinnates seda, kas rahaülekanne või mis tahes
sellega seotud tehing on kahtlane ja kas sellest tuleks teatada rahapesu
andmebüroole, võtab saaja makseteenuse pakkuja arvesse puuduvat või
mittetäielikku teavet maksja ja saaja kohta.
3. jagu
Makseteenuse vahendajate kohustused
Artikkel 10
Ülekandega edastatava teabe säilitamine maksja ja saaja kohta
Makseteenuse vahendaja tagab, et maksja ja
saaja kohta saadud teave, mis edastatakse raha ülekandmisel, säilitatakse koos
maksega.
Artikkel 11
Maksjat ja saajat käsitleva teabe puudumise tuvastamine
1.           Makseteenuse vahendaja teeb
kindlaks, kas raha ülekandmiseks kasutatud teavitus- või makse- ja
arveldussüsteemi väljad seoses maksjat ja saajat käsitleva teabega on täidetud
selles teavitus- või makse- ja arveldussüsteemis kasutatavate tähemärkide või
sisendiga.
2.           Makseteenuse vahendajal on
tõhusad protseduurid, et teha kindlaks järgneva teabe puudumine maksja ja saaja
kohta:
(a)
artikli 5 kohane teave rahaülekannete puhul,
kui maksja makseteenuse pakkuja on asutatud liidus;
(b)
artikli 4 lõigete 1 ja 2 kohane teave maksja ja
saaja kohta või vajaduse korral artikli 14 kohane teave rahaülekannete puhul,
kui maksja makseteenuse pakkuja on asutatud väljaspool liitu
ning
(c)
artikli 4 lõigete 1 ja 2 kohane teave seoses
maksejuhiste kogumiga, kui maksja makseteenuse pakkuja on asutatud väljaspool
liitu.
Artikkel 12
Rahaülekanne, mille puhul teave maksja ja saaja kohta puudub või ei ole
täielik
1.           Makseteenuse vahendaja näeb
ette tõhusad riskipõhised protseduurid, et määrata kindlaks millal teha, lükata
tagasi või peatada rahaülekanne, mille puhul nõutav teave maksja ja saaja kohta
puudub, ja asjakohased järelmeetmed.
Kui makseteenuse vahendaja teeb rahaülekande
saamisel kindlaks, et artikli 4 lõigete 1 ja 2, artikli 5 lõike 1 ja artikli 6
kohane teave maksja ja saaja kohta puudub või ei ole täielik, lükkab ta
ülekande tagasi või nõuab täielikku teavet maksja ja saaja kohta.
2.           Kui makseteenuse pakkuja ei
ole pidevalt suuteline esitama nõutud teavet maksja kohta, võtab makseteenuse
vahendaja meetmeid, mis võivad esialgu hõlmata hoiatuste andmist ja tähtaegade
seadmist, enne kui lükatakse tagasi mis tahes tulevased rahaülekanded
kõnealuselt makseteenuse pakkujalt või otsustatakse piirata ärisuhteid selle
makseteenuse pakkujaga või need lõpetada.
Makseteenuse vahendaja teavitab sellest asjaolust
rahapesu- ja terrorismi rahastamise vastase võitluse eest vastutavaid
ametiasutusi.
Artikkel 13
Hindamine ja teatamine
Hinnates seda, kas rahaülekanne või mis tahes
sellega seotud tehing on kahtlane ja kas sellest tuleks teatada rahapesu
andmebüroole, võtab makseteenuse vahendaja arvesse puuduvat või mittetäielikku
teavet maksja ja saaja kohta.
Artikkel 14
Tehnilised piirangud
1.           Käeolevat artiklit kohaldatakse juhul, kui maksja makseteenuse pakkuja
on asutatud väljaspool liitu ja makseteenuse vahendaja asub liidus.
2.           Välja arvatud juhul, kui makseteenuse
vahendaja tuvastab rahaülekande saamisel, et käesoleva määruse kohane teave
maksja kohta puudub või ei ole täielik, võib ta rahaülekannete edastamisel
saaja makseteenuse pakkujale kasutada tehniliste piirangutega maksesüsteemi,
mis hoiab ära maksja kohta teabe edastamise koos rahaülekandega.
3.           Kui makseteenuse vahendaja tuvastab
rahaülekande saamisel, et käesoleva määruse kohane teave maksja kohta puudub
või ei ole täielik, kasutab ta tehniliste piirangutega süsteemi ainult juhul,
kui ta saab teavitada sellest asjaolust saaja makseteenuse pakkujat kas
teavitus- või maksesüsteemi abil või muu protseduuri kaudu, tingimusel et teabe
edastamise viisi suhtes on mõlemad makseteenuse pakkujad heakskiidu andnud või
omavahel kokku leppinud.
4.           Kui makseteenuse vahendaja kasutab tehniliste piirangutega
maksesüsteemi, peab makseteenuse vahendaja tegema saaja makseteenuse pakkuja
taotlusel kolme tööpäeva jooksul alates taotluse saamisest kõnealuse
makseteenuse pakkujale kättesaadavaks kogu teabe, mis on saadud maksja kohta,
sõltumata sellest, kas teave on täielik või mitte.
III PEATÜKK
KOOSTÖÖ JA ANDMETE SÄILITAMINE
Artikkel 15
Koostöökohustused
Kooskõlas oma asukohaliikmesriigi siseriiklikus
õiguses kehtestatud menetlusnõuetega vastavad makseteenuse pakkujad täielikult
ja viivitamata liikmesriigis rahapesu ja terrorismi rahastamise vastase
võitluse eest vastutavate ametiasutuste järelepärimistele käesoleva määrusega
nõutud teabe kohta.
Artikkel 16
Teabe säilitamine
Maksja makseteenuse pakkuja ja saaja
makseteenuse pakkuja säilitavad artiklites 4, 5, 6 ja 7 osutatud teabe viis
aastat. Artikli 14 lõigetes 2 ja 3 osutatud juhtudel peab makseteenuse
vahendaja säilitama kogu saadud teabe viis aastat. Pärast selle ajavahemiku
lõppu tuleb isikuandmed kustutada, kui ei ole teisiti ette nähtud siseriiklike
õigusaktidega, millega määratakse kindlaks, millistel asjaoludel võivad
makseteenuse pakkujad andmeid jätkuvalt säilitada või peavad seda tegema.
Liikmesriigid võivad lubada või näha ette, et teavet säilitatakse jätkuvalt
ainult juhul, kui see on vajalik rahapesu ja terrorismi rahastamise
ärahoidmiseks, tuvastamiseks või uurimiseks. Maksimaalne säilitamisperiood
pärast rahaülekande tegemist on kümme aastat.
IV PEATÜKK
KARISTUSED JA SEIRE
Artikkel 17
Karistused
1.           Liikmesriigid sätestavad
eeskirjad käesoleva määruse sätete rikkumise eest kohaldatavate haldusmeetmete
ja -karistuste kohta ning võtavad nende rakendamise tagamiseks kõik vajalikud
meetmed. Ettenähtud karistused peavad olema tõhusad, proportsionaalsed ja hoiatavad.

