               EUROOPA KOMISJON
            Brüssel,4.9.2017
            COM(2017) 463 final
            2017/0215(NLE)
            Ettepanek:
            NÕUKOGU OTSUS
            seisukoha kohta, mis võetakse Euroopa Liidu nimel rahvusvahelise vaalanduskomisjoni kolmel järgmisel kohtumisel, sealhulgas seoses kohtumiste ja tegevusega istungite vahel

               SELETUSKIRI

               1.Ettepaneku sisu

               Käesolev ettepanek käsitleb nõukogu otsust, millega kehtestatakse seisukoht, mis võetakse liidu nimel vaalapüügi reguleerimise rahvusvahelise konventsiooni raames toimuvatel rahvusvahelise vaalanduskomisjoni kohtumistel, sealhulgas seoses kohtumiste ja tegevusega istungite vahel.

               Ettepanek põhineb komisjoni ettepanekute
                  1
                alusel 2. märtsil 2009 ja 13. detsembril 2011 vastu võetud nõukogu otsustel, mis võimaldasid liidul kolmel rahvusvahelise vaalanduskomisjoni kohtumisel (2012., 2014. ja 2016. aastal), sealhulgas istungitevahelistel kohtumistel kooskõlastada oma seisukohta mitmes küsimuses.

               Kuna varasemad otsused olid laadilt mitmeaastased ja nendega nähti ette stabiilne poliitika, said EL ja selle liikmesriigid tegeleda rahvusvahelises vaalanduskomisjonis käsitletavate küsimustega proaktiivsemalt, tänu millele paluvad kolmandate riikide valitsused ELil üha sagedamini osaleda tegevuses, sellest vaid veidi aega ette teatades. Seepärast leitakse, et tulevane nõukogu otsus peaks rahvusvahelise vaalanduskomisjoni kohtumiste kõrval hõlmama otsuses sätestatud poliitikaraamistiku kohast tegutsemist istungitevahelisel ajal, näiteks demarši korral.

               2.Ettepaneku taust

               2.1.Vaalapüügi reguleerimise rahvusvaheline konventsioon

               1946. aastal allkirjastatud vaalapüügi reguleerimise rahvusvahelise konventsiooniga (edaspidi „konventsioon“) tagatakse nii vaalavarude kaitse kui ka säästev majandamine üleilmsel tasandil.

               Konventsioon sisaldab õiguslikult siduvat rakenduslisa, milles on kindlaks määratud kaitstud ja kaitsmata liigid, laevasõiduks avatud ja suletud veed, sealhulgas kaitsealad, ning kehtestatud tööstusliku vaalapüügi ja elatist andva vaalapüügi piirnormid. Konventsiooniga reguleeritakse ka teadusuuringute eesmärgil toimuvat vaalapüüki. Sellega seoses palutakse rakenduslisas osalisriikide valitsustel esitada teadusliku püügi lubade andmise ettepanekud enne lubade väljaandmist läbivaatamiseks teaduskomiteele. Kõnealused load annavad välja konkreetsed riigid.

               Kuna konventsioon allkirjastati enne Rooma lepingu sõlmimist, saavad konventsiooni osalised olla üksnes riigid ja seepärast on Euroopa Liidul vaid vaatleja staatus
                  2
               . Praegu on konventsiooniga ühinenud kakskümmend viis ELi liikmesriiki,
                  3
                mis teeb konventsiooni osalisriikide koguarvuks kaheksakümmend seitse.

               2.2.Rahvusvaheline vaalanduskomisjon

               Konventsiooni rakendamist reguleerib rahvusvaheline vaalanduskomisjon, mis tuleb kokku iga kahe aasta tagant. See komisjon täidab nii säästva majandamise kui ka kaitse vallas oma põhikohustusi, tehes osalisriikide valitsuste taotlusel muudatusi konventsiooni rakenduslisasse. Muudatuse tegemise poolt peab olema kolm neljandikku rahvusvahelise vaalanduskomisjoni hääleõigusega liikmetest. Rahvusvahelise vaalanduskomisjoni otsustel muuta konventsiooni rakenduslisa on otsesed õiguslikud tagajärjed, kuna tehtud otsused jõustuvad ettenähtud tähtaja jooksul, ilma et neid oleks vaja ratifitseerida
                  4
               . Peaaegu igal rahvusvahelise vaalanduskomisjoni kohtumisel on esitatud ettepanekuid muuta konventsiooni rakenduslisa, et lubada teatavatel tingimustel vaalapüüki või luua kaitsealad.

               Rahvusvaheline vaalanduskomisjon on aja jooksul märkimisväärselt arenenud ning on muutunud rahvusvaheliseks organisatsiooniks, mis tegeleb kõikide vaalade ja vaalapüügiga seotud küsimustega, nagu väliuuringute programmide elluviimine, populatsiooni modelleerimine, kaitsekavade koostamine ning esinevate ohtude kohta teadmiste kogumine ja nende ohtude ohjamine. Rahvusvahelise vaalanduskomisjoni tegevust mõjutab üha enam tegevuskava aastani 2030 ja kestliku arengu eesmärgid üldiselt, eriti 14. eesmärk
                  5
               .

               Rahvusvahelise vaalanduskomisjoni põhisissetuleku moodustavad osalisriikide valitsuste osamaksud, kuid konventsiooniga ühinenud valitsused ja kodanikuühiskonna organisatsioonid teevad vaalanduskomisjoni hallatavate konkreetsete tööprogrammide toetuseks ka vabatahtlikke lisamakseid.

               Rahvusvaheline vaalanduskomisjon saab nõu oma teaduskomiteelt, mis pakub märkimisväärset abi vaalavarude hindamisel, püügi piirnormide kindlaksmääramisel ning vaalade ja vaalapüügiga seotud teabe analüüsimisel. Samuti vaatab teaduskomitee läbi teadusuuringute eesmärgil antavad vaalapüügiload ja esitab nende kohta märkusi,
                  6
                enne kui osalisriikide valitsused need oma kodanikele välja annavad
                  7
               .

               Rahvusvahelise vaalanduskomisjoni kahetine ülesanne korraldada vaalapüüki ja kaitsta vaalasid on tekitanud väga terava vastasseisu vaalapüüki toetavate ja vaalade rangele kaitsele keskenduvate osalisriikide valitsuste vahel. See olukord nõrgendab vaalanduskomisjoni, mis on samas ainus olemasolev raamistik, kus on võimalik lahendada ülemaailmseid mureküsimusi.

               3.Liidu nimel võetav seisukoht

               3.1.Vajadus liidu seisukoha järele

               Rahvusvahelises vaalanduskomisjonis vastu võetud rakenduslisa muutmise otsused võivad mõjutada ELi poliitikas ja õigusaktides seatud vaalalistega seotud eesmärkide saavutamist.

               Vastavalt Euroopa Liidu toimimise lepingu (edaspidi „ELi toimimise leping“) artikli 191 lõikele 1 on ELi keskkonnapoliitika üks eesmärk edendada meetmeid rahvusvahelisel tasandil, et tegelda piirkondlike ja ülemaailmsete keskkonnaprobleemidega. See eesmärk hõlmab liikide, sealhulgas vaalade ja teiste vaalaliste ülemaailmset kaitset. Euroopa Liit on kehtestanud keskkonnaalased õigusaktid, millega edendatakse nende tõhusat kaitset eeskirjade ulatusliku ühtlustamise kaudu ELi tasandil.

               Elupaikade direktiivi
                  8
                IV lisas on loetletud kõik vaalaliste liigid. See tähendab, et kõik vaalaliigid ja muud vaalalised on kaitstud tahtliku häirimise, püüdmise või tapmise eest liidu vetes. Samuti luuakse sellega ELi poliitikaraamistik seisukoha võtmiseks sellistes küsimustes nagu mürareostus, laevaliiklus, kalapüügivahendisse takerdumine ja kaaspüük. Sama direktiiviga on keelatud ka loodusest võetud isendite pidamine, vedamine ja müük või vahetus. Selle õigusakti alusel ei ole lubatud jätkata tööstuslikku vaalapüüki.

               Nõukogu määrusega (EÜ) nr 338/97 looduslike looma- ja taimeliikide kaitse kohta nendega kauplemise reguleerimise teel,
                  9
                millega rakendatakse ELis ohustatud looduslike looma- ja taimeliikidega rahvusvahelise kauplemise konventsiooni (CITES), on keelatud vaalaliste toomine liitu peamiselt kaubanduslikel eesmärkidel. Seda kõrget kaitsetaset on tugevdatud veelgi merestrateegia raamdirektiiviga,
                  10
                mille kohase ELi ookeanide ja merede hea keskkonnaseisundi edendamise kaudu peaks paranema vaalade ja muude vaalaliste elukeskkond.

               Vaalade rände tõttu ei ole ELi poliitika liidu vetes tõhus, kui seda ei toetata ülemaailmse kooskõlastatud tegevusega, mis toimub võrreldavas rahvusvahelises õigusraamistikus. Selle raamistiku tagab vaalapüügi reguleerimise rahvusvaheline konventsioon.

               Paljusid teemasid, mille kohta rahvusvaheline vaalanduskomisjon on teinud otsuse, mõjutavad ka ELi osalemine mitmepoolsetes keskkonnalepingutes, nagu bioloogilise mitmekesisuse konventsioon, ÜRO kliimamuutuste raamkonventsioon ja püsivate orgaaniliste saasteainete Stockholmi konventsioon, ning Minamata elavhõbedakonventsiooni ELi poolne ratifitseerimine.

               3.2.Konkreetsed poliitikaküsimused

               3.2.1.Tööstuslik vaalapüük, väikesemahuline rannapüük ja teadusliku püügi lubade kriteeriumid

               Rahvusvaheline vaalanduskomisjon, kes reguleerib tööstuslikku vaalapüüki, otsustas 1982. aastal, et kõikide vaalaliikide ja populatsioonide tööstuslikule püügile tuleks kehtestada alates 1986. aastast moratoorium.

