				|

		52013PC0554

			Ettepanek: EUROOPA PARLAMENDI JA NÕUKOGU MÄÄRUS, millega muudetakse määrust (EL) nr 1215/2012 kohtualluvuse ning kohtuotsuste tunnustamise ja täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades /* COM/2013/0554 final - 2013/0268 (COD) */

			   	SELETUSKIRI
1.           ETTEPANEKU TAUST
1.1. Üldine taust
Nõukogu määruses (EÜ) nr 44/2001 kohtualluvuse
ja kohtuotsuste tunnustamise ja täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades
(edaspidi „Brüsseli I määrus”) on sätestatud normid liikmesriikide kohtute
rahvusvahelise pädevuse kindlaksmääramiseks ja normid, mille eesmärk on vältida
paralleelseid menetlusi eri liikmesriikide kohtutes. Samuti on määrusega nr 44/2001
kehtestatud normid liikmesriigi kohtu otsuste tunnustamiseks ja täitmiseks
teistes liikmesriikides. Muu hulgas on määruses reguleeritud kohtuasjade
lahendamine intellektuaalomandi õiguste, sh patentide valdkonnas. 12. detsembril
2012. aastal võeti vastu Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus (EL) nr 1215/2012
kohtualluvuse ning kohtuotsuste tunnustamise ja täitmise kohta tsiviil- ja
kaubandusasjades[1]
(edaspidi „ümbersõnastatud Brüsseli I määrus”), millega sõnastati ümber määrus
(EÜ) nr 44/2001. Määrust (EL) nr 1215/2012 hakatakse kohaldama alates 10. jaanuarist
2015.
2012. aasta detsembris jõuti kokkuleppele
nn patendipaketi osas, mis kujutas endast kahest määrusest[2] (ühtse patendi määrused) ja
rahvusvahelisest lepingust (ühtse patendikohtu leping) koosnevat seadusandlikku
algatust, millega pandi alus ühtse patendikaitse loomisele Euroopa Liidus.
Ühtse patendi määrused võeti vastu 25
liikmesriigi tõhustatud koostöö raames (osalesid kõik liikmesriigid peale
Itaalia ja Hispaania). Enamik liikmesriike kirjutas ühtse patendikohtu
lepingule alla 19. veebruaril 2013. Ühtse patendi määrused võimaldavad
saada ühest registreerimiskohast ühtse toimega Euroopa patendi, mis tagab
leiutisele ühetaolise kaitse 25 ELi liikmesriigis, vähendades seega kulusid ja
halduskoormust.
Ühtse patendikohtu lepingu artikli 89 lõikes 1
on sätestatud, et leping ei jõustu enne, kui on jõustunud ümbersõnastatud
Brüsseli I määruse muudatused, mis käsitlevad määruse seotust patendikohtu
lepinguga. Nendel muudatustel on kaks eesmärki. Esiteks on muudatuste eesmärk
tagada kooskõla ühtse patendikohtu lepingu ja ümbersõnastatud Brüsseli I määruse
vahel ning teiseks reguleerida kohtualluvuse küsimust seoses ELi välistest
riikidest pärit kostjatega.
15. oktoobril 2012 kirjutasid need kolm
liikmesriiki, kes on 31. märtsi 1965. aasta Beneluxi Kohtu asutamist
ja põhikirja käsitleva lepingu osalised, alla protokollile, millega muudetakse
kõnealust lepingut. Beneluxi kohus on Belgia, Luksemburgi ja Madalmaade ühine
kohus, mille ülesanne on tagada Beneluxi liikmesriikide ühiste normide
ühetaoline kohaldamine mitmesugustes valdkondades, näiteks intellektuaalse
omandi küsimustes (eelkõige kaubamärkide, kasulike mudelite ja
disainilahendustega seotud teatavat liiki õiguste valdkonnas). Siiani seisnes
Beneluxi kohtu ülesanne peamiselt eelotsuste tegemises nimetatud normide
tõlgendamise kohta. 2012. aasta protokolliga loodi aga võimalus laiendada
Beneluxi kohtu pädevust nii, et tal oleks pädevus lahendada teatavaid Brüsseli
I määruse reguleerimisalasse kuuluvaid asju. Selleks et Beneluxi kohtu pädevust
laiendada, tuleb Beneluxi liikmesriikide vahelised, teatavaid konkreetseid
valdkondi reguleerivad eraldi lepingud läbi vaadata, ning selle tagajärjel
annaksid Belgia, Luksemburgi ja Madalmaade kohtud pädevuse sisuliselt Beneluxi
kohtule üle. Seetõttu on sarnaselt ühtse patendikohtu lepinguga ka Beneluxi
lepingu protokolli jõustumiseks vajalik ümbersõnastatud Brüsseli I määruse
muutmine eesmärgiga tagada kooskõla läbivaadatud lepingu ja ümbersõnastatud
Brüsseli I määruse vahel ning käsitleda ELi välistest riikidest pärit
kostjatega seotud kohtualluvuse ühiste normide puudumise probleemi.
1.2. Ettepaneku põhjused ja eesmärgid
Käesoleva ettepaneku eesmärk on eelkõige teha
võimalikuks ühtse patendikohtu lepingu jõustumine. Ühtse patendikohtu lepingu
artikli 89 lõike 1 kohaselt sõltub lepingu jõustumine määruse (EL) nr 1215/2012
muutmisest. Lisaks on ettepaneku eesmärk tagada nii ühtse patendikohtu lepingu
kui ka 1965. aasta Beneluxi lepingu protokolli vastavus Brüsseli I
määrusega.
Ühtsest patendikohtust saab teatavate
liikmesriikide ühine kohus ja selle suhtes hakkavad kehtima samasugused liidu
õigusest tulenevad kohustused nagu liikmesriikide kohtute suhtes. Ühtsel
patendikohtul on ainupädevus lahendada ühtse patendikohtu lepingu
reguleerimisalasse kuuluvaid asju – seega asendab ta nende asjade puhul
liikmesriigi kohut. Ühtse patendikohtu lepingus on reguleeritud pädevuste
sisemine jaotus ühtse patendikohtu eri talituste vahel ja ühtse patendikohtu
otsuste täitmise tagamine lepingus osalevates liikmesriikides. Beneluxi kohus
on samuti teatavate liikmesriikide ühine kohus, millel on pädevus lahendada
lepingus osalevate liikmesriikide poolt kindlaksmääratud asju.
Selleks et tagada eelnimetatud lepingu ja
protokolli ning ümbersõnastatud Brüsseli I määruse omavahel kokkusobiv ja ühtne
kohaldamine, tuleb Brüsseli I määruses lahendada järgmised küsimused:
1.           täpsustada määruse tekstis,
et ühtne patendikohus ja Beneluxi kohus on „kohtud” Brüsseli I määruse
tähenduses;
2.           täpsustada kohtualluvust
reguleerivate normide toimet ühtse patendikohtu ja Beneluxi kohtu puhul
selliste kostjate osas, kelle alaline elukoht on liikmesriigis. Sätestada
rahvusvahelist kohtualluvust reguleerivad ühtsed normid kolmandast riigist
pärit kostjate kohta olukorras, kus ühtses patendikohtus või Beneluxi kohtus on
algatatud menetlus sellise kostja suhtes ning Brüsseli I määruses ei ole
nimetatud norme sätestatud, vaid on viidatud siseriiklikule õigusele;
3.           täpsustada samas asjas
pooleliolevaid menetlusi (ld lis pendens) ja seotud hagisid
reguleerivate normide kohaldamist ühelt poolt seoses ühtse patendikohtu ja
Beneluxi kohtuga ning teiselt poolt seoses selliste liikmesriikide kohtutega,
kes ei ole nimetatud rahvusvaheliste lepingute osalised; määrata kindlaks
nimetatud normide toime ühtse patendikohtu lepingu artikli 83 lõikes 1 osutatud
üleminekuaja jooksul ning
4.           selgitada kohtuotsuste
tunnustamist ja täitmist reguleerivate normide toimet suhetes nende
liikmesriikide vahel, kes on nimetatud rahvusvaheliste lepingute osalised, ja
nende liikmesriikide vahel, kes ei ole nende lepingute osalised.
Üksikasjalikum selgitus nimetatud küsimustes
on toodud allpool punktis 3 („Ettepaneku õiguslik külg”).
2.           HUVITATUD ISIKUTEGA KONSULTEERIMISE JA
MÕJU HINDAMISE TULEMUSED
Enne patendipaketi vastuvõtmist toimus sel
teemal põhjalik konsultatsioon. Konsultatsiooni tulemustest selgus, et vastanud
isikud ei toeta ainult ühtse patendi loomist, vaid ka ühtse kohtualluvusrežiimi
kehtestamist. Käesolev ettepanek teeks võimalikuks ühtse patendikohtu lepingu
jõustumise, nagu on ette nähtud nimetatud lepingu artikli 89 lõikes 1. Kuna
protokollis, millega muudetakse 1965. aasta lepingut Beneluxi kohtu kohta,
on tõstatatud samad küsimused kui ühtse patendikohtu lepingus, tuleks mõlemad
muudatused teha ühel ja samal ajal. Kohtualluvust reguleerivate normide
küsimust kolmandatest riikidest pärit kostjate puhul hinnati põhjalikult
komisjoni mõjuhinnangus, mis oli lisatud ettepanekule muuta määrust (EÜ) nr 44/2001
kohtualluvuse ning kohtuotsuste tunnustamise ja täitmise kohta tsiviil- ja
kaubandusasjades (Brüsseli I määrus)[3].
Mõjuhinnangus käsitleti kohtualluvuse sätete ühtlustamist kolmandatest
riikidest pärit kostjate puhul üldiselt ning selle hinnangu järeldused on seda
enam asjakohased ka käesolevas ettepanekus esitatud osalise ühtlustamise puhul.
3.           ETTEPANEKU ÕIGUSLIK KÜLG
Ettepanekud
ümbersõnastatud Brüsseli I määruse muutmiseks hõlmavad
·
sätteid, mis käsitlevad ühelt poolt ühtse
patendikohtu lepingu ja 1965. aasta Beneluxi lepingu protokolli ning
teiselt poolt Brüsseli I määruse vahelist seost;
·
sätteid, millega täiendatakse kohtualluvust
reguleerivaid ühtseid norme kolmandast riigist pärit kostjate kohta tsiviil- ja
kaubandusvaidlustes ühtses patendikohtus ja Beneluxi kohtus asjade puhul, mida
reguleeritakse ühtse patendikohtu lepingus või 1965. aasta Beneluxi
lepingu protokollis.
Need muudatused on koondatud nelja uude
sättesse, milleks on Brüsseli I määruse artiklid 71a–71d.
3.1. Ühtse patendikohtu ja Beneluxi kohtu
selgesõnaline nimetamine „kohtuna” ümbersõnastatud Brüsseli I määruse
tähenduses
Ühtses patendikohtus on pädevused kohtu eri
talituste vahel ära jagatud ja seega võib tekkida olukord, kus kostja peab
osalema kohtumenetluses sellises talituses, mis ei asu selles liikmesriigis,
kus kohus Brüsseli I määruse sätete kohaselt asuma peaks. Näiteks eeldab
Madalmaades elav kostja, et tema vastu esitatakse hagi elukohajärgsesse
kohtusse, nagu nähakse ette ümbersõnastatud Brüsseli I määruse artikli 4 lõikes
1. Selle asemel võidakse esitada hagi ühtse patendikohtu pädevale kesk-,
piirkondlikule või kohalikule talitusele, mis võib asuda Prantsusmaal,
Saksamaal või Ühendkuningriigis (või mõnes muus liikmesriigis, sõltuvalt
sellest, kus piirkondlikud ja kohalikud talitused luuakse). See on oluline ka
juhul, kui kostja alaline või peamine elukoht on liikmesriigis, kes ei ole
ühtse patendikohtu lepingu osaline. Näiteks peab litsentsisaaja, kelle alaline
elukoht on Hispaanias, täitma litsentsilepingu kohase kohustuse Madalmaades –
sellisel juhul esitatakse hagi Saksamaa kesktalitusse, mitte Madalmaade
talitusse, mis oleks pädev kohus kohustuse täitmise koha järgi. Samuti võib
kostja, sh kostja liikmesriigist, kes ei ole Beneluxi lepingu osaline, pädevuse
üleandmise tõttu Beneluxi kohtule leida ennast kohtust, mis ei asu selles
liikmesriigis, kus kohus Brüsseli I määruse sätete kohaselt asuma peaks. Kuigi
Brüsseli I määruse artikliga 71 on lubatud liikmesriikide osalemine konkreetset
valdkonda käsitlevates konventsioonides, ei luba see uute konventsioonide
vastuvõtmist. Seetõttu on vaja selgitada, et nii ühtset patendikohut kui ka
Beneluxi kohut tuleb käsitada liikmesriigi kohtuna Brüsseli I määruse
tähenduses, tagades sellega, et määrust kohaldatakse nende kohtute suhtes
täielikult.
Ümbersõnastatud Brüsseli I määrus ei sisalda
termini „kohus” määratlust. Määruse artiklis 3 on sätestatud, et „kohtu” mõiste
Brüsseli I määruse tähenduses hõlmab teatavaid konkreetseid ametiasutusi.
Põhjenduses 11 on aga selgitatud, et termin „kohus” peaks hõlmama ka mitme
liikmesriigi ühiseid kohtuid. Põhjenduses 11 on selgesõnaliselt viidatud
Beneluxi kohtule, kui ta mõistab õigust Brüsseli I määruse reguleerimisalasse
kuuluvates asjades. Põhjenduses 11 on selgitatud, et selliste ühiste kohtute
otsuseid tuleks tunnustada ja täita vastavalt Brüsseli I määrusele. Kuid
põhjendus ei ole õiguslikult siduv säte ega saa piisava õiguskindlusega tagada
asjaomaste rahvusvaheliste lepingute vastavust ümbersõnastatud Brüsseli I
määrusele, eelkõige selle artiklile 71. Seetõttu tuleb Brüsseli I määrust
muuta. Muudatuses lähtutakse määruse artiklis 3 Ungari notari ja Rootsi
täiteameti puhul kasutatud lähenemisviisist ning lisatakse ühtne patendikohus
ja Beneluxi kohus selgesõnaliselt kui asutused, mida „kohtu” mõiste määruse
tähenduses hõlmab. Teksti loetavuse huvides koondatakse kõik ühtse patendikohtu
ja Beneluxi kohtu lepinguga seotud muudatused nelja uude sättesse (uued
artiklid 71a–71d).
Täpsustades, et nii ühtset patendikohut kui ka
Beneluxi kohut tuleb käsitada „kohtuna” ümbersõnastatud Brüsseli I määruse
tähenduses, tagatakse, et nende kohtute rahvusvaheline kohtualluvus määratakse
kindlaks Brüsseli I määruse kohaselt. Eelkõige tagatakse, et isegi kui kostja
eeldab, et tema vastu esitatakse hagi konkreetses liikmesriigis vastavalt
Brüsseli I määruse normidele, võib tema vastu hagi esitada ka ühtse
patendikohtu talitusse või Beneluxi kohtusse, mis asub muus liikmesriigis, kui
Brüsseli I määruse sätete kohaselt määratud liikmesriigi kohus. Kostjate jaoks
õiguskindluse ja ettenähtavuse parandamiseks tuleb see territoriaalse
kohtualluvuse erisus Brüsseli I määruse tekstis selgelt välja tuua.
3.2. Kohtualluvust reguleerivate normide
toime ühelt poolt seoses ühtse patendikohtu ja Beneluxi kohtuga ning teiselt
poolt seoses nende liikmesriikide kohtutega, kes ei ole ühtse patendikohtu
lepingu või 1965. aasta Beneluxi lepingu protokolli osalised
Selleks et nimetatud rahvusvaheliste lepingute
ja ümbersõnastatud Brüsseli I määruse omavahel kokkusobiv ja ühtne kohaldamine
oleks täielikult läbipaistev, tuleks Brüsseli I määruses ette näha, kuidas
kohaldatakse selle määruse kohtualluvust reguleerivaid norme ühtse patendikohtu
ja Beneluxi kohtu suhtes, samamoodi nagu see on sätestatud Brüsseli I määruse
artiklis 71 muude konkreetset valdkonda käsitlevate rahvusvaheliste
konventsioonide kohta. Sarnased selgitused on esitatud näiteks ka 2007. aasta
tsiviil- ja kaubandusasjade kohtualluvuse ning neid käsitlevate kohtuotsuste
tunnustamise ja täitmise konventsiooni (Lugano konventsioon) artiklites 64 ja 67.

Brüsseli I määruse uues sättes, artikli 71b
lõikes 1 on seega sätestatud, et pädevus kuulub ühtsele patendikohtule või Beneluxi
kohtule igal juhul, kui Brüsseli I määruse sätete kohaselt kuuluks pädevus ühe
vastavas lepingus osaleva liikmesriigi kohtule. Ja vastupidi – ühtsel
patendikohtul ja Beneluxi kohtul ei ole pädevust, kui Brüsseli I määruse
kohaselt ei ole pädevust lepingus osaleva liikmesriigi kohtul (näiteks juhul,
kui Brüsseli I määruse sätete kohaselt alluks asi sellise liikmesriigi kohtule,
kes ei ole lepinguosaline).
3.3. Kohtualluvust reguleerivate normide
täiendamine kolmandate riikide kostjate puhul
Ühtse patendikohtu lepingu artiklis 31 on
sätestatud, et ühtse patendikohtu rahvusvaheline pädevus määratakse kindlaks
kooskõlas määrusega (EL) nr 1215/2012 või, kui see on asjakohane, tsiviil- ja
kaubandusasjade kohtualluvuse ning neid käsitlevate kohtuotsuste tunnustamise
ja täitmise konventsiooniga (Lugano konventsioon). Kuid kuna ümbersõnastatud
Brüsseli I määruse ja 2007. aasta Lugano konventsiooni kohaselt määratakse
kohtualluvus kindlaks vastavalt siseriiklikule õigusele (vt määruse artikkel 6
ja Lugano konventsiooni artikkel 4), ei ole selge, milliste normide kohaselt
tuleks kindlaks määrata kohtualluvus selliste mitme liikmesriigi ühiste kohtute
puhul, nagu näiteks ühtne patendikohus ja Beneluxi kohus. Lisaks tekitaks viide
ühe või teise riigi õigusele ühtse patendikohtu eri talituste puhul ühtses
kohtualluvuse määramise süsteemis õiguskaitse kättesaadavuses ebavõrdsust, mida
ei saa objektiivselt põhjendada.
Sarnast küsimust
on juba käsitletud kehtivas kaubamärgimääruses (nõukogu määrus (EÜ) nr 207/2009
ühenduse kaubamärgi kohta) ja disainilahenduse määruses (nõukogu määrus (EÜ) nr
6/2002 ühenduse disainilahenduse kohta), mis mõlemad sisaldavad täielikku
ühtset normistikku kohtualluvuse reguleerimiseks juhul, kui kostja on pärit
kolmandast riigist.
Seetõttu tuleb
täiendada ümbersõnastatud Brüsseli I määruse kohtualluvust reguleerivaid norme
selliste asjade osas, mis kuuluvad ühtse patendikohtu ja Beneluxi kohtu
pädevusse juhul, kui tegemist on ELi välistes riikides elavate kostjatega.
Ühtsed kohtualluvust reguleerivad normid kehtivad juba teatavate olukordade
jaoks (nagu näiteks erandlik kohtualluvus patentide registreerimist või
kehtivust käsitlevate asjade puhul ja kohtualluvuse kokkulepete puhul), kuid
mitte teiste olukordade puhul (näiteks patentide rikkumisega seotud menetlused
või litsentsilepingud juhul, kui kohtualluvuse kokkulepet ei ole).
Uue artikli 71b lõikega 2 laiendatakse
seepärast Brüsseli I määruse kohtualluvust reguleerivate normide kehtivust
asjade suhtes, mis hõlmavad ELi välistes riikides elavaid kostjaid. Lisaks
tagatakse ühtse patendikohtu ja Beneluxi kohtu pädevus võtta ajutisi meetmeid,
sh kaitsemeetmeid ka juhul, kui asja sisuline lahendamine kuulub kolmanda riigi
kohtu pädevusse. Nimetatud norme kohaldatakse uues, laiendatud ulatuses, ilma
et see piiraks 2005. aastal Euroopa Ühenduse ja Taani Kuningriigi vahel
sõlmitud lepingu kohaldamist, milles on käsitletud tsiviil- ja kaubandusasjade
kohtualluvust ning neid käsitlevate kohtuotsuste tunnustamist ja täitmist ja
millega on juba reguleeritud Taani kostjate õiguslik olukord, ning samu
küsimusi käsitleva 2007. aasta Lugano konventsiooni kohaldamist, millega
on juba reguleeritud Šveitsi, Norra ja Islandi kostjate olukord.
Tänu Brüsseli I määruse kohtualluvust
reguleerivate normide kehtivuse laiendamisele on juurdepääs õiguskaitsele
ühtses patendikohtus ja Beneluxi kohtus tagatud olukorras, kus kostja ei ela
ELi liikmesriigis, ning olukorras, kus kostja elab ELi liikmesriigis. Lisaks on
juurdepääs õiguskaitsele tagatud olenemata sellest, milline ühtse patendikohtu
kohtuaste või talitus nõuet menetlema hakkab.
Lisaks luuakse uue artikli 71b lõikega 3
väljaspool ELi elavat kostjat hõlmavate vaidluste jaoks veel üks täiendav
kohtualluvuse võimalus. Nimelt on ettepanekus sätestatud, et EList väljastpoolt
pärit kostja võib kaevata kohtusse selles paigas, kus asub talle kuuluv
vallasvara, eeldusel et vara väärtus ei ole nõude väärtusega võrreldes
ebaproportsionaalselt väike ja et vaidlus on piisavalt seotud selle
liikmesriigiga, kus esimesena kohtusse pöörduti. Vara asukoha järgse
kohtualluvusega lahendatakse olukorrad, kus kostja ei ela alaliselt liidus.
Selline norm kehtib juba päris paljudes liikmesriikides ja selle eelis on, et
kohtuotsust saab täita selle tegemise riigis. Selline lahendus sobib ümbersõnastatud
Brüsseli I määruse üldise filosoofiaga paremini kokku kui normid, mis
reguleerivad kohtualluvust muudel juhtudel, nagu näiteks eelnimetatud
kaubamärgi- ja disainilahenduse määruse normid, mille kohaselt võib hagi
kolmandast riigist pärit kostja vastu esitada eelkõige selle liikmesriigi
kohtusse, kus elab hageja (forum actoris). Kohtualluvuse määramine vara
asukoha järgi võib tagada asja kuulumise ühtse patendikohtu või Beneluxi kohtu
alluvusse juhul, kui Brüsseli I määruse laiendatud kohtualluvuse normidega ei
ole kohtualluvust ette nähtud ja kui selline kohtualluvus oleks asjakohane. Kui
kohtualluvus määrata vara asukoha järgi, tagaks see näiteks, et sellise asja
puhul, kus Türgi kostja rikub mitut liikmesriiki ja Türgit hõlmavast Euroopa patendist
tulenevaid õigusi, kuuluks kohtualluvus ühtsele patendikohtule.
3.4. Paralleelseid menetlusi (ld lis
pendens) ja seotud hagisid reguleerivate normide toime ühelt poolt seoses
ühtse patendikohtu ja Beneluxi kohtuga ning teiselt poolt seoses nende liikmesriikide
kohtutega, kes ei ole ühtse patendikohtu lepingu või 1965. aasta Beneluxi
lepingu protokolli osalised
Uue sättega artiklis 71c nähakse ette, et
ümbersõnastatud Brüsseli I määruse paralleelseid menetlusi ja seotud hagisid
reguleerivaid norme kohaldatakse ühelt poolt ühtse patendikohtu ja Beneluxi
kohtu ning teiselt poolt nende liikmesriikide kohtute vahel, kes ei ole
asjaomase rahvusvahelise lepingu osalised. Lisaks sätestatakse selles artiklis
ka, et ümbersõnastatud Brüsseli I määruse norme kohaldatakse juhul, kui ühtse
patendikohtu lepingu artikli 83 lõikes 1 osutatud üleminekuaja jooksul
algatatakse menetlus ühelt poolt ühtses patendikohtus ja teiselt poolt
nimetatud lepingus osaleva liikmesriigi kohtus.
3.5. Kohtuotsuste tunnustamist ja täitmist
reguleerivate normide toime suhetes nende liikmesriikide vahel, kes on ühtse
patendikohtu lepingu ratifitseerinud, ja nende liikmesriikide vahel, kes ei ole
seda lepingut ratifitseerinud
Selleks et nimetatud rahvusvaheliste lepingute
ja ümbersõnastatud Brüsseli I määruse omavahel kokkusobiv ja ühetaoline
kohaldamine oleks täielikult läbipaistev, tuleks Brüsseli I määruses ette näha,
kuidas kohaldatakse selle määruse kohtuotsuste tunnustamist ja täitmist
reguleerivaid norme suhetes nende liikmesriikide vahel, kes on nimetatud
rahvusvaheliste lepingute osalised, ja nende liikmesriikide vahel, kes ei ole
nimetatud lepingute osalised. Ümbersõnastatud Brüsseli I määruse artikkel 71
sisaldab sarnaseid sätteid muude konkreetset valdkonda käsitlevate rahvusvaheliste
konventsioonide kohta ning selliseid sätteid sisaldavad ka 2007. aasta
tsiviil- ja kaubandusasjade kohtualluvuse ning neid käsitlevate kohtuotsuste
tunnustamise ja täitmise konventsiooni (Lugano konventsiooni) artiklid 64 ja 67.
Uue artikliga 71d reguleeritakse seega ühtse
patendikohtu ja Beneluxi kohtu otsuste tunnustamist ja täitmist
liikmesriikides, kes ei ole vastavate rahvusvaheliste lepingute osalised, aga
ka nimetatud lepingute reguleerimisalasse kuuluvates asjades tehtud otsuste
tunnustamist ja täitmist, juhul kui otsus on tehtud liikmesriigis, kes ei ole
vastava rahvusvahelise lepingu osaline, ning otsust tuleb tunnustada ja täita
liikmesriikides, kes on nimetatud lepingu osalisriigid.
2013/0268 (COD)
Ettepanek:
EUROOPA PARLAMENDI JA NÕUKOGU MÄÄRUS,
millega muudetakse määrust (EL) nr 1215/2012
kohtualluvuse ning kohtuotsuste tunnustamise ja täitmise kohta tsiviil- ja
kaubandusasjades
EUROOPA PARLAMENT JA EUROOPA LIIDU
NÕUKOGU,
võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise
lepingut, eriti selle artikli 67 lõiget 4 ning artikli 81 lõike 2 punkte a, c
ja e,
võttes arvesse Euroopa Komisjoni ettepanekut
olles edastanud seadusandliku akti eelnõu
riikide parlamentidele,
võttes arvesse Euroopa Majandus- ja
Sotsiaalkomitee arvamust[4],

toimides seadusandliku tavamenetluse kohaselt
ning arvestades järgmist:
(1)       19. veebruaril 2013
kirjutasid teatavad liikmesriigid alla ühtset patendikohut käsitlevale
lepingule. Selles lepingus on sätestatud, et leping ei jõustu enne neljanda kuu
esimest päeva pärast seda, kui on jõustunud määruse (EL) nr 1215/2012
muudatused, mis käsitlevad määruse seotust ühtse patendikohtu lepinguga.
(2)       15. oktoobril 2012
kirjutasid need kolm liikmesriiki, kes on 31. märtsil 1965. aastal
sõlmitud Beneluxi Kohtu asutamist ja põhikirja käsitleva lepingu osalised, alla
protokollile, millega muudeti kõnealust lepingut ja loodi võimalus laiendada
Beneluxi kohtu pädevust nii, et kohus saaks lahendada teatavaid määruse (EL) nr
1215/2012 reguleerimisalasse kuuluvaid asju.
(3)       Eelnimetatud rahvusvaheliste
lepingute seost määrusega (EL) nr 1215/2012 on vaja reguleerida.
(4)       Ühtset patendikohut ja
Beneluxi kohut tuleks selle määruse tähenduses käsitada kohtutena, et tagada
õiguskindlus ja ettenähtavus kostjate jaoks, kelle vastu võidakse nimetatud
kohtutesse hagi esitada muus liikmesriigis, kui see, mis oleks määratud määruse
(EL) nr 1215/2012 kohaselt.
(5)       Ühtne patendikohus ja
Beneluxi kohus peaksid olema pädevad lahendama asju, mille puhul kostja alaline
elukoht ei ole liikmesriigis. Seetõttu tuleks ühtse patendikohtu ja Beneluxi
kohtu pädevusse kuuluvate asjade puhul kohaldada määruse (EL) nr 1215/2012
norme selliste kostjate suhtes, kelle alaline elukoht ei ole ELi liikmesriigis.
Kehtivate kohtualluvust reguleerivate normidega tagatakse tihe seos määrusega
hõlmatud menetluste ja liikmesriikide territooriumi vahel ning seega on
põhjendatud kõnealuste normide kohaldamine kostja suhtes sõltumata tema
elukohast. Lisaks tuleks käesoleva määrusega kindlaks määrata muud olukorrad,
mille puhul on pädevateks kohtuteks ühtne patendikohus ja Beneluxi kohus.
(6)       Käesoleva määruse norme,
millega reguleeritakse samas asjas pooleliolevaid menetlusi (ld lis pendens)
ja seotud hagisid ning mille eesmärk on ära hoida paralleelseid menetlusi ja
vastuolulisi otsuseid, tuleks kohaldada juhul, kui menetlus on algatatud
sellise liikmesriigi kohtus, kus kohaldatakse eelnimetatud rahvusvahelisi
lepinguid, ja sellise liikmesriigi kohtus, kus neid ei kohaldata.
(7)       Käesoleva määruse norme, mis
reguleerivad samas asjas pooleliolevaid menetlusi ja seotud hagisid, tuleks
kohaldada ka juhul, kui ühtset patendikohut käsitleva lepingu artikli 83 lõikes
1 osutatud üleminekuaja jooksul algatatakse menetlus nimetatud sättes
täpsustatud teatavat liiki asjas, mis on seotud Euroopa patendiga, ühelt poolt
ühtses patendikohtus ja teiselt poolt ühtset patendikohut käsitlevas lepingus
osaleva liikmesriigi kohtus.
(8)       Ühtse patendikohtu ja
Beneluxi kohtu otsuseid tuleks vastavalt käesoleva määruse sätetele tunnustada
ja täita ka neis liikmesriikides, kes ei ole vastava rahvusvahelise lepingu
osalisriigid.
(9)       Selliste liikmesriikide
kohtute otsuseid, kes ei ole vastava rahvusvahelise lepingu osalisriigid,
tuleks jätkuvalt tunnustada ja täita teistes liikmesriikides vastavalt
käesoleva määruse sätetele.
(10)     Käesolevat määrust tuleks
hakata kohaldama samal ajal kui määrust (EL) nr 1215/2012, et teha võimalikuks
ühtset patendikohut käsitleva lepingu nõuetekohane jõustumine ja pädevuse
üleandmine Beneluxi kohtule.
(11)     Seepärast tuleks määrust (EL)
nr 1215/2012 vastavalt muuta,
ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA MÄÄRUSE:
Artikkel 1
(1)        Määruse (EL) nr 1215/2012 14.
põhjenduse lõppu lisatakse järgmine lause:
„Kohtualluvust reguleerivaid ühtseid norme tuleks
kohaldada olenemata kostja alalisest elukohast ka juhul, kui mitme liikmesriigi
ühine kohus on pädev lahendama teatavaid käesoleva määruse reguleerimisalasse
kuuluvaid asju.”
(2)        Määrusele (EL) nr 1215/2012
lisatakse artiklid 71a, 71b, 71c ja 71d:
„Artikkel 71a
1.       Käesoleva määruse tähenduses on mitme
liikmesriigi ühine kohus (edaspidi „ühine kohus”) liikmesriigi kohus juhul, kui
vastavalt lepingule, millega kõnealune kohus asutati, on see pädev lahendama
tsiviil- ja kaubandusasju käesoleva määruse tähenduses.
2.       Käesoleva määruse tähenduses on ühised
kohtud järgmised kohtud:
a)       19. veebruaril 2013 allakirjutatud
ühtset patendikohut käsitleva lepinguga (edaspidi „ühtse patendikohtu leping”)
asutatud ühtne patendikohus;
b)       31. märtsil 1965 sõlmitud Beneluxi
Kohtu asutamist ja põhikirja käsitleva lepinguga (edaspidi „Beneluxi leping”)
asutatud Beneluxi kohus.
Artikkel 71b
Ühise kohtu pädevus määratakse järgmiselt.
1.       Ühine kohus on pädev asja lahendama
juhul, kui käesoleva määruse kohaselt on ühise kohtu asutamise lepingu
reguleerimisalasse kuuluvat asja pädev lahendama sellise liikmesriigi kohus,
kes on ühise kohtu asutamise lepingu osalisriik.
2.       Kui kostja alaline elukoht ei ole
liikmesriigis ja käesoleva määruse kohaselt ei ole temaga seotud asja
kohtualluvus määratud teisiti, kohaldatakse II peatüki sätteid samamoodi nagu
juhul, kui kostja alaline elukoht oleks liikmesriigis. Artiklit 35 kohaldatakse
ka juhul, kui asja sisuline lahendamine kuulub kolmanda riigi kohtu pädevusse.
3.       Kui kostja alaline elukoht ei ole
liikmesriigis ja ühegi liikmesriigi kohus ei ole käesoleva määruse kohaselt
pädev asja lahendama, võib kostja vastu hagi esitada ühisesse kohtusse, juhul
kui:
a)       kostjale kuuluv vara asub liikmesriigis,
kes on ühise kohtu asutamise lepingu osalisriik,
b)       vara väärtus ei ole nõude väärtusega
võrreldes ebaproportsionaalselt väike ning
c)       vaidlus on piisavalt seotud mis tahes
liikmesriigiga, kes on ühise kohtu asutamise lepingu osalisriik.
Artikkel 71c
1.       Artikleid 29–32 kohaldatakse juhul, kui
menetlus algatatakse ühises kohtus ja sellise liikmesriigi kohtus, kes ei ole
ühise kohtu asutamise lepingu osalisriik.
2.       Artikleid 29–32 kohaldatakse juhul, kui
ühtse patendikohtu lepingu artikli 83 lõikes 1 osutatud üleminekuaja jooksul
algatatakse menetlus ühtses patendikohtus ja sellise liikmesriigi kohtus, kes
ei ole ühtse patendikohtu lepingu osalisriik.
Artikkel 71d
Käesolevat määrust kohaldatakse järgmiste
kohtuotsuste tunnustamise ja täitmise suhtes:
a)       ühtse patendikohtu või Beneluxi kohtu
otsus, mida tuleb tunnustada ja täita liikmesriigis, kes ei ole ühtse patendikohtu
lepingu või Beneluxi lepingu osalisriik, ja
b)       sellise liikmesriigi kohtu otsus, kes ei ole ühtse
patendikohtu lepingu või Beneluxi lepingu osalisriik, ent kelle otsuseid tuleb
tunnustada ja täita liikmesriigis, kes on ühtse patendikohtu lepingu või
Beneluxi lepingu osalisriik.”
Artikkel 2
Käesolev määrus jõustub kahekümnendal päeval
pärast selle avaldamist Euroopa Liidu Teatajas.
Seda kohaldatakse alates 10. jaanuarist 2015.
Käesolev määrus on tervikuna siduv ja
aluslepingute kohaselt liikmesriikides vahetult kohaldatav.
Brüssel,
Euroopa Parlamendi nimel                           Nõukogu
nimel
president                                                        eesistuja
[1]               ELT L 351, 20.12.2012, lk 1.
[2]               Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus (EL) nr 1257/2012
tõhustatud koostöö rakendamise kohta ühtse patendikaitse loomise valdkonnas,
ELT L X; nõukogu määrus (EL) nr 1260/2012 tõhustatud koostöö rakendamise kohta
ühtse patendikaitse loomise valdkonnas seoses kohaldatava tõlkekorraldusega,
ELT L.
[3]               SEK(2010)1547 (lõplik), 14.12.2010.
[4]               ELT C […], lk […].


Avis juridique important

|

52004PC0652

Ettepanek nõukogu määrus millega muudetakse määrust (EÜ) nr 1257/1999 Euroopa Põllumajanduse Arendus- ja Tagatisfondi (EAGGF) toetuse kohta maaelu arendamiseks  /* KOM/2004/0652 lõplik - CNS 2004/0234 */

Ettepanek NÕUKOGU MÄÄRUS millega muudetakse määrust (EÜ) nr 1257/1999 Euroopa Põllumajanduse Arendus- ja Tagatisfondi (EAGGF) toetuse kohta maaelu arendamiseks(komisjoni esitatud)SELETUSKIRICette proposition de rčglement du Conseil modifie l'article 47 bis du rčglement (CE) n° 1257/1999 du Conseil afin d'éviter une différence de traitement entre les Etats membres de la Communauté dans sa composition au 30 avril 2004 et les Etats membres qui ont adhéré au 1er mai 2004 en ce qui concerne le taux de participation par la mesures agro-environnementales financičre applicable pour ces derniers Etats membres. Le taux sera aligné, ā partir de la date d'adhésion (1er mai 2004), sur celui applicable pour les Etats membres de la Communauté dans sa composition au 30 avril 2004.La mesure proposée n'entraîne pas de dépenses supplémentaires pour le budget de la Communauté.2004/0234(CNS)Ettepanek: NÕUKOGU MÄÄRUS millega muudetakse määrust (EÜ) nr 1257/1999 Euroopa Põllumajanduse Arendus- ja Tagatisfondi (EAGGF) toetuse kohta maaelu arendamiseksEUROOPA LIIDU NÕUKOGU,võttes arvesse Euroopa Ühenduse asutamislepingut, eriti selle artikleid 36 ja 37,võttes arvesse komisjoni ettepanekut,võttes arvesse Euroopa Parlamendi arvamust,ning arvestades järgmist:(1) Nõukogu määruse (EÜ) nr 1257/1999 [1] (muudetud määrusega (EÜ) 1783/2003 [2]) artikli 47 lõike 2 teise lõigu kolmandas taandes nähakse ette, et ühenduse rahaline toetus põllumajanduslikele keskkonnameetmetele võib eesmärgi 1 piirkondades olla kuni 85 % ja muudes piirkondades kuni 60 %.[1]  EÜT L 160, 26.6.1999, lk 80. Määrust on viimati muudetud määrusega (EÜ) nr 583/2004 (ELT L 91, 30.3.2004, lk 1).[2]  ELT L 270, 21.10.2003, lk 70.(2) 1. mail 2004 Euroopa Liiduga ühinenud liikmesriikide jaoks eri finantssätted kehtestava määruse (EÜ) nr 1257/1999 artikli 47a lõikes 3 täpsustatakse, et kõnealuse määruse artiklit 47 ei kohaldata artikli 47a lõikes 1 osutatud meetmete, sealhulgas põllumajanduslike keskkonnameetmete rahastamise suhtes. Vastavalt artikli 47b lõikes 1 sätestatule võib ühenduse rahaline toetus moodustada kõnealuste meetmete puhul eesmärgi 1 piirkondades 80 %.(3) Et vältida 30. aprillil 2004 ühenduse koosseisu kuulunud ja 1. mail 2004 ühinenud liikmesriikide erinevat kohtlemist põllumajanduslike keskkonnameetmete rahastamise osas eesmärgi 1 piirkondades, tuleks viimaste liikmesriikide suhtes kohaldatava rahalise toetuse määr ühtlustada alates nimetatud ühinemise kuupäevast määraga, mida vastavalt määruse (EÜ) nr 1257/1999 artikli 47 lõike 2 teise lõigu kolmandale taandele kohaldatakse esimeste liikmesriikide suhtes.(4) Seetõttu tuleks muuta määrust (EÜ) nr 1257/1999,ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA MÄÄRUSE:Artikkel 1Määruse (EÜ) nr 1257/1999 artikli 47a lõikes 3 asendatakse punkt b järgmise tekstiga:"b) kõnealuse määruse artikli 35 lõige 1, artikli 35 lõike 2 teine taane, artikli 36 lõige 2 ja artikkel 47, välja arvatud selle lõike 2 teise lõigu kolmas taane."Artikkel 2Käesolev määrus jõustub järgmisel päeval pärast selle avaldamist Euroopa Liidu Teatajas.Seda kohaldatakse alates 1. jaanuarist 2004.Käesolev määrus on tervikuna siduv ja vahetult kohaldatav kõikides liikmesriikides.Brüssel,Nõukogu nimeleesistuja