2.           Liikmesriigid
tagavad, et kui makseteenuse pakkujate suhtes kohaldatakse kohustusi, võib
rikkumise korral kohaldada karistusi juhtorgani liikmete suhtes ning kõigi
teiste üksikisikute suhtes, kes siseriikliku õiguse kohaselt vastutavad
rikkumise eest.
3.           Liikmesriigid esitavad lõikes
1 osutatud eeskirjad komisjonile ning EBA, EIOPA ja ESMA ühiskomiteele [24
kuu jooksul pärast käesoleva määruse jõustumist]. Nad teatavad viivitamata
komisjonile ning EBA, EIOPA ja ESMA ühiskomiteele kõnealuste eeskirjade mis
tahes hilisematest muudatustest.
4.           Pädevatele asutustele tuleb
anda kõik nende ülesannete täitmiseks vajalikud uurimisvolitused. Karistuste
kehtestamise volituste kasutamisel teevad pädevad asutused tihedat koostööd,
tagamaks, et kõnealused karistused või meetmed annaksid soovitud tulemuse, ja
koordineerivad oma tegevust piiriülestel juhtudel.
Artikkel 18
Erisätted
1.           Käesolevat artiklit kohaldatakse järgmise
rikkumiste suhtes:
(a)
nõutava teabe korduv edastamata jätmine maksja ja
saaja kohta, mille puhul rikutakse artikleid 4, 5 ja 6;
(b)
makseteenuse pakkuja kohustuste oluline
täitmatajätmine seoses andmete säilitamisega vastavalt artiklile 16;
(c)
makseteenuse pakkuja kohustuste oluline
täitmatajätmine seoses tõhusate riskipõhiste põhimõtete ja protseduuride
kehtestamisega vastavalt artiklitele 8 ja 12.
2.           Lõikes 1 osutatud juhtudel
hõlmavad haldusmeetmed ja -karistused, mida võib kohaldada, vähemalt järgmist:
(a)
avalik teadaanne, milles on märgitud füüsiline või
juriidiline isik ja rikkumise laad;
(b)
korraldus, millega nõutakse, et füüsiline või
juriidiline isik lõpetaks sellise tegevuse ja hoiduks selle tegevuse
kordamisest;
(c)
makseteenuse pakkuja puhul tegevusloa tühistamine;
(d)
ajutine keeld makseteenuse pakkuja juhtorgani
liikme või mis tahes muu füüsilise isiku suhtes, kes vastutab rikkumise eest,
täita makseteenuse pakkuja juures mis tahes funktsioone;
(e)
juriidilise isiku puhul rahaline halduskaristus
kuni 10 % kõnealuse juriidilise isiku aastasest kogukäibest eelmisel
majandusaastal; kui juriidiline isik on emaettevõtja tütarettevõtja, on
asjaomane aasta kogukäive selline aasta kogukäive, mis tuleneb kõrgeima tasandi
emaettevõtja konsolideeritud aastaaruandest eelmisel majandusaastal;
(f)
füüsilise isiku puhul rahaline halduskaristus kuni
5 000 000 eurot, või liikmesriigis, kus euro ei ole ametlik vääring,
vastav summa omavääringus käesoleva määruse jõustumise kuupäeva seisuga;
(g)
rahaline halduskaristus, mis vastab kuni
kahekordsele kasule, mis on saadud sellisest rikkumisest, või kuni kahekordsele
kahjule, mis on ära hoitud sellise rikkumise tulemusena, kui kõnealust kasu või
kahju on võimalik kindlaks määrata.
Artikkel 19
Karistuste avaldamine
Artiklis 17 ja artikli 18 lõikes 1 osutatud
juhtudel kehtestatud halduskaristused ja -meetmed avaldatakse põhjendamatu
viivituseta, esitades rikkumise liigi ja laadi ning rikkumise eest vastutava
isiku andmed, välja arvatud juhul, kui selle teabe avaldamine ohustaks tõsiselt
finantsturgude stabiilsust.
Kui avaldamine põhjustaks asjaomastele
isikutele ebaproportsionaalset kahju, avaldavad pädevad asutused karistused
anonüümselt.
Artikkel 20
Karistuste kohaldamine pädevate asutuste poolt
Halduskaristuste või -meetmete liigi ja
rahaliste halduskaristuste suuruse kindlaksmääramisel võtavad pädevad asutused
arvesse kõiki asjakohaseid asjaolusid, sealhulgas järgmist:
(a)
rikkumise raskus ja kestus;
(b)
vastutava füüsilise või juriidilise isiku vastutuse
ulatus;
(c)
vastutava füüsilise või juriidilise isiku
finantsseisundi tugevus, mida näitab vastutava juriidilise isiku kogukäive või
vastutava füüsilise isiku aastane sissetulek;
(d)
vastutava füüsilise või juriidilise isiku saadud
kasu või välditud kahju suurus, kui seda saab kindlaks määrata;
(e)
kolmandate isikute kahju, mis tulenes rikkumisest,
kui seda on võimalik kindlaks määrata;
(f)
vastutava füüsilise või juriidilise isiku ja pädeva
asutuse koostöö tase;
(g)
vastutava füüsilise või juriidilise isiku varasemad
rikkumised.
Artikkel 21
Rikkumistest teatamine
1.           Liikmesriigid kehtestavad tõhusad
mehhanismid, et soodustada pädevate asutuste teavitamist käesoleva määruse
sätete rikkumistest.
2.           Lõikes 1 osutatud mehhanismid hõlmavad
vähemalt järgmist:
(a)
rikkumisteadete vastuvõtmise erimenetlused ja nende
järelkontroll;
(b)
võimalikest või tegelikest rikkumistest teatavate
isikute asjakohane kaitse;
(c)
selliste isikuandmete kaitse, mis hõlmab nii
isikut, kes teatab rikkumisest, kui ka füüsilist isikut, kes on väidetavalt
vastutav rikkumise toimepanemise eest, kooskõlas direktiivis 95/46/EÜ
sätestatud põhimõtetega.
3.           Makseteenuse pakkujad kehtestavad
asjakohased protseduurid, mille kohaselt saavad töötajad teatada rikkumistest
ettevõttesiseselt erikanali kaudu.
Artikkel 22
Seire
Liikmesriigid näevad ette, et pädevad asutused
teostavad tõhusalt seiret ja võtavad käesoleva määruse nõuete täitmise
tagamiseks vajalikke meetmeid.
V PEATÜKK
RAKENDAMISVOLITUSED
Artikkel 23
Komiteemenetlus
1.           Komisjoni abistab rahapesu ja
terrorismi rahastamise tõkestamise komitee (edaspidi „komitee”). Kõnealune
komitee on komitee määruse (EL) nr 182/2011 tähenduses.
2.           Kui on viidatud käesolevale
lõikele, kohaldatakse määruse (EL) nr 182/2011 artiklit 5.
VI PEATÜKK
ERANDID
Artikkel 24
Lepingud aluslepingu artiklis 355 osutatud territooriumide või riikidega
1.           Komisjon võib anda
liikmesriigile loa sõlmida asutamislepingu artiklis 355 osutatud riigi või
territooriumiga, mis ei moodusta osa liidu territooriumist, lepinguid, millega
nähakse ette erandid käesolevast määrusest, et selle riigi või territooriumi ja
asjaomase liikmesriigi vahelisi rahaülekandeid saaks käsitleda
liikmesriigisiseste rahaülekannetena.
Sellised lepingute sõlmimine on lubatud ainult
juhul, kui täidetud on kõik järgmised tingimused:
(a)
asjaomane riik või territoorium moodustab rahaliidu
asjaomase liikmesriigiga, on osa selle liikmesriigi valuutapiirkonnast või on
sõlminud liiduga mõne liikmesriigi kaudu rahandusalase lepingu;
(b)
makseteenuse pakkujad asjaomases riigis või
territooriumil osalevad otseselt või kaudselt selle liikmesriigi makse- ja
arveldussüsteemis
ning
(c)
asjaomane riik või territoorium nõuab, et tema
jurisdiktsiooni alla kuuluvad makseteenuse pakkujad kohaldaksid eeskirju, mis
on samaväärsed käesoleva määruse kohaste eeskirjadega.
2.           Kui liikmesriik soovib
sõlmida lõikes 1 osutatud kokkuleppe, saadab ta komisjonile avalduse koos kogu
vajaliku teabega.
Alates sellest, kui komisjon on liikmesriigi
avalduse kätte saanud, käsitatakse rahaülekandeid liikmesriigi ja asjaomase
riigi või territooriumi vahel ajutiselt kõnealuse liikmesriigi siseste
rahaülekannetena, kuni võetakse vastu otsus vastavalt käesolevas artiklis
sätestatud menetlusele.
Kui komisjon arvab, et tal ei ole kogu vajalikku
teavet, võtab ta kahe kuu jooksul alates avalduse kättesaamisest ühendust
asjaomase liikmesriigiga ja täpsustab, millist lisateavet veel vaja on.
Kui komisjonil on olemas kogu teave, mida ta peab
taotluse hindamisel vajalikuks, teavitab ta taotluse esitanud liikmesriiki
vastavalt ühe kuu jooksul ja edastab taotluse teistele liikmesriikidele.
3.           Kolme kuu jooksul alates
lõike 2 neljandas lõigus osutatud teavitamisest teeb komisjon vastavalt artikli
23 lõikes 2 osutatud menetlusele otsuse, kas lubada asjaomasel liikmesriigil
sõlmida käesoleva artikli lõikes 1 osutatud leping.
Igal juhul võetakse esimeses lõigus osutatud otsus
vastu 18 kuu jooksul alates sellest, kui komisjon avalduse kätte sai.
VII PEATÜKK
LÕPPSÄTTED
Artikkel 25
Kehtetuks tunnistamine
Määrus (EÜ) nr 1781/2006 tunnistatakse
kehtetuks.
Viiteid kehtetuks tunnistatud määrusele
käsitatakse viidetena käesolevale määrusele ja loetakse vastavalt lisas
esitatud vastavustabelile.
Artikkel 26
Jõustumine
Käesolev määrus jõustub kahekümnendal päeval
pärast selle avaldamist Euroopa Liidu Teatajas.
Seda kohaldatakse alates [direktiivi
xxxx/yyyy ülevõtmise kuupäev].
Käesolev määrus on tervikuna siduv ja
vahetult kohaldatav kõikides liikmesriikides.
Strasbourgis,
Euroopa Parlamendi nimel                           nõukogu
nimel
president                                                        eesistuja
LISA
Artiklis 25 osutatud vastavustabel.
 Määrus (EÜ) nr 1781/2006 || Käesolev määrus
 Artikkel 1 || Artikkel 1
 Artikkel 2 || Artikkel 2
 Artikkel 3 || Artikkel 3
 Artikkel 4 || Artikli 4 lõige 1
 Artikkel 5 || Artikkel 4
 Artikkel 6 || Artikkel 5
 Artikkel 7 || Artikkel 7
 Artikkel 8 || Artikkel 7
 Artikkel 9 || Artikkel 8
 Artikkel 10 || Artikkel 9
 Artikkel 11 || Artikkel 16
 Artikkel 12 || Artikkel 10
   || Artikkel 11
   || Artikkel 12
   || Artikkel 13
 Artikkel 13 || Artikkel 14
 Artikkel 14 || Artikkel 15
 Artikkel 15 || Artiklid 17 kuni 22
 Artikkel 16 || Artikkel 23
 Artikkel 17 || Artikkel 24
 Artikkel 18 || -
 Artikkel 19 || -
   || Artikkel 25
 Artikkel 20 || Artikkel 26
[1]               ELT L 345, 8.12.2006, lk 1.
[2]               FATF on G7 tippkohtumisel Pariisis 1989. aastal asutatud
rahvusvaheline organ, keda peetakse maailmas juhtivaks asjatundjaks rahapesu ja
terrorismi rahastamise vastu võitlemisel.
[3]               ELT L 309,
25.11.2005, lk 15.
[4]               ELT L 214, 4.8.2006, lk 29.
[5]               KOM(2010)673 (lõplik).
[6]               COM(2012) 10 final ja COM(2012) 11
final.
[7]               KOM(2010)716 (lõplik).
[8]               Komisjoni aruanne, sidusrühmade vastused ja tagasiside
kokkuvõte on kättesaadavad aadressil http://ec.europa.eu/internal_market/company/financial-crime/index_en.htm
[9]               Uuring on kättesaadav aadressil http://ec.europa.eu/internal_market/company/financial-crime/index_en.htm
[10]             Ibidem.
[11]             Mõjuhinnang on kättesaadav aadressil http://ec.europa.eu/internal_market/company/financial-crime/index_en.htm
[12]               ELT C , , lk .
[13]               ELT C , , lk .
[14]               ELT C , , lk .
[15]               http://register.consilium.europa.eu/pdf/en/08/st11/st11778-re01.en08.pdf
[16]               EÜT L 344, 28.12.2001, lk 70.
[17]               EÜT L 139, 29.5.2002, lk 9.
[18]               ELT L ..., ..., lk …
[19]               EÜT L 281, 23.11.1995, lk 31.
[20]               ELT L 266, 9.10.2009, lk 11.
[21]             ELT L 94, 30.3.2012, lk 22.
[22]             ELT L 319, 5.12.2007, lk 1.
[23]             KOM(2010)716 (lõplik).
[24]             ELT L 55, 28.2.2011, lk 13.


Tähtis õiguslik teade

|

52006PC0912

Ettepanek Euroopa parlamendi ja Nõukogu määrus millega muudetakse määrust (EÜ) nr 1829/2003 geneetiliselt muundatud toidu ja sööda kohta seoses komisjoni rakendusvolitustega  /* KOM/2006/0912 lõplik - COD 2006/0307 */

	[pic] | EUROOPA ÜHENDUSTE KOMISJON |Brüssel 22.12.2006KOM(2006) 912 lõplik2006/0307 (COD)EttepanekEUROOPA PARLAMENDI JA NÕUKOGU MÄÄRUSmillega muudetakse määrust (EÜ) nr 1829/2003 geneetiliselt muundatud toidu ja sööda kohta seoses komisjoni rakendusvolitustega(komisjoni esitatud)2006/0307 (COD)EttepanekEUROO PA PARLAMENDI JA NÕUKOGU MÄÄRUSmillega muudetakse määrust (EÜ) nr 1829/2003 geneetiliselt muundatud toidu ja sööda kohta seoses komisjoni rakendusvolitustegaEUROOPA PARLAMENT JA EUROOPA LIIDU NÕUKOGU,võttes arvesse Euroopa Ühenduse asutamislepingut, eriti selle artikleid 37 ja 95 ning artikli 152 lõike 4 punkti b,võttes arvesse komisjoni ettepanekut,[1]võttes arvesse Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee arvamust, [2]võttes arvesse Regioonide Komitee arvamust, [3]toimides asutamislepingu artiklis 251 sätestatud korras [4]ning arvestades järgmist:(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 22. septembri 2003.a määruses (EÜ) nr 1829/2003 geneetiliselt muundatud toidu ja sööda kohta[5] on sätestatud, et vastavalt nõukogu 28. juuni 1999. aasta otsusele 1999/468EÜ, millega kehtestatakse komisjoni rakendusvolituste kasutamise menetlused, [6] tuleb vastu võtta teatavad meetmed.(2) Otsust 1999/468/EÜ muudeti otsusega 2006/512/EÜ, millega kehtestatakse kontrolliga regulatiivmenetlus, mille kohaselt võetakse vastu üldmeetmeid, mille eesmärk on muuta asutamislepingu artiklis 251 sätestatud korras vastuvõetud põhiaktide vähem olulisi sätteid, sealhulgas jätta teatavad sätted välja või lisada uusi vähem olulisi sätteid.(3) Vastavalt Euroopa Parlamendi, nõukogu ja komisjoni ühisdeklaratsioonile[7] otsuse 2006/512/EÜ kohta tuleb juba jõustunud õigusakte kohandada vastavalt kehtivatele menetlustele. Nimetatud deklaratsioonis on esitatud nimekiri õigusaktidest, mida tuleks kiiresti kohandada, sealhulgas määrus (EÜ) nr 1829/2003.(4) Komisjonile tuleks anda volitus otsustada, kas konkreetne toit või sööt kuulub määruse (EÜ) nr 1829/2003 reguleerimisalasse ja alandada märgistamise piirmäära selliste materjalide puhul, mis sisaldavad juhuslikult või tehnilise vältimatuse tõttu geneetiliselt muundatud materjale, koosnevad neist või on neist toodetud ning samuti toiduainete ja söötade puhul, mis sisaldavad juhuslikult või tehnilise vältimatuse tõttu geneetiliselt muundatud materjale, mis on läbinud ohuhindamise soodsate tulemustega. Kuna need on üldmeetmed ja nende eesmärk on kõnealuse muuta või välja jätta kõnealuse määruse vähem olulisi sätteid või määrust täiendada uute vähem oluliste sätetega, tuleks need vastu võtta vastavalt nõukogu otsuse 1999/468/EÜ artiklis 5a sätestatud kontrolliga regulatiivmenetlusele.(5) Et tagada ettevõtjatele kiire otsustusprotsess ning samal ajal kindlustada kõrgetasemeline tarbijakaitse, peab olema võimalik tõhususe eesmärgil lühendada uue menetluse jaoks ette nähtud tähtaega. Tõhususe eesmärgil peab lühendama kontrolliga regulatiivmenetluse tavapäraseid tähtaegu, et oleks võimalik otsustada, kas toit või sööt kuulub määruse (EÜ) nr 1829/2003 reguleerimisalasse ja kehtestada madalamad märgistamise piirmäärad materjalidele, mis sisaldavad juhuslikult või tehnilise vältimatuse tõttu geneetiliselt muundatud materjale, koosnevad neist või on neist toodetud ning samuti toiduainetele ja söötadele, mis sisaldavaid juhuslikult või tehnilise vältimatuse tõttu geneetiliselt muundatud materjale, mis on läbinud ohuhindamise soodsate tulemustega.(6) Seepärast tuleks määrust (EÜ) nr 1829/2005 vastavalt muuta,ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA MÄÄRUSE:Artikkel 1Määrust (EÜ) nr 1829/2003 muudetakse järgmiselt:(1) Artikli 3 lõige 2 asendatakse järgmisega:„2. Vajaduse korral võetakse artikli 35 lõikes 4 osutatud kontrolliga regulatiivmenetluse kohaselt meetmeid, et määrata kindlaks, kas teatavat liiki toit kuulub käesoleva määruse vähem oluliste sätete muutmiseks mõeldud jao reguleerimisalasse.“(2) Artikli 12 lõige 4 asendatakse järgmisega:„4. Et arvesse võtta teaduse ja tehnoloogia arengut, võib kehtestada madalamaid piirmäärasid, eelkõige GMOdest koosnevatele või neid sisaldavatele toitudele. Meetmed, mille eesmärk on muuta käesoleva määruse vähem olulisi sätteid, võetakse vastu vastavalt artikli 35 lõikes 4 osutatud kontrolliga regulatiivmenetlusele.“(3) Artikli 15 lõige 2 asendatakse järgmisega:„2. Vajaduse korral võetakse artikli 35 lõikes 4 osutatud kontrolliga regulatiivmenetluse kohaselt meetmeid, et määrata kindlaks, kas teatavat liiki toit kuulub käesoleva määruse vähem oluliste sätete muutmiseks mõeldud jao reguleerimisalasse.“(4) Artikli 24 lõige 4 asendatakse järgmisega:„2. Eelkõige GMOdest koosnevatele või neid sisaldavatele söötadele madalamate piirmäärade kehtestamiseks või teaduse ja tehnoloogia arengu arvessevõtmiseks võib vastavalt artikli 35 lõikes 4 osutatud kontrolliga regulatiivmenetlusele võtta meetmed, mille eesmärk on käesolevale määrusele lisada vähem olulisi sätteid.“(5) Artikli 32 viies lõik asendatakse järgmisega:„Käesoleva artikli, lisa ja selle muudatuste üksikasjalikud rakenduseeskirjad võib vastu võtta artikli 35 lõikes 2 osutatud korras. Kõik lisa muutmiseks vajalikud meetmed, mille eesmärk on muuta käesoleva määruse vähem olulisi sätteid, võetakse vastu vastavalt artikli 35 lõikes 3 osutatud kontrolliga regulatiivmenetlusele.“(6) Artikli 35 lõiked 3 ja 4 asendatakse järgmisega:„3. Käesolevale lõikele viitamisel kohaldatakse otsuse 1999/468/EÜ artikli 5a lõikeid 1–4 ja artiklit 7, võttes arvesse artiklit 8.4. Käesolevale lõikele viitamisel kohaldatakse otsuse 1999/468/EÜ artikli 5a lõiked 1–4 ja lõike 5 punkti b ning artiklit 7, võttes arvesse artiklit 8.Sellest tulenevalt kehtestatakse otsuse 1999/468/EÜ artikli 5a lõike 3 punktis c ning artikli 4 punktides b ja e sätestatud tähtaegadeks vastavalt kaks kuud, üks kuu ja kaks kuud.“(7) Artikli 47 lõige 3 asendatakse järgmisega:„3. Eelkõige otse lõpptarbijale müüdavate GMOde lõikes 1 osutatud sisalduse piirmäära vähendamise meetmed, mille eesmärgiks on käesolevale määrusele lisada vähem olulisi sätteid, võetakse vastu vastavalt artikli 35 lõikes 4 osutatud kontrolliga regulatiivmenetlusele.“Artikkel [2]Käesolev määrus jõustub päeval pärast selle avaldamist Euroopa Liidu Teatajas .Käesolev määrus on tervikuna siduv ja vahetult kohaldatav kõigis liikmesriikides.Brüssel,Euroopa Parlamendi nimel Nõukogu nimelpresident eesistuja [1] ELT C , , lk .[2] ELT C , , lk .[3] ELT C , , lk .[4] …[5] ELT L 268, 18.10.2003, lk 1.[6] EÜT L 184, 17.7.1999, lk 23. Otsust on muudetud otsusega 2006/512/EÜ (ELT L 200, 22.7.2006, lk 11).[7] ELT C 255, 21.10.2006, lk 1.


               EUROOPA KOMISJON
            Brüssel,21.12.2016
            COM(2016) 818 final
            2016/0411(COD)
            Ettepanek:
            EUROOPA PARLAMENDI JA NÕUKOGU MÄÄRUS,
            millega muudetakse määrust (EÜ) nr 1008/2008 ühenduses lennuteenuste osutamist käsitlevate ühiseeskirjade kohta

               SELETUSKIRI

               1.ETTEPANEKU TAUST

               •Ettepaneku põhjused ja eesmärgid

               Käesoleva ettepaneku eesmärk on tagada määruse (EÜ) nr1008/2008
                  1
                õiguslik kooskõla rahvusvahelise lepinguga.

               Määruse (EÜ) nr 1008/2008 artiklis 13 on sätestatud tingimused, mida tuleb järgida kolmandates riikides registreeritud õhusõidukite rentimisel, eelkõige märgrendile võtmise puhul. Need tingimused hõlmavad erakorralist olukorda, näiteks vastava õhusõiduki puudumine ühenduse turul; rendilepingu pikkus peaks olema ajaliselt rangelt piiritletud ning kohaldatavad ohutusstandardid peaksid olema kooskõlas ühenduse ja liikmesriikide õigusaktides sätestatud asjakohaste ohutusstandarditega.

               Ühelt poolt Euroopa Ühenduse ja selle liikmesriikide ning teiselt poolt Ameerika Ühendriikide vahel sõlmitud lennutranspordileping (edaspidi „ELi ja USA vaheline lennutranspordileping“) allkirjastati 25. ja 30. aprillil 2007
                  2
                ning seda muudeti 24. juuni 2010. aasta protokolliga
                  3
               . Lennutranspordilepingut kohaldatakse ajutiselt alates 30. märtsist 2008. Muutmisprotokolli kohaldatakse ajutiselt alates 24. juunist 2010.

               Lennutranspordilepinguga on ette nähtud ka avatud märgrendikorra kohaldamine lepinguosaliste vahel. Selleks et tagada lennuettevõtjate jaoks selgus ja õiguskindlus, soovitas komisjon nõukogul anda talle luba alustada Ameerika Ühendriikidega läbirääkimisi konkreetse märgrendilepingu sõlmimise üle, mille eesmärk on tühistada ajalised piirangud.

               Käesoleva ettepaneku eesmärk on kohandada vastavalt asjaomast ELi õigusakti. Seepärast on käesoleva ettepaneku kohaldamisala väga piiratud ja seda kohaldatakse üksnes määruse (EÜ) nr 1008/2008 artikli 13 lõike 3 punkti b suhtes. Artikli 13 muid sätteid (näiteks ohutusstandardid ja pädeva asutuse õigused) ei muudeta.

               Lühiajalises perspektiivis lubatakse USA-l teha erand piirangute kohaldamisest; USA-st saab esimene kolmas riik, kellega EL on sõlminud märgrendilepingu.  Tulevikus võivad samasugust erandit hakata taotlema ka muud kolmandad riigid, kuid kõiki taotlusi käsitletakse juhtumipõhiselt ning erandeid lubatakse üksnes juhul, kui need on piisavalt põhjendatud.

               Mis tahes otsene või kaudne mõju tuleneb konkreetsetest märgrendilepingutest, mitte aga määruse muutmisest.

               •Kooskõla poliitikavaldkonnas praegu kehtivate õigusnormidega

                  Käesolev algatus põhineb lennuteenuseid käsitlevatel kehtivatel liidu sätetel, mis praegu sisalduvad määruses (EÜ) nr 1008/2008. Algatus on kooskõlas ka ELi ja USA vahelise kavandatava märgrendilepinguga ning ELi ja USA vahelise lennutranspordilepinguga.

               •Kooskõla muude liidu tegevuspõhimõtetega

                  Käesolev algatus on täielikult kooskõlas komisjoni poolt ajavahemikuks 2014–2019 ette nähtud strateegiliste eesmärkidega edendada ELi rolli üleilmsel tasandil ning hoogustada töökohtade loomist ja majanduskasvu.

               2.ÕIGUSLIK ALUS, SUBSIDIAARSUS JA PROPORTSIONAALSUS

               •Õiguslik alus

                  Käesolev ettepanek põhineb Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 100 lõikel 2, mis on lennutranspordiga seotud liidu meetmete võtmise õiguslik alus.

                   •
                        Subsidiaarsus (ainupädevusse mittekuuluva valdkonna puhul)

                  Määruse muutmine on ainus olemasolev vahend kõnealuse küsimuse lahendamiseks.

               •Proportsionaalsus

                  Käesolev ettepanek hõlmab ELi õigusakti tehnilist kohandamist rahvusvahelise lepinguga. Muudatus hõlmab vaid ajalisi piiranguid, mida kohaldatakse ELi ja USA vahelises kavandatavas märgrendilepingus sisalduvate märgrendisätete suhtes.

               •Vahendi valik

                  Käesoleva ettepanekuga ei muudeta varem kasutatud õigusakti liiki.

               3.JÄRELHINDAMISE, SIDUSRÜHMADEGA KONSULTEERIMISE JA MÕJU HINDAMISE TULEMUSED

               •Praegu kehtivate õigusaktide järelhindamine või toimivuse kontroll

                  Ei kohaldata.

               •Konsulteerimine sidusrühmadega

               Küsimuse analüüsimisest ja hindamisest võtsid aktiivselt osa kõik ELi liikmesriigid ja ELi lennundussektor (sh sotsiaalpartnerid), samuti Norra ja Island (kes on lennutranspordilepingu osalisriigid).  .

                  Konsultatsioonide käigus lepiti kokku, et märgrendilepingu sõlmimine tähendaks määruse (EÜ) nr 1008/2008 muutmist.

               •Eksperdiarvamuste kogumine ja kasutamine

                  Käesoleva muudatuse näol on tegemist rahvusvahelistest lepingutest tuleneva tehnilise ja horisontaalse meetmega. Muudatuse mõju hindamiseks vajalike andmete kogumine toimub samaaegselt taotluse esitamisega läbirääkimiste pidamiseks ELi ja kolmanda riigi vahelise lepingu sõlmimise üle.

                  Praegu kogutakse teavet vaid ELi ja USA vahelise kavandatava märgrendilepingu kohta.  Kõnealuse lepingu sõlmimisega seotud andmete kogumise ja analüüsi tulemused on kokku võetud asjakohases tegevuskavas ja nõukogu otsust käsitlevas soovituses.

               •Mõjuhinnang

                  Algatusel on väga konkreetne eesmärk (rahvusvahelisest lepingust tulenev tehniline kohandus) ja piiratud kohaldamisala (erandi tegemine märgrendilepingute suhtes kohaldatavast ajalisest piirangust). Nagu on märgitud 7. märtsil 2016 avaldatud tegevuskavas, ettepanekut mõjuhinnangu koostamiseks ei tehta.

                  Mis tahes mõjud tulenevad märgrendilepingust, mitte aga määruse muutmisest.

               •Õigusnormide toimivus ja lihtsustamine

                  Käesolev ettepanek hõlmab ELi õigusakti tehnilist kohandamist, et viia see kooskõlla rahvusvahelise lepingu sätetega.

               Olemasolevat poliitikat ei ole põhjalikult hinnatud, kuna algatus ei hõlma piirangute leevendamist kõikide kolmandate riikide suhtes.  Käesoleva algatuse eesmärk on lubada erandit, mida kohaldatakse vaid USA suhtes, ning vältida vastuolude tekkimist asjaomase määruse ja ELi rahvusvaheliste kohustuste vahel.

               •Põhiõigused

                  Ei kohaldata.

               4.MÕJU EELARVELE

               Käesolev ettepanek ei mõjuta ELi eelarvet.

               5.MUU TEAVE

               •Rakenduskavad ning järelevalve, hindamise ja aruandluse kord

                  Kavandatav õigusakt ei nõua täiendavate rakendusmeetmete võtmist.

               •Ettepaneku sätete üksikasjalik selgitus

                  Ettepaneku eesmärk on pakkuda rahvusvahelise lepingu sõlmimise kaudu võimalust erandi tegemiseks määruse (EÜ) nr 1008/2008 artikli 13 lõike 3 punktis b sätestatud märgrenditingimustest. See aitaks tagada suurema paindlikkuse niivõrd, kuivõrd selliste lepingute sõlmimine annab ELile majanduslikke ja sotsiaalseid eeliseid.

                  Kavandatavate muudatuste raames lisatakse määruse (EÜ) nr 1008/2008 artikli 13 lõike 3 punkti b kohastele märgrendi lubamise tingimustele (erakorralised asjaolud, hooajalised vajadused, tegevusraskused) viide rahvusvahelisele lepingule.

                  Artikli 13 muid sätteid (näiteks ohutusstandardid ja pädeva asutuse õigused) ei muudeta.

               2016/0411 (COD)

               Ettepanek:

               EUROOPA PARLAMENDI JA NÕUKOGU MÄÄRUS,

               millega muudetakse määrust (EÜ) nr 1008/2008 ühenduses lennuteenuste osutamist käsitlevate ühiseeskirjade kohta

               EUROOPA PARLAMENT JA EUROOPA LIIDU NÕUKOGU,

               võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut, eriti selle artikli 100 lõiget 2,

               võttes arvesse Euroopa Komisjoni ettepanekut,

               olles edastanud seadusandliku akti eelnõu liikmesriikide parlamentidele,

               võttes arvesse Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee arvamust,
                  4

               võttes arvesse Regioonide Komitee arvamust,
                  5

               toimides seadusandliku tavamenetluse kohaselt

               ning arvestades järgmist:

               (1)Määruse (EÜ) nr 1008/2008 artikkel 13 sisaldab sätteid, mille alusel on võimalik rendile võtta kolmandates riikides registreeritud õhusõidukeid, eelkõige märgrendilepingute sõlmimise korda.

               (2)Seda korda on lubatud kasutada üksnes erakorralises olukorras (näiteks vastava õhusõiduki puudumise korral liidu turul), need peaksid olema ajaliselt rangelt piiratud ning kohaldatavad ohutusstandardid peaksid vastama liidu ja liikmesriikide õigusaktides sätestatud asjakohastele ohutusstandarditele.

               (3)EL ja USA sõlmisid lennutranspordilepingu, mis allkirjastati 2007. aastal ja mida muudeti 24. juuni 2010. aasta protokolliga.  Kõnealune lennutranspordileping kajastab poolte kindlat soovi saavutada ühine eesmärk jätkata turutõkete kõrvaldamist, et tagada maksimaalne kasu tarbijatele, lennuettevõtjatele, töötajatele ja üldsusele mõlemal pool Atlandi ookeani.

               (4)Lennutranspordilepinguga on ette nähtud ka avatud märgrendikorra kohaldamine lepinguosaliste vahel. Lennutranspordilepingu artiklis 10 sisalduvad asjakohased sätted võimaldavad märgrendilepinguid kohaldada tingimusel, et kõikidel osalistel on asjakohased volitused ja et märgrendilepingud vastavad osaliste poolt selliste lepingute suhtes tavaliselt kohaldatavates õigusnormides sätestatud tingimustele.

               (5)Asjakohased arengusuundumused ja lennutranspordilepingu alusel loodud ühiskomitees peetud arutelud on näidanud, et lepinguosalistele oleks kasulik sõlmida märgrendi erileping, milles täpsustatakse lennutranspordilepingu asjakohaseid sätteid.

               (6)Kuna kõnealune leping hõlmab olemasolevate ajaliste piirangute leevendamist, mõjutab see omakorda määruse (EÜ) nr 1008/2008 artikli 13 lõike 3 punkti b, millega on ette nähtud ajalised piirangud, mida kohaldatakse kolmandate riikide lennuettevõtjatega sõlmitavate märgrendilepingute suhtes.

               (7)Seepärast tuleks artikli 13 lõike 3 punkti b muuta, mis lubaks ELi ja kolmandate riikide vahel sõlmitud rahvusvaheliste lepingute raames kokku leppida märgrendi suhtes kohaldatavate ajaliste piirangute leevendamises.

               (8)Seepärast tuleks määrust (EÜ) nr 1008/2008 vastavalt muuta,

               ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA MÄÄRUSE:

               Artikkel 1

               Määruse (EÜ) nr 1008/2008 artikli 13 lõike 3 punkti b sissejuhatav lause asendatakse järgmisega:

               „on täidetud üks järgmistest tingimustest, välja arvatud juhul, kui liidu sõlmitud rahvusvahelises lepingus on sätestatud teisiti“.

               Artikkel 2

               Käesolev määrus jõustub […] päeval pärast selle avaldamist Euroopa Liidu Teatajas.

               Käesolev määrus on tervikuna siduv ja vahetult kohaldatav kõikides liikmesriikides.

               Brüssel,

                  Euroopa Parlamendi nimel
                        Nõukogu nimel

                  president
                        eesistuja

                     (1)

                        ELT L 293, 31.10.2008, lk 3.

                     (2)
                  Nõukogu 25. aprilli 2007. aasta otsus ELi ja USA vahelise lennutranspordilepingu allkirjastamise ja ajutise kohaldamise kohta (2007/339/EÜ), ELT L 134, 25.5.2007, lk 4.

                     (3)
                  ELT L 223, 25.8.2010, lk 3.

                     (4)
                  ELT C , , lk .

                     (5)
                  ELT C , , lk .


				|

		52013PC0937

			Ettepanek: EUROOPA PARLAMENDI JA NÕUKOGU MÄÄRUS, millega muudetakse määrust (EL) nr 260/2012 ELi kreedit- ja otsekorraldustele ülemineku osas /* COM/2013/0937 final - 2013/0449 (COD) */

			   	SELETUSKIRI
1. Ettepaneku taust
Ettepaneku põhjused ja eesmärgid
Määrusega (EL) nr
260/2012 kehtestatakse eurodes tehtavatele kreedit- ja otsekorraldustele ühtsed
tehnilised ja ärilised nõuded ning see on seega ühtse euromaksete piirkonna
(SEPA) loomisel äärmiselt oluline. Kõnealuses määruses sätestatakse, et
euroalal tuleb nii riigisisesed kui ka üleeuroopalised eurodes tehtavad
kreedit- ja otsekorraldused asendada SEPA kreedit- ja otsekorraldustega
hiljemalt 1. veebruariks 2014.
Euroopa Keskpanga (EKP) värskeima statistika
järgi kasvas euroalal üleminek SEPA kreeditkorraldustele üldiselt 2013. aasta
oktoobri tasemelt 59,87 % novembris tasemele 64,1 %, SEPA otsekorralduste puhul
kasvas näitaja samal ajavahemikul aga 11,52 %-lt 26 %-le. Kuigi komisjon püüdis
korduvalt liikmesriikide pädevate ametiasutuste teadlikkust suurendada ning
Euroopa Keskpank ja paljud liikmesriigid tegid SEPA-le üleminekust teavitamisel
märkimisväärseid jõupingutusi, on üleminekuks kõige vähem valmis endiselt VKEd,
väikesed ametiasutused ja kohalikud asutused. Tundub, et pangandussektori
tegevusel VKEde teavitamisel ja riiklikel teavitamiskampaaniatel ei ole olnud
oodatud mõju või on see olnud loodetust väiksem.
Kuna üleminek SEPA kreeditkorraldustele on
olnud mõnes liikmesriigis aeglane ja üleminek SEPA otsekorraldustele on olnud
enamikus liikmesriikides aeglane, on väga ebatõenäoline, et SEPA-le minnakse
täielikult üle 1. veebruariks 2014. Ametlikku lõpptähtaega silmas pidades
keelduvad pangad ja muud makseteenuse pakkujad ilmselt aga SEPA-le
mittevastavaid makseid alates kõnealusest kuupäevast töötlemast. Kui SEPA
kreedit- ja otsekorraldustele ei minda täielikult üle, ei saa välistada
makseviivitusi põhjustavaid vahejuhtumeid või turuhäireid. Need võivad mõjutada
kõiki makseteenuse kasutajaid, eelkõige VKEsid ja tarbijaid.
Pidades silmas kõnealust suurt õiguslikku
probleemi ja võimalikke tõsiseid tagajärgi kodanikele ja ettevõtjatele, teeb
komisjon ettepaneku muuta määrust (EL) nr 260/2012, kehtestades varasemate
õiguste kaitse klausli, millega lubataks pankadel ja teistel makseteenuse
pakkujatel jätkata pärast 2014. aasta 1. veebruari kuue kuu jooksul SEPA
kreedit- ja otsekorralduste kõrval ka mittevastavate maksete töötlemist oma
varasemate makseskeemide raames. Selge teatamine sellest muudatusest annaks
makseteenuse kasutajatele kindlustunde, et nende makseid töödeldakse ka pärast 1.
veebruari 2014, ning võimaldaks nendel, kes ei ole veel SEPA-le üle läinud,
teha seda võimalikult kiiresti. Lõpptähtaega ei muudeta ja varasemate õiguste
kaitse klausel on erakorraline ühekordne meede. SEPA-le üleminekuga seotud
käimasolevad teavitamiskampaaniad peaksid igal juhul jätkuma. Pärast varasemate
õiguste kaitse perioodi lõppu võtab komisjon kõhklemata vajalikud meetmed, et
tagada ELi õiguse täielik kohaldamine liikmesriikide poolt.
2013. aasta 19. detsembril konsulteeriti selle
algatuse küsimuses SEPA kõrgetasemelise koguga, kus osalevad Euroopa Keskpanga
kõrge taseme esindajad ja eurosüsteemi keskpankade juhatuste liikmed.
Eespool öeldut silmas pidades ja arvestades,
et 2014. aasta 1. veebruarini on väga vähe aega, peaksid Euroopa Parlament ja
nõukogu võtma käesoleva määruse vastu kiiremas korras ning see peaks jõustuma
viivitamata. Määrust on vaja selleks, et vältida pankade ja teiste makseteenuse
pakkujate, aga ka ettevõtjate ja tarbijate seisukohast õiguskindlusetust, sest
määruse (EL) nr 260/2012 kohaselt peaksid makseteenuse pakkujad pärast
nimetatud lõpptähtaega keelduma töötlemast euromakseid, mis ei vasta SEPA
nõuetele. Kui kavandatud määrust ei võeta kiiremas korras vastu, võivad alates 2014.
aasta 1. veebruarist kaasneda maksetehingutega suured õiguslikud ja tehnilised
riskid.
Üldine taust
Määrus (EL) nr 260/2012 jõustus 31. märtsil 2012
ning sellega anti turuosalistele kaks aastat, et muuta oma makseprotsessid SEPA
kreedit- ja otsekorralduste nõuetele vastavaks. Nende kahe aasta jooksul on
komisjon ja EKP koos riikide avaliku sektori asutustega jälginud
tähelepanelikult SEPA-le üleminekul tehtud edusamme. EKP on avaldanud regulaarselt
SEPA-le üleminekut käsitlevaid eduaruandeid. Toimunud on mitu SEPA nõukogu
kohtumist, kus komisjon on arutlenud makseturu pakkumise ja nõudluse poole
esindajatega üleminekul tehtud edusammude üle, rõhutades vajadust tõhustada nii
makseteenuse pakkujate kui ka kõikide makseteenuse kasutajate rühmade
(äriühingud, sh VKEd, ametiasutused ja tarbijad) teavitamist. 30. märtsil 2012
korraldas komisjon spetsiaalse seminari määruse (EL) nr 260/2012 tõlgendamise
kohta, kus osalesid ka SEPA nõukogu tehnilised eksperdid, ning 12. juulil 2013
uue seminari, millest võtsid osa liikmesriikide esindajad. 17. aprillil 2013
korraldas komisjon SEPAga seoses ka tehniliste ekspertide rühma kohtumise.
Lisaks on komisjon edusammude üle arutlenud ka kaks korda aastas toimuval ELi
SEPA foorumil ja liikmesriikide esindajaid hõlmava maksete komitee raames.
SEPA-le üleminek on korrapäraselt olnud ka paljude EKP ja riikide keskpankade
esindajate tehniliste kohtumiste päevakorras ning seda on käsitletud ka mõnel
pangandussektori esindajaid hõlmaval foorumil.
Kuna 2013. aasta märtsis EKP avaldatud SEPA-le
üleminekut käsitleva aruande järgi oli üleminek kulgenud aeglaselt, kiitis
majandus- ja rahandusküsimuste (ECOFIN) nõukogu 14. mail 2013 heaks
laiahaardelised järeldused, rõhutades SEPA-le ülemineku tähtsust ja kutsudes
liikmesriike ja turuosalisi üles aktiivselt toetama ja kiirendama
üleminekuprotsessi asjakohaste meetmete abil. Pärast majandus- ja
rahandusküsimuste nõukogu järeldusi saatsid komisjon ja EKP 15. mail 2013
rahandusministritele ja riikide keskpankade presidentidele ühise kirja, kus
rõhutati samuti SEPA-le ülemineku tähtsust ja vajadust võtta kiiresti meetmeid
riiklikul tasandil.
2. Huvitatud isikutega konsulteerimise ja
mõju hindamise tulemused
2.1. Ettepaneku edastamine liikmesriikide
parlamentidele
Vastavalt aluslepingutele lisatud protokollile
(nr 1) liikmesriikide parlamentide rolli kohta Euroopa Liidus tuleb Euroopa
Parlamendile ja nõukogule saadetavad seadusandlike aktide eelnõud, sealhulgas
komisjoni ettepanekud, edastada liikmesriikide parlamentidele.
Protokolli artikli 4 kohaselt peab alates
seadusandliku akti eelnõu esitamisest riikide parlamentidele kuni eelnõu
lisamiseni nõukogu esialgsesse päevakorda selle vastuvõtmiseks või seisukoha
vastuvõtmiseks seadusandliku menetluse kohaselt mööduma kaheksa nädalat.
Artikli 4 kohaselt on erandid siiski
võimalikud edasilükkamatutel juhtudel, mille põhjused esitatakse nõukogu
õigusaktis või seisukohas. Eeltoodud põhjustel kutsub komisjon Euroopa
Parlamenti ja nõukogu üles arutama käesolevat ettepanekut äärmiselt
kiireloomulise küsimusena.
2.2. Konsulteerimine teiste huvitatud
isikutega ja mõju hindamine
Kuna EKP 2013. aasta detsembris avaldatud
andmete järgi olid üleminekunäitajad kehvad, on komisjon ja EKP analüüsinud seda,
kui tõenäoline on, et üleminek SEPA-le jõuab 1. veebruariks 2014 täielikult
lõpule. Tunnistati, et see on väga ebatõenäoline, olgugi et mitu suurt
makseteenuse kasutajat – näiteks koondmakseid tegevad kommunaalettevõtjad – on
öelnud, et kavatsevad SEPA-le üle minna veidi enne tähtaega.
Kuigi nende turuosaliste arvu, kes kehtestatud
kuupäevaks ei ole SEPA nõuetega kooskõlas, on raske hinnata, on selge, et
eelkõige otsekorralduste puhul ei ole üleminekumäär 100 % lähedalgi.
Alates 1. veebruarist 2014 keelduvad pangad ja
teised makseteenuse pakkujad tõenäoliselt töötlemast SEPA-le mittevastavaid
makseid. Suurim üleminekut ohustav risk on seotud VKEdega, kellest paljud ei
ole veel SEPA-le üle läinud. Selle riski tõttu on EKP analüüsinud võimalikke
stsenaariume ja nende mõju ning olukorra võimalikke lahendusi. Tehniliselt
oleks makseteenuse pakkujatel võimalik SEPA-le mittevastavate maksete
töötlemist varasemate makseskeemide raames jätkata. Lisaks oleks vaja teha
kindaks, millised turuosalised ei vasta veel SEPA nõuetele, ja teavitada neid
piisaval määral sellest, kuidas SEPA-le tõhusalt üle minna.
Kuigi võimalike üleminekuprobleemide
ületamiseks pärast 2014. aasta 1. veebruari oleks turuosalistel tehniliselt
võimalik rakendada järelevalvajate abiga vahepealseid lahendusi, esineb tegelik
risk, et selline mitterahuldav olukord põhjustab nii tarbijate kui ka teiste
makseteenuse kasutajate seas segadust ning vahepealseid lahendusi (veel)
mitterakendavate turuosalistega kokku puutuvate makseteenuse pakkujate jaoks
õiguskindlusetust. SEPA nõuetele mittevastavate turuosaliste hulgas on palju
VKEsid. Asjaolu, et pangad ei tohi pärast 2014. aasta 1. veebruari nende
varasemaid makseid töödelda, võib kahjustada ka terve eurosüsteemi mainet. On
ebatõenäoline, et vahepealsed lahendused jõutakse rakendada õigeks ajaks, isegi
kui need on tehniliselt teostatavad.
Selleks et vältida SEPA-le mittevastavusest
tingitud tarbetuid maksehäireid ja tagada kõigile turuosalistele õiguskindlus,
leiab komisjon, et ettepanek lubada pärast 2014. aasta 1. veebruari varasemate
riiklike makseskeemide ning SEPA kreedit- ja otsekorralduste samaaegset
kasutamist piiratud ajavahemiku ehk kuue kuu jooksul on õigustatud. Kõnealuse
üleminekuperioodi pikkus peaks olema proportsionaalne. Eesmärk oleks survestada
jätkuvalt turuosalisi minema SEPA-le üle niipea kui võimalik ning tagada samal
ajal õiguskindlus ja see, et makseteenuse pakkujate kulud kahe maksesüsteemi
paralleelse kasutamise ajal on piiratud. Need makseteenuse pakkujad, kes on
SEPA kreedit- ja otsekorraldustele juba üle läinud, võivad kaaluda
konverteerimisteenuse pakkumist turuosalistele, kes ei ole seda veel teinud.
Üleminekuperioodil ei peaks liikmesriigid karistama SEPA-le mittevastavaid
makseid töötlevaid makseteenuse pakkujaid ja veel mitte (täielikult) üle läinud
makseteenuse kasutajaid.
Erakorraline ja ühekordne täiendav ajavahemik,
mil varasemate maksete töötlemine on lubatud, võimaldaks ka järkjärgulist
SEPA-le üleminekut. Üleminekutähtaeg on lähenemas ja sellega seoses on mitu
suuremat kommunaalettevõtjat öelnud, et lähevad SEPA-le üle veidi enne praegust
tähtaega, milleks on 1. veebruar 2014. See võib tekitada teatavaid kitsaskohti
eelkõige makseteenuse pakkujatele ja tarkvara müüjatele, kellel tuleb võib-olla
silmitsi seista suutlikkuse piirangutega.
Praeguseid üleminekunäitajaid ja ülemineku
eeldatavat tempot arvesse võttes võib pidada asjakohaseks kuue kuu pikkust
varasemate õiguste kaitse perioodi, mis kestaks kuni 1. augustini 2014. Ka
sellel perioodil jälgivad komisjon ja EKP koos riiklike asutustega
tähelepanelikult üleminekuprotsessi ja on valmis vajaduse korral võtma
lisameetmeid.
Ettepanekule ei ole lisatud mõjuhinnangut,
sest mõjuhinnang esitati juba seoses määrusega (EL) nr 260/2012. Käesoleva
ettepanekuga ei muudeta määruse sisu ning sellega ei kehtestata ettevõtjatele
uusi kohustusi. Selle eesmärk on üksnes kehtestada üleminekuperiood, mis algaks
pärast määruse artikli 6 lõigetes 1 ja 2 nimetatud tähtaega, selleks et vältida
järelevalveasutuste, makseteenuse pakkujate, ettevõtjate ja tarbijate
seisukohast õiguskindlusetust.
3. Ettepaneku õiguslik külg
Komisjon teeb ettepaneku muuta määrust (EL) nr
260/2012, kehtestades varasemate õiguste kaitse klausli, millega lubataks
pankadel ja teistel makseteenuse pakkujatel jätkata kuni 1. augustini 2014 SEPA
kreedit- ja otsekorralduste kõrval ka mittevastavate maksete töötlemist oma
olemasolevate varasemate makseskeemide raames. Selle muudatusega tagatakse, et
turuosalised, kes ei ole 2014. aasta 1. veebruariks SEPAks valmis, saavad
maksete tegemist jätkata ning välditakse tarbijatele ebamugavuste põhjustamist.

Ettepanekus nähakse ette, et muudatust
kohaldatakse alates 31. jaanuarist 2014. See säte võimaldab ka tagasiulatuvat
kohaldamist juhul, kui Euroopa Parlament ja nõukogu ei võta ettepanekut vastu
enne 1. veebruari, vaid teevad seda vahetult pärast nimetatud kuupäeva. Nii
välditakse õiguskindlusetust põhjustavat õiguslikku lünka alates 2014. aasta 1.
veebruarist.
Sellise üleminekuperioodi kehtestamist, mille
jooksul lõpetatakse järk-järgult vanade süsteemide kasutamine, tuleks pidada
erakorraliseks meetmeks, mida ei pikendata. Ilma et see piiraks määruse (EL) nr
260/2012 artiklis 16 kehtestatud mitmesuguste erandite kohaldamist, peavad kõik
turuosalised vastama SEPA nõuetele 1. augustiks 2014.
4. Mõju eelarvele
Ettepanek ei mõjuta komisjoni eelarvet.
2013/0449 (COD)
Ettepanek:
EUROOPA PARLAMENDI JA NÕUKOGU MÄÄRUS,
millega muudetakse määrust (EL) nr 260/2012
ELi kreedit- ja otsekorraldustele ülemineku osas
(EMPs kohaldatav tekst)
EUROOPA PARLAMENT JA EUROOPA LIIDU
NÕUKOGU,
võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise
lepingut, eriti selle artiklit 114,
võttes arvesse Euroopa Komisjoni ettepanekut,
olles edastanud seadusandliku akti eelnõu
riikide parlamentidele,
võttes arvesse Euroopa Majandus- ja
Sotsiaalkomitee arvamust[1],

võttes arvesse Euroopa Keskpanga arvamust[2],
toimides seadusandliku tavamenetluse kohaselt[3]
ning arvestades järgmist:
(1)       Euroopa Parlamendi ja nõukogu
määrus (EL) nr 260/2012[4] on koos Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrusega (EÜ) nr 924/2009[5] äärmiselt oluline sellise ühtse euromaksete piirkonna (SEPA) loomisel,
kus ei tehta vahet piiriülestel ja riigisisestel euromaksetel. Määruse (EL) nr 260/2012
põhieesmärk on üleminek riigisiseste kreedit- ja otsekorralduste skeemidelt
ühtlustatud SEPA kreedit- ja otsekorralduste skeemidele ning muu hulgas anda
liidu kodanikele üks rahvusvaheline pangakontonumber (IBAN), mida saab kasutada
kõikide eurodes tehtavate SEPA kreedit- ja otsekorralduste puhul.
(2)       Määruses (EL) nr 260/2012 on
sätestatud, et SEPA-le minnakse üle 2014. aasta 1. veebruariks, et anda
makseteenuse pakkujatele ja makseteenuse kasutajatele piisavalt aega, et muuta
oma protsessid vastavaks tehnilistele nõuetele, mis on seotud üleminekuga SEPA
kreedit- ja otsekorraldustele.
(3)       Pärast määruse (EL) nr 260/2012
vastuvõtmist on komisjon ja Euroopa Keskpank SEPA-le üleminekul tehtud edusamme
tähelepanelikult jälginud. Toimunud on mitu kohtumist liikmesriikide, riikide
avaliku sektori asutuste ja turuosalistega. Euroopa Keskpank on avaldanud
regulaarselt SEPA-le üleminekut käsitlevaid eduaruandeid, mille aluseks on
riikide keskpankade kogutud makseandmed. Kõnealuste aruannete järgi on üleminek
mitmes euroala liikmesriigis kulgenud ladusalt ning kreeditkorralduste puhul on
näitaja praegu peaaegu 100 %. Suurem osa makseteenuse pakkujaid on teatanud, et
vastavad juba SEPA nõuetele. Mitmes teises liikmesriigis on üleminekunäitajad
aga oodatust kehvemad. Eelkõige kehtib see otsekorralduste kohta.
(4)       2013. aasta mais rõhutas
majandus- ja rahandusküsimuste nõukogu oma järeldustes[6]
taas SEPA-le ülemineku tähtsust. Märgiti ka, et SEPA-le üleminek ei ole
kaugeltki lõppenud ja et kõik turuosalised peavad kohe tegema jõupingutusi, et
viia SEPA-le üleminek tähtajaks lõpule. Vastu võeti tegevuskava, milles kutsuti
kauplejaid, äriühinguid, VKEsid ja ametiasutusi võtma kiiresti vajalikke
konkreetseid meetmeid, et kohandada oma protsesse ning edastada klientidele oma
rahvusvaheline pangakontonumber.
(5)       Kuigi Euroopa Keskpank, liikmesriigid,
liikmesriikide avaliku sektori asutused ja mitmed turuosalised on viimastel
kuudel teinud märkimisväärseid jõupingutusi, näitab värskeim üleminekut
käsitlev statistika, et SEPA kreeditkorralduste puhul kasvas üldine
üleminekunäitaja euroalal juuni 40 %-lt novembriks üksnes ligikaudu 64 %-le
ning et SEPA otsekorralduste puhul oli näitaja vaid 26 %. Riikide andmetest
nähtub, et mitu liikmesriiki tegi olulisi edusamme, kuid paljude liikmesriikide
näitajad on siiski oodatust tunduvalt kehvemad. Kuna nendes riikides kulgeb
üleminek praegu väga aeglaselt, on väga ebatõenäoline, et 2014. aasta 1.
veebruariks vastavad SEPA nõuetele kõik turuosalised.
(6)       Alates 2014. aasta 1.
veebruarist peavad pangad ja teised makseteenuse pakkujad keelduma juriidiliste
kohustuste tõttu SEPA-le mittevastavate kreedit- ja otsekorralduste
töötlemisest, kuigi tehniliselt saaksid nad neid makseid töödelda nagu praegu,
kasutades SEPA kreedit- ja otsekorralduste kõrval edasi varasemaid
olemasolevaid skeeme. Kui SEPA kreedit- ja otsekorraldustele ei minda
täielikult üle, ei saa välistada makseviivitusi põhjustavaid vahejuhtumeid.
Need võivad mõjutada kõiki makseteenuse kasutajaid, eelkõige VKEsid ja
tarbijaid.
(7)       Äärmiselt tähtis on vältida
tarbetuid maksehäireid, mis tulenevad asjaolust, et SEPA-le ei ole 2014. aasta 1.
veebruariks täielikult üle mindud. Makseteenuse pakkujatel tuleks seetõttu
lubada piiratud aja jooksul jätkata SEPA kreedit- ja otsekorralduste kõrval
maksete töötlemist ka varasemate makseskeemide raames nagu praegu. Kehtestada
tuleks üleminekuperiood, mil maksete töötlemisel on lubatud jätkata
paralleelselt eri vormingute kasutamist. Praeguseid üleminekunäitajaid ja
ülemineku eeldatavat tempot arvesse võttes võib lugeda asjakohaseks ühekordset
kuue kuu pikkust täiendavat üleminekuperioodi. Seda SEPA-le mittevastavate
varasemate süsteemide ajutist kasutamist peaks pidama erakorraliseks meetmeks
ning see peaks kestma võimalikult lühikest aega, sest integreeritud makseturust
täie kasu saamiseks on vaja kiiret ja terviklikku üleminekut. Oluline on
ajaliselt piirata makseteenuse pakkujate kulusid, mis on seotud SEPA süsteemi
kõrval jätkuvalt ka varasemate makseskeemide kasutamisega. Need makseteenuse
pakkujad, kes on SEPA-le juba täielikult üle läinud, võivad kaaluda üleminekuperioodil
konverteerimisteenuse pakkumist makseteenuse kasutajatele, kes ei ole seda veel
teinud. Üleminekuperioodil ei peaks liikmesriigid karistama SEPA-le
mittevastavaid makseid töötlevaid makseteenuse pakkujaid ja mitte üle läinud
makseteenuse kasutajaid.
(8)       Mitu suurt otsekorralduste
kasutajat on öelnud, et kavatsevad SEPA-le üle minna veidi enne tähtaega.
Üleminekuprojektide edasilükkamine võib tekitada ajutisi probleeme laekuvate
maksete ja rahavoogude osas ja seega ka asjaomaste ettevõtjate
likviidsuspositsioonis. Laiulatuslik hiline üleminek võib tekitada ka teatavaid
kitsaskohti – eelkõige pankadele ja tarkvara müüjatele, kellel tuleb võib-olla
silmitsi seista suutlikkuse piirangutega. Täiendav aeg uue süsteemi
sammsammuliseks kasutuselevõtuks võimaldaks rohkem järkjärgulist
lähenemisviisi. Nendel turuosalistel, kes ei ole veel SEPA nõuete täitmiseks
vajalike kohanduste tegemist alustanud, palutakse teha seda võimalikult ruttu.
Need turuosalised, kes on oma makseprotsesside muutmist juba alustanud, peaksid
aga ülemineku lõpule viima võimalikult kiiresti.
(9)       Kuna üldine eesmärk on
koordineeritud ja terviklik üleminek, on asjakohane, et üleminekuperioodi
rakendatakse nii kreedit- kui ka otsekorralduste puhul. Kui kreeditkorralduste
ja otsekorralduste puhul kasutataks erinevaid üleminekuperioode, põhjustaks see
tarbijate, makseteenuse pakkujate, VKEde ja muude makseteenuse kasutajate seas
segadust.
(10)     Õiguskindluse huvides ja
selleks et vältida määruse (EL) nr 260/2012 kohaldamise mis tahes katkestamist,
on vaja, et käesolev määrus jõustuks kiiremas korras ja et seda kohaldataks
alates 31. jaanuarist 2014.
(11)     Seetõttu tuleks määrust (EL)
nr 260/2012 vastavalt muuta,
ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA MÄÄRUSE:
Artikkel 1
Määruse (EÜ) nr 260/2012 artikli 16 lõige 1
asendatakse järgmisega:
„1. Olenemata artikli 6 lõigetest 1 ja 2 võivad
makseteenuse pakkujad jätkata kuni 1. augustini 2014 eurodes tehtavate maksete
töötlemist vormingus, mis erineb SEPA kreeditkorralduste ja SEPA
otsekorralduste tegemiseks nõutud vormingutest.
Liikmesriigid kohaldavad artikli 6 lõigete 1 ja 2
rikkumiste suhtes kohaldatavaid karistusi käsitlevaid eeskirju, mis on
kehtestatud kooskõlas artikliga 11, üksnes alates 2. augustist 2014.
Erandina artikli 6 lõigetest 1 ja 2 võivad
liikmesriigid kuni 1. veebruarini 2016 lubada makseteenuse pakkujatel pakkuda
makseteenuse kasutajatele riigisiseste maksetehingute konverteerimise
teenuseid, tänu millele on tarbijatest makseteenuse kasutajatel võimalik
jätkuvalt kasutada lisa punkti 1 alapunktis a täpsustatud maksekonto tunnuse
asemel BBANi, tingimusel et koostalitlusvõime tagatakse maksja ja makse saaja
BBANi tehnilise ja turvalise konverteerimisega lisa punkti 1 alapunktis a
täpsustatud maksekonto tunnuseks. Maksekonto tunnus edastatakse vajaduse korral
enne makse tegemist sellele makseteenuse kasutajale, kes tehingu algatas.
Sellisel juhul ei kehtesta makseteenuse pakkujad makseteenuse kasutajale
lisatasusid, mis on otseselt või kaudselt seotud kõnealuste
konverteerimisteenustega.”
Artikkel 2
Käesolev määrus jõustub Euroopa Liidu
Teatajas avaldamise päeval.
Otsust kohaldatakse alates 31. jaanuarist
2014.
Käesolev määrus on tervikuna siduv ja
vahetult kohaldatav kõikides liikmesriikides.
Brüssel,
Euroopa Parlamendi nimel                           Nõukogu
nimel
president                                                        eesistuja
[1]               ELT C ..., ..., lk …
[2]               ELT C ..., ..., lk …
[3]
[4]               Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus (EL) nr 260/2012, 14.
märts 2012, millega kehtestatakse eurodes tehtavatele kreedit- ja
otsekorraldustele tehnilised ja ärilised nõuded ning muudetakse määrust (EÜ) nr
924/2009 (ELT L 94, 30.3.2012, lk 22).
[5]               Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus (EÜ) nr 924/2009, 16.
september 2009, piiriüleste maksete kohta ühenduses ja millega tunnistatakse
kehtetuks määrus (EÜ) nr 2560/2001 (ELT L 266, 9.10.2009, lk 11).
[6]               http://www.consilium.europa.eu/uedocs/cms_data/docs/pressdata/en/ecofin/137122.pdf