               Norra ja Islandi suhtes ei ole see moratoorium siduv, sest nad on esitanud moratooriumi kohta vastavalt vastuväite
                  11
                ja reservatsiooni
                  12
               . Nad jätkavad vaalade püüdmist tööstuslikult
                  13
               . Need kaks riiki kehtestavad oma püügi piirnormid ise, kuid esitavad komisjonile saaki käsitleva teabe ja seonduvad teaduslikud andmed. Nii Norra kui ka Island väidavad, et nad on võtnud oma püügi piirnormide kehtestamisel aluseks läbivaadatud majandamiskorra, mille rahvusvaheline vaalanduskomisjon on välja töötanud selleks, et määrata kindlaks tööstusliku vaalapüügi jätkusuutlikud piirnormid. Kõnealuse korra range kohaldamine teaduskomitee soovitatud viisil on peamine, mis aitab ära hoida liiga suurte püügi piirnormide kehtestamise.

               Jaapanile on tööstusliku vaalapüügi moratoorium siduv, kuid riik annab erilube vastavalt konventsiooni VIII artiklile, mille alusel on lubatud vaalu „teadustöö eesmärgil tappa, püüda ja töödelda vastavalt sellistele arvulistele piirangutele ning muudele tingimustele, mida osalisriigi valitsus sobivaks peab“. 2014. aastal leidis Rahvusvaheline Kohus siiski, et Jaapani peamine teadusliku vaalapüügi programm oli ebaseaduslik ja programmi teaduslik kvaliteet ei olnud piisav, et õigustada seda kui programmi, mis viiakse ellu selgelt teadusuuringute tegemise eesmärgil
                  14
               . Peale selle ei olnud tõestatud vajadust kasutada proovi võtmisel surmavaid meetodeid kindlaksmääratud teaduslike eesmärkide saavutamiseks. Sellegipoolest alustas Jaapan 2016. aastal Antarktikas uuesti n-ö teaduslikku vaalapüüki ning jätkas seda ka 2017. aastal uue programmi alusel ja järgimata vaalapüügilubade läbivaatamise uuendatud protsessi, millest kinnipidamist nõuti asjakohastes rahvusvahelise vaalanduskomisjoni otsustes,
                  15
                mille kohta Jaapan esitas vastusväite.

               Ehkki nimetatud riigid on vaalapüüki jätkanud, on tööstusliku vaalapüügi moratoorium aidanud viimasel kolmekümnel aastal vaalu kaitsta. Sellegipoolest on paljud vaalapopulatsioonid kriitiliselt kahanenud, mille põhjuseks on ka üha arvukamad vaalapüügiga mitteseotud ohud, nagu takerdumine kalapüügivahenditesse, kokkupõrkamine laevadega, saaste, sealhulgas veealune müra, elupaikade halvenemine jne. Seepärast on endiselt oluline vältida tööstusliku vaalapüügi põhjustatavat survet, et aidata nendel populatsioonidel taastuda. Seega peaks rahvusvahelises vaalanduskomisjonis otsustatud üldine tööstusliku vaalapüügi keeld jääma kehtima. See on kooskõlas ELi poliitikaga ja EL nõuab seda.

               Jaapan on püüdnud ka veenda rahvusvahelist vaalanduskomisjoni kehtestama uut vaalapüügi kategooriat – väikesemahuline rannapüük
                  16
                –, millega tühistataks osaliselt tööstusliku vaalapüügi moratoorium. EL peaks olema uute vaalapüügikategooriate kehtestamise ettepanekute vastu ja toetama Rahvusvahelise Kohtu järeldust,
                  17
                mille kohaselt on vaalapüük jagatud konventsioonis kolme kategooriasse: tööstuslik vaalapüük ja põlisrahvastele elatist andev vaalapüük (mis mõlemad on hõlmatud rakenduslisaga) ning VIII artikli kohase eriloa alusel toimuv vaalapüük. Sellega välditakse tühimikke tööstusliku vaalapüügi keelus ja aidatakse ära hoida selle põhimõtte kohaldamist liidu vete lähedal.

               Seoses teadusliku vaalapüügiga peaks EL jääma endale kindlaks, et VIII artiklit, mis võimaldab vaalapüüki eriloa alusel, ei saa kasutada sellise vaalapüügi õigustamiseks, mis on eelkõige tööstuslik. Kõnealuse artikli kuritarvitamisega trotsitakse moratooriumi vaimu ja rahvusvahelise vaalanduskomisjoni tahet, mida on väljendatud erinevates otsustes. Et eriloa ettepanekud oleksid ELi jaoks vastuvõetavad kui VIII artikli alusel õigustatud ettepanekud, peavad need vastama kaalutlustele, mille Rahvusvaheline Kohus on sätestanud oma 31. märtsi 2014. aasta otsuses Antarktikas toimuva vaalapüügi kohta. See tähendab, et tuleb rangelt kinni pidada eriloa alusel toimuvat vaalapüüki käsitlevast otsusest 2014-5, milles on öeldud, et eriloa väljaandmisel peavad olema täidetud kaks tingimust: uurimisobjektid on surmatud teadusuuringu jaoks ja proovivõtt toimub  vaid teadusuuringu tegemise eesmärgil. Praktikas tähendab see seda, et konventsiooniosaline, kes soovib välja anda eriloa, on teaduskomiteele tõestanud, et projekti eeldatavat väljundit saab põhjendada kui teadusuuringut; et ta on põhjalikult kaalunud, kas teadusuuringu eesmärki oleks võimalik saavutada ka muul viisil, kui uurimisobjektide surmamine, kuid on jõudnud järeldusele, et see ei ole teostatav, ning ta on tõestanud, et kavandatud proovi suurus on rangelt seotud teaduslike vajadustega ja ei ole suurem kui püstitatud teadusliku eesmärgi puhul mõistlik.

               Peale selle peaks EL toetama seisukohta, millega olid Rahvusvahelises Kohtus menetletud kohtuasja puhul lõppkokkuvõttes nõus ka kõik menetluse pooled, et rahvusvahelisel vaalanduskomisjonil on eriloa alusel toimuva vaalapüügi vaidlustamisel õiguspärane roll. Seepärast peaks EL toetama ka edaspidi lähenemisviise, millega kantakse hoolt selle eest, et rahvusvaheline vaalanduskomisjon ja selle teaduskomitee vaatab enne väljaandamist läbi iga eriloa, et see vastaks asjakohastele soovitustele.

               3.2.2.Kaitse

               Vaalapüügi reguleerimise rahvusvaheline konventsioon oli 1946. aastal üks esimestest rahvusvahelistest lepingutest, millega loodi seos kaitse ja säästva kasutamise vahele. Vaalandusega mitteseotud ohtude mõju ja kaitselased probleemid on aja jooksul suurenenud ning nende leevendamisest on saanud üks suurimaid rahvusvahelise vaalanduskomisjoni ülesandeid.

               2003. aastal loodi kaitsekomitee. See komitee teeb tihedat koostööd teaduskomiteega, et kõrvaldada mitmesugused vaalu ja nende elupaiku ähvardavad ohud. 2016. aastal võttis rahvusvaheline vaalanduskomisjon konventsiooniga ühinenud ja ELi kooskõlastatud seisukohale tuginenud ELi liikmesriikide valitsuste toel vastu uue strateegilise kava
                  18
                koos tööprogrammiga, milles on kindlaks määratud peamised vaalalisi ähvardavad ohud (laevaliiklus, mereprügi, kaaspüük, inimtekkelised helid, keemiline reostus ja kliimamuutused) ning esmatähtsad meetmed (säästev vaalade vaatlemine, kaitsekorralduskavad, kaitsealad, andmete kogumine ja edastamine).  Lisaks on hakatud rõhku panema vaalade ja muude vaalaliste panusele ökosüsteemide reguleerimisse ning ökosüsteemi teenuste pakkumisse nii nende eluajal kui ka pärast seda.

               EL peaks toetama rahvusvahelise vaalanduskomisjoni üha suuremat osalemist kaitsetegevuses, mis on kooskõlas ELi poliitika ja õigusaktidega.

               Väljendamaks oma tõsist poliitilist pühendumist kaitsele, peaks EL jätkama kõikide vaalakaitsealade loomise ettepanekute toetamist
                  19
               . Nende ettepanekutega seoses tuleb 3/4 häälteenamusega vastu võtta rakenduslisa muudatus. Selle häälteenamuse saavutamiseks tuleb pidada aktiivseid ettevalmistavaid arutelusid nende osalisriikide valitsustega, kes tavaliselt hääletavad kaitsealade vastu. EL ja selle liikmesriigid peaksid samuti toetama suuremat läbipaistvust, tehes ettepaneku, et rakenduslisa kaitsealasid käsitlevad sätted tuleks koondada selle peakirja all eraldi jaotisesse
                  20
               .

               Samamoodi tuleks toetada rahvusvahelise vaalanduskomisjoni ettepanekuid, mille eesmärk on parandada vaalade heaolu. Loomade heaolu nimel tehtavas töös võidakse muu hulgas keskenduda sellistele küsimustele nagu kalapüügivahenditesse takerdumine, laevaliiklus, vaalade massiline kaldale uhtumine, vaalade vaatlemine, mürareostus, tapmis- ja eutanaasiameetodite täiustamine jne.

               Viimastel aastatel on rahvusvaheline vaalanduskomisjon hakanud tegelema vaalalaliste haigustega seotud teguritega, eriti nendega, mis võivad olla seotud inimtegevusega, ja nendega, mis võivad levitada haigusi loomadelt inimestele, ohustades vaalu elatise hankimiseks küttivaid põliskogukondi, kes tarbivad mittetööstuslikul küttimisel saadud vaalatooteid. EL ja selle liikmesriigid peaksid selliseid arutelusid toetama, seistes hea selle eest, et need toimuvad teaduslikel alustel ning et kõnealuste küsimuste käsitlemine rahvusvahelises vaalanduskomisjonis lisab väärtust muudes foorumites tehtavale tööle.

               3.2.3.Põlisrahvastele elatist andev vaalapüük

               Põlisrahvastele elatist andev vaalapüük
                  21
                on hõlmatud järjestikuste rakenduslisadega ning selle reguleerimine – sealhulgas kõnealuse püügi piirnormide kindlaksmääramine iga kuue aasta tagant (järgmine kord 2018. aastal) – on rahvusvahelise vaalanduskomisjoni ülesannete tähtis ja lahutamatu osa. Põlisrahvastele elatist andev vaalapüük ei ole hõlmatud moratooriumiga, sest see ei ole tööstuslik vaalapüük. Valitsuste ülesanne on esitada oma põlisrahvaste vajadusi tõendav vajaduste hinnang, milles on kirjeldatud üksikasjalikult küttimise, toodete ja müügi kultuurilisi, elatise hankimisega seotud ja toitumisalaseid aspekte. Teaduskomitee annab nõu kavandatud küttimise säästvuse ja ohutute püügi piirnormide kohta ning rahvusvaheline vaalanduskomisjon määrab vajaduste hinnangut ja teaduskomitee arvamust arvesse võttes kindlaks iga küttimise piirnormi. Paraku on see tekitanud sageli vaidlusi, nii ELi kui ka rahvusvahelise vaalanduskomisjoni tasandil. Olukorda ei muuda lihtsamaks asjaolu, et rakenduslisas tunnistatakse, et põlisrahvastele elatist andev vaalapüük peab vastama põlisrahvaste elatise hankimisega seotud vajadustele,
                  22
                kuid neid vajadusi ei ole seal määratletud. Sellist määratlust on väga keeruline esitada, võttes arvesse keerukaid mõisteid, mitmesuguseid küttimisviise ja kogukondade iseärasusi, mida see määratlus peaks hõlmama.

               EL tervikuna ja Taani Gröönimaa nimel astusid olulisi samme, et hajutada põlisrahvastele elatist andva vaalapüügiga seoses tekkinud pinged. 2014. aastal võttis rahvusvaheline vaalanduskomisjon vastu otsuse 2014-1 vajaduse kohta reguleerida põlisrahvastele elatist andvat vaalapüüki tulevikus järjekindlama ja pikaajalise lähenemisviisi kaudu. Samuti palus vaalanduskomisjon teaduskomiteel ja selle allkomiteel, mis tegeleb põlisrahvastele elatist andva vaalapüügiga seotud küsimustega, täita enne 2018. aastal toimuvat järgmist põlisrahvastele elatist andva vaalapüügi kvootide kehtestamist konkreetsed ülesanded,
                  23
                et luua püügi piirnormide kindlaksmääramiseks kindlam alus.

               Lisaks otsusele 2014-1 arutasid eri taustaga eksperdid, sealhulgas elatist andvat vaalapüüki harrastavate kogukondade esindajad, elatise hankimisega seotud vajaduste mõiste üle, pidades silmas põlisrahvaste õigusi
                  24
               . Nad soovitasid parandada nende õiguste mõistmist, suurendada põlisrahvaste rolli rahvusvahelises vaalanduskomisjonis ning luua sidemed vaalanduskomisjoni ja muude asjakohaste foorumite vahel. Samuti soovitasid nad asendada vajaduste hinnangu, mille puhul leiti, et see piirab põlisrahvaste õigust kasutada oma ressursse, vähemnõudlikuma dokumendiga. Lõpetuseks esitasid nad täiustatud protsessi ja ajakava, mida kasutada põlisrahvastele elatist andva vaalapüügi piirnormide kaalumisel pärast 2018. aastat.

               2016. aasta oktoobris aset leidnud rahvusvahelise vaalanduskomisjoni 66. kohtumisel toetasid EL ja selle konventsiooniga ühinenud liikmesriikide valitsused üldjoontes vajadust pöörata vaalanduskomisjoni töös rohkem tähelepanu põlisrahvaste õigustele ning ekspertide ettepanekut täiustada põlisrahvastele elatist andva vaalapüügi piirnormide kindlaksmääramise protsessi. Mõiste „vajaduste hinnang“ asendamisega seoses oldi siiski eriarvamusel. Selle tulemusel lepiti rahvusvahelise vaalanduskomisjoni 66. kohtumisel kokku, et põlisrahvastele elatist andva vaalapüügiga seotud küsimustega tegelev töörühm peaks neid küsimusi veel kaaluma ja esitama vajaduse korral soovitused 2018. aastal toimuval vaalanduskomisjoni 67. kohtumisel. Sellega seoses on oluline, et need kaks ELi liikmesriiki, kes on neis küsimustes peetavate aruteludega kõige rohkem seotud, teeksid koostööd selle tagamiseks, et vaalanduskomisjoni 67. kohtumisel esitatavaid soovitusi saaks toetada kogu EL.

               Mis puutub põlisrahvaste õigustesse, siis EL on pikka aega edendanud inimõiguste austamist kõikjal maailmas ja ELil on hulk poliitikameetmeid, mis on seotud põlisrahvastega
                  25
               . Et väljendada oma toetust õigustepõhisele lähenemisviisile, võiks EL järgida ekspertide soovitusi
                  26
                ja teha ettepaneku võtta vastu otsus, mis käsitleb põlisrahvaste õiguste hiljutise arengu olulisust rahvusvahelise vaalanduskomisjoni seisukohast, ning ärgitada uurima mehhanisme, mille abil parandada põlisrahvaste esindajate staatust vaalanduskomisjoni kohtumistel. Samuti võiks EL kaaluda vaalanduskomisjoni 67. kohtumisel arutatavate rakenduslisa muudatuste laiendamist, et asendada mõiste „aborigeenid“ mõistega „põliselanikud“.

               Muud põlisrahvaste õigustega seotud soovitused, nimelt soovitus tellida uuring selliste õiguste kasutamise vahendite kohta, kutsuda korrapäraselt rahvusvahelise vaalanduskomisjoni kohtumistele põlisrahvaste õigustega tegelev ÜRO eriraportöör, määrata vaalanduskomisjoni esindaja külastama ÜRO põlisrahvaste alalise foorumi istungeid ning uurida võimalikku kasu, mis tõuseb sekretariaadi ühinemisest asutustevahelise põlisrahvaste toetusrühmaga, tunduvad väikese organisatsiooni puhul, mille liikmetest vaid neli tegelevad põlisrahvastele elatist andva vaalapüügiga seotud küsimustega, võrdlemisi ebaproportsionaalsed. Rahvusvaheline vaalanduskomisjoni saab nende aspektide kohta asjakohast teavet tõhusamalt ja väiksemate kuludega osalisriikide valitsuste ja elatist andvat vaalpüüki harrastavate kogukondade esindajate aruannetest.

               Õigustepõhise lähenemisviisi edendamiseks tuleb ELil olla teadlik sellest, et põlisrahvaste õigused ei ole absoluutsed ning neid võib mõjutada mõistlik ja objektiivselt põhjendatud tegevus. Näiteks teabe esitamine põlisrahvastele elatist andva vaalapüügi piirnormide taotluste toetamiseks on mõistlik ja objektiivselt põhjendatud, võttes arvesse rahvusvahelise vaalanduskomisjoni ülesannet määrata kõnealuse püügi piirnormid kindlaks nii, et need vastavad põlisrahvaste elatise hankimisega seotud vajadustele. Pidades silmas vaalanduskomisjoni ülesannet majandada vaalade populatsioone üleilmselt, võib mõistlik ja objektiivne põhjendus leiduda ka põlisrahvastele elatist andva vaalapüügi kvoodi piiramisele, kui tuntakse muret küttimise säästvuse pärast.

               3.3.Institutsioonilised küsimused

               Kuna ELil on vaatleja staatus, väljendavad ELi nimel rahvusvahelises vaalanduskomisjonis võetavat seisukohta ELi huvides ühiselt tegutsevad liikmesriigid viisil, millega edastatakse kõige paremini ELi tunnustus, ja ilma et see piiraks liidu esindamist käsitlevate aluslepingu sätete kohaldamist.

               Ehkki tundub olevat ebatõenäoline, et rahvusvahelise vaalanduskomisjoni praeguse eesistujariigi Jaapani püüdlused algatada arutelud vaalanduskomisjoni tuleviku teemal viivad välja aluslepingu muutmise ettepanekuteni, peaksid EL ja selle liikmesriigid kasutama kõiki tekkivaid võimalusi, mis võimaldavad liikuda ELi liikmesuse poole.

               Seni kuni ELil liikme staatus puudub, on iseäranis tähtis, et liikmesriigid kasutaksid rahvusvahelises vaalanduskomisjonis ELi seisukohtade kaitsmiseks täielikult oma kollektiivset mõjuvõimu kooskõlas ELi lepingu artikli 4 lõikes 3 kajastatud lojaalse koostöö põhimõttega ja ELi välisesindatuse ühtsuse põhimõttega. ELi ühtne seisukoht on oluline ka seepärast, et see on vaalanduskomisjonis kokkuleppe või ühehäälsuse saavutamise eeltingimus, mis on eriti tähtis arvesse võttes Rahvusvahelise Kohtu järeldust, et vaalanduskomisjoni otsused võivad olla olulised konventsiooni või selle rakenduslisa tõlgendamisel, kui need võetakse vastu konsensuse alusel või ühehäälselt
                  27
               .

               ELi kollektiivse mõjuvõimu maksimeerimiseks on vaja, et kõik liikmesriigid oleksid rahvusvahelise vaalanduskomisjoni liikmed ning saaksid hääletada rakenduslisa muutmise ja muude otsuste üle. Praegu on vaalanduskomisjoni liikmed kakskümmend viis ELi liikmesriiki ning on oluline, et need kolm, kes seda veel ei ole (Malta ja Läti) või enam ei ole (Kreeka), saaksid selleks võimalikult kiiresti. Sama oluline on, et liikmesriigid maksaksid õigel ajal ära oma osamaksud, et neil oleks hääleõigus
                  28
               .

               Kõikidel liikmesriikidel ei ole vaja saata rahvusvahelise vaalanduskomisjoni kohtumistele esindajaid oma pealinnast, et maksimeerida ELi kui terviku mõju. Esindusvolituse võib anda kohaliku saatkonna töötajale. Juhul kui liikmesriigil puudub riigis, kus toimub vaalanduskomisjoni kohtumine, esindus, võib asjakohane liikmesriigi asutus anda kooskõlas muude õiguslikult siduvate lepingute puhul rakendatavate tavadega enne kohtumist volituse mõne teise liikmesriigi delegatsiooni liikmele.

               Lojaalse koostöö kohustus tähendab seda, et ELi liikmesriigid ei tohiks hääletada üksteise vastu ja peaksid tegema kõik endast oleneva, et jõuda ühisele seisukohale.

               Kuna vaalapüügi reguleerimise rahvusvahelisel konventsioonil on kaheksakümmend seitse osalisriiki, moodustavad praegused kakskümmend kaks hääletavat liikmesriiki rahvusvahelise vaalanduskomisjoni hääleõigusega liikmetest veerandi.

               Seega on nii poliitika aluspõhimõtete kui ka hääletamisjõu seisukohast vajalik, et EL tervikuna jõuaks rahvusvahelise vaalanduskomisjoni ettepanekutes kokkuleppele tublisti enne rahvusvahelise vaalanduskomisjoni kohtumisi.

               4.Õiguslik alus

               4.1.Menetlusõiguslik alus

               ELi toimimise lepingu artikli 218 lõikes 9 on osutatud otsustele, millega „kehtestatakse lepingus sätestatud organis liidu nimel võetavad seisukohad, kui asjaomasel organil tuleb vastu võtta õigusliku toimega akte, välja arvatud õigusaktid, millega täiendatakse või muudetakse lepingu institutsioonilist raamistikku“. ELi toimimise lepingu artikli 218 lõiget 9 kohaldatakse olenemata sellest, kas liit on asjaomase organi liige või asjaomase lepingu pool
                  29
               .

               Rahvusvaheline vaalanduskomisjon on organ, mis on loodud vaalapüügi reguleerimise rahvusvahelise konventsiooniga. Aktidel, mis vaalanduskomisjonil palutakse vastu võtta, on õiguslikud tagajärjed. Kavandatavatel aktidel võib olla otsustav mõju ELi õigusaktide sisule (vt eespool punkt 3.1). Nende aktidega ei täiendata ega muudeta lepingu institutsioonilist raamistikku.

               Seepärast on kavandatava otsuse menetlusõiguslik alus ELi toimimise lepingu artikli 218 lõige 9.

               4.2.Materiaalõiguslik alus

               Liidu peamine eesmärk rahvusvahelises vaalanduskomisjonis on tagada vaalavarude kaitseks ja majandamiseks tõhus rahvusvaheline õigusraamistik, mis toob kaasa vaalade ja muude vaalaliste kaitsestaatuse märkimisväärse paranemise ning koondab kogu rahvusvahelise vaalanduskomisjoni liikmete teostatava vaalapüügi vaalanduskomisjoni kontrolli alla. Varasemates ettepanekutes on kavandatud akti põhieesmärk ja sisu olnud seotud eeskätt keskkonnaga ning seepärast on kasutatud materiaalse õigusliku alusena ELi toimimise lepingu artikli 191 lõiget 1 ning ELi toimimise lepingu artikli 43 lõiget 2 ei ole vaalanduskomisjonis võetavat liidu seisukohta käsitleva otsuse õiguslikuks aluseks pakutud (vt KOM(2011) 495 ja KOM(2008) 711). Praegu on kavas pakkuda välja sama õiguslik alus kui 2008. ja 2011. aastal. Tuleb rõhutada, et ELi toimimise lepingu artikli 191 lõike 1 ja artikli 43 lõike 2 piiritlemist käsitletakse mitmes pooleliolevas kohtuasjas
                  30
               . Käesolev materiaalõigusliku aluse ettepanek ei piira mingil moel Euroopa Liidu ELi toimimise lepingu artikli 3 lõike 1 punkti d, artikli 38 ja I lisa kohast ainupädevust mere bioloogiliste ressursside kaitsel ning seega kõikide vee-elusressursside kaitsel määruse (EL) nr 1380/2013
                  31
                alusel elluviidava ühise kalanduspoliitika raames. Selle lähenemisviisiga ei looda pretsedenti nimetatud määruse kohaldamisalasse kuuluvate vee-elusressursside kaitset ja majandamist käsitlevate tulevaste läbirääkimiste suhtes. Lisaks võib tekkida vajadus seda lähenemisviisi kohandada, et võtta arvesse asjakohaste ELi toimimise lepingu artikli 191 lõike 1 ja artikli 43 lõike 2 piiritlemisega seotud pooleliolevate kohtuasjade tulemust.

               4.3.Järeldus

               Kavandatava otsuse õiguslik alus peaks olema ELi toimimise lepingu artikli 191 lõige 1 koostoimes ELi toimimise lepingu artikli 218 lõikega 9.

               2017/0215 (NLE)

               Ettepanek:

               NÕUKOGU OTSUS

               seisukoha kohta, mis võetakse Euroopa Liidu nimel rahvusvahelise vaalanduskomisjoni kolmel järgmisel kohtumisel, sealhulgas seoses kohtumiste ja tegevusega istungite vahel

               EUROOPA LIIDU NÕUKOGU,

               võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut, eriti selle artikli 191 lõiget 1 koostoimes artikli 218 lõikega 9,

               võttes arvesse Euroopa Komisjoni ettepanekut

               ning arvestades järgmist:

               (1)1946. aastal allkirjastatud vaalapüügi reguleerimise rahvusvahelise konventsiooniga (edaspidi „konventsioon“) loodi rahvusvaheline vaalanduskomisjon, mis on pädev rahvusvaheline organisatsioon vaalavarude üleilmse kaitse ja majandamise vallas.

               (2)Konventsiooni täiendab rakenduslisa, millega reguleeritakse vaalapüüki kogu maailmas ja mida käsitatakse konventsiooni lahutamatu osana. Selles on sätestatud vaalavarude kaitse ja kasutamisega seotud üksikasjalikud vaalapüügieeskirjad. Rakenduslisa sätted ja rahvusvahelises vaalanduskomisjonis vastu võetud muudatused on konventsiooniosalistele siduvad, välja arvatud juhul, kui konventsiooniosaline esitab kooskõlas konventsiooni V artikli lõikega 3 muudatuse suhtes ametliku vastuväite.

               (3)Rakenduslisa muudatusega, millega nõustus enamik rahvusvahelises vaalanduskomisjonis esindatud riike, jõustus 1986. aastal tööstusliku vaalapüügi moratoorium. Juhtivad vaalapüügiriigid on pidevalt moratooriumi vaidlustanud ja jätkavad endiselt vaalapüüki väidetavalt teaduslikul eesmärgil või muude erandite alusel.

               (4)On asjakohane kehtestada liidu nimel rahvusvahelises vaalanduskomisjoni võetav seisukoht, kuna vaalanduskomisjonis vastu võetud rakenduslisa muutmise otsustel võivad olla õiguslikud tagajärjed ning need võivad mõjutada liidu poliitikas ja õigusaktides seatud vaalalistega seotud eesmärkide saavutamist. Mõne ettepanekuga, mida vaalanduskomisjoni kohtumistel otsuse tegemiseks korrapäraselt esitatakse, taotletakse vaalapüügi lubamist kvootide kehtestamise ja majandamismeetmete kohaldamise kaudu või vaalakaitsealade loomist ning nende ettepanekute suhtes on vaja kehtestada liidu seisukoht.

               (5)Rahvusvahelise vaalanduskomisjoni liikmeks saavad olla üksnes riigid. Praegu on vaalanduskomisjoni liikmed kakskümmend viis liikmesriiki
                  32
               . Euroopa Liidul on vaalanduskomisjonis vaatleja staatus ja teda esindab seal komisjon.

               (6)Kuna liit on rahvusvahelises vaalanduskomisjonis vaatlejana, peaks seisukoha, mis võetakse liidu nimel Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 3 lõike 2 alusel liidu ainupädevusse kuuluvates küsimustes, vastu võtma nõukogu, kuna see võib mõjutada ühiseid eeskirju või muuta nende kohaldamisala, ja seda peaksid väljendama liikmesriigid, kes tegutsevad ühiselt liidu huvides.

               (7)Et tugevdada rahvusvahelises vaalanduskomisjonis liidu positsiooni, tuleks toetada igasugust vaalapüügi reguleerimise rahvusvahelise konventsiooni läbivaatamist, mis võimaldab liidul saada rahvusvahelise vaalanduskomisjoni liikmeks.

               (8)Nõukogu direktiivi 92/43/EMÜ
                  33
                lisas on loetletud kõik vaalalised kui liidu tähtsusega liigid, mis vajavad ranget kaitset. Seepärast on kõik vaalaliigid kaitstud tahtliku häirimise, püüdmise või tapmise eest liidu vetes. Sama direktiiviga on keelatud ka loodusest võetud isendite pidamine, vedamine ja müük või vahetus.

               (9)Nõukogu määrusega (EÜ) nr 338/97 looduslike looma- ja taimeliikide kaitse kohta nendega kauplemise reguleerimise teel,
                  34
                millega rakendatakse liidus ohustatud looduslike looma- ja taimeliikidega rahvusvahelise kauplemise konventsiooni (CITES), on keelatud vaalaliste toomine liitu peamiselt kaubanduslikel eesmärkidel. Peale selle võimaldab nõukogu määrus (EMÜ) nr 348/81
                  35
                importida teatavaid määruse lisas loetletud tooteid vaid siis, kui need ei ole mõeldud kasutamiseks kaubanduslikul eesmärgil.

               (10)Vaal on rändliik. Sellest tulenevalt on vaaladega seotud liidu poliitika ja õigusaktide mõju liidu vetes suurem, kui neid toetatakse kooskõlastatud tegevusega kogu maailmas.

               (11)Liit toetab ÜRO põlisrahvaste õiguste deklaratsiooni ja 2014. aastal toimunud põlisrahvaste maailmakonverentsi lõppdokumenti
                  36
               .

               (12)Liidu seisukohta väljendavad rahvusvahelise vaalanduskomisjoni liikmeks olevad ELi liikmesriigid, tegutsedes ühiselt,

               ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA OTSUSE:

               Artikkel 1

               Euroopa Liidu seisukoht rahvusvahelise vaalanduskomisjoni kolmel järgmisel kohtumisel,
                  37
                sealhulgas seoses kohtumiste ja tegevusega istungite vahel, on sätestatud käesoleva otsuse lisas.

               Artikkel 2

               Artiklis 1 osutatud seisukohta väljendavad rahvusvahelise vaalanduskomisjoni liikmeks olevad liikmesriigid, tegutsedes ühiselt.

               Artikkel 3

               Kui on tõenäoline, et artiklis 1 osutatud seisukohta mõjutab enne rahvusvahelise vaalanduskomisjoni kohtumisi või kohtumiste ajal esitatud uus teaduslik või tehniline teave, või kui kohapeal tehakse ettepanekuid küsimustes, mille suhtes liit ei ole veel seisukohta võtnud, tuleb omavahel kooskõlastades kehtestada asjaomase ettepaneku suhtes seisukoht, vajaduse korral kohapeal, enne ettepaneku hääletamisele panemist. Väiksemates liidu seisukohta tehtavates muudatustes võivad kokku leppida liidu esindajad rahvusvahelises vaalanduskomisjonis ilma nõukogu täiendava otsuseta.

               Artikkel 4

               Käesolev otsus on adresseeritud liikmesriikidele.

               Brüssel,

                     Nõukogu nimel

                     eesistuja

                     (1)
                  KOM(2008) 711 (lõplik) ja KOM(2011) 495 (lõplik).

                     (2)
                  Konventsiooni muutmiseks nii, et EL saaks konventsiooniga ühineda, peaksid asjaomase protokolli ratifitseerima kõik rahvusvahelise vaalanduskomisjoni liikmed. 1992. aastal võttis komisjon vastu ettepaneku pidada läbirääkimisi liidu ühinemise üle konventsiooniga, kuid nõukogu ei ole selle ettepaneku suhtes meetmeid võtnud (nõukogu otsuse eelnõu, millega komisjonile antakse volitused pidada ühenduse nimel läbirääkimisi protokolli üle, millega muudetakse 2. detsembril 1946. aastal Washingtonis allkirjastatud vaalapüügi reguleerimise rahvusvahelist konventsiooni (KOM(92) 316)).

                     (3)
                  Austria, Belgia, Bulgaaria, Eesti, Hispaania, Horvaatia, Iirimaa, Itaalia, Küpros, Leedu, Luksemburg, Madalmaad, Poola, Portugal, Prantsusmaa, Rootsi, Rumeenia, Saksamaa, Slovakkia, Sloveenia, Soome, Taani, Tšehhi Vabariik, Ungari, Ühendkuningriik.

                     (4)
                  Vt konventsiooni V artikkel. Vastavalt lõikele 3 muutuvad rakenduslisa muudatused osalisriikide suhtes siduvaks 90 päeva jooksul, kui nad ei esita vastuväidet.

                     (5)
                  14. kestliku arengu eesmärk: kaitsta ja kasutada säästvalt ookeane, meresid ja mere elusressursse, et saavutada kestlik areng.

                     (6)
                  Konventsiooni VIII artikkel.

                     (7)
                  Rakenduslisa punktis 30 on sõnaselgelt sätestatud, et osalisriigi valitsus peab esitama teadusliku püügi load enne nende väljaandmist teaduskomiteele, et teaduskomitee saaks need läbi vaadata ja esitada nende kohta märkusi.

                     (8)
                  Nõukogu 21. mai 1992. aasta direktiiv 92/43/EMÜ looduslike elupaikade ning loodusliku loomastiku ja taimestiku kaitse kohta (EÜT L 206, 22.7.1992, lk 7).

                     (9)
                  EÜT L 61, 3.3.1997, lk 1.

                     (10)
                  Euroopa Parlamendi ja nõukogu 17. juuni 2008. aasta direktiiv 2008/56/EÜ, millega kehtestatakse ühenduse merekeskkonnapoliitika-alane tegevusraamistik.

                     (11)
                  Konventsiooni V artikli lõike 3 alusel on osalisriikide valitsustel lubatud esitada rakenduslisa mis tahes muudatuse kohta vastuväide, mille tulemusel ei ole asjaomane muudatus nende suhtes siduv.

                     (12)
                  Island lahkus rahvusvahelisest vaalanduskomisjonist 1992. aastal, kuid liitus sellega taas 2002. aastal, tehes moratooriumi suhtes reservatsiooni.

                     (13)
                  Moratooriumi suhtes on registreerinud vastuväite ka Venemaa Föderatsioon, aga ta ei rakenda seda.

                     (14)
                  Rahvusvahelise Kohtu 31. märtsi 2014. aasta otsus Antarktikas toimuva vaalapüügi kohta (Austraalia vs. Jaapan; Uus-Meremaa sekkujana), punktid 227 ja 245.

                     (15)
                  Rahvusvahelise vaalanduskomisjoni otsus 2014-5 eriloa alusel toimuva vaalapüügi kohta ja otsus 2016-2 eriloa alusel toimuva vaalapüügi läbivaatamise protsessi täiustamise kohta. Jaapan esitas nende kahe otsuse kohta vastuväite, leides, et „nende eesmärk on põhjendamatult piirata Jaapani teaduslike uurimisprogrammide elluviimist olenemata programmide teaduslikust väärtusest ja viisil, mis ei ole konventsiooniga kokkusobiv“.

                     (16)
                  Väikesemahuline rannapüük on vaalapüügi kategooria, mida iseloomustab väikeste laevade kasutamine ning vaalade (kääbusvaalade ja muude väikeste vaalade) kaubanduslikul eesmärgil küttimine riigi vetes tehtavatel ühepäevastel püügiretkedel. Jaapan on taotlenud väikesemahulise rannapüügi piirnormide kehtestamist kogukondadele, mis on Jaapani sõnul moratooriumi tõttu raskustes.

                     (17)
                  Rahvusvahelise Kohtu 31. märtsi 2014. aasta otsus, punktid 229 ja 230.

                     (18)

                     https://iwc.int/private/downloads/YTtNWzZ21VOaPZRjvTQGng/CC_StrategicPlan2016_26_FINAL.pdf.

                     (19)

                        Praegu on rahvusvaheline vaalanduskomisjon määranud kindlaks kaks kaitseala – India ookeani kaitseala ja Lõuna-Jäämere kaitseala –, mõlemas on keelatud tööstuslik vaalapüük. Viimastel aastatel on vaalanduskomisjonile esitatud korduvalt lisaettepanek luua kaitseala Atlandi ookeani lõunaosas, kuid seni ei ole see saanud vajalikku 3/4 häälteenamust.

                     (20)
                  Praegu leiab need sätted rakenduslisa III jaotisest, mis kannab pealkirja „Püük“.

                     (21)
                  Põlisrahvastele elatist andev vaalapüük on vaalade küttimine, mida harrastavad selliste põlisrahvaste rühmad, kellel on pikaajaline vaalapüügitraditsioon ja kes kütivad vaalu elatise hankimiseks.

                     (22)
                  Rakenduslisa punkti 13 alapunkt a.

                     (23)
                  Nende ülesannete hulka kuulus ülesanne lõpetada Gröönimaal toimuva küttimise jaoks töö laevaliikluse piiramise algoritmidega ja tegeleda standardsete vajaduste hinnangute esitamise taotlustega, samuti parandada arusaamist vajaduste ja tarbimismustrite vahelisest seosest ning ettepanek ajakohastada laevaliikluse piiramise algoritmidel põhineva lähenemisviisi kajastamiseks rakenduslisa.

                     (24)
                  2015. aastal Gröönimaal, Maniitsoqis toimunud seminaril, kus osalesid põlisrahvastele elatist andva vaalapüügi eksperdid.

                     (25)
                  EL toetas 2007. aastal põlisrahvaste õiguste deklaratsiooni (UNGA 61/295) vastuvõtmist ÜRO Peaassamblees ning 2014. aastal ÜRO Peaassamblee kõrgetasemelise täiskogu istungi raames peetud põlisrahvaste maailmakonverentsi lõppdokumendi (UNGA 69/2) vastuvõtmist. Mõlemas dokumendis rõhutatakse põlisrahvaste õigusi ressurssidele, mida nad on traditsiooniliselt kasutanud, ning vajadust, et riigid neid õigusi kaitseksid ning teeksid põlisrahvastega koostööd ja peaksid nendega nõu. 15. mail 2017 võttis ELi nõukogu vastu järeldused (8814/17), milles nõukogu kinnitab taas, et ta toetab põlisrahvaste õigusi, ning tunnistab, et seda poliitikaraamistikku saab kohaldada mitmepoolses koostöös tõhusamalt, suurendades veelgi dialoogi- ja nõupidamisvõimalusi kõigil ELi koostöötasanditel.

                     (26)
                  IWC/66/ASW Rep01, lk 21, soovitused 2 ja 6.

                     (27)
                  Rahvusvahelise Kohtu 31. märtsi 2014. aasta otsus, punkt 46.

                     (28)
                  Praegu on kolme liikmesriigi hääleõigus peatatud, kusjuures üks neist on võlgu kolme aasta eest.

                     (29)
                  Kohtuotsus, Saksamaa vs. nõukogu, C-399/12, ECLI:EU:C:2014:2258, punkt 64.

                     (30)
                  Kohtuasjad C-626/15 ja C-659/16, komisjon vs. nõukogu (Weddelli merega seotud kohtuasjad). Vt ka eelotsusetaotlus kohtuasjas C-683/16.

                     (31)
                  Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. detsembri 2013. aasta määrus (EL) nr 1380/2013 ühise kalanduspoliitika kohta, millega muudetakse nõukogu määruseid (EÜ) nr 1954/2003 ja (EÜ) nr 1224/2009 ning tunnistatakse kehtetuks nõukogu määrused (EÜ) nr 2371/2002 ja (EÜ) nr 639/2004 ning nõukogu otsus 2004/585/EÜ (ELT L 354, 28.12.2013, lk 22).

                     (32)
                  Belgia, Bulgaaria, Tšehhi Vabariik, Taani, Saksamaa, Eesti, Iirimaa, Hispaania, Prantsusmaa, Horvaatia, Itaalia, Küpros, Leedu, Luksemburg, Ungari, Madalmaad, Austria, Poola, Portugal, Rumeenia, Sloveenia, Slovakkia, Soome, Rootsi, Ühendkuningriik (2017. aasta jaanuari seisuga). Neist liikmesriikidest kahekümne kahel on praegu vaalanduskomisjonis hääleõigus.

                     (33)
                  Nõukogu 21. mai 1992. aasta direktiiv 92/43/EMÜ looduslike elupaikade ning loodusliku loomastiku ja taimestiku kaitse kohta (EÜT L 206, 22.7.1992, lk 7).

                     (34)
                  Nõukogu 9. detsembri 1996. aasta määrus (EÜ) nr 338/97 looduslike looma- ja taimeliikide kaitse kohta nendega kauplemise reguleerimise teel (EÜT L 61, 3.3.1997, lk 1).

                     (35)
                  Nõukogu 20. jaanuari 1981. aasta määrus (EMÜ) nr 348/81 vaalatoodete impordi ühise eeskirja kohta (EÜT L 39, 12.2.1981, lk 1).

                     (36)
                  Nõukogu 15. mai 2017. aasta järeldused põlisrahvaste kohta (8814/17).

                     (37)
                  67. kohtumine 2018. aastal, 68. kohtumine 2020. aastal ja 69. kohtumine 2022. aastal.

    ---documentbreak---

               EUROOPA KOMISJON
            Brüssel,4.9.2017
            COM(2017) 463 final
            LISA
            järgmise dokumendi juurde:Ettepanek: Nõukogu otsus
            Seisukoht, mis võetakse Euroopa Liidu nimel rahvusvahelise vaalanduskomisjoni kolmel järgmisel kohtumisel, sealhulgas seoses kohtumiste ja tegevusega istungite vahel

               LISA

               Seisukoht, mis võetakse Euroopa Liidu nimel rahvusvahelise vaalanduskomisjoni kolmel järgmisel kohtumisel, sealhulgas seoses kohtumiste ja tegevusega istungite vahel

               1.Euroopa Liidu peamine eesmärk rahvusvahelises vaalanduskomisjonis on tagada vaalavarude kaitseks ja majandamiseks tõhus rahvusvaheline õigusraamistik, mis toob kaasa vaalade ja muude vaalaliste kaitsestaatuse märkimisväärse paranemise ning koondab kogu rahvusvahelise vaalanduskomisjoni liikmete teostatava vaalapüügi vaalanduskomisjoni kontrolli alla.

               2.Selle eesmärgi saavutamiseks on tähtis, et need üksikud liikmesriigid, kes ei ole praegu konventsiooni osalised, ühineksid konventsiooniga, et suurendada liidu mõju liidu huvides olevate küsimuste hääletamisel. Sama oluline on, et kõik liikmesriigid säilitaksid oma hääleõiguse, makstes õigel ajal ära oma osamaksud.

               3.Liidu huvides ühiselt tegutsevad liikmesriigid võtavad alates käesoleva seisukoha vastuvõtmisest rahvusvahelise vaalanduskomisjoni kolmel järgmisel iga kahe aasta tagant toimuval kohtumisel rakenduslisa muutmise ettepanekute või rahvusvahelise vaalanduskomisjoni otsuste suhtes ning seoses kohtumiste ja tegevusega istungite vahel järgmise seisukoha:

                  (a)püütakse koondada kogu rahvusvahelise vaalanduskomisjoni liikmete teostatav vaalapüük vaalanduskomisjoni kontrolli alla;

                  (b)toetatakse rakenduslisas sisalduva tööstusliku vaalapüügi moratooriumi säilitamist ja täielikku rakendamist;

                  (c)järgitakse Rahvusvahelise Kohtu eeskuju ning ollakse vastu mis tahes ettepanekule, mis käsitleb uut vaalapüügiliiki, mida vaalapüügi reguleerimise rahvusvahelise konventsiooniga ei ole praegu ette nähtud ja mis võiks kahjustada moratooriumi ja/või ohustada vaalavarusid liiduga külgnevates piirkondades;

                  (d)toetatakse ettepanekuid, mille eesmärk on lõpetada teaduslik vaalapüük väljaspool rahvusvahelise vaalanduskomisjoni kontrolli; toetatakse ettepanekuid, mille eesmärk on soodustada mittesurmavate meetodite kasutamist teadusuuringute tegemisel ning muuta eriloa alusel toimuva vaalapüügi läbivaatamine rahvusvahelises vaalanduskomisjonis tõhusaks ja läbipaistvaks, et vältida kõnealuste lubade kuritarvitamist ning edendada igakülgset kinnipidamist Rahvusvahelise Kohtu otsusest (31. märtsi 2014. aasta otsus Antarktikas toimuva vaalapüügi kohta, Austraalia vs. Jaapan; Uus-Meremaa sekkujana) ja asjakohaste rahvusvahelise vaalanduskomisjoni otsuste rakendamist;

                  (e)toetatakse põlisrahvastele elatist andva vaalapüügi haldamise ettepanekuid, millega

                  (1)tagatakse, et kõnealune vaalapüük ei kahjusta asjaomaste varude kaitset, võttes asjakohaselt arvesse ettevaatuspõhimõtet ja teaduskomitee nõuandeid,

                  (2)tagatakse, et vaalapüük on nõuetekohaselt reguleeritud ja säästev, jäädes kohalike elatise hankimise vajaduste piiresse,

                  (3)võetakse põlisrahvaste puhul arvesse õigustepõhist lähenemisviisi, tunnistades samas, et vaal on rändliik, kes liigub ka muudesse vetesse.

               Seda tehes osalevad liidu huvides ühiselt tegutsevad liikmesriigid kooskõlas rahvusvahelise vaalanduskomisjoni otsusega 2014-1 põlisrahvastele elatist andva vaalapüügi kohta, mida toetas ka liit, aktiivselt töös, mida jätkuvalt tehakse põlisrahvastele elatist andva vaalapüügiga seotud küsimustele keskenduvas rahvusvahelise vaalanduskomisjoni ajutises töörühmas, eesmärgiga parandada liidus ja vaalanduskomisjonis mõistmist ja täiustada menetlusi, sealhulgas seoses läbipaistvuse suurendamise, õigeaegse teavitamise ja varajase dialoogiga, kandmaks hoolt selle eest, et põlisrahvastele elatist andva vaalapüügi piirnorme käsitlevate ettepanekute kohta saab teha otsuse tõrgeteta ja õigel ajal;

                  (f)toetatakse ettepanekuid rajada vaalakaitsealad;

                  (g)toetatakse ka edaspidi rahvusvahelise vaalanduskomisjoni üha suuremat muul viisil panustamist vaalade ja muude vaalaliste ning nende elupaikade kaitsesse, püütakse mõista vaalade ja muude vaalaliste tervist ja heaolu ähvardavaid ohte (sh nende ohtude kuhjuvat mõju) ja neid kõrvaldada ning paremini mõista seda, milline on vaalade ja muude vaalaliste roll tervisliku ökosüsteemi osana või kokkupuutes inimestega, ning see roll säilitada; sellega seoses täiustatakse rahvusvahelise vaalanduskomisjoni ja muude organisatsioonide tegevuse kooskõlastamist ja koostööd, et tugevdada üleilmset vaalaliste kaitse korda;

                  (h)toetatakse ettepanekuid parandada rahvusvahelise vaalanduskomisjoni juhtimist kooskõlas muude mitmepoolsete lepingute ja nende juhtorganite puhul rakendatavate parimate tavadega, sealhulgas mehhanisme, millega tagatakse suurem läbipaistvus, vastutus, nõuetelevastavus ja jõustamine, et tugevdada rahvusvahelise vaalanduskomisjoni õiguspärasust ja muuta terviklikumaks vaalanduskomisjoni otsustusprotsess;

                  (i)toetatakse ettepanekuid, mille eesmärk on muuta läbipaistvamaks rahvusvahelise vaalanduskomisjoni sekretariaadi hallatav kava, millega suurendatakse piiratud vahendeid omavate valitsuste suutlikkust osaleda rahvusvahelise vaalanduskomisjoni töös; samal ajal nõutakse läbipaistvust rahastajatelt, kes rahastavad väljaspool seda kava otseselt kolmandate riikide esindajate osalemist;

                  (j)tugevdatakse dialoogi ja koostööd kodanikuühiskonnaga ning antakse veelgi suurem panus selleks, et suurendada kodanikuühiskonna organisatsioonide osalemist rahvusvahelise vaalanduskomisjoni töös kõikidel tasanditel, kooskõlas muude mitmepoolsete lepingute puhul levinud tavadega.


               EUROOPA KOMISJON
            Brüssel,27.10.2015
            COM(2015) 549 final
            2015/0255(NLE)
            Ettepanek:
            NÕUKOGU OTSUS
            seisukoha kohta, mis võetakse Euroopa Liidu nimel siseveeliikluse standardite koostamise Euroopa komitees (CESNI) ja Reini laevaliikluse keskkomisjoni (CCNR) täiskogu kohtumisel seoses siseveelaevade tehnilisi nõudeid käsitleva standardi vastuvõtmisega

               SELETUSKIRI

               1.ETTEPANEKU TAUST

               Käesolevas komisjoni ettepanekus käsitletakse seisukohta, mille liit võtab siseveeliikluse standardite koostamise Euroopa komitee (CESNI) kohtumisel 26. novembril 2015 ja Reini laevaliikluse keskkomisjoni (edaspidi „CCNR”) täiskogu kohtumisel seoses Euroopa standardiga, milles sätestatakse siseveelaevade tehnilised nõuded.

               1.1.CESNI

                  CCNR võttis kevadisel täiskogu kohtumisel 3. juunil 2015 vastu resolutsiooni CCNR 2015-I-3 siseveeliikluse standardite koostamise Euroopa komitee (CESNI) loomise ja tegutsemise kohta. Tema pädevuses on ka vastu võtta tehnilised standardid eri valdkondades, eelkõige laevade, infotehnoloogia ja meeskonna kohta, neid standardeid ja sellekohaseid menetlusi ühtselt tõlgendada ning avalikult arutada veeliiklusohutuse, keskkonnakaitse või muudes veeliiklusküsimustes.

                  CESNI koosneb ekspertidest, kes esindavad CCNRi riike ja ELi liikmesriike.

                  CCNRi osalisriikidel (Saksamaa, Prantsusmaa, Madalmaad, Belgia ja Šveits) ja ELi ülejäänud liikmesriikidel on hääletamisel üks hääl. EL ise ei ole CCNRi ega CESNI liige. Samas võib ta osaleda CESNI töös ilma hääletusõiguseta koos rahvusvaheliste organisatsioonidega, kelle pädevusse kuuluvad CESNI tegevusvaldkonnad.

                  CESNI komitee võtab vastu standardeid, kui kohal olevad CCNRi riigid ja ELi liikmesriigid need ühehäälselt heaks kiidavad. Kui otsuse suhtes lisada standardi vastuvõtmine kohtumise päevakorda ei saavutata konsensust, teeb CESNI otsuse kohtumisel osalevate liikmete kahe kolmandiku häälteenamusega. Teises etapis võtab CESNI vastu standardeid, kui kohal olevad CCNRi riigid ja ELi liikmesriigid need ühehäälselt heaks kiidavad. Kui otsus on tehtud, antakse standardile kordumatu viitenumber ja standard avaldatakse.

                  CCNRil on märkimisväärsed kogemused seoses siseveelaevade tehniliste nõuete kehtestamisega. Seega on CESNI-l, mis on asutatud CCNRi raames ja kuhu kuuluvad kõik ELi liikmesriigid, vajalikud ekspertteadmised ja geograafiline esindatus kogu Euroopa Liidu siseveeteedevõrgu jaoks ühiste standardite väljatöötamiseks.

               1.2.Euroopa standard, millega kehtestatakse siseveelaevade tehnilised nõuded

                  Siseveelaevade kohta kehtivat sellist ühtset tehnilist standardit, mida kohaldatakse nii ELis kui ka CCNRis, on hakatud ette valmistama olemasolevas ühises töörühmas, mis toetab Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 2006/87/EÜ (millega kehtestatakse siseveelaevade tehnilised nõuded ja tunnistatakse kehtetuks nõukogu direktiiv 82/714/EMÜ)
                     1
                   rakendamist.

                  Ühine töörühm on võrrelnud ELi õigusaktide alusel kehtivaid ja CCNRis kohaldatavaid tehnilisi nõudeid ning töötanud välja ühtsed lahendused valdkondades, kus praegu nõuded erinevad.

                  CESNI teeb jätkuvalt tööd ühises töörühmas ja kavatseb vastu võtta siseveelaevade tehnilisi nõudeid käsitleva standardi.

                  Selle standardiga kehtestatakse siseveelaevade ohutuse tagamiseks vajalikud ühised tehnilised nõuded. See sisaldab sätteid siseveelaevade ehituse, seadistamise ja varustuse kohta, erisätteid konkreetsete laevakategooriate, nt reisilaevade, pukseeritavate konvoide ja konteinerilaevade kohta, sätteid laevade tunnusandmete kohta ning sõidukõlblikkuse tunnistuste ja registri näidiseid, üleminekusätteid ja tehnilise standardi kohaldamise juhiseid. CESNI kohtumisel 28. septembril 2015 otsustati üksmeelselt võtta siseveelaevade tehnilisi nõudeid käsitleva Euroopa standardi vastuvõtmine 26. novembril 2015 toimuva kohtumise päevakorda. Standard esitatakse lõpliku kinnituse saamiseks CESNI egiidi all 6. novembril 2015 toimuval kohtumisel, et see siis varsti pärast seda vastu võtta. Eeldatavasti tehakse tekstis üksnes väikseid formaalseid muudatusi. Standard avaldatakse sellekohasel veebisaidil (cesni.eu).

                  Standard ei muutu pärast vastuvõtmist siduvaks. Samas on CCNRi ja muude rahvusvaheliste organisatsioonide jaoks tegemist võrdlusalusega, millest lähtuda oma õigusraamistiku kohaldamisel.

                  Pärast standardi vastuvõtmist CESNIs kohandab CCNR oma õigusraamistikku (Reini laevakontrolli määrus) nii, et selles viidatakse CESNI standardile, ja otsustab CCNRi täiskogu kohtumisel muuta standard kohustuslikuks.

               2.ASJAKOHASED ELi ÕIGUSAKTID JA ELi PÄDEVUS

               Direktiiviga 2006/87/EÜ on tagatud, et liidu siseveelaeva sõidukõlblikkuse tunnistus antakse alustele, mis vastavad kõnealuse direktiivi II lisas siseveelaevade kohta kehtestatud tehnilistele nõuetele, mis on tunnistatud samaväärseks Reini laevaliikluse muudetud konventsiooni kohaldamisel kehtestatud tehniliste nõuetega.

               Reini laevaliikluse muudetud konventsiooni artikli 22 alusel välja antud tunnistused ja liidu siseveelaeva sõidukõlblikkuse tunnistused loetakse laevade tehniliste nõuete seisukohast samaväärseks, arvestades eelkõige asjaolu, et ELi õigusraamistikus sätestatud tehniliste nõuete puhul on põhiliselt võetud aluseks Reini laevakontrolli määruses sisalduvad tehnilised nõuded.

               Lisaks on direktiivi 2006/87/EÜ artiklis 20 sätestatud, et II lisa mis tahes muudatus, mis tuleneb tehnika arengust või rahvusvaheliste organisatsioonide, eelkõige CCNRi tegevuse tulemusena kõnealuses valdkonnas tehtud edusammudest, peab tagama asjakohaste reguleeriva raamistiku alusel välja antud tunnistuste jätkuva samaväärsuse, et tagada võrdväärne ohutustase.

               Seepärast võib CCNRis tehniliste nõuete muutmisest tulenev mis tahes arengutendents mõjutada direktiivi 2006/87/EÜ.

                  Peale selle esildas komisjon 10. septembril 2013 direktiivi, millega kehtestatakse siseveelaevade tehnilised nõuded ja tunnistatakse kehtetuks direktiiv 2006/87/EÜ
                     2
                   ning mis moodustab ühe osa NAIADES II paketist
                     3
                  . Nagu käesoleva ettepaneku põhjendustes osutatud, on keeruline säilitada laevade tehnilisi nõudeid käsitlevat kaht eraldi eeskirjakogumikku, mis tulenevad kahest eraldi õiguskorrast (CCNRi ja ELi süsteem), mis toimivad oma normide ja menetluste kohaselt, samuti ei ole niimoodi võimalik tagada õiguskindlust ega ohutust.

                  Eespool nimetatud ettepanekuga seotud seadusandlik menetlus on nõukogus ja Euroopa Parlamendi märkimisväärselt edenenud. Ulatuslik konsensus on saavutatud seoses vajadusega ühtlustada siseveelaevanduses kohaldatavaid tehnilisi eeskirju ja vältida tarbetut dubleerimist. Üldist heakskiitu on leidnud kavatsus lisada tulevasse direktiivi viide CCNRi egiidi all väljatöötatud tehnilisele standardile kui vahendile, mille abil neid eesmärke saavutada.

                  Euroopa Parlament võttis oma seisukoha esimesel lugemisel 15. aprillil 2014 ja üldiselt toetas komisjoni ettepanekut.

                  Nõukogus lepiti kokku üldlähenemisviisis 11. juunil 2015 transpordinõukogus, kus struktureeriti komisjoni tekst ümber suurema selguse saavutamiseks. Eelkõige nähakse üldlähenemisviisiga ette asendada tehnilisi nõudeid sisaldava ettepaneku II lisa ja viidata CCNRis väljatöötatud tehnilisele standardile.

                  Praegu kestavad veel institutsioonidevahelised läbirääkimised ja kokkuleppele üritatakse jõuda esimeses läbirääkimistevoorus.

                  Kokkuvõtlikult võib öelda, et tehnilise standardi vastuvõtmine CCNRis on asjakohane ka ELi sellekohase õigustiku kavandatava tulevase arengu seisukohast.

               3.HUVITATUD ISIKUTEGA TOIMUNUD KONSULTEERIMISE TULEMUSED

               Tehnilist standardit on intensiivselt ette valmistatud nii ELis kui ka CCNRis. Seoses sellega on konsulteeritud suure hulga era- ja avaliku sektori ekspertidega. Standardi väljatöötamise jooksul on peetud järgmisi tehnikaalaseid kohtumisi:

               –ühises töörühmas (EL-CCNR): 17.–20. veebruaril 2014, 3.–5. juunil 2014, 9.–11. septembril 2014, 9.–11. detsembril 2014, 17.–19. veebruaril 2015, 16.–18. juunil 2015 ja 22.–23. septembril 2015.

               –CCNRis: laevakontrolli määrust käsitleva komisjoni kohtumistel 9. aprillil 2014, 15. aprillil 2014 ja 22. aprillil 2015 ning ettevalmistuskomisjoni kohtumistel 11. juunil 2014, 8. oktoobril 2014, 3. detsembril 2014, 25. märtsil 2015 ja 3. juunil 2015.

               –CESNIs: 28. septembril 2015.

               Järgmised tehnilised kohtumised on kavas korraldada 21.–22. oktoobril 2015 ja 6. novembril 2015.

               Nendel kohtumistel on võimalik jõuda siseveelaevade tehniliste nõuete osas kokkuleppele ekspertide tasandil.

               4.VAJADUS ELi TOIMIMISE LEPINGU ARTIKLI 218 LÕIKE 9 KOHASE OTSUSE JÄRELE

               ELi toimimise lepingu artikli 218 lõikes 9 on sätestatud, et „nõukogu võtab komisjoni [...] ettepaneku põhjal vastu otsuse, millega […] kehtestatakse lepingus sätestatud organis liidu nimel võetavad seisukohad, kui asjaomasel organil tuleb vastu võtta õigusliku toimega õigusakte, välja arvatud õigusaktid, millega täiendatakse või muudetakse lepingu institutsioonilist raamistikku.ˮ

               ELi toimimise lepingu artikli 218 lõike 9 kohaldamisel tuleb järgida sellekohast menetlust, kui on täidetud seal nimetatud tingimused. Need tingimused on järgmised: a) asjaomane valdkond kuulub liidu pädevusse, b) liidu seisukoht esitatakse rahvusvahelises lepingus sätestatud organis, kui see organ peab vastu võtma c) õigusliku toimega õigusakte. Kohtupraktikast selgub, et ELi toimimise lepingu artikli 218 lõike 9 kohaldamine ei eelda, et liit peab olema asjaomase organi liige.

               Käesoleval juhul on ilmne, et siseveelaevade tehnilised nõuded mitte ainult ei kuulu liidu pädevusse (veeliiklusohutus), vaid et liit on teostanud oma pädevust direktiivi 2006/87/EÜ kaudu ja et enamasti reguleeritakse siseveelaevade tehnilisi nõudeid ühiste liidu õigusnormidega.

               Nii CESNI kui ka CCNR vastavad teisele kriteeriumile, kuna need on loodud rahvusvahelise lepingu alusel.

               Kuigi CESNIs vastu võetud eeskirjad ei ole iseenesest siduvad, on selge, et need muutuvad siduvaks CCNRi liikmetele, kui CCNR kohandab oma õigusraamistikku (Reini laevakontrolli määrus) nii, et selles viidatakse CESNIs vastu võetud standardile ja muudetakse see standard Reini laevaliikluse muudetud konventsiooni kohaldamisel kohustuslikuks. Kõnealuse määruse sidusus CCNRi liikmete jaoks kehtestati 17. oktoobril 1868 Mannheimi konventsiooniga
                  4
               .

               Samuti ilmneb Euroopa Kohtu praktikast, et rahvusvahelise organisatsiooni mittesiduvat õigusakti võib ELi toimimise lepingu artikli 218 lõike 9 kohaldamisel käsitada „õigusliku toimega aktina”, kui selline akt võib otsustavalt mõjutada ELi seadusandja poolt vastu võetavate õigusaktide sisu. Nagu eespool selgitatud, tuleb direktiivi 2006/87/EÜ tehtavate mis tahes muudatuste puhul võtta arvesse Reini laevaliikluse muudetud konventsiooni alusel kohaldatavat õigusraamistikku. Lisaks nähakse ette, et CESNIs vastu võetavad siseveelaevade tehnilised nõuded lisatakse ELi õigusaktidesse.

               Seepärast peab nõukogu vastu võtma ELi toimimise lepingu artikli 218 lõike 9 kohase otsuse, millega kehtestatakse kõigepealt CESNIs liidu nimel võetav seisukoht enne siseveelaevade tehnilisi nõudeid käsitleva standardi vastuvõtmist ja seejärel CCNRis liidu nimel võetav seisukoht enne Reini laevakontrolli määruse muutmist.

               2015/0255 (NLE)

               Ettepanek:

               NÕUKOGU OTSUS

               seisukoha kohta, mis võetakse Euroopa Liidu nimel siseveeliikluse standardite koostamise Euroopa komitees (CESNI) ja Reini laevaliikluse keskkomisjoni (CCNR) täiskogu kohtumisel seoses siseveelaevade tehnilisi nõudeid käsitleva standardi vastuvõtmisega

               EUROOPA LIIDU NÕUKOGU,

                  võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut, eriti selle artikli 91 lõiget 1 koostoimes artikli 218 lõikega 9,

                  võttes arvesse Euroopa Komisjoni ettepanekut

                  ning arvestades järgmist:

               (1)Liidu tegevus siseveelaevandussektoris peaks olema suunatud selle tagamisele, et ühtselt välja töötada liidu siseveelaevade tehnilised nõuded.

               (2)3. juunil 2015 loodi Reini laevaliikluse keskkomisjoni (edaspidi „CCNR”) raames siseveeliikluse standardite koostamise Euroopa komitee (CESNI), et töötada välja siseveelaevu käsitlevad tehnilised standardid eri valdkondade jaoks, eelkõige seoses laevade, infotehnoloogia ja meeskonnaga.

               (3)Eeldatavasti võtab CESNI siseveelaevade tehnilisi nõudeid käsitleva standardi vastu 26. novembril 2015 peetaval kohtumisel. CCNRi täiskogu kohtumisel muudetakse õigusraamistikku (Reini laevakontrolli määrust) nii, et selles viidatakse kõnealusele standardile ja muudetakse see Reini laevaliikluse muudetud konventsiooni kohaldamisel kohustuslikuks.

               (4)Selle standardiga kehtestatakse siseveelaevade ohutuse tagamiseks vajalikud ühised tehnilised nõuded. See sisaldab sätteid siseveelaevade ehituse, seadistamise ja varustuse kohta, erisätteid konkreetsete laevakategooriate, nt reisilaevade, pukseeritavate konvoide ja konteinerilaevade kohta, sätteid laevade tunnusandmete kohta ning sõidukõlblikkuse tunnistuste ja registri näidiseid, üleminekusätteid ja tehnilise standardi kohaldamise juhiseid. Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiviga

                  2006/87/EÜ

                  5
                on tagatud, et liidu siseveelaeva sõidukõlblikkuse tunnistus antakse alustele, mis vastavad kõnealuse direktiivi II lisas siseveelaevade kohta kehtestatud tehnilistele nõuetele, mis on tunnistatud samaväärseks Reini laevaliikluse muudetud konventsiooni kohaldamisel kehtivate tehniliste nõuetega. Lisaks esildas komisjon 10. septembril 2013 Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi, millega kehtestatakse siseveelaevade tehnilised nõuded ja tunnistatakse kehtetuks direktiiv 2006/87/EÜ
                  6
                ning mille kohaselt tuleb arvesse võtta arengutendentse, mis on saavutatud rahvusvaheliste organisatsioonide tegevuse tulemusena kõnealuses valdkonnas, eelkõige seoses CCNRi tööga siseveelaevade tehniliste nõuete kohaldamisel.

               (5)Seepärast mõjutab CCNRi egiidi all siseveelaevade tehniliste nõuete kohta vastu võetav standard direktiivi

                  2006/87/EÜ

                ja selle valdkonna õigustiku edasist arengut.

               (6)EL ei ole ei CCNRi ega CESNI liige. Seepärast peab nõukogu volitama liikmesriike väljendama nendes organites liidu seisukohta seoses kõnealuse standardiga,

               ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA OTSUSE:

               Artikkel 1

               1.CESNI kohtumisel 26. novembril 2015 liidu nimel võetav seisukoht on nõustuda siseveelaevade tehnilisi nõudeid käsitleva Euroopa standardi vastuvõtmisega.

               2.CCNRi täiskogu kohtumisel liidu nimel võetav seisukoht on nõustuda Reini laevakontrolli määruse muutmisega nii, et selles viidatakse CESNIs vastu võetavale siseveelaevade tehnilisi nõudeid käsitlevale Euroopa standardile.

               Artikkel 2

               1.Liidu seisukohta, mis on esitatud artikli 1 lõikes 1, väljendavad ühiselt liidu huvides tegutsevad liikmesriigid, kes on CESNI liikmed.

               2.Liidu seisukohta, mis on esitatud artikli 1 lõikes 2, väljendavad ühiselt liidu huvides tegutsevad liikmesriigid, kes on CCNRi liikmed.

               Artikkel 3

                  Artiklis 1 esitatud seisukoha väikestes muudatustes võidakse kokku leppida ilma seisukoha muutmiseta.

               Artikkel 4

                  Käesolev otsus jõustub selle vastuvõtmise päeval.

               Brüssel,

                        Nõukogu nimel

                        eesistuja

                     (1)
                  ELT L 389, 30.12.2006, lk 1.

                     (2)
                  Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv

                     2006/87/EÜ

                  , 12. detsember 2006, millega kehtestatakse siseveelaevade tehnilised nõuded ja tunnistatakse kehtetuks nõukogu direktiiv

                     82/714/EMÜ

                  , ELT L 389, 30.12.2006, lk 1.

                     (3)
                  COM(2013) 622 (final), 10.9.2013 – Ettepanek: Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv, millega kehtestatakse siseveelaevade tehnilised nõuded ja tunnistatakse kehtetuks Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2006/87/EÜ.

                     (4)
                  Reini laevaliikluse muudetud konventsioon, 17. oktoober 1868, muudetud 20. novembril 1963.

                     (5)
                  ELT L 389, 30.12.2006, lk 1.

                     (6)
                  COM(2013) 622 (final).