               EUROOPA KOMISJON
            Brüssel,31.8.2020
            COM(2020) 438 final
            2020/0210(NLE)
            Ettepanek:
            NÕUKOGU OTSUS
            Põhja-Jäämere keskosas reguleerimata avamerekalapüügi vältimist käsitleva kokkuleppe osapoolte koosolekutel Euroopa Liidu nimel võetava seisukoha kohta

               SELETUSKIRI

               1.Kavandatav reguleerimisese

               Käesolevas ettepanekus käsitletakse otsust, millega määratakse kindlaks Põhja-Jäämere keskosas reguleerimata avamerekalapüügi vältimist käsitleva kokkuleppe osapoolte koosolekutel liidu nimel võetav seisukoht seoses kaitse- ja majandamismeetmete kavandatud vastuvõtmisega.

               2.Ettepaneku taust

               2.1.Põhja-Jäämere keskosas reguleerimata avamerekalapüügi vältimist käsitlev kokkulepe

               Põhja-Jäämere keskosas reguleerimata avamerekalapüügi vältimist käsitleva kokkuleppe (edaspidi „kokkulepe“) eesmärk on vältida reguleerimata avamerekalapüüki Põhja-Jäämere keskosas, rakendades pikaajalise strateegia raames ennetavaid kaitse- ja majandamismeetmeid, et kaitsta terveid mereökosüsteeme ning tagada kalavarude kaitse ja säästev kasutamine. Kokkulepe peaks jõustuma käesoleval aastal.

               Euroopa Liit on kokkuleppe osapool
                  1
               .

               2.2.Kokkuleppe osapoolte koosolek

               Kokkuleppe osapoolte koosolek on kokkuleppe alusel otsuseid tegev organ, mis tuleb kokku iga kahe aasta järel või sagedamini, kui ta nii otsustab. Otsused menetlusküsimustes võetakse vastu häälteenamusega ja sisulistes küsimustes konsensuse alusel. Liidul on osalemis- ja hääleõigus.

               2.3.Kokkuleppe osapoolte koosoleku otsused

               Kokkuleppe osapoolte koosolekul on õigus vastu võtta kaitse- ja majandamismeetmeid, mis on kokkuleppe osapooltele siduvad.

               3.Liidu nimel võetav seisukoht

               Tehakse ettepanek, et liidu nimel kokkuleppe osapoolte koosolekutel võetav seisukoht määratakse kindlaks kahetasandilise lähenemisviisi alusel. Nõukogu otsuses sätestatakse mitmeks aastaks liidu seisukohaga seotud põhimõtted ja tegevussuunad ning seejärel kohandatakse seda seisukohta igaks koosolekuks komisjoni mitteametlike dokumentidega, mida arutatakse nõukogu vastavas töörühmas.

               Selline lähenemisviis on praegu kasutusel ka piirkondlikes kalandusorganisatsioonides ning liidu nimel nende organisatsioonide koosolekutel võetavate seisukohtade puhul.

               Käesoleva otsusega integreeritakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruses (EL) nr 1380/2013
                  2
                sätestatud ühise kalanduspoliitika põhimõtted ja tegevussuunad, võttes arvesse ka eesmärke, mis on sätestatud komisjoni teatises ühise kalanduspoliitika välismõõtme kohta
                  3
               . Selles võetakse arvesse ka nõukogu järeldusi ookeanide ja merede, sealhulgas Arktika kohta,
                  4
                liidu välisasjade ja julgeolekupoliitika kõrge esindaja ning Euroopa Komisjoni ühisteatist „Euroopa Liidu integreeritud Arktika-poliitika“,
                  5
                nõukogu järeldusi
                  6
                liidu välisasjade ja julgeolekupoliitika kõrge esindaja ning Euroopa Komisjoni ühisteatise „Rahvusvaheline ookeanide majandamine: meie ookeanide tulevikku hõlmav kava“
                  7
                kohta.

               4.Õiguslik alus

               4.1.Menetlusõiguslik alus

               4.1.1.Põhimõtted

               ELi toimimise lepingu artikli 218 lõikes 9 on sätestatud, et nõukogu võtab komisjoni [...] ettepaneku põhjal vastu otsuse, millega „[…] kehtestatakse lepingus sätestatud organis liidu nimel võetavad seisukohad, kui asjaomasel organil tuleb vastu võtta õigusliku toimega akte, välja arvatud õigusaktid, millega täiendatakse või muudetakse lepingu institutsioonilist raamistikku.“

               Õigusliku toimega aktidel on õiguslik toime asjaomase organi suhtes kehtiva rahvusvahelise õiguse normide alusel. Siia hulka kuuluvad ka sellised õiguslikud vahendid, mis ei ole rahvusvahelise õiguse kohaselt siduvad, aga mis „võivad mõjutada otsustavalt liidu seadusandja vastu võetud õigusaktide sisu“
                  8
               .

               4.1.2.Kohaldamine käesoleval juhtumil

               Kokkuleppe osapoolte koosolek on kokkuleppega (Põhja-Jäämere keskosas reguleerimata avamerekalapüügi vältimist käsitlev kokkulepe) loodud organ.

               Aktid, mis on kavas kokkuleppe osapoolte koosolekul vastu võtta, on õigusliku toimega aktid. Kokkuleppe osapoolte koosoleku kavandatud aktid on rahvusvahelise õiguse kohaselt siduvad ja võivad otsustavalt mõjutada ELi õigusaktide sisu, nimelt:

               ·nõukogu määrust (EÜ) nr 1005/2008, millega luuakse ühenduse süsteem ebaseadusliku, teatamata ja reguleerimata kalapüügi vältimiseks, ärahoidmiseks ja lõpetamiseks
                  9
               ;

               ·nõukogu määrust (EÜ) nr 1224/2009, millega luuakse liidu kontrollisüsteem ühise kalanduspoliitika eeskirjade järgimise tagamiseks;
                  10
                ning

               ·Euroopa Parlamendi ja nõukogu 12. detsembri 2017. aasta määrust (EL) 2017/2403, milles käsitletakse välispüügilaevastike jätkusuutlikku majandamist
                  11
               .

               Kavandatavate aktidega ei täiendata ega muudeta lepingu institutsioonilist raamistikku.

               Seega on kavandatud otsuse menetlusõiguslik alus ELi toimimise lepingu artikli 218 lõige 9.

               4.2.Materiaalõiguslik alus

               4.2.1.Põhimõtted

               ELi toimimise lepingu artikli 218 lõike 9 kohase otsuse materiaalõiguslik alus sõltub eelkõige selle kavandatava akti eesmärgist ja sisust, mille kohta liidu nimel seisukoht võetakse. Kui kavandatava aktiga taotletakse kahte eesmärki või reguleeritakse kahte valdkonda ning ühte neist võib pidada peamiseks, samas kui teine on kõrvalise tähtsusega, peab ELi toimimise lepingu artikli 218 lõike 9 kohasel otsusel olema üksainus materiaalõiguslik alus, mis on nõutav tulenevalt peamisest või ülekaalukast eesmärgist või valdkonnast.

               4.2.2.Kohaldamine käesoleval juhtumil

               Kavandatavate aktide peamine eesmärk ja sisu on seotud kalandusega. Käesolevas seisukohas kajastatavate põhimõtete kehtestamise õiguslik alus on määrus (EL) nr 1380/2013.

               Seepärast on kavandatud otsuse materiaalõiguslik alus ELi toimimise lepingu artikli 43 lõige 2.

               4.3.Kokkuvõte

               Esildatud otsuse õiguslik alus peaks olema ELi toimimise lepingu artikli 43 lõige 2 koostoimes ELi toimimise lepingu artikli 218 lõikega 9.

               2020/0210 (NLE)

               Ettepanek:

               NÕUKOGU OTSUS

               Põhja-Jäämere keskosas reguleerimata avamerekalapüügi vältimist käsitleva kokkuleppe osapoolte koosolekutel Euroopa Liidu nimel võetava seisukoha kohta

               EUROOPA LIIDU NÕUKOGU,

               võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut, eriti selle artikli 43 lõiget 2 koostoimes artikli 218 lõikega 9,

               võttes arvesse Euroopa Komisjoni ettepanekut

               ning arvestades järgmist:

               (1)Euroopa Liit sõlmis Põhja-Jäämere keskosas reguleerimata avamerekalapüügi vältimist käsitleva kokkuleppe (edaspidi „kokkulepe“) nõukogu otsusega (EL) 2019/407
                  12
               . Kokkulepe peaks jõustuma käesoleval aastal.

               (2)Kokkuleppe osapoolte koosolek vastutab selliste meetmete vastuvõtmise eest, mille eesmärk on tagada kokkuleppe rakendamine, et täita selle eesmärk: vältida reguleerimata avamerekalapüüki Põhja-Jäämere keskosas, rakendades pikaajalise strateegia raames ennetavaid kaitse- ja majandamismeetmeid, et kaitsta terveid mereökosüsteeme ning tagada kalavarude kaitse ja säästev kasutamine. Sellised meetmed võivad muutuda liidule siduvaks.

               (3)Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruses (EL) nr 1380/2013
                  13
                on sätestatud, et liit tagab selle, et püügitegevus ja vesiviljelus on keskkonna seisukohast pikaajaliselt jätkusuutlikud ning neid majandatakse sellisel viisil, mis on kooskõlas majandusliku, sotsiaalse ja tööhõivealase kasu saavutamise ja toiduvarude kättesaadavuse toetamise eesmärkidega. Samuti on selles sätestatud, et liit kohaldab kalapüügi majandamise suhtes ettevaatusprintsiibil põhinevat lähenemisviisi ning ühise kalanduspoliitika eesmärk on tagada, et mere bioloogiliste ressursside kasutamise kaudu taastatakse ja hoitakse püütavate liikide populatsioonid tasemetel, mis ületavad maksimaalse jätkusuutliku saagikuse saamiseks vajalikke tasemeid. Lisaks on selles sätestatud, et liit võtab parimate kättesaadavate teaduslike nõuannete põhjal kalavarude kaitse- ja majandamismeetmed, toetab teaduslike nõuannete ja teadmiste edasiarendamist, lõpetab järk-järgult tagasiheite ja edendab püügimeetodeid, mis aitavad kaasa selektiivsemale kalapüügile, soovimatu saagi võimalikult suurele vältimisele ja vähendamisele ning sellisele kalapüügile, millel on väike mõju mereökosüsteemile ja kalavarudele. Lisaks on määruses (EL) nr 1380/2013 konkreetselt sätestatud, et liit kohaldab neid eesmärke ja põhimõtteid oma kalandusalastes välissuhetes.

               (4)Nagu on sätestatud nõukogu järeldustes ookeanide ja merede, sealhulgas Arktika kohta,
                  14
                liidu välisasjade ja julgeolekupoliitika kõrge esindaja ning Euroopa Komisjoni ühisteatises „Euroopa Liidu integreeritud Arktika-poliitika“,
                  15
                nõukogu järeldustes
                  16
                liidu välisasjade ja julgeolekupoliitika kõrge esindaja ning Euroopa Komisjoni ühisteatise „Rahvusvaheline ookeanide majandamine: meie ookeanide tulevikku hõlmav kava“
                  17
                kohta, on kokkuleppe toetamine ja Arktika avamere kalavarude piirkondliku majandamise organisatsiooni võimalik loomine või kokkuleppe võimalik sõlmimine liidu jaoks oluline eesmärk, mis aitab kaitsta Arktika keskkonda ning tagada rahvusvahelise koostöö abil säästva arengu kõnealuses piirkonnas ja selle ümbruses.

               (5)On asjakohane määrata kindlaks liidu nimel kokkuleppe osapoolte koosolekutel võetav seisukoht ajavahemikuks 2020–2024, kuna kokkuleppe kaitse- ja majandamismeetmed on liidu jaoks siduvad ning võivad otsustavalt mõjutada liidu õiguse sisu, nimelt nõukogu määruseid (EÜ) nr 1005/2008
                  18
                ja (EÜ) nr 1224/2009
                  19
                ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrust (EL) 2017/2403
                  20
               .

               (6)Arvestades piiratud teadmisi kalavarude kohta ja nende muutuvat iseloomu kokkuleppega hõlmatud piirkonnas ja sellest tulenevat vajadust võtta liidu seisukohas arvesse uut arengut, sealhulgas uut teaduslikku ja muud asjakohast teavet, mis esitatakse enne kokkuleppe osapoolte koosolekuid või nende käigus, tuleks kooskõlas Euroopa Liidu lepingu artikli 13 lõikes 2 sätestatud liidu institutsioonide vahelise lojaalse koostöö põhimõttega kehtestada ajavahemikuks 2020–2024 kord liidu seisukoha iga-aastaseks täpsustamiseks.

               (7)Käesolevale otsusele seisukoha kohta, mis võetakse liidu nimel kokkuleppe osapoolte koosolekutel, võib hiljem järgneda täiendav nõukogu otsus läbirääkimiste alustamise kohta Arktika avamerd käsitleva ühe või mitme täiendava piirkondliku või allpiirkondliku kalavarude majandamise organisatsiooni loomise või kokkuleppe sõlmimise kohta,

               ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA OTSUSE:

               Artikkel 1

               Põhja-Jäämere keskosas reguleerimata avamerekalapüügi vältimist käsitleva kokkuleppe (edaspidi „kokkulepe“) osapoolte koosolekutel liidu nimel võetav seisukoht on esitatud I lisas.

               Artikkel 2

               Kokkuleppe osapoolte koosolekutel võetavat liidu seisukohta täpsustatakse igal aastal vastavalt II lisale.

               Artikkel 3

               Nõukogu annab I lisas esitatud liidu seisukohale hinnangu ja vajaduse korral vaatab selle komisjoni ettepaneku põhjal läbi hiljemalt kokkuleppe osapoolte 2025. aasta koosolekuks.

               Artikkel 4

               Käesolev otsus on adresseeritud komisjonile.

               Brüssel,

                        Nõukogu nimel

                        eesistuja

                     (1)

                        Nõukogu 4. märtsi 2019. aasta otsus (EL) 2019/407 Põhja-Jäämere keskosas reguleerimata avamerekalapüügi vältimist käsitleva kokkuleppe Euroopa Liidu nimel allkirjastamise kohta (ELT L 73, 15.3.2019, lk 1).

                     (2)

                        Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus (EL) nr 1380/2013 ühise kalanduspoliitika kohta, millega muudetakse nõukogu määruseid (EÜ) nr 1954/2003 ja (EÜ) nr 1224/2009 ning tunnistatakse kehtetuks nõukogu määrused (EÜ) nr 2371/2002 ja (EÜ) nr 639/2004 ning nõukogu otsus 2004/585/EÜ (ELT L 354, 28.12.2013, lk 22).

                     (3)

                        KOM(2011) 424, 13.7.2011.

                     (4)

                        14249/19, 19.11.2019.

                     (5)

                        JOIN(2016) 21 final, 27.4.2016.

                     (6)

                        7348/1/17 REV 1, 24.3.2017.

                     (7)

                        JOIN(2016) 49 final, 10.11.2016.

                     (8)

                        Euroopa Kohtu 7. oktoobri 2014. aasta otsus kohtuasjas Saksamaa vs. nõukogu, C-399/12, ECLI:EU:C:2014:2258, punktid 61–64.

                     (9)

                        ELT L 286, 29.10.2008, lk 1.

                     (10)

                        ELT L 343, 22.12.2009, lk 1.

                     (11)

                        ELT L 347, 28.12.2017, lk 81.

                     (12)

                        Nõukogu 4. märtsi 2019. aasta otsus (EL) 2019/407 Põhja-Jäämere keskosas reguleerimata avamerekalapüügi vältimist käsitleva kokkuleppe Euroopa Liidu nimel allkirjastamise kohta (ELT L 73, 15.3.2019, lk 1).

                     (13)

                        Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. detsembri 2013. aasta määrus (EL) nr 1380/2013 ühise kalanduspoliitika kohta, millega muudetakse nõukogu määruseid (EÜ) nr 1954/2003 ja (EÜ) nr 1224/2009 ning millega tunnistatakse kehtetuks nõukogu määrused (EÜ) nr 2371/2002 ja (EÜ) nr 639/2004 ning nõukogu otsus 2004/585/EÜ (ELT L 354, 28.12.2013, lk 22).

                     (14)

                        14249/19, 19.11.2019.

                     (15)

                        JOIN(2016) 21 final, 27.4.2016.

                     (16)

                        7348/1/17 REV 1, 24.3.2017.

                     (17)

                        JOIN(2016) 49 final, 10.11.2016.

                     (18)

                        Nõukogu 29. septembri 2008. aasta määrus (EÜ) nr 1005/2008, millega luuakse ühenduse süsteem ebaseadusliku, teatamata ja reguleerimata kalapüügi vältimiseks, ärahoidmiseks ja lõpetamiseks ning muudetakse määrusi (EMÜ) nr 2847/93, (EÜ) nr 1936/2001 ja (EÜ) nr 601/2004 ning tunnistatakse kehtetuks määrused (EÜ) nr 1093/94 ja (EÜ) nr 1447/1999 (ELT L 286, 29.10.2008, lk 1).

                     (19)

                        Nõukogu 20. novembri 2009. aasta määrus (EÜ) nr 1224/2009, millega luuakse liidu kontrollisüsteem ühise kalanduspoliitika eeskirjade järgimise tagamiseks, muudetakse määrusi (EÜ) nr 847/96, (EÜ) nr 2371/2002, (EÜ) nr 811/2004, (EÜ) nr 768/2005, (EÜ) nr 2115/2005, (EÜ) nr 2166/2005, (EÜ) nr 388/2006, (EÜ) nr 509/2007, (EÜ) nr 676/2007, (EÜ) nr 1098/2007, (EÜ) nr 1300/2008, (EÜ) nr 1342/2008 ning tunnistatakse kehtetuks määrused (EMÜ) nr 2847/93, (EÜ) nr 1627/94 ja (EÜ) nr 1966/2006 (ELT L 343, 22.12.2009, lk 1).

                     (20)

                        Euroopa Parlamendi ja nõukogu 12. detsembri 2017. aasta määrus (EL) 2017/2403, milles käsitletakse välispüügilaevastike jätkusuutlikku majandamist ja millega tunnistatakse kehtetuks nõukogu määrus (EÜ) nr 1006/2008 (ELT L 347, 28.12.2017, lk 81).

    ---documentbreak---

               EUROOPA KOMISJON
            Brüssel,31.8.2020
            COM(2020) 438 final
            LISA
            järgmise dokumendi juurde:
            Ettepanek: NÕUKOGU OTSUS
            Põhja-Jäämere keskosas reguleerimata avamerekalapüügi vältimist käsitleva kokkuleppe osapoolte koosolekutel Euroopa Liidu nimel võetava seisukoha kohta

               I LISA

               Põhja-Jäämere keskosas reguleerimata avamerekalapüügi vältimist käsitleva kokkuleppe (edaspidi „kokkulepe“) osapoolte koosolekutel liidu nimel võetav seisukoht

               1.
                     PÕHIMÕTTED

               Liit teeb kokkuleppe osapoolte koosolekute raames järgmist:

               a)
                     tegutseb vastavalt liidu eesmärkidele ja põhimõtetele ühise kalanduspoliitika raames, mis on sätestatud määruses (EL) 1380/2013, eelkõige kohaldades selle määruse artikli 2 lõikes 2 sätestatud ettevaatusprintsiibil põhinevat lähenemisviisi, et edendada ökosüsteemipõhise lähenemisviisi rakendamist kalavarude majandamisel, minimeerida kalapüügi mõju mereökosüsteemidele ja kalade elupaikadele, võimaldada majanduslikult elujõulise konkurentsivõimelise liidu kalanduse edendamise kaudu rahuldav elatustase kalapüügist sõltuvale elanikkonnale ning võtta arvesse tarbijate huve;

               b)
                     töötab sidusrühmade, sealhulgas asjaomaste teadus- ja tehniliste organisatsioonide, -asutuste ja -programmide ning põlis- ja kohalike teadmiste asjakohase kaasamise nimel osapoolte koosolekute meetmete ettevalmistusetapis, sealhulgas käesoleva kokkuleppe kohastel teadusekspertide koosolekutel, ning tagab, et need meetmed on kooskõlas kokkuleppega;

               c)
                     tagab, et kokkuleppe kohaselt vastu võetud meetmed on kooskõlas rahvusvahelise õigusega, eelkõige ÜRO mereõiguse konventsiooni (UNCLOS)
                  1
                sätetega, 1995. aasta lepinguga piirialade kalavarude ja siirdekalade kaitse ja majandamise kohta (UNFSA),
                  2
                1993. aasta kokkuleppega, millega ergutatakse avamerekalalaevu täitma rahvusvahelisi kaitse- ja majandamiseeskirju,
                  3
                ning 2009. aasta ÜRO Toidu- ja Põllumajandusorganisatsiooni sadamariigi meetmeid käsitleva kokkuleppega
                  4
               ;

               d)
                     toetab seisukohti, mis on kooskõlas sama piirkonna piirkondlike kalandusorganisatsioonