               EUROOPA KOMISJON
            Brüssel,6.7.2021
            COM(2021) 368 final
            2021/0182(NLE)
            Ettepanek:
            NÕUKOGU OTSUS,
            millega lubatakse Euroopa Liidu liikmesriikidel anda Euroopa Liidu huvides nõusolek Pakistani ühinemiseks rahvusvahelise lapseröövi tsiviilõiguslikke küsimusi käsitleva 1980. aasta Haagi konventsiooniga

               SELETUSKIRI

               1.ETTEPANEKU TAUST

               •Ettepaneku põhjused ja eesmärgid

                  Praeguseks 101 riigi (sealhulgas kõik ELi liikmesriigid) poolt ratifitseeritud rahvusvahelise lapseröövi tsiviilõiguslikke küsimusi käsitleva 25. oktoobri 1980. aasta Haagi konventsiooni (edaspidi „1980. aasta Haagi konventsioon“) eesmärk on taastada endine olukord, mille käigus ebaseaduslikult ära viidud või kinni peetud lapsed tagastatakse kiiresti konventsiooniosaliste kindlaks määratud keskasutustevahelise koostöösüsteemi kaudu.

                  Kuna lapseröövi ennetamine on oluline osa lapse õiguste edendamist käsitlevast ELi poliitikast, tegeleb Euroopa Liit rahvusvahelisel tasandil aktiivselt 1980. aasta Haagi konventsiooni kohaldamise tõhustamisega ning kutsub kolmandaid riike üles konventsiooniga ühinema.

                  Pakistan andis 1980. aasta Haagi konventsiooni ühinemiskirja hoiule 22. detsembril 2016. Konventsioon jõustus Pakistanis 1. märtsil 2017.

                  1980. aasta Haagi konventsiooni artikli 38 lõikes 4 on sätestatud, et konventsioon kehtib üksnes ühineva riigi ja nende lepinguosaliste riikide vahel, kes on tema ühinemise deklaratsiooniga heaks kiitnud.

                  ELi ainupädevust kolmandate riikide 1980. aasta Haagi konventsiooniga ühinemise heakskiitmise küsimuses kinnitas Euroopa Liidu Kohus, kellega komisjoni algatusel konsulteeriti.

                  14. oktoobril 2014 kinnitas Euroopa Liidu Kohus oma arvamuses 1/13, et nõusoleku andmine kolmanda riigi ühinemiseks 1980. aasta Haagi rahvusvahelise lapseröövi tsiviilõiguslikke küsimusi käsitleva konventsiooniga kuulub Euroopa Liidu ainupädevusse.

                  Kohus nõudis selles küsimuses üksmeelt ELi tasandil, et hoida ära olukordi, kus eri liikmesriigid toimivad erinevalt (géométrie variable).

                  Kuna rahvusvahelise lapseröövi küsimus kuulub Euroopa Liidu ainuvälispädevusse, tuleb otsus Pakistani ühinemiseks nõusoleku andmise kohta võtta ELi tasandil vastu nõukogu otsuse kujul. Euroopa Liidu liikmesriigid peaksid seega esitama Euroopa Liidu huvides Pakistani ühinemist käsitleva kirjaliku nõusoleku.

                  Euroopa Liidu liikmesriikide nõusolek muudaks 1980. aasta Haagi konventsiooni kohaldatavaks Pakistani ja ELi liikmesriikide, v.a Taani vahel.

               •Kooskõla poliitikavaldkonnas praegu kehtivate õigusnormidega

                  1980. aasta Haagi konventsioon on nõukogu määruse nr 2201/2003 („Brüsseli IIa määrus“) rahvusvaheline analoog vanema sooritatud lapseröövide valdkonnas. See määrus on abieluasjade ja vanemliku vastutuse küsimustes tehtava ELi õigusalase koostöö nurgakivi.

                  Määruse üks peamisi eesmärke on hoida ära lapserööve liikmesriikide vahel, kehtestades menetlused, millega tagatakse laste kiire tagastamine liikmesriiki, kus on nende alaline elukoht. Selleks sisaldab Brüsseli IIa määruse artikkel 11 1980. aasta Haagi konventsioonis sätestatud menetlust, mida on täiendatud mõningate selgitustega, eelkõige sellistes küsimustes nagu lapse ärakuulamine, pärast tagastamistaotluse esitamist otsuse tegemiseks ettenähtud tähtaeg ja lapse tagasitoomisest keeldumise põhjendused. Määrusega on kehtestatud ka sätted, mis reguleerivad eri liikmesriikides väljastatud vastuolulisi tagasitoomise ja tagasitoomisest keeldumise otsuseid.

                  Euroopa Liit toetab rahvusvahelisel tasandil kolmandate riikide ühinemist 1980. aasta Haagi konventsiooniga, et liikmesriigid saaks rahvusvaheliste lapseröövidega tegeledes toetuda ühisele õigusraamistikule.

                  Ajavahemikul juunist 2015 kuni veebruarini 2019 on juba vastu võetud 18 nõukogu otsust, et kiita heaks 26 kolmanda riigi (Maroko, Singapur, Vene Föderatsioon, Albaania, Andorra, Seišellid, Armeenia, Korea Vabariik, Kasahstan, Peruu, Gruusia, Lõuna-Aafrika, Tšiili, Island, Bahama, Panama, Uruguay, Colombia, El Salvador, San Marino, Dominikaani Vabariik, Valgevene, Usbekistan, Honduras, Ecuador ja Ukraina) ühinemine 1980. aasta Haagi rahvusvahelise lapseröövi konventsiooniga
                     1
                  .

               •Kooskõla liidu muude tegevuspõhimõtetega

                  Käesolev ettepanek on seotud Euroopa Liidu lepingu artiklis 3 sätestatud üldise eesmärgiga kaitsta lapse õigusi. 1980. aasta Haagi konventsiooni eesmärk on kaitsta last vanema sooritatud lapseröövi kahjuliku mõju eest ja tagada, et laps säilitaks kontakti mõlema vanemaga, näiteks tagades suhtlusõiguse tulemusliku kohaldamise.

                  Samuti tuleb rõhutada, et ettepanek on kooskõlas eesmärgiga edendada piiriüleste perekonnasiseste vaidluste lahendamiseks vahendusmenetluse kasutamist. Direktiivi vahendusmenetluse teatavate aspektide kohta tsiviil- ja kaubandusasjades
                     2
                   kohaldatakse ka perekonnaõiguse suhtes ühises Euroopa õigusruumis. Ka 1980. aasta Haagi konventsioon kutsub üles perekonnasiseste vaidluste rahumeelsele lahendamisele. Üks 1980. aasta Haagi konventsioonil põhinev heade tavade juhend, mille Haagi rahvusvahelise eraõiguse konverents avaldas, on pühendatud vahendamise kasutamisele konventsiooni kohaldamisalasse kuuluvate rahvusvaheliste perekonnasiseste lapsi puudutavate vaidluste lahendamiseks. Euroopa Komisjoni algatusel on see juhend tõlgitud lisaks inglise ja prantsuse keelele kõigisse ELi keeltesse ja ka araabia keelde, et toetada dialoogi riikidega, mis ei ole veel konventsiooni ratifitseerinud / sellega ühinenud, ja aidata leida konkreetseid viise rahvusvahelistest lapseröövidest tekkivate probleemide lahendamiseks
                     3
                  .

               2.ÕIGUSLIK ALUS, SUBSIDIAARSUS JA PROPORTSIONAALSUS

               •Õiguslik alus

                  1980. aasta Haagi konventsiooni artiklis 38 on sätestatud, et „[ühinevate riikide] [ü]hinemine kehtib ühineva riigi ja ühinemise heaks kiitnud konventsiooniosalise kohta“. Võttes arvesse asjaolu, et otsuses käsitletakse liikmesriikide poolt liidu huvides antavat sõnaselget nõusolekut ühinevate riikide 1980. aasta Haagi konventsiooniga ühinemiseks, on kohaldatav õiguslik alus Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 218 lõige 6. Materiaalõiguslik alus on ELi toimimise lepingu artikli 81 lõige 3; seepärast teeb nõukogu ühehäälse otsuse pärast konsulteerimist Euroopa Parlamendiga.

                  Määrus (EÜ) nr 2201/2003 on Iirimaa suhtes siduv ja seepärast osaleb ta käesoleva otsuse vastuvõtmisel ja kohaldamisel.

                  Euroopa Liidu lepingule ja Euroopa Liidu toimimise lepingule lisatud protokolli nr 22 (Taani seisukoha kohta) artiklite 1 ja 2 kohaselt ei osale Taani käesoleva otsuse vastuvõtmisel ning see ei ole tema suhtes siduv ega kohaldatav.

               •Proportsionaalsus

                  Käesolev ettepanek on koostatud kooskõlas nõukogu juba vastu võetud samateemaliste otsustega ning see ei lähe kaugemale, kui on vajalik ELi ühtse tegutsemise saavutamiseks rahvusvaheliste lapseröövide valdkonnas, tagades, et ELi liikmesriigid annavad ettenähtud aja jooksul nõusoleku Pakistani ühinemiseks 1980. aasta Haagi konventsiooniga.

               3.JÄRELHINDAMISE, SIDUSRÜHMADEGA KONSULTEERIMISE JA MÕJU HINDAMISE TULEMUSED

               •Konsulteerimine sidusrühmadega

                  Valdav enamik Euroopa Liidu liikmesriikidest, kellega komisjon konsulteeris nende valmisoleku asjus anda nõusolek Pakistani ühinemiseks 1980. aasta Haagi konventsiooniga, esitasid pooldava arvamuse.

                  2. juuli 2019. aasta ekspertide kohtumise arutelud näitasid, et liikmesriikidel – ühe erandiga – ei ole Pakistani 1980. aasta Haagi konventsiooniga ühinemiseks nõusoleku andmisele vastuväiteid.

                  Komisjon usub, et nõukogu tsiviilõiguse töörühmas tehnilisel tasandil peetavate edasiste arutelude tulemusel saavutatakse nõukogu otsuse vastuvõtmiseks vajalik ühehäälsus.

               •Eksperdiarvamuste kogumine ja kasutamine

                  Valmistudes 2. juulil 2019 toimuvaks ekspertide kohtumiseks ja selle järelmeetmeteks, suhtles komisjon tihedalt Haagi rahvusvahelise eraõiguse konverentsi ja Pakistanis asuva ELi delegatsiooniga.

               •Mõju hindamine

                  Sarnaselt ajavahemikul 2015–2019 juba vastu võetud nõukogu 18 otsusega teatavate kolmandate riikide 1980. aasta Haagi konventsiooniga ühinemise heakskiitmise kohta ei ole käesoleva õigusakti iseloomu tõttu mõjuhinnangut tehtud. Kuid konventsiooni rakendamist Pakistanis analüüsiti 2. juulil 2019 toimunud ekspertide kohtumisel, kus olid esindatud kõik ELi liikmesriigid. Kohtumise järelmeetmena on komisjon tähelepanelikult jälginud Pakistani edasist arengut.

                   Pakistan on määranud keskasutuseks õigus-, justiits- ja inimõigusteministeeriumi õigusnõuniku büroo. Lisaks on asutatud ametiasutused Punjabi, Sindhi, Khyber Pakhtunkhwa, Balochistani, Azad Jammu, Kashmiri ja Gilgit-Baltistani provintsis ning nende ametiasutuste toetamiseks sobivad valitsusasutused. Keskasutus on väljastanud kõnealustele allpiirkondlikele üksustele standardsed töökorraldused juhtumite käsitlemiseks, pöörates suurt tähelepanu vahendamisele.

                  Siseriiklikke õigusakte on muudetud, et perekonnaasjade kohtute pädevusse kuuluks ka 1980. aasta Haagi konventsioon. Alates 2017. aastast on läbi viidud mitmeid koolitusi, et anda kohtutele juhiseid selle kohta, et 1980. aasta Haagi konventsioon on menetluslik ja ei puuduta asja sisu (hooldusõigusega seotud vaidlused). On selgelt öeldud, et šariaadikohtutel ei ole konventsiooniga seoses mingit pädevust.

                  Enne Pakistani ühinemise heakskiitmist saatis USA valitsus Pakistani kaks juristidest, välisministeeriumi ametnikest ja Haagi konventsiooni ekspertidest koosnevat kõrgetasemelist delegatsiooni, et hinnata konventsiooni halduslikku ja kohtulikku täitmist. USA saatkond Islamabadis korraldas kogu riigis ka mitmeid seminare ja õpikodasid juristidele, kohtunikele, valitsusametnikele ja muudele sidusrühmadele.

                  Nõusoleku Pakistani ühinemiseks 1980. aasta Haagi konventsiooniga on andnud 12 konventsiooniosalist, sealhulgas USA.

               4.MÕJU EELARVELE

                  Kavandatud otsusel puudub mõju eelarvele.

               5.MUU TEAVE

               •Rakenduskavad ning järelevalve, hindamise ja aruandluse kord

                  Kuna ettepanek käsitleb ainult Euroopa Liidu liikmesriikidele antavat luba anda nõusolek Pakistani ühinemiseks 1980. aasta Haagi konventsiooniga, piirdub selle rakendamise seire selle kontrollimisega, kas liikmesriigid järgivad kirjaliku nõusoleku sõnastust ja selle hoiuleandmise tähtaega ning kas nad teavitavad komisjoni hoiuleandmisest, nagu on sätestatud nõukogu otsuses.

               2021/0182 (NLE)

               Ettepanek:

               NÕUKOGU OTSUS,

               millega lubatakse Euroopa Liidu liikmesriikidel anda Euroopa Liidu huvides nõusolek Pakistani ühinemiseks rahvusvahelise lapseröövi tsiviilõiguslikke küsimusi käsitleva 1980. aasta Haagi konventsiooniga

               EUROOPA LIIDU NÕUKOGU,

               võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut, eriti selle artikli 81 lõiget 3 koostoimes artikli 218 lõikega 6,

               võttes arvesse Euroopa Komisjoni ettepanekut,

               võttes arvesse Euroopa Parlamendi arvamust
                  4

               ning arvestades järgmist:

               (1)Euroopa Liit on seadnud üheks eesmärgiks edendada lapse õiguste kaitset, nagu on sätestatud Euroopa Liidu lepingu artiklis 3. Selle poliitika oluliseks osaks on meetmed laste kaitsmiseks ebaseadusliku äraviimise või kinnipidamise eest.

               (2)Nõukogu on võtnud vastu määruse (EÜ) nr 2201/2003
                  5
                („Brüsseli IIa määrus“), mille eesmärk on kaitsta lapsi ebaseaduslikust äraviimisest või kinnipidamisest tuleneva kahjuliku mõju eest ning kehtestada menetlused, millega tagatakse laste kiire tagastamine nende alalisse elukohta, ning tagada suhtlusõiguse ja hooldusõiguse kaitse.

               (3)Brüsseli IIa määrus täiendab ja tugevdab rahvusvahelise lapseröövi tsiviilõiguslikke küsimusi käsitlevat 25. oktoobri 1980. aasta Haagi konventsiooni („1980. aasta Haagi konventsioon“), millega kehtestatakse rahvusvahelisel tasandil lepinguosaliste ja keskasutuste vaheline kohustuste ja koostöö süsteem eesmärgiga tagastada kiiresti ebaseaduslikult ära viidud või kinni peetud lapsed.

               (4)Kõik liidu liikmesriigid on 1980. aasta Haagi konventsiooni osalised.

               (5)Liit kutsub kolmandaid riike üles 1980. aasta Haagi konventsiooniga ühinema ning toetab 1980. aasta Haagi konventsiooni korrektset rakendamist, osaledes koos liikmesriikidega muu hulgas Haagi rahvusvahelise eraõiguse konverentsil regulaarselt korraldatavates erikomisjonides.

               (6)Liidu liikmesriikide ja kolmandate riikide vahel kohaldatav ühine õigusraamistik on tõenäoliselt parim lahendus tundlikele rahvusvahelist lapseröövi käsitlevatele juhtumitele.

               (7)1980. aasta Haagi konventsioonis on sätestatud, et seda kohaldatakse ühineva riigi ja selliste lepinguosaliste vahel, kes on ühinemiseks oma kirjaliku nõusoleku andnud.

               (8)1980. aasta Haagi konventsiooniga ei saa ühineda piirkondliku majandusintegratsiooni organisatsioonid, nagu liit. Seetõttu ei saa liit konventsiooniga ühineda ega ühineva riigi ühinemist käsitlevat kirjalikku nõusolekut hoiule anda.

               (9)Vastavalt Euroopa Liidu Kohtu arvamusele 1/13 kuuluvad 1980. aasta Haagi konventsiooniga ühinemiseks antud kirjalikud nõusolekud liidu ainupädevusse välisasjades.

               (10)Pakistan andis oma 1980. aasta Haagi konventsiooniga ühinemise kirja hoiule 22. detsembril 2016. Konventsioon jõustus Pakistanis 1. märtsil 2017.

               (11)Pakistanis valitsevat olukorda hinnates on jõutud järeldusele, et Euroopa Liidu liikmesriigid võivad anda liidu huvides nõusoleku Pakistani ühinemiseks vastavalt 1980. aasta Haagi konventsiooni tingimustele.

               (12)Seetõttu tuleks anda Euroopa Liidu liikmesriikidele luba anda liidu huvides hoiule oma kirjalik nõusolek Pakistani ühinemiseks kooskõlas käesolevas otsuses sätestatud tingimustega.

               (13)Brüsseli IIa määrus on Iirimaa suhtes siduv ja seepärast osaleb ta käesoleva otsuse vastuvõtmisel ja kohaldamisel.

               (14)Euroopa Liidu lepingule ja Euroopa Liidu toimimise lepingule lisatud protokolli nr 22 (Taani seisukoha kohta) artiklite 1 ja 2 kohaselt ei osale Taani käesoleva otsuse vastuvõtmisel ning see ei ole tema suhtes siduv ega kohaldatav.

               ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA OTSUSE:

               Artikkel 1

               Euroopa Liidu liikmesriikidele antakse luba anda liidu huvides nõusolek Pakistani ühinemiseks rahvusvahelise lapseröövi tsiviilõiguslikke küsimusi käsitleva 25. oktoobri 1980. aasta Haagi konventsiooniga (edaspidi „1980. aasta Haagi konventsioon“).

               Euroopa Liidu liikmesriigid annavad liidu huvides hiljemalt … [12 kuud pärast käesoleva otsuse vastuvõtmise kuupäeva] hoiule kirjaliku nõusoleku Pakistani ühinemiseks 1980. aasta Haagi konventsiooniga, mis on sõnastatud järgmiselt:

               „[LIIKMESRIIGI täielik nimi] nõustub vastavalt nõukogu otsusele (EL) 2021/... Pakistani ühinemisega rahvusvahelise lapseröövi tsiviilõiguslikke küsimusi käsitleva 25. oktoobri 1980. aasta Haagi konventsiooniga.“

               Euroopa Liidu liikmesriigid teavitavad nõukogu ja komisjoni Pakistani ühinemiseks antud kirjaliku nõusoleku hoiuleandmisest ning edastavad komisjonile kirjaliku nõusoleku teksti kahe kuu jooksul pärast selle hoiuleandmist.

               Artikkel 2

               Käesolev otsus jõustub järgmisel päeval pärast selle avaldamist Euroopa Liidu Teatajas.

               Artikkel 3

               Käesolev otsus on adresseeritud liikmesriikidele.

               Brüssel,

                     Nõukogu nimel

                     eesistuja

                     (1)

                        Vastu on juba võetud 18 nõukogu otsust, millega lubatakse liikmesriikidel anda nõusolek järgmiste riikide ühinemiseks 1980. aasta Haagi konventsiooniga: Andorra (nõukogu 15. juuni 2015. aasta otsus 2015/1023); Seišellid (nõukogu 10. detsembri 2015. aasta otsus 2015/2354); Venemaa (nõukogu 10. detsembri 2015. aasta otsus 2015/2355); Albaania (nõukogu 10. detsembri 2015. aasta otsus 2015/2356); Singapur (nõukogu 15. juuni 2015. aasta otsus 2015/1024); Maroko (nõukogu 10. detsembri 2015. aasta otsus 2015/2357); Armeenia (nõukogu 10. detsembri 2015. aasta otsus 2015/2358); Korea Vabariik (nõukogu 8. detsembri 2016. aasta otsus 2016/2313), Kasahstan (nõukogu 8. detsembri 2016. aasta otsus 2016/2311) ja Peruu (nõukogu 8. detsembri 2016. aasta otsus 2016/2312); Gruusia ja Lõuna-Aafrika (nõukogu 18. detsembri 2017. aasta otsus (EL) 2017/2462); Tšiili, Island ja Bahama (nõukogu 18. detsembri 2017. aasta otsus (EL) 2017/2424); Panama, Uruguay, Colombia ja El Salvador (nõukogu 18. detsembri 2017. aasta otsus (EL) 2017/2464); San Marino (nõukogu 18. detsembri 2017. aasta otsus (EL) 2017/2463); Dominikaani Vabariik (nõukogu 18. veebruari 2019. aasta otsus (EL) 2019/305). Ecuador ja Ukraina (nõukogu 18. veebruari 2019. aasta otsus (EL) 2019/306); Honduras (nõukogu 18. veebruari 2019. aasta otsus (EL) 2019/307); Valgevene ja Usbekistan (nõukogu 18. veebruari 2019. aasta otsus (EL) 2019/308).

                     (2)

                        Euroopa Parlamendi ja nõukogu 21. mai 2008. aasta direktiiv 2008/52/EÜ vahendusmenetluse teatavate aspektide kohta tsiviil- ja kaubandusasjades (ELT L 136, 24.5.2008, lk. 3).

                     (3)

                  https://www.hcch.net/en/publications-and-studies/details4/?pid=5568&dtid=3

                     (4)

                        ELT C , , lk .

                     (5)

                        Nõukogu 27. novembri 2003. aasta määrus (EÜ) nr 2201/2003, mis käsitleb kohtualluvust ning kohtuotsuste tunnustamist ja täitmist kohtuasjades, mis on seotud abieluasjade ja vanemliku vastutusega, ning millega tunnistatakse kehtetuks määrus (EÜ) nr 1347/2000 (ELT L 338, 23.12.2003, lk 1).


               EUROOPA KOMISJON
            Brüssel,6.7.2021
            COM(2021) 359 final
            2021/0178(NLE)
            Ettepanek:
            NÕUKOGU OTSUS,
            millega lubatakse Euroopa Liidu liikmesriikidel anda Euroopa Liidu huvides nõusolek Filipiinide ühinemiseks rahvusvahelise lapseröövi tsiviilõiguslikke küsimusi käsitleva 1980. aasta Haagi konventsiooniga

               SELETUSKIRI

               1.ETTEPANEKU TAUST

               •Ettepaneku põhjused ja eesmärgid

                  Praeguseks 101 riigi (sealhulgas kõik ELi liikmesriigid) poolt ratifitseeritud rahvusvahelise lapseröövi tsiviilõiguslikke küsimusi käsitleva 25. oktoobri 1980. aasta Haagi konventsiooni (edaspidi „1980. aasta Haagi konventsioon“) eesmärk on taastada endine olukord, mille käigus ebaseaduslikult ära viidud või kinni peetud lapsed tagastatakse kiiresti konventsiooniosaliste kindlaks määratud keskasutustevahelise koostöösüsteemi kaudu.

                  Kuna lapseröövi ennetamine on oluline osa lapse õiguste edendamist käsitlevast ELi poliitikast, tegeleb Euroopa Liit rahvusvahelisel tasandil aktiivselt 1980. aasta Haagi konventsiooni kohaldamise tõhustamisega ning kutsub kolmandaid riike üles konventsiooniga ühinema.

                  Filipiinid andsid 1980. aasta Haagi konventsiooni ühinemiskirja hoiule 16. märtsil 2016. Konventsioon jõustus Filipiinidel 1. juunil 2016.

                  1980. aasta Haagi konventsiooni artikli 38 lõikes 4 on sätestatud, et konventsioon kehtib üksnes ühineva riigi ja nende lepinguosaliste riikide vahel, kes on tema ühinemise deklaratsiooniga heaks kiitnud.

                  ELi ainupädevust kolmandate riikide 1980. aasta Haagi konventsiooniga ühinemise heakskiitmise küsimuses kinnitas Euroopa Liidu Kohus, kellega komisjoni algatusel konsulteeriti.

                  14. oktoobril 2014 kinnitas Euroopa Liidu Kohus oma arvamuses 1/13, et nõusoleku andmine kolmanda riigi ühinemiseks 1980. aasta Haagi rahvusvahelise lapseröövi tsiviilõiguslikke küsimusi käsitleva konventsiooniga kuulub Euroopa Liidu ainupädevusse.

                  Kohus nõudis selles küsimuses üksmeelt ELi tasandil, et hoida ära olukordi, kus eri liikmesriigid toimivad erinevalt (géométrie variable).

                  Kuna rahvusvahelise lapseröövi küsimus kuulub Euroopa Liidu ainuvälispädevusse, tuleb otsus Filipiinide ühinemiseks nõusoleku andmise kohta võtta ELi tasandil vastu nõukogu otsuse kujul. Euroopa Liidu liikmesriigid peaksid seega esitama Euroopa Liidu huvides Filipiinide ühinemist käsitleva kirjaliku nõusoleku.

                  Euroopa Liidu liikmesriikide nõusolek muudaks 1980. aasta Haagi konventsiooni kohaldatavaks Filipiinide ja ELi liikmesriikide, v.a Taani vahel.

               •Kooskõla poliitikavaldkonnas praegu kehtivate õigusnormidega

                  1980. aasta Haagi konventsioon on nõukogu määruse nr 2201/2003 („Brüsseli IIa määrus“) rahvusvaheline analoog vanema sooritatud lapseröövide valdkonnas. See määrus on abieluasjade ja vanemliku vastutuse küsimustes tehtava ELi õigusalase koostöö nurgakivi.

                  Määruse üks peamisi eesmärke on hoida ära lapserööve liikmesriikide vahel, kehtestades menetlused, millega tagatakse laste kiire tagastamine liikmesriiki, kus on nende alaline elukoht. Selleks sisaldab Brüsseli IIa määruse artikkel 11 1980. aasta Haagi konventsioonis sätestatud menetlust, mida on täiendatud mõningate selgitustega, eelkõige sellistes küsimustes nagu lapse ärakuulamine, pärast tagastamistaotluse esitamist otsuse tegemiseks ettenähtud tähtaeg ja lapse tagasitoomisest keeldumise põhjendused. Määrusega on kehtestatud ka sätted, mis reguleerivad eri liikmesriikides väljastatud vastuolulisi tagasitoomise ja tagasitoomisest keeldumise otsuseid.

                  Euroopa Liit toetab rahvusvahelisel tasandil kolmandate riikide ühinemist 1980. aasta Haagi konventsiooniga, et liikmesriigid saaks rahvusvaheliste lapseröövidega tegeledes toetuda ühisele õigusraamistikule.

                  Ajavahemikul juunist 2015 kuni veebruarini 2019 on juba vastu võetud 18 nõukogu otsust, et kiita heaks 26 kolmanda riigi (Maroko, Singapur, Vene Föderatsioon, Albaania, Andorra, Seišellid, Armeenia, Korea Vabariik, Kasahstan, Peruu, Gruusia, Lõuna-Aafrika, Tšiili, Island, Bahama, Panama, Uruguay, Colombia, El Salvador, San Marino, Dominikaani Vabariik, Valgevene, Usbekistan, Honduras, Ecuador ja Ukraina) ühinemine 1980. aasta Haagi rahvusvahelise lapseröövi konventsiooniga
                     1
                  .

               •Kooskõla liidu muude tegevuspõhimõtetega

                  Käesolev ettepanek on seotud Euroopa Liidu lepingu artiklis 3 sätestatud üldise eesmärgiga kaitsta lapse õigusi. 1980. aasta Haagi konventsiooni eesmärk on kaitsta last vanema sooritatud lapseröövi kahjuliku mõju eest ja tagada, et laps säilitaks kontakti mõlema vanemaga, näiteks tagades suhtlusõiguse tulemusliku kohaldamise.

                  Samuti tuleb rõhutada, et ettepanek on kooskõlas eesmärgiga edendada piiriüleste perekonnasiseste vaidluste lahendamiseks vahendusmenetluse kasutamist. Direktiivi vahendusmenetluse teatavate aspektide kohta tsiviil- ja kaubandusasjades
                     2
                   kohaldatakse ka perekonnaõiguse suhtes ühises Euroopa õigusruumis. Ka 1980. aasta Haagi konventsioon kutsub üles perekonnasiseste vaidluste rahumeelsele lahendamisele. Üks 1980. aasta Haagi konventsioonil põhinev heade tavade juhend, mille Haagi rahvusvahelise eraõiguse konverents avaldas, on pühendatud vahendamise kasutamisele konventsiooni kohaldamisalasse kuuluvate rahvusvaheliste perekonnasiseste lapsi puudutavate vaidluste lahendamiseks. Euroopa Komisjoni algatusel on see juhend tõlgitud lisaks inglise ja prantsuse keelele kõigisse ELi keeltesse ja ka araabia keelde, et toetada dialoogi riikidega, mis ei ole veel konventsiooni ratifitseerinud / sellega ühinenud, ja aidata leida konkreetseid viise rahvusvahelistest lapseröövidest tekkivate probleemide lahendamiseks
                     3
                  .

               2.ÕIGUSLIK ALUS, SUBSIDIAARSUS JA PROPORTSIONAALSUS

               •Õiguslik alus

                  1980. aasta Haagi konventsiooni artiklis 38 on sätestatud, et „[ühinevate riikide] [ü]hinemine kehtib ühineva riigi ja ühinemise heaks kiitnud konventsiooniosalise kohta“. Võttes arvesse asjaolu, et otsuses käsitletakse liikmesriikide poolt liidu huvides antavat sõnaselget nõusolekut ühinevate riikide 1980. aasta Haagi konventsiooniga ühinemiseks, on kohaldatav õiguslik alus Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 218 lõige 6. Materiaalõiguslik alus on ELi toimimise lepingu artikli 81 lõige 3; seepärast teeb nõukogu ühehäälse otsuse pärast konsulteerimist Euroopa Parlamendiga.

                  Määrus (EÜ) nr 2201/2003 on Iirimaa suhtes siduv ja seepärast osaleb ta käesoleva otsuse vastuvõtmisel ja kohaldamisel.

                  Euroopa Liidu lepingule ja Euroopa Liidu toimimise lepingule lisatud protokolli nr 22 (Taani seisukoha kohta) artiklite 1 ja 2 kohaselt ei osale Taani käesoleva otsuse vastuvõtmisel ning see ei ole tema suhtes siduv ega kohaldatav.

               •Proportsionaalsus

                  Käesolev ettepanek on koostatud kooskõlas nõukogu juba vastu võetud samateemaliste otsustega ning see ei lähe kaugemale, kui on vajalik ELi ühtse tegutsemise saavutamiseks rahvusvaheliste lapseröövide valdkonnas, tagades, et ELi liikmesriigid annavad ettenähtud aja jooksul nõusoleku Filipiinide ühinemiseks 1980. aasta Haagi konventsiooniga.

               3.JÄRELHINDAMISE, SIDUSRÜHMADEGA KONSULTEERIMISE JA MÕJU HINDAMISE TULEMUSED

               •Konsulteerimine sidusrühmadega

                  Valdav enamik Euroopa Liidu liikmesriikidest, kellega komisjon konsulteeris nende valmisoleku asjus anda nõusolek Filipiinide ühinemiseks 1980. aasta Haagi konventsiooniga, esitasid pooldava arvamuse.

                  2. juuli 2019. aasta ekspertide kohtumise arutelud näitasid, et liikmesriikidel – ühe erandiga – ei ole Filipiinide 1980. aasta Haagi konventsiooniga ühinemiseks nõusoleku andmisele vastuväiteid.

                  Komisjon usub, et nõukogu tsiviilõiguse töörühmas tehnilisel tasandil peetavate edasiste arutelude tulemusel saavutatakse nõukogu otsuse vastuvõtmiseks vajalik ühehäälsus.

                •Eksperdiarvamuste kogumine ja kasutamine

                  Valmistudes 2. juulil 2019 toimuvaks ekspertide kohtumiseks ja selle järelmeetmeteks, suhtles komisjon tihedalt Haagi rahvusvahelise eraõiguse konverentsi, Manilas asuva ELi delegatsiooni ja Filipiinide justiitsministeeriumiga, eelkõige riigi peanõunikuga, kes on määratud keskasutuseks 1980. aasta Haagi konventsiooni alusel.

               •Mõju hindamine

                  Sarnaselt ajavahemikul 2015–2019 juba vastu võetud nõukogu 18 otsusega teatavate kolmandate riikide 1980. aasta Haagi konventsiooniga ühinemise heakskiitmise kohta ei ole käesoleva õigusakti iseloomu tõttu mõjuhinnangut tehtud. Kuid konventsiooni rakendamist Filipiinidel analüüsiti 2. juulil 2019 toimunud ekspertide kohtumisel, kus olid esindatud kõik ELi liikmesriigid. Kohtumise järelmeetmena on komisjon tähelepanelikult jälginud edasist arengut Filipiinidel.

                  1980. aasta Haagi konventsiooni konkreetseid rakendusakte ei ole veel vastu võetud, sest eri osakonnad/ministeeriumid pidid omavahel konsulteerima. Ajutise meetmena valmistab justiitsministeerium ette presidendi poolt allkirjastatavat korraldust.

                  Ministeeriumi eesmärk on näha ette 1980. aasta Haagi konventsiooni menetlusse kaasatud asjaomaste asutuste konkreetsed ülesanded ning mehhanism, millega kiirendada asutustevahelist koostööd ja koordineerimist muu hulgas justiitsministeeriumi, immigratsiooniameti, riikliku uurimisbüroo, sotsiaalhoolekande ja arengu ministeeriumi, prokuratuuri ja välisministeeriumi vahel. Samuti palub ministeerium abi presidendi kantseleilt, et näha ette esialgsed eelarvelised vajadused 1980. aasta Haagi konventsiooni rakendamise rahastamiseks riigis.

                  Filipiinid lubasid edastada muudetud korralduse eelnõu asjaomastele ametitele märkuste esitamiseks 2021. aasta mais, millele järgneb veel üks asutustevaheline konsultatsioon, et korralduse saaks presidendi kantseleile edastada hiljemalt 2021. aasta teise kvartali lõpuks.

                  Samaaegselt kavandatava korralduse eelnõuga uurib justiitsministeerium ka võimalust paluda justiitsministril välja anda ministeeriumi ringkiri, milles nähakse kuni kavandatava korralduse väljaandmiseni ette ka asutustevahelise koordineerimise mehhanism . Korralduse eelnõu sisu käsitlevate konsultatsioonide tulemusi võib kasutada ministeeriumi ringkirja koostamisel. Ministeeriumi ringkirja kavandis sisalduvat menetlust ja asutustevahelist koordineerimist saab kasutada kavandatava korralduse eelnõu rakenduseeskirjadena.

                  Kuigi rakendusaktide/-eeskirjade väljaandmine on olnud üsna aeglane, eeldatakse, et Filipiinid on nüüd täiesti teadlikud vajadusest näidata konkreetseid tulemusi, et kergemini saavutada ELi liikmesriikide ja teiste lepinguosaliste heakskiit ühinemisele.

                  Nõusoleku Filipiinide ühinemiseks 1980. aasta Haagi konventsiooniga on andnud 16 konventsiooniosalist.

               4.MÕJU EELARVELE

                  Kavandatud otsusel puudub mõju eelarvele.

               5.MUU TEAVE

               •Rakenduskavad ning järelevalve, hindamise ja aruandluse kord

                  Kuna ettepanek käsitleb ainult Euroopa Liidu liikmesriikidele antavat luba anda nõusolek Filipiinide ühinemiseks 1980. aasta Haagi konventsiooniga, piirdub selle rakendamise seire selle kontrollimisega, kas liikmesriigid järgivad kirjaliku nõusoleku sõnastust ja selle hoiuleandmise tähtaega ning kas nad teavitavad komisjoni hoiuleandmisest, nagu on sätestatud nõukogu otsuses.

               2021/0178 (NLE)

               Ettepanek:

               NÕUKOGU OTSUS,

               millega lubatakse Euroopa Liidu liikmesriikidel anda Euroopa Liidu huvides nõusolek Filipiinide ühinemiseks rahvusvahelise lapseröövi tsiviilõiguslikke küsimusi käsitleva 1980. aasta Haagi konventsiooniga

               EUROOPA LIIDU NÕUKOGU,

               võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut, eriti selle artikli 81 lõiget 3 koostoimes artikli 218 lõikega 6,

               võttes arvesse Euroopa Komisjoni ettepanekut,

               võttes arvesse Euroopa Parlamendi arvamust
                  4

               ning arvestades järgmist:

               (1)Euroopa Liit on seadnud üheks eesmärgiks edendada lapse õiguste kaitset, nagu on sätestatud Euroopa Liidu lepingu artiklis 3. Selle poliitika oluliseks osaks on meetmed laste kaitsmiseks ebaseadusliku äraviimise või kinnipidamise eest.

               (2)Nõukogu on võtnud vastu määruse (EÜ) nr 2201/2003
                  5
                („Brüsseli IIa määrus“), mille eesmärk on kaitsta lapsi ebaseaduslikust äraviimisest või kinnipidamisest tuleneva kahjuliku mõju eest ning kehtestada menetlused, millega tagatakse laste kiire tagastamine nende alalisse elukohta, ning tagada suhtlusõiguse ja hooldusõiguse kaitse.

               (3)Brüsseli IIa määrus täiendab ja tugevdab rahvusvahelise lapseröövi tsiviilõiguslikke küsimusi käsitlevat 25. oktoobri 1980. aasta Haagi konventsiooni („1980. aasta Haagi konventsioon“), millega kehtestatakse rahvusvahelisel tasandil lepinguosaliste ja keskasutuste vaheline kohustuste ja koostöö süsteem eesmärgiga tagastada kiiresti ebaseaduslikult ära viidud või kinni peetud lapsed.

               (4)Kõik liidu liikmesriigid on 1980. aasta Haagi konventsiooni osalised.

               (5)Liit kutsub kolmandaid riike üles 1980. aasta Haagi konventsiooniga ühinema ning toetab 1980. aasta Haagi konventsiooni korrektset rakendamist, osaledes koos liikmesriikidega muu hulgas Haagi rahvusvahelise eraõiguse konverentsil regulaarselt korraldatavates erikomisjonides.

               (6)Liidu liikmesriikide ja kolmandate riikide vahel kohaldatav ühine õigusraamistik on tõenäoliselt parim lahendus tundlikele rahvusvahelist lapseröövi käsitlevatele juhtumitele.

               (7)1980. aasta Haagi konventsioonis on sätestatud, et seda kohaldatakse ühineva riigi ja selliste lepinguosaliste vahel, kes on ühinemiseks oma kirjaliku nõusoleku andnud.

               (8)1980. aasta Haagi konventsiooniga ei saa ühineda piirkondliku majandusintegratsiooni organisatsioonid, nagu liit. Seetõttu ei saa liit konventsiooniga ühineda ega ühineva riigi ühinemist käsitlevat kirjalikku nõusolekut hoiule anda.

               (9)Vastavalt Euroopa Liidu Kohtu arvamusele 1/13 kuuluvad 1980. aasta Haagi konventsiooniga ühinemiseks antud kirjalikud nõusolekud liidu ainupädevusse välisasjades.

               (10)Filipiinid andsid 1980. aasta Haagi konventsiooniga ühinemise kirja hoiule 16. märtsil 2016. Konventsioon jõustus Filipiinidel 1. juunil 2016.

               (11)Filipiinidel valitsevat olukorda hinnates on jõutud järeldusele, et Euroopa Liidu liikmesriigid võivad anda liidu huvides nõusoleku Filipiinide ühinemiseks vastavalt 1980. aasta Haagi konventsiooni tingimustele.

               (12)Seetõttu tuleks anda Euroopa Liidu liikmesriikidele luba anda liidu huvides hoiule oma kirjalik nõusolek Filipiinide ühinemiseks kooskõlas käesolevas otsuses sätestatud tingimustega.

               (13)Brüsseli IIa määrus on Iirimaa suhtes siduv ja seepärast osaleb ta käesoleva otsuse vastuvõtmisel ja kohaldamisel.

               (14)Euroopa Liidu lepingule ja Euroopa Liidu toimimise lepingule lisatud protokolli nr 22 (Taani seisukoha kohta) artiklite 1 ja 2 kohaselt ei osale Taani käesoleva otsuse vastuvõtmisel ning see ei ole tema suhtes siduv ega kohaldatav,

               ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA OTSUSE:

               Artikkel 1

               Euroopa Liidu liikmesriikidele antakse luba anda liidu huvides nõusolek Filipiinide ühinemiseks rahvusvahelise lapseröövi tsiviilõiguslikke küsimusi käsitleva 25. oktoobri 1980. aasta Haagi konventsiooniga (edaspidi „1980. aasta Haagi konventsioon“).

               Euroopa Liidu liikmesriigid annavad liidu huvides hiljemalt … [12 kuud pärast käesoleva otsuse vastuvõtmise kuupäeva] hoiule kirjaliku nõusoleku Filipiinide ühinemiseks 1980. aasta Haagi konventsiooniga, mis on sõnastatud järgmiselt:

               „[LIIKMESRIIGI täielik nimi] nõustub vastavalt nõukogu otsusele (EL) 2021/... Filipiinide ühinemisega rahvusvahelise lapseröövi tsiviilõiguslikke küsimusi käsitleva 25. oktoobri 1980. aasta Haagi konventsiooniga.“

               Euroopa Liidu liikmesriigid teavitavad nõukogu ja komisjoni Filipiinide ühinemiseks antud kirjaliku nõusoleku hoiuleandmisest ning edastavad komisjonile kirjaliku nõusoleku teksti kahe kuu jooksul pärast selle hoiuleandmist.

               Artikkel 2

               Käesolev otsus jõustub  päeval pärast selle avaldamist Euroopa Liidu Teatajas.

               Artikkel 3

               Käesolev otsus on adresseeritud liikmesriikidele.

               Brüssel,

                     Nõukogu nimel

                     eesistuja

                     (1)

                        Vastu on juba võetud 18 nõukogu otsust, millega lubatakse liikmesriikidel anda nõusolek järgmiste riikide ühinemiseks 1980. aasta Haagi konventsiooniga: Andorra (nõukogu 15. juuni 2015. aasta otsus 2015/1023); Seišellid (nõukogu 10. detsembri 2015. aasta otsus 2015/2354); Venemaa (nõukogu 10. detsembri 2015. aasta otsus 2015/2355); Albaania (nõukogu 10. detsembri 2015. aasta otsus 2015/2356); Singapur (nõukogu 15. juuni 2015. aasta otsus 2015/1024); Maroko (nõukogu 10. detsembri 2015. aasta otsus 2015/2357); Armeenia (nõukogu 10. detsembri 2015. aasta otsus 2015/2358); Korea Vabariik (nõukogu 8. detsembri 2016. aasta otsus 2016/2313), Kasahstan (nõukogu 8. detsembri 2016. aasta otsus 2016/2311) ja Peruu (nõukogu 8. detsembri 2016. aasta otsus 2016/2312); Gruusia ja Lõuna-Aafrika (nõukogu 18. detsembri 2017. aasta otsus (EL) 2017/2462); Tšiili, Island ja Bahama (nõukogu 18. detsembri 2017. aasta otsus (EL) 2017/2424); Panama, Uruguay, Colombia ja El Salvador (nõukogu 18. detsembri 2017. aasta otsus (EL) 2017/2464); San Marino (nõukogu 18. detsembri 2017. aasta otsus (EL) 2017/2463); Dominikaani Vabariik (nõukogu 18. veebruari 2019. aasta otsus (EL) 2019/305). Ecuador ja Ukraina (nõukogu 18. veebruari 2019. aasta otsus (EL) 2019/306); Honduras (nõukogu 18. veebruari 2019. aasta otsus (EL) 2019/307); Valgevene ja Usbekistan (nõukogu 18. veebruari 2019. aasta otsus (EL) 2019/308).

                     (2)

                        Euroopa Parlamendi ja nõukogu 21. mai 2008. aasta direktiiv 2008/52/EÜ vahendusmenetluse teatavate aspektide kohta tsiviil- ja kaubandusasjades (ELT L 136, 24.5.2008, lk. 3).

                     (3)

                  https://www.hcch.net/en/publications-and-studies/details4/?pid=5568&dtid=3

                     (4)

                        ELT C , , lk .

                     (5)

                        Nõukogu 27. novembri 2003. aasta määrus (EÜ) nr 2201/2003, mis käsitleb kohtualluvust ning kohtuotsuste tunnustamist ja täitmist kohtuasjades, mis on seotud abieluasjade ja vanemliku vastutusega, ning millega tunnistatakse kehtetuks määrus (EÜ) nr 1347/2000 (ELT L 338, 23.12.2003, lk 1).


               EUROOPA KOMISJON
            Brüssel,6.7.2021
            COM(2021) 369 final
            2021/0183(NLE)
            Ettepanek:
            NÕUKOGU OTSUS,
            millega lubatakse Euroopa Liidu liikmesriikidel anda Euroopa Liidu huvides nõusolek Boliivia ühinemiseks rahvusvahelise lapseröövi tsiviilõiguslikke küsimusi käsitleva 1980. aasta Haagi konventsiooniga

               SELETUSKIRI

               1.ETTEPANEKU TAUST

               •Ettepaneku põhjused ja eesmärgid

                  Praeguseks 101 riigi (sealhulgas kõik ELi liikmesriigid) poolt ratifitseeritud rahvusvahelise lapseröövi tsiviilõiguslikke küsimusi käsitleva 25. oktoobri 1980. aasta Haagi konventsiooni (edaspidi „1980. aasta Haagi konventsioon“) eesmärk on taastada endine olukord, mille käigus ebaseaduslikult ära viidud või kinni peetud lapsed tagastatakse kiiresti konventsiooniosaliste kindlaks määratud keskasutustevahelise koostöösüsteemi kaudu.

                  Kuna lapseröövi ennetamine on oluline osa lapse õiguste edendamist käsitlevast ELi poliitikast, tegeleb Euroopa Liit rahvusvahelisel tasandil aktiivselt 1980. aasta Haagi konventsiooni kohaldamise tõhustamisega ning kutsub kolmandaid riike üles konventsiooniga ühinema.

                  Boliivia andis 1980. aasta Haagi konventsiooni ühinemiskirja hoiule 13. juulil 2016. Konventsioon jõustus Boliivias 1. oktoobril 2016.

                  1980. aasta Haagi konventsiooni artikli 38 lõikes 4 on sätestatud, et konventsioon kehtib üksnes ühineva riigi ja nende lepinguosaliste riikide vahel, kes on tema ühinemise deklaratsiooniga heaks kiitnud.

                  ELi ainupädevust kolmandate riikide 1980. aasta Haagi konventsiooniga ühinemise heakskiitmise küsimuses kinnitas Euroopa Liidu Kohus, kellega komisjoni algatusel konsulteeriti.

                  14. oktoobril 2014 kinnitas Euroopa Liidu Kohus oma arvamuses 1/13, et nõusoleku andmine kolmanda riigi ühinemiseks 1980. aasta Haagi rahvusvahelise lapseröövi tsiviilõiguslikke küsimusi käsitleva konventsiooniga kuulub Euroopa Liidu ainupädevusse.

                  Kohus nõudis selles küsimuses üksmeelt ELi tasandil, et hoida ära olukordi, kus eri liikmesriigid toimivad erinevalt (géométrie variable).

                  Kuna rahvusvahelise lapseröövi küsimus kuulub Euroopa Liidu ainuvälispädevusse, tuleb otsus Boliivia ühinemiseks nõusoleku andmise kohta võtta ELi tasandil vastu nõukogu otsuse kujul. Euroopa Liidu liikmesriigid peaksid seega esitama Euroopa Liidu huvides Boliivia ühinemist käsitleva kirjaliku nõusoleku.

                  Euroopa Liidu liikmesriikide nõusolek muudaks 1980. aasta Haagi konventsiooni kohaldatavaks Boliivia ja ELi liikmesriikide, v.a Taani vahel.

               •Kooskõla poliitikavaldkonnas praegu kehtivate õigusnormidega

                  1980. aasta Haagi konventsioon on nõukogu määruse nr 2201/2003 („Brüsseli IIa määrus“) rahvusvaheline analoog vanema sooritatud lapseröövide valdkonnas. See määrus on abieluasjade ja vanemliku vastutuse küsimustes tehtava ELi õigusalase koostöö nurgakivi.

                  Määruse üks peamisi eesmärke on hoida ära lapserööve liikmesriikide vahel, kehtestades menetlused, millega tagatakse laste kiire tagastamine liikmesriiki, kus on nende alaline elukoht. Selleks sisaldab Brüsseli IIa määruse artikkel 11 1980. aasta Haagi konventsioonis sätestatud menetlust, mida on täiendatud mõningate selgitustega, eelkõige sellistes küsimustes nagu lapse ärakuulamine, pärast tagastamistaotluse esitamist otsuse tegemiseks ettenähtud tähtaeg ja lapse tagasitoomisest keeldumise põhjendused. Määrusega on kehtestatud ka sätted, mis reguleerivad eri liikmesriikides väljastatud vastuolulisi tagasitoomise ja tagasitoomisest keeldumise otsuseid.

                  Euroopa Liit toetab rahvusvahelisel tasandil kolmandate riikide ühinemist 1980. aasta Haagi konventsiooniga, et liikmesriigid saaks rahvusvaheliste lapseröövidega tegeledes toetuda ühisele õigusraamistikule.

                  Ajavahemikul juunist 2015 kuni veebruarini 2019 on juba vastu võetud 18 nõukogu otsust, et kiita heaks 26 kolmanda riigi (Maroko, Singapur, Vene Föderatsioon, Albaania, Andorra, Seišellid, Armeenia, Korea Vabariik, Kasahstan, Peruu, Gruusia, Lõuna-Aafrika, Tšiili, Island, Bahama, Panama, Uruguay, Colombia, El Salvador, San Marino, Dominikaani Vabariik, Valgevene, Usbekistan, Honduras, Ecuador ja Ukraina) ühinemine 1980. aasta Haagi rahvusvahelise lapseröövi konventsiooniga
                     1
                  .

               •Kooskõla liidu muude tegevuspõhimõtetega

                  Käesolev ettepanek on seotud Euroopa Liidu lepingu artiklis 3 sätestatud üldise eesmärgiga kaitsta lapse õigusi. 1980. aasta Haagi konventsiooni eesmärk on kaitsta last vanema sooritatud lapseröövi kahjuliku mõju eest ja tagada, et laps säilitaks kontakti mõlema vanemaga, näiteks tagades suhtlusõiguse tulemusliku kohaldamise.

                  Samuti tuleb rõhutada, et ettepanek on kooskõlas eesmärgiga edendada piiriüleste perekonnasiseste vaidluste lahendamiseks vahendusmenetluse kasutamist. Direktiivi vahendusmenetluse teatavate aspektide kohta tsiviil- ja kaubandusasjades
                     2
                   kohaldatakse ka perekonnaõiguse suhtes ühises Euroopa õigusruumis. Ka 1980. aasta Haagi konventsioon kutsub üles perekonnasiseste vaidluste rahumeelsele lahendamisele. Üks 1980. aasta Haagi konventsioonil põhinev heade tavade juhend, mille Haagi rahvusvahelise eraõiguse konverents avaldas, on pühendatud vahendamise kasutamisele konventsiooni kohaldamisalasse kuuluvate rahvusvaheliste perekonnasiseste lapsi puudutavate vaidluste lahendamiseks. Euroopa Komisjoni algatusel on see juhend tõlgitud lisaks inglise ja prantsuse keelele kõigisse ELi keeltesse ja ka araabia keelde, et toetada dialoogi riikidega, mis ei ole veel konventsiooni ratifitseerinud / sellega ühinenud, ja aidata leida konkreetseid viise rahvusvahelistest lapseröövidest tekkivate probleemide lahendamiseks
                     3
                  .

               2.ÕIGUSLIK ALUS, SUBSIDIAARSUS JA PROPORTSIONAALSUS

               •Õiguslik alus

                  1980. aasta Haagi konventsiooni artiklis 38 on sätestatud, et „[ühinevate riikide] [ü]hinemine kehtib ühineva riigi ja ühinemise heaks kiitnud konventsiooniosalise kohta“. Võttes arvesse asjaolu, et otsuses käsitletakse liikmesriikide poolt liidu huvides antavat sõnaselget nõusolekut ühinevate riikide 1980. aasta Haagi konventsiooniga ühinemiseks, on kohaldatav õiguslik alus Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 218 lõige 6. Materiaalõiguslik alus on ELi toimimise lepingu artikli 81 lõige 3; seepärast teeb nõukogu ühehäälse otsuse pärast konsulteerimist Euroopa Parlamendiga.

                  Määrus (EÜ) nr 2201/2003 on Iirimaa suhtes siduv ja seepärast osaleb ta käesoleva otsuse vastuvõtmisel ja kohaldamisel.

                  Euroopa Liidu lepingule ja Euroopa Liidu toimimise lepingule lisatud protokolli nr 22 (Taani seisukoha kohta) artiklite 1 ja 2 kohaselt ei osale Taani käesoleva otsuse vastuvõtmisel ning see ei ole tema suhtes siduv ega kohaldatav.

               •Proportsionaalsus

                  Käesolev ettepanek on koostatud kooskõlas nõukogu juba vastu võetud samateemaliste otsustega ning see ei lähe kaugemale, kui on vajalik ELi ühtse tegutsemise saavutamiseks rahvusvaheliste lapseröövide valdkonnas, tagades, et ELi liikmesriigid annavad ettenähtud aja jooksul nõusoleku Boliivia ühinemiseks 1980. aasta Haagi konventsiooniga.

               3.JÄRELHINDAMISE, SIDUSRÜHMADEGA KONSULTEERIMISE JA MÕJU HINDAMISE TULEMUSED

               •Konsulteerimine sidusrühmadega

                  Valdav enamik Euroopa Liidu liikmesriike, kellega komisjon konsulteeris nende valmisoleku asjus anda nõusolek Boliivia ühinemiseks 1980. aasta Haagi konventsiooniga, esitasid pooldava arvamuse.

                  2. juuli 2019. aasta ekspertide kohtumise arutelud näitasid, et liikmesriikidel ei olnud Boliivia 1980. aasta Haagi konventsiooniga ühinemiseks nõusoleku andmisele sõnaselgeid vastuväiteid.

                  Komisjon usub, et nõukogu tsiviilõiguse töörühmas tehnilisel tasandil peetavate edasiste arutelude tulemusel saavutatakse nõukogu otsuse vastuvõtmiseks vajalik ühehäälsus.

               •Eksperdiarvamuste kogumine ja kasutamine

                  Valmistudes 2. juulil 2019 toimuvaks ekspertide kohtumiseks ja selle järelmeetmeteks, suhtles komisjon tihedalt Haagi rahvusvahelise eraõiguse konverentsi ja Boliivias asuva ELi delegatsiooniga.

               •Mõju hindamine

                  Sarnaselt ajavahemikul 2015–2019 juba vastu võetud nõukogu 18 otsusega teatavate kolmandate riikide 1980. aasta Haagi konventsiooniga ühinemise heakskiitmise kohta ei ole käesoleva õigusakti iseloomu tõttu mõjuhinnangut tehtud. Kuid konventsiooni rakendamist Boliivias analüüsiti 2. juulil 2019 toimunud ekspertide kohtumisel, kus olid esindatud kõik ELi liikmesriigid. Kohtumise järelmeetmena on komisjon jälginud tähelepanelikult edasisi arenguid Boliivias.

                  Boliivia iseärasus seisneb selles, et 1980. aasta Haagi konventsiooni alusel määratud keskasutus on välisministeerium, samas kui konventsiooni tegeliku rakendamise eest vastutab üks justiitsministeeriumi büroo. Sellest tulenevalt esitati 2018. aastal mõned kaebused, kuna Boliivia keskasutus ei suutnud piisavalt kiiresti reageerida. 2019. aastal seda aga enam ei juhtunud. Haagi rahvusvahelise eraõiguse konventsiooni piirkondlik büroo on keskasutusega tihedas kontaktis, kuid 2020. aasta novembris astus ametisse uus valitsus ja 2021. aasta veebruaris vahetus keskasutuse juht. Boliivia on väljendanud valmisolekut tegeleda mõnede struktuursete probleemidega, nagu bürokraatia ja viivitused, paludes Haagi rahvusvahelise eraõiguse konventsiooni piirkondlikult büroolt toetust ning võttes sellega seoses oma saatkonna kaudu ühendust konventsiooni Haagis asuva peakorteriga. See näitab poliitilist huvi kõnealuse küsimuse vastu ja sihikindlat püüdu saada ühinemiseks rohkemate lepinguosaliste nõusolek.

                  Nõusoleku Boliivia ühinemiseks 1980. aasta Haagi konventsiooniga on andnud 13 konventsiooniosalist, sealhulgas ka Šveits.

               4.MÕJU EELARVELE

                  Kavandatud otsusel puudub mõju eelarvele.

               5.MUU TEAVE

               •Rakenduskavad ning järelevalve, hindamise ja aruandluse kord

                  Kuna ettepanek käsitleb ainult Euroopa Liidu liikmesriikidele antavat luba anda nõusolek Boliivia ühinemiseks 1980. aasta Haagi konventsiooniga, piirdub selle rakendamise seire selle kontrollimisega, kas liikmesriigid järgivad kirjaliku nõusoleku sõnastust ja selle hoiuleandmise tähtaega ning kas nad teavitavad komisjoni hoiuleandmisest, nagu on sätestatud nõukogu otsuses.

               2021/0183 (NLE)

               Ettepanek:

               NÕUKOGU OTSUS,

               millega lubatakse Euroopa Liidu liikmesriikidel anda Euroopa Liidu huvides nõusolek Boliivia ühinemiseks rahvusvahelise lapseröövi tsiviilõiguslikke küsimusi käsitleva 1980. aasta Haagi konventsiooniga

               EUROOPA LIIDU NÕUKOGU,

               võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut, eriti selle artikli 81 lõiget 3 koostoimes artikli 218 lõikega 6,

               võttes arvesse Euroopa Komisjoni ettepanekut,

               võttes arvesse Euroopa Parlamendi arvamust
                  4

               ning arvestades järgmist:

               (1)Euroopa Liit on seadnud üheks eesmärgiks edendada lapse õiguste kaitset, nagu on sätestatud Euroopa Liidu lepingu artiklis 3. Selle poliitika oluliseks osaks on meetmed laste kaitsmiseks ebaseadusliku äraviimise või kinnipidamise eest.

               (2)Nõukogu on võtnud vastu määruse (EÜ) nr 2201/2003
                  5
                („Brüsseli IIa määrus“), mille eesmärk on kaitsta lapsi ebaseaduslikust äraviimisest või kinnipidamisest tuleneva kahjuliku mõju eest ning kehtestada menetlused, millega tagatakse laste kiire tagastamine nende alalisse elukohta, ning tagada suhtlusõiguse ja hooldusõiguse kaitse.

               (3)Brüsseli IIa määrus täiendab ja tugevdab rahvusvahelise lapseröövi tsiviilõiguslikke küsimusi käsitlevat 25. oktoobri 1980. aasta Haagi konventsiooni („1980. aasta Haagi konventsioon“), millega kehtestatakse rahvusvahelisel tasandil lepinguosaliste ja keskasutuste vaheline kohustuste ja koostöö süsteem eesmärgiga tagastada kiiresti ebaseaduslikult ära viidud või kinni peetud lapsed.

               (4)Kõik liidu liikmesriigid on 1980. aasta Haagi konventsiooni osalised.

               (5)Liit kutsub kolmandaid riike üles 1980. aasta Haagi konventsiooniga ühinema ning toetab 1980. aasta Haagi konventsiooni korrektset rakendamist, osaledes koos liikmesriikidega muu hulgas Haagi rahvusvahelise eraõiguse konverentsil regulaarselt korraldatavates erikomisjonides.

               (6)Liidu liikmesriikide ja kolmandate riikide vahel kohaldatav ühine õigusraamistik on tõenäoliselt parim lahendus tundlikele rahvusvahelist lapseröövi käsitlevatele juhtumitele.

               (7)1980. aasta Haagi konventsioonis on sätestatud, et seda kohaldatakse ühineva riigi ja selliste lepinguosaliste vahel, kes on ühinemiseks oma kirjaliku nõusoleku andnud.

               (8)1980. aasta Haagi konventsiooniga ei saa ühineda piirkondliku majandusintegratsiooni organisatsioonid, nagu liit. Seetõttu ei saa liit konventsiooniga ühineda ega ühineva riigi ühinemist käsitlevat kirjalikku nõusolekut hoiule anda.

               (9)Vastavalt Euroopa Liidu Kohtu arvamusele 1/13 kuuluvad 1980. aasta Haagi konventsiooniga ühinemiseks antud kirjalikud nõusolekud liidu ainupädevusse välisasjades.

               (10)Boliivia andis oma 1980. aasta Haagi konventsiooniga ühinemise kirja hoiule 13. juulil 2016. Konventsioon jõustus Boliivias 1. oktoobril 2016.

               (11)Boliivias valitsevat olukorda hinnates on jõutud järeldusele, et Euroopa Liidu liikmesriigid võivad anda liidu huvides nõusoleku Boliivia ühinemiseks vastavalt 1980. aasta Haagi konventsiooni tingimustele.

               (12)Seetõttu tuleks anda Euroopa Liidu liikmesriikidele luba anda liidu huvides hoiule oma kirjalik nõusolek Boliivia ühinemiseks kooskõlas käesolevas otsuses sätestatud tingimustega.

               (13)Brüsseli IIa määrus on Iirimaa suhtes siduv ja seepärast osaleb ta käesoleva otsuse vastuvõtmisel ja kohaldamisel.

               (14)Euroopa Liidu lepingule ja Euroopa Liidu toimimise lepingule lisatud protokolli nr 22 (Taani seisukoha kohta) artiklite 1 ja 2 kohaselt ei osale Taani käesoleva otsuse vastuvõtmisel ning see ei ole tema suhtes siduv ega kohaldatav,

               ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA OTSUSE:

               Artikkel 1

               Euroopa Liidu liikmesriikidele antakse luba anda liidu huvides nõusolek Boliivia ühinemiseks rahvusvahelise lapseröövi tsiviilõiguslikke küsimusi käsitleva 25. oktoobri 1980. aasta Haagi konventsiooniga (edaspidi „1980. aasta Haagi konventsioon“).

               Euroopa Liidu liikmesriigid annavad liidu huvides hiljemalt … [12 kuud pärast käesoleva otsuse vastuvõtmise kuupäeva] hoiule kirjaliku nõusoleku Boliivia ühinemiseks 1980. aasta Haagi konventsiooniga, mis on sõnastatud järgmiselt:

               „[LIIKMESRIIGI täielik nimi] nõustub vastavalt nõukogu otsusele (EL) 2021/... Boliivia ühinemisega rahvusvahelise lapseröövi tsiviilõiguslikke küsimusi käsitleva 25. oktoobri 1980. aasta Haagi konventsiooniga.“

               Euroopa Liidu liikmesriigid teavitavad nõukogu ja komisjoni Boliivia ühinemiseks antud kirjaliku nõusoleku hoiuleandmisest ning edastavad komisjonile kirjaliku nõusoleku teksti kahe kuu jooksul pärast selle hoiuleandmist.

               Artikkel 2

               Käesolev otsus jõustub  päeval pärast selle avaldamist Euroopa Liidu Teatajas.

               Artikkel 3

               Käesolev otsus on adresseeritud liikmesriikidele.

               Brüssel,

                     Nõukogu nimel

                     eesistuja

                     (1)

                        Vastu on juba võetud 18 nõukogu otsust, millega lubatakse liikmesriikidel anda nõusolek järgmiste riikide ühinemiseks 1980. aasta Haagi konventsiooniga: Andorra (nõukogu 15. juuni 2015. aasta otsus 2015/1023); Seišellid (nõukogu 10. detsembri 2015. aasta otsus 2015/2354); Venemaa (nõukogu 10. detsembri 2015. aasta otsus 2015/2355); Albaania (nõukogu 10. detsembri 2015. aasta otsus 2015/2356); Singapur (nõukogu 15. juuni 2015. aasta otsus 2015/1024); Maroko (nõukogu 10. detsembri 2015. aasta otsus 2015/2357); Armeenia (nõukogu 10. detsembri 2015. aasta otsus 2015/2358); Korea Vabariik (nõukogu 8. detsembri 2016. aasta otsus 2016/2313), Kasahstan (nõukogu 8. detsembri 2016. aasta otsus 2016/2311) ja Peruu (nõukogu 8. detsembri 2016. aasta otsus 2016/2312); Gruusia ja Lõuna-Aafrika (nõukogu 18. detsembri 2017. aasta otsus (EL) 2017/2462); Tšiili, Island ja Bahama (nõukogu 18. detsembri 2017. aasta otsus (EL) 2017/2424); Panama, Uruguay, Colombia ja El Salvador (nõukogu 18. detsembri 2017. aasta otsus (EL) 2017/2464); San Marino (nõukogu 18. detsembri 2017. aasta otsus (EL) 2017/2463); Dominikaani Vabariik (nõukogu 18. veebruari 2019. aasta otsus (EL) 2019/305). Ecuador ja Ukraina (nõukogu 18. veebruari 2019. aasta otsus (EL) 2019/306); Honduras (nõukogu 18. veebruari 2019. aasta otsus (EL) 2019/307); Valgevene ja Usbekistan (nõukogu 18. veebruari 2019. aasta otsus (EL) 2019/308).

                     (2)

                        Euroopa Parlamendi ja nõukogu 21. mai 2008. aasta direktiiv 2008/52/EÜ vahendusmenetluse teatavate aspektide kohta tsiviil- ja kaubandusasjades (ELT L 136, 24.5.2008, lk. 3).

                     (3)

                  https://www.hcch.net/en/publications-and-studies/details4/?pid=5568&dtid=3

                     (4)

                        ELT C , , lk .

                     (5)

                        Nõukogu 27. novembri 2003. aasta määrus (EÜ) nr 2201/2003, mis käsitleb kohtualluvust ning kohtuotsuste tunnustamist ja täitmist kohtuasjades, mis on seotud abieluasjade ja vanemliku vastutusega, ning millega tunnistatakse kehtetuks määrus (EÜ) nr 1347/2000 (ELT L 338, 23.12.2003, lk 1).


               EUROOPA KOMISJON
            Brüssel,6.7.2021
            COM(2021) 371 final
            Ettepanek:
            NÕUKOGU OTSUS,
            millega lubatakse liikmesriikidel anda Euroopa Liidu huvides nõusolek Tuneesia ühinemiseks rahvusvahelise lapseröövi tsiviilõiguslikke küsimusi käsitleva 1980. aasta Haagi konventsiooniga

               SELETUSKIRI

               1.ETTEPANEKU TAUST

               •Ettepaneku põhjused ja eesmärgid

                  Praeguseks 101 riigi (sealhulgas kõik ELi liikmesriigid) poolt ratifitseeritud rahvusvahelise lapseröövi tsiviilõiguslikke küsimusi käsitleva 25. oktoobri 1980. aasta Haagi konventsiooni (edaspidi „1980. aasta Haagi konventsioon“) eesmärk on taastada endine olukord, mille käigus ebaseaduslikult ära viidud või kinni peetud lapsed tagastatakse kiiresti konventsiooniosaliste kindlaks määratud keskasutustevahelise koostöösüsteemi kaudu.

                  Kuna lapseröövi ennetamine on oluline osa lapse õiguste edendamist käsitlevast ELi poliitikast, tegeleb Euroopa Liit rahvusvahelisel tasandil aktiivselt 1980. aasta Haagi konventsiooni kohaldamise tõhustamisega ning kutsub kolmandaid riike üles konventsiooniga ühinema.

                  Tuneesia andis 1980. aasta Haagi konventsiooni ühinemiskirja hoiule 10. juulil 2017. Konventsioon jõustus Tuneesias 1. oktoobril 2017.

                  1980. aasta Haagi konventsiooni artikli 38 lõikes 4 on sätestatud, et konventsioon kehtib üksnes ühineva riigi ja nende lepinguosaliste riikide vahel, kes on tema ühinemise deklaratsiooniga heaks kiitnud.

                  ELi ainupädevust kolmandate riikide 1980. aasta Haagi konventsiooniga ühinemise heakskiitmise küsimuses kinnitas Euroopa Liidu Kohus, kellega komisjoni algatusel konsulteeriti.

                  14. oktoobril 2014 kinnitas Euroopa Liidu Kohus oma arvamuses 1/13, et nõusoleku andmine kolmanda riigi ühinemiseks 1980. aasta Haagi rahvusvahelise lapseröövi tsiviilõiguslikke küsimusi käsitleva konventsiooniga kuulub Euroopa Liidu ainupädevusse.

                  Kohus nõudis selles küsimuses üksmeelt ELi tasandil, et hoida ära olukordi, kus eri liikmesriigid toimivad erinevalt (géométrie variable).

                  Kuna rahvusvahelise lapseröövi küsimus kuulub Euroopa Liidu ainuvälispädevusse, tuleb otsus Tuneesia ühinemiseks nõusoleku andmise kohta võtta ELi tasandil vastu nõukogu otsuse kujul. Euroopa Liidu liikmesriigid peaksid seega esitama Euroopa Liidu huvides Tuneesia ühinemist käsitleva kirjaliku nõusoleku.

                  Euroopa Liidu liikmesriikide nõusolek muudaks 1980. aasta Haagi konventsiooni kohaldatavaks Tuneesia ja ELi liikmesriikide, v.a Taani vahel.

               •Kooskõla poliitikavaldkonnas praegu kehtivate õigusnormidega

                  1980. aasta Haagi konventsioon on nõukogu määruse nr 2201/2003 („Brüsseli IIa määrus“) rahvusvaheline analoog vanema sooritatud lapseröövide valdkonnas. See määrus on abieluasjade ja vanemliku vastutuse küsimustes tehtava ELi õigusalase koostöö nurgakivi.

                  Määruse üks peamisi eesmärke on hoida ära lapserööve liikmesriikide vahel, kehtestades menetlused, millega tagatakse laste kiire tagastamine liikmesriiki, kus on nende alaline elukoht. Selleks sisaldab Brüsseli IIa määruse artikkel 11 1980. aasta Haagi konventsioonis sätestatud menetlust, mida on täiendatud mõningate selgitustega, eelkõige sellistes küsimustes nagu lapse ärakuulamine, pärast tagastamistaotluse esitamist otsuse tegemiseks ettenähtud tähtaeg ja lapse tagasitoomisest keeldumise põhjendused. Määrusega on kehtestatud ka sätted, mis reguleerivad eri liikmesriikides väljastatud vastuolulisi tagasitoomise ja tagasitoomisest keeldumise otsuseid.

                  Euroopa Liit toetab rahvusvahelisel tasandil kolmandate riikide ühinemist 1980. aasta Haagi konventsiooniga, et liikmesriigid saaks rahvusvaheliste lapseröövidega tegeledes toetuda ühisele õigusraamistikule.

                  Ajavahemikul juunist 2015 kuni veebruarini 2019 on juba vastu võetud 18 nõukogu otsust, et kiita heaks 26 kolmanda riigi (Maroko, Singapur, Vene Föderatsioon, Albaania, Andorra, Seišellid, Armeenia, Korea Vabariik, Kasahstan, Peruu, Gruusia, Lõuna-Aafrika, Tšiili, Island, Bahama, Panama, Uruguay, Colombia, El Salvador, San Marino, Dominikaani Vabariik, Valgevene, Usbekistan, Honduras, Ecuador ja Ukraina) ühinemine 1980. aasta Haagi rahvusvahelise lapseröövi konventsiooniga
                     1
                  .

               •Kooskõla liidu muude tegevuspõhimõtetega

                  Käesolev ettepanek on seotud Euroopa Liidu lepingu artiklis 3 sätestatud üldise eesmärgiga kaitsta lapse õigusi. 1980. aasta Haagi konventsiooni eesmärk on kaitsta last vanema sooritatud lapseröövi kahjuliku mõju eest ja tagada, et laps säilitaks kontakti mõlema vanemaga, näiteks tagades suhtlusõiguse tulemusliku kohaldamise.

                  Samuti tuleb rõhutada, et ettepanek on kooskõlas eesmärgiga edendada piiriüleste perekonnasiseste vaidluste lahendamiseks vahendusmenetluse kasutamist. Direktiivi vahendusmenetluse teatavate aspektide kohta tsiviil- ja kaubandusasjades
                     2
                   kohaldatakse ka perekonnaõiguse suhtes ühises Euroopa õigusruumis. Ka 1980. aasta Haagi konventsioon kutsub üles perekonnasiseste vaidluste rahumeelsele lahendamisele. Üks 1980. aasta Haagi konventsioonil põhinev heade tavade juhend, mille Haagi rahvusvahelise eraõiguse konverents avaldas, on pühendatud vahendamise kasutamisele konventsiooni kohaldamisalasse kuuluvate rahvusvaheliste perekonnasiseste lapsi puudutavate vaidluste lahendamiseks. Euroopa Komisjoni algatusel on see juhend tõlgitud lisaks inglise ja prantsuse keelele kõigisse ELi keeltesse ja ka araabia keelde, et toetada dialoogi riikidega, mis ei ole veel konventsiooni ratifitseerinud / sellega ühinenud, ja aidata leida konkreetseid viise rahvusvahelistest lapseröövidest tekkivate probleemide lahendamiseks
                     3
                  .

                  EL on edendanud ka koostööd piirkondlikul tasandil, eelkõige perekonnaõiguse valdkonnas, rahastades mitmeid meetmeid projekti EuroMed Justice kaudu. Projekti osas „Piiriüleste perekonfliktide lahendamine“ on pööratud erilist tähelepanu segaabieludele, keskendudes hooldus- ja külastusõigusega seotud konfliktide lahendamisele vahendamise ja suhtlusõiguse hõlbustamise kaudu (näiteks lepituskomisjonide ja kontaktkeskuste kaudu). Projekti eri versioonidest on kasu saanud nii Tuneesia kui ka teised Vahemere piirkonna riigid.

               2.ÕIGUSLIK ALUS, SUBSIDIAARSUS JA PROPORTSIONAALSUS

               •Õiguslik alus

                  1980. aasta Haagi konventsiooni artiklis 38 on sätestatud, et „[ühinevate riikide] [ü]hinemine kehtib ühineva riigi ja ühinemise heaks kiitnud konventsiooniosalise kohta“. Võttes arvesse asjaolu, et otsuses käsitletakse liikmesriikide poolt liidu huvides antavat sõnaselget nõusolekut ühinevate riikide 1980. aasta Haagi konventsiooniga ühinemiseks, on kohaldatav õiguslik alus Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 218 lõige 6. Materiaalõiguslik alus on ELi toimimise lepingu artikli 81 lõige 3; seepärast teeb nõukogu ühehäälse otsuse pärast konsulteerimist Euroopa Parlamendiga.

                  Määrus (EÜ) nr 2201/2003 on Iirimaa suhtes siduv ja seepärast osaleb ta käesoleva otsuse vastuvõtmisel ja kohaldamisel.

                  Euroopa Liidu lepingule ja Euroopa Liidu toimimise lepingule lisatud protokolli nr 22 (Taani seisukoha kohta) artiklite 1 ja 2 kohaselt ei osale Taani käesoleva otsuse vastuvõtmisel ning see ei ole tema suhtes siduv ega kohaldatav.

               •Proportsionaalsus

                  Käesolev ettepanek on koostatud kooskõlas nõukogu juba vastu võetud samateemaliste otsustega ning see ei lähe kaugemale, kui on vajalik ELi ühtse tegutsemise saavutamiseks rahvusvaheliste lapseröövide valdkonnas, tagades, et ELi liikmesriigid annavad ettenähtud aja jooksul nõusoleku Tuneesia ühinemiseks 1980. aasta Haagi konventsiooniga.

               3.JÄRELHINDAMISE, SIDUSRÜHMADEGA KONSULTEERIMISE JA MÕJU HINDAMISE TULEMUSED

               •Konsulteerimine sidusrühmadega

                  Valdav enamik Euroopa Liidu liikmesriikidest, kellega komisjon konsulteeris nende valmisoleku asjus anda nõusolek Tuneesia ühinemiseks 1980. aasta Haagi konventsiooniga, esitasid pooldava arvamuse.

                  2. juuli 2019. aasta ekspertide kohtumise arutelud näitasid, et liikmesriikidel – ühe erandiga – ei ole Tuneesia 1980. aasta Haagi konventsiooniga ühinemiseks nõusoleku andmisele vastuväiteid.

                  Komisjon usub, et nõukogu tsiviilõiguse töörühmas tehnilisel tasandil peetavate edasiste arutelude tulemusel saavutatakse nõukogu otsuse vastuvõtmiseks vajalik ühehäälsus.

               •Eksperdiarvamuste kogumine ja kasutamine

                  Ettevalmistusena 2. juulil 2019 toimuvaks ekspertide kohtumiseks ja selle järelmeetmete võtmise ajal oli komisjon tihedas kontaktis Haagi rahvusvahelise eraõiguse konverentsiga, ELi delegatsiooniga Tuneesias ja justiitsministeeriumi kohtujuristiga, kes vastutab tsiviilasjades tehtava õigusalase koostöö eest ning on määratud keskasutuse kontaktisikuks.

               •Mõju hindamine

                  Sarnaselt ajavahemikul 2015–2019 juba vastu võetud nõukogu 18 otsusega teatavate kolmandate riikide 1980. aasta Haagi konventsiooniga ühinemise heakskiitmise kohta ei ole käesoleva õigusakti iseloomu tõttu mõjuhinnangut tehtud. Kuid konventsiooni rakendamist Tuneesias analüüsiti 2. juulil 2019 toimunud ekspertide kohtumisel, kus olid esindatud kõik ELi liikmesriigid. Kohtumise järelmeetmena on komisjon tähelepanelikult jälginud edasisi arenguid Tuneesias.

                  Algselt olid Tuneesia ametiasutused seisukohal, et 1980. aasta Haagi konventsiooni kohaldamiseks ei ole tingimata vaja rakendusakte, kuna rahvusvahelised konventsioonid on Tuneesia kohtusüsteemis vahetult kohaldatavad. Mitmed koolitused ja seminarid, mis viidi läbi ka projekti EuroMed Justice ja IRZ (Deutsche Stiftung für Internationale Rechtliche Zusammenarbeit – Saksamaa rahvusvahelise õigusalase koostöö sihtasutus) raames, näitasid siiski, et ametnike ja kohtunike arvates ei ole praegu kehtivad siseriiklikud õigusaktid Haagi konventsiooni nõuete täitmiseks piisavad.

                  Eelkõige tuleks Tuneesia õigussüsteemi selgelt lisada menetlus lapse tagasitoomiseks tema alalisse elukohta pärast vanema sooritatud lapseröövi. Selleks on Tuneesia justiitsministeeriumis loodud komisjon, mille ülesanne on valmistada ette valitsusele esitatav rakendusseadus. Seejärel peaks seaduse vastu võtma parlament.

                  UNICEF (Bureau Soutien Système Justice des Enfants) toetab justiitsministeeriumi uut üksust „Justice pour les enfants“, mille ülesanne on vaadata läbi õigusaktid ja teha poliitilisi ettepanekuid kooskõlas lapse õigusi käsitlevate rahvusvaheliste konventsioonidega ning koolitada õiguspraktikuid. Bureau Soutien Système Justice des Enfants korraldab koos Ecole Nationale de la Magistrature’iga erikoolituse, mis on suunatud kohtunikele, kes peavad hakkama konventsiooni kohaldama.

                  Kuigi on ilmne, et Tuneesia peab veel kehtestama asjakohased rakendusaktid, on mõne liikmesriigi (näiteks Prantsusmaa) kogemused positiivsed määral, mil õiguslik raamistik on olemas. Tuneesia ametiasutused, kes on viidanud Prantsusmaa, Belgia, Rootsi ja Norraga varem sõlmitud kahepoolsetele lepingutele (nn segakomisjonid), peavad aluslepingust tulenevaid suhteid ELi liikmesriikidega väga oluliseks. Ühine õigusraamistik kõigi 1980. aasta Haagi konventsiooniga liitunud ELi liikmesriikidega aitaks piiriüleste juhtumite menetlemisele ja lahendamisele kaasa, isegi kui rakendusaktide vastuvõtmine veel viibib.

                  Tuneesia on samuti väljendanud soovi, et ELi liikmesriikides viidaks läbi täiendavaid koolitusi, võimaluse korral prantsuse keeles. Prantsusmaa keskasutus korraldas sedalaadi seminari juba 2018. aasta novembris.

                  Nõusoleku Tuneesia ühinemiseks 1980. aasta Haagi konventsiooniga on andnud 11 konventsiooniosalist, sealhulgas Šveits.

               4.MÕJU EELARVELE

                  Kavandatud otsusel puudub mõju eelarvele.

               5.MUU TEAVE

               •Rakenduskavad ning järelevalve, hindamise ja aruandluse kord

                  Kuna ettepanek käsitleb ainult Euroopa Liidu liikmesriikidele antavat luba anda nõusolek Tuneesia ühinemiseks 1980. aasta Haagi konventsiooniga, piirdub selle rakendamise seire selle kontrollimisega, kas liikmesriigid järgivad kirjaliku nõusoleku sõnastust ja selle hoiuleandmise tähtaega ning kas nad teavitavad komisjoni hoiuleandmisest, nagu on sätestatud nõukogu otsuses.

               Ettepanek:

               NÕUKOGU OTSUS,

               millega lubatakse liikmesriikidel anda Euroopa Liidu huvides nõusolek Tuneesia ühinemiseks rahvusvahelise lapseröövi tsiviilõiguslikke küsimusi käsitleva 1980. aasta Haagi konventsiooniga

               EUROOPA LIIDU NÕUKOGU,

               võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut, eriti selle artikli 81 lõiget 3 koostoimes artikli 218 lõikega 6,

               võttes arvesse Euroopa Komisjoni ettepanekut,

               võttes arvesse Euroopa Parlamendi arvamust
                  4

               ning arvestades järgmist:

               (1)Euroopa Liit on seadnud üheks eesmärgiks edendada lapse õiguste kaitset, nagu on sätestatud Euroopa Liidu lepingu artiklis 3. Selle poliitika oluliseks osaks on meetmed laste kaitsmiseks ebaseadusliku äraviimise või kinnipidamise eest.

               (2)Nõukogu on võtnud vastu määruse (EÜ) nr 2201/2003
                  5
                („Brüsseli IIa määrus“), mille eesmärk on kaitsta lapsi ebaseaduslikust äraviimisest või kinnipidamisest tuleneva kahjuliku mõju eest ning kehtestada menetlused, millega tagatakse laste kiire tagastamine nende alalisse elukohta, ning tagada suhtlusõiguse ja hooldusõiguse kaitse.

               (3)Brüsseli IIa määrus täiendab ja tugevdab rahvusvahelise lapseröövi tsiviilõiguslikke küsimusi käsitlevat 25. oktoobri 1980. aasta Haagi konventsiooni („1980. aasta Haagi konventsioon“), millega kehtestatakse rahvusvahelisel tasandil lepinguosaliste ja keskasutuste vaheline kohustuste ja koostöö süsteem eesmärgiga tagastada kiiresti ebaseaduslikult ära viidud või kinni peetud lapsed.

               (4)Kõik liidu liikmesriigid on 1980. aasta Haagi konventsiooni osalised.

               (5)Liit kutsub kolmandaid riike üles 1980. aasta Haagi konventsiooniga ühinema ning toetab 1980. aasta Haagi konventsiooni korrektset rakendamist, osaledes koos liikmesriikidega muu hulgas Haagi rahvusvahelise eraõiguse konverentsil regulaarselt korraldatavates erikomisjonides.

               (6)Liidu liikmesriikide ja kolmandate riikide vahel kohaldatav ühine õigusraamistik on tõenäoliselt parim lahendus tundlikele rahvusvahelist lapseröövi käsitlevatele juhtumitele.

               (7)1980. aasta Haagi konventsioonis on sätestatud, et seda kohaldatakse ühineva riigi ja selliste lepinguosaliste vahel, kes on ühinemiseks oma kirjaliku nõusoleku andnud.

               (8)1980. aasta Haagi konventsiooniga ei saa ühineda piirkondliku majandusintegratsiooni organisatsioonid, nagu liit. Seetõttu ei saa liit konventsiooniga ühineda ega ühineva riigi ühinemist käsitlevat kirjalikku nõusolekut hoiule anda.

               (9)Vastavalt Euroopa Liidu Kohtu arvamusele 1/13 kuuluvad 1980. aasta Haagi konventsiooniga ühinemiseks antud kirjalikud nõusolekud liidu ainupädevusse välisasjades.

               (10)Tuneesia andis oma 1980. aasta Haagi konventsiooniga ühinemise kirja hoiule 10. juulil 2017. Konventsioon jõustus Tuneesias 1. oktoobril 2017.

               (11)Tuneesias valitsevat olukorda hinnates on jõutud järeldusele, et Euroopa Liidu liikmesriigid võivad anda liidu huvides nõusoleku Tuneesia ühinemiseks vastavalt 1980. aasta Haagi konventsiooni tingimustele.

               (12)Seetõttu tuleks anda Euroopa Liidu liikmesriikidele luba anda liidu huvides hoiule oma kirjalik nõusolek Tuneesia ühinemiseks kooskõlas käesolevas otsuses sätestatud tingimustega.

               (13)Brüsseli IIa määrus on Iirimaa suhtes siduv ja seepärast osaleb ta käesoleva otsuse vastuvõtmisel ja kohaldamisel.

               (14)Euroopa Liidu lepingule ja Euroopa Liidu toimimise lepingule lisatud protokolli nr 22 (Taani seisukoha kohta) artiklite 1 ja 2 kohaselt ei osale Taani käesoleva otsuse vastuvõtmisel ning see ei ole tema suhtes siduv ega kohaldatav,

               ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA OTSUSE:

               Artikkel 1

               Euroopa Liidu liikmesriikidele antakse luba anda liidu huvides nõusolek Tuneesia ühinemiseks rahvusvahelise lapseröövi tsiviilõiguslikke küsimusi käsitleva 25. oktoobri 1980. aasta Haagi konventsiooniga (edaspidi „1980. aasta Haagi konventsioon“).

               Euroopa Liidu liikmesriigid annavad liidu huvides hiljemalt … [12 kuud pärast käesoleva otsuse vastuvõtmise kuupäeva] hoiule kirjaliku nõusoleku Tuneesia ühinemiseks 1980. aasta Haagi konventsiooniga, mis on sõnastatud järgmiselt:

               „[LIIKMESRIIGI täielik nimi] nõustub vastavalt nõukogu otsusele (EL) 2021/... Tuneesia ühinemisega rahvusvahelise lapseröövi tsiviilõiguslikke küsimusi käsitleva 25. oktoobri 1980. aasta Haagi konventsiooniga.“

               Euroopa Liidu liikmesriigid teavitavad nõukogu ja komisjoni Tuneesia ühinemiseks antud kirjaliku nõusoleku hoiuleandmisest ning edastavad komisjonile kirjaliku nõusoleku teksti kahe kuu jooksul pärast selle hoiuleandmist.

               Artikkel 2

               Käesolev otsus jõustub  päeval pärast selle avaldamist Euroopa Liidu Teatajas.

               Artikkel 3

               Käesolev otsus on adresseeritud liikmesriikidele.

               Brüssel,

                     Nõukogu nimel

                     eesistuja

                     (1)

                        Vastu on juba võetud 18 nõukogu otsust, millega lubatakse liikmesriikidel anda nõusolek järgmiste riikide ühinemiseks 1980. aasta Haagi konventsiooniga: Andorra (nõukogu 15. juuni 2015. aasta otsus 2015/1023); Seišellid (nõukogu 10. detsembri 2015. aasta otsus 2015/2354); Venemaa (nõukogu 10. detsembri 2015. aasta otsus 2015/2355); Albaania (nõukogu 10. detsembri 2015. aasta otsus 2015/2356); Singapur (nõukogu 15. juuni 2015. aasta otsus 2015/1024); Maroko (nõukogu 10. detsembri 2015. aasta otsus 2015/2357); Armeenia (nõukogu 10. detsembri 2015. aasta otsus 2015/2358); Korea Vabariik (nõukogu 8. detsembri 2016. aasta otsus 2016/2313), Kasahstan (nõukogu 8. detsembri 2016. aasta otsus 2016/2311) ja Peruu (nõukogu 8. detsembri 2016. aasta otsus 2016/2312); Gruusia ja Lõuna-Aafrika (nõukogu 18. detsembri 2017. aasta otsus (EL) 2017/2462); Tšiili, Island ja Bahama (nõukogu 18. detsembri 2017. aasta otsus (EL) 2017/2424); Panama, Uruguay, Colombia ja El Salvador (nõukogu 18. detsembri 2017. aasta otsus (EL) 2017/2464); San Marino (nõukogu 18. detsembri 2017. aasta otsus (EL) 2017/2463); Dominikaani Vabariik (nõukogu 18. veebruari 2019. aasta otsus (EL) 2019/305). Ecuador ja Ukraina (nõukogu 18. veebruari 2019. aasta otsus (EL) 2019/306); Honduras (nõukogu 18. veebruari 2019. aasta otsus (EL) 2019/307); Valgevene ja Usbekistan (nõukogu 18. veebruari 2019. aasta otsus (EL) 2019/308).

                     (2)

                        Euroopa Parlamendi ja nõukogu 21. mai 2008. aasta direktiiv 2008/52/EÜ vahendusmenetluse teatavate aspektide kohta tsiviil- ja kaubandusasjades (ELT L 136, 24.5.2008, lk. 3).

                     (3)

                  https://www.hcch.net/en/publications-and-studies/details4/?pid=5568&dtid=3

                     (4)

                        ELT C , , lk .

                     (5)

                        Nõukogu 27. novembri 2003. aasta määrus (EÜ) nr 2201/2003, mis käsitleb kohtualluvust ning kohtuotsuste tunnustamist ja täitmist kohtuasjades, mis on seotud abieluasjade ja vanemliku vastutusega, ning millega tunnistatakse kehtetuks määrus (EÜ) nr 1347/2000 (ELT L 338, 23.12.2003, lk 1).


               EUROOPA KOMISJON
            Brüssel,8.7.2021
            COM(2021) 376 final
            2021/0189(NLE)
            Ettepanek:
            NÕUKOGU OTSUS,
            millega määratakse kindlaks Euroopa Liidu nimel EMP ühiskomitees võetav seisukoht seoses EMP lepingu protokolli nr 31 (koostöö kohta teatavates valdkondades väljaspool nelja vabadust) muutmisega (Euroopa Kaitsefond)
            (EMPs kohaldatav tekst)

               SELETUSKIRI

               1.Kavandatav reguleerimisese

               Käesolev ettepanek käsitleb otsust, millega määratakse kindlaks liidu nimel EMP ühiskomitees võetav seisukoht seoses ühiskomitees vastu võetava otsusega, mis käsitleb EMP lepingu protokolli nr 31 (koostöö kohta teatavates valdkondades väljaspool nelja vabadust) muutmist

               2.Ettepaneku taust

               2.1.EMP leping

               Euroopa Majanduspiirkonna lepinguga (edaspidi „EMP leping“) tagatakse EMP kodanikele ja ettevõtjatele siseturul võrdsed õigused ja kohustused. Sellega nähakse ette nelja vabadust käsitlevate ELi õigusaktide kohaldamine kõigis 30 EMP riigis, mis hõlmavad ELi liikmesriike, Norrat, Islandit ja Liechtensteini. Lisaks käsitleb EMP leping koostööd muudes olulistes valdkondades, nagu teadus- ja arendustegevus, haridus, sotsiaalpoliitika, keskkond, tarbijakaitse, turism ja kultuur, mis koonduvad ühisnimetuse „kõrvalmeetmed ja horisontaalpoliitika“ alla. Leping jõustus 1. jaanuaril 1994. Euroopa Liit koos liikmesriikidega on lepingu osaline.

               2.2.EMP ühiskomitee

               EMP ühiskomitee vastutab EMP lepingu rakendamise eest. Tegemist on foorumiga, kus vahetatakse EMP lepingu toimimisega seotud arvamusi. Otsused võetakse vastu konsensuse alusel. Vastavalt Lissaboni lepingule vastutab EMPga seotud küsimuste koordineerimise eest ELi poolel Euroopa välisteenistus.

               2.3.EMP ühiskomitee kavandatav õigusakt

               EMP ühiskomitee võtab eeldatavasti vastu EMP ühiskomitee otsuse (edaspidi „kavandatav õigusakt“), millega muudetakse EMP lepingu protokolli nr 31 koostöö kohta teatavates valdkondades väljaspool nelja vabadust.

               Kavandatava õigusakti eesmärk on laiendada EMP lepingu lepinguosaliste koostööd nii, et see hõlmaks EMP EFTA riikide osalemist Euroopa Kaitsefondis. Seetõttu tuleb EMP lepingusse inkorporeerida Euroopa Parlamendi ja nõukogu 29. aprilli 2021. aasta määrus (EL) 2021/697,
                  1
                millega luuakse Euroopa Kaitsefond ja tunnistatakse kehtetuks määrus (EL) 2018/1092.

               EMP EFTA riigid on seisukohal, et kaitseküsimused ei kuulu EMP lepingu kohaldamisalasse, ja seepärast ei laienda käesoleva otsuse vastuvõtmine EMP lepingu kohaldamisala muudele kaitseküsimustele kui EMP EFTA riikide osalemine Euroopa Kaitsefondis.

                  Kuna Liechtenstein ja Island ei ole väljendanud huvi Euroopa Kaitsefondis osalemise vastu, puudutab EMP ühiskomitee otsuse eelnõu üksnes Norrat.

               Kooskõlas ELi eelarvepoliitikaga on ELi tegevuses võimalik osaleda ainult juhul, kui on tasutud vastav osamakse. Makse võib teha aga alles pärast käesoleva nõukogu otsuse eelnõu vastuvõtmist ja pärast seda, kui Euroopa Komisjon on esitanud EMP EFTA riikidele ELi rahastamisnõude.

               Seetõttu kohaldatakse ühiskomitee otsuse eelnõu tagasiulatuvalt alates 1. jaanuarist 2021, et katta 1. jaanuari 2021 ja makse saamise vaheline ajavahemik. Tagasiulatuvus ei mõjuta asjaomaste isikute õigusi ja kohustusi ning selle kohaldamisel peetakse kinni õiguspärase ootuse põhimõttest.

               Vastavalt EMP lepingu artiklitele 103 ja 104 muutub kavandatav õigusakt osaliste jaoks siduvaks.

               3.Liidu nimel võetav seisukoht

               Komisjon esitab nõukogule EMP ühiskomitee otsuse eelnõu, et nõukogu võtaks selle vastu kui liidu seisukoha. Komisjon loodab esitada selle seisukoha EMP ühiskomitees esimesel võimalusel.

               Lisatud EMP ühiskomitee otsuste eelnõu sisu ja laadi ei saa pidada pelgalt tehnilisteks kohandusteks nõukogu määruse (EÜ) nr 2894/94 tähenduses. Seetõttu võtab liidu seisukoha vastu nõukogu.

               4.Õiguslik alus

               4.1.Menetlusõiguslik alus

               4.1.1.Põhimõtted

               Euroopa Liidu toimimise lepingu (edaspidi „ELi toimimise leping“) artikli 218 lõikega 9 on ette nähtud otsused, millega „kehtestatakse lepingus sätestatud organis liidu nimel võetavad seisukohad, kui asjaomasel organil tuleb vastu võtta õigusliku toimega akte, välja arvatud õigusaktid, millega täiendatakse või muudetakse lepingu institutsioonilist raamistikku“.

               Mõiste „õigusliku toimega aktid“ hõlmab akte, millel on õiguslik toime asjaomase organi suhtes kehtiva rahvusvahelise õiguse normide alusel. Siia kuuluvad ka sellised õiguslikud vahendid, mis ei ole rahvusvahelise õiguse kohaselt siduvad, aga mis „võivad mõjutada otsustavalt liidu seadusandja vastu võetud õigusaktide sisu“
                  2
               .

               4.1.2.Kohaldamine käesoleval juhul

               EMP ühiskomitee on lepinguga, täpsemalt EMP lepinguga loodud organ. Õigusakt, mille EMP ühiskomitee peab vastu võtma, on õigusliku toimega akt. Kavandatav õigusakt on rahvusvahelise õiguse alusel siduv kooskõlas EMP lepingu artiklitega 103 ja 104.

               Kavandatava õigusaktiga ei täiendata ega muudeta lepingu institutsioonilist raamistikku. Seega on kavandatava otsuse menetlusõiguslik alus Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 218 lõige 9 koostoimes nõukogu määruse (EÜ) nr 2894/94 (Euroopa Majanduspiirkonna lepingu rakendamise korra kohta) artikli 1 lõikega 3.

               4.2.Materiaalõiguslik alus

               4.2.1.Põhimõtted

               ELi toimimise lepingu artikli 218 lõike 9 kohase otsuse materiaalõiguslik alus sõltub eelkõige selle kavandatava õigusakti eesmärgist ja sisust, mille kohta liidu nimel seisukoht võetakse. Kui kavandatava õigusaktiga taotletakse kahte eesmärki või reguleeritakse kahte valdkonda ning üht neist võib pidada peamiseks või ülekaalukaks, samas kui teine on kõrvalise tähtsusega, peab ELi toimimise lepingu artikli 218 lõike 9 kohasel otsusel olema üksainus materiaalõiguslik alus, st peamise või ülekaaluka eesmärgi või valdkonna tõttu nõutav õiguslik alus.

               Kui kavandatava õigusaktiga taotletakse mitut eesmärki või reguleeritakse mitut valdkonda, mis on üksteisega lahutamatult seotud ning millest ükski ei ole võrreldes teistega kõrvalise tähtsusega, tuleb erandkorras nimetada ELi toimimise lepingu artikli 218 lõike 9 kohase otsuse materiaalõigusliku alusena mitu vastavat õiguslikku alust.

               4.2.2.Kohaldamine käesoleval juhul

               Kavandatava otsuse materiaalõiguslik alus vastab EMP lepingusse inkorporeeritava õigusakti materiaalõiguslikule alusele.

               Euroopa Kaitsefondi eesmärk on edendada liidu kaitsevaldkonna tehnoloogilise ja tööstusbaasi konkurentsivõimet ja innovatsioonisuutlikkust, toetades kaitsesuunitlusega teadus- ja arendustegevust. Euroopa Parlamendi ja nõukogu 29. aprilli 2021. aasta määrus (EL) 2021/697, millega luuakse Euroopa Kaitsefond ja tunnistatakse kehtetuks määrus (EL) 2018/1092, põhineb seega Euroopa Liidu toimimise lepingu jaotistel „Tööstus“ ning „Teadusuuringud ja tehnoloogia arendamine ning kosmos“ (artiklid 173, 182, 183 ja 188).

               Seetõttu moodustavad esildatud otsuse materiaalõigusliku aluse järgmised sätted: ELi toimimise lepingu artikli 173 lõige 3, artikli 182 lõige 4, artikkel 183 ja artikli 188 teine lõik.

               4.3.Järeldus

               Kavandatava otsuse õiguslikuks aluseks peaksid olema Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 173 lõige 3, artikli 182 lõige 4, artikkel 183 ja artikli 188 teine lõik koostoimes Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 218 lõikega 9 ning nõukogu määruse (EÜ) nr 2894/94 (Euroopa Majanduspiirkonna lepingu rakendamise korra kohta) artikli 1 lõikega 3.

               5.Mõju eelarvele

                  Norra toetab rahaliselt liidu eelarvet. Täpne summa määratakse kindlaks kooskõlas EMP lepingu sätetega pärast käesoleva nõukogu otsuse eelnõu vastuvõtmist.

               6.Kavandatava õigusakti avaldamine

               Kuna EMP ühiskomitee aktiga muudetakse EMP lepingu protokolli nr 31 koostöö kohta teatavates valdkondades väljaspool nelja vabadust, on asjakohane avaldada see pärast vastuvõtmist Euroopa Liidu Teatajas.

               2021/0189 (NLE)

               Ettepanek:

               NÕUKOGU OTSUS,

               millega määratakse kindlaks Euroopa Liidu nimel EMP ühiskomitees võetav seisukoht seoses EMP lepingu protokolli nr 31 (koostöö kohta teatavates valdkondades väljaspool nelja vabadust) muutmisega

                  (Euroopa Kaitsefond)

               (EMPs kohaldatav tekst)

               EUROOPA LIIDU NÕUKOGU,

               võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut, eriti selle artikli 173 lõiget 3, artikli 182 lõiget 4, artiklit 183 ja artikli 188 teist lõiku koostoimes artikli 218 lõikega 9,

               võttes arvesse nõukogu 28. novembri 1994. aasta määrust (EÜ) nr 2894/94
                  3
                Euroopa Majanduspiirkonna lepingu rakendamise korra kohta, eriti selle artikli 1 lõiget 3,

               võttes arvesse Euroopa Komisjoni ettepanekut

               ning arvestades järgmist:

               (1)Euroopa Majanduspiirkonna leping
                  4
                (edaspidi „EMP leping“) jõustus 1. jaanuaril 1994.

               (2)EMP lepingu artikli 98 kohaselt võib EMP ühiskomitee oma otsusega muu hulgas muuta EMP lepingu protokolli nr 31, mis sisaldab sätteid koostöö kohta teatavates valdkondades väljaspool nelja vabadust.

               (3)EMP lepingusse tuleb inkorporeerida Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus (EL) 2021/697
                  5
                .

               (4)EMP lepingu protokolli nr 31 (koostöö kohta teatavates valdkondades väljaspool nelja vabadust) tuleks seetõttu vastavalt muuta.

               (5)EMP ühiskomitees võetav liidu seisukoht peaks seega põhinema käesoleva otsuse lisas esitatud EMP ühiskomitee otsuse eelnõul,

               ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA OTSUSE:

               Artikkel 1

               Seisukoht, mis võetakse liidu nimel EMP ühiskomitees seoses EMP lepingu protokolli nr 31 (koostöö kohta teatavates valdkondades väljaspool nelja vabadust) muutmise ettepanekuga, põhineb käesolevale otsusele lisatud EMP ühiskomitee otsuse eelnõul.

               Artikkel 2

               Käesolev otsus jõustub selle vastuvõtmise päeval.

               Brüssel,

                     Nõukogu nimel

                     eesistuja

                     (1)

                        ELT L 170, 12.5.2021, lk 149.

                     (2)

                        Euroopa Kohtu 7. oktoobri 2014. aasta otsus kohtuasjas C-399/12: Saksamaa vs. nõukogu, ECLI:EU:C:2014:2258, punktid 61–64.

                     (3)

                        EÜT L 305, 30.11.1994, lk 6–8.

                     (4)

                        EÜT L 1, 3.1.1994, lk 3.

                     (5)

                        Euroopa Parlamendi ja nõukogu 29. aprilli 2021. aasta määrus (EL) 2021/697, millega luuakse Euroopa Kaitsefond ja tunnistatakse kehtetuks määrus (EL) 2018/1092 (ELT L 170, 12.5.2021, lk 149).

    ---documentbreak---

               EUROOPA KOMISJON
            Brüssel,8.7.2021
            COM(2021) 376 final
            LISA
            järgmise dokumendi juurde:
            Ettepanek: NÕUKOGU OTSUS,
            millega määratakse kindlaks Euroopa Liidu nimel EMP ühiskomitees võetav seisukoht seoses EMP lepingu protokolli nr 31 (koostöö kohta teatavates valdkondades väljaspool nelja vabadust) muutmisega (Euroopa Kaitsefond)

               LISA

               EMP ÜHISKOMITEE OTSUS

               nr […],

               [kuupäev],

               millega muudetakse EMP lepingu protokolli nr 31 koostöö kohta teatavates valdkondades väljaspool nelja vabadust

               EMP ÜHISKOMITEE,

               võttes arvesse Euroopa Majanduspiirkonna lepingut (edaspidi „EMP leping“), eriti selle artikleid 86 ja 98,

               ning arvestades järgmist:

               (1)On asjakohane laiendada EMP lepingu osaliste koostööd nii, et see hõlmaks Euroopa Parlamendi ja nõukogu 29. aprilli 2021. aasta määrust (EL) 2021/697, millega luuakse Euroopa Kaitsefond ja tunnistatakse kehtetuks määrus (EL) 2018/1092
                  1
               .

               (2)On asjakohane, et EFTA riikide osalemine määrusest (EL) 2021/697 tulenevates meetmetes algaks 1. jaanuaril 2021, sõltumata sellest, millal käesolev otsus vastu võetakse või kas käesoleva otsuse kohaldamiseks vajalike põhiseadusest tulenevate võimalike nõuete täitmisest teatatakse pärast 10. juulit 2021.

               (3)EFTA riikides moodustatud üksused peaksid saama osaleda meetmetes, mille võtmist alustatakse enne käesoleva otsuse jõustumist. Pärast 1. jaanuari 2021 võetud meetmete kulusid võib käsitada rahastamiskõlblikena samadel tingimustel nagu ELi liikmesriikides moodustatud üksuste kulusid, eeldusel, et käesolev otsus jõustub enne asjaomaste meetmete lõpuleviimist.

               (4)EFTA riikide ning nende asutuste, ettevõtete, organisatsioonide ja kodanike Euroopa Liidu programmides osalemise tingimused on sätestatud EMP lepingus, eriti selle artiklis 81.

               (5)Seepärast tuleks EMP lepingu protokolli nr 31 vastavalt muuta, et kõnealune laiendatud koostöö saaks toimuda alates 1. jaanuarist 2021,

               ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA OTSUSE:

               Artikkel 1

               EMP lepingu protokolli nr 31 artikli 1 lõikesse 5 lisatakse järgmine tekst:

               „–32021 R 0697: Euroopa Parlamendi ja nõukogu 29. aprilli 2021. aasta määrus (EL) 2021/697, millega luuakse Euroopa Kaitsefond ja tunnistatakse kehtetuks määrus (EL) 2018/1092 (ELT L 170, 12.5.2021, lk 149).

               Pärast 1. jaanuari 2021 alustatud meetmete kulusid võib käsitada alates nende alustamisest rahastamiskõlblikena asjaomase toetuslepingu või toetuse andmise otsuse alusel, eeldusel, et EMP ühiskomitee [kuupäev] otsus nr XX/2021 [käesolev otsus] jõustub enne nende meetmete lõpuleviimist.

               Island ja Liechtenstein ei osale kõnealuses programmis ega selle rahastamises.”

               Artikkel 2

               Käesolev otsus jõustub järgmisel päeval pärast seda, kui on esitatud kõik EMP lepingu artikli 103 lõike 1 kohased teated
                  2*.

               Seda kohaldatakse alates 1. jaanuarist 2021.

               Artikkel 3

               Käesolev otsus avaldatakse Euroopa Liidu Teataja EMP osas ja EMP kaasandes.

               Brüssel, […].

                  EMP ühiskomitee nimel

                  eesistuja

                  […]

                  EMP ühiskomitee

                  sekretärid

                     […]

               EFTA riikide deklaratsioon

               [kuupäev] 2021. aasta otsuse nr […] kohta, millega muudetakse EMP lepingu protokolli nr 31, et laiendada lepinguosaliste koostööd selliselt, et see hõlmaks EFTA riikide osalemist Euroopa Kaitsefondis

               [vastuvõtmiseks koos otsusega ja avaldamiseks ELTs]

               Käesoleva otsusega laiendatakse lepinguosaliste koostööd selliselt, et see hõlmaks EFTA riikide osalemist Euroopa Kaitsefondis. EFTA riigid on seisukohal, et kaitseküsimused ei kuulu EMP lepingu kohaldamisalasse, ja seepärast ei laienda käesoleva otsuse vastuvõtmine EMP lepingu kohaldamisala muudele kaitseküsimustele kui EFTA riikide osalemine Euroopa Kaitsefondis. Samuti rõhutavad EFTA riigid, et Island ja Liechtenstein ei osale ei Euroopa Kaitsefondis ega selle rahastamises.

                     (1)

                        ELT L 170, 12.5.2021, lk 149.

                     (2)
                  *
                        [Põhiseadusest tulenevaid nõudeid ei ole nimetatud.] [Põhiseadusest tulenevad nõuded on nimetatud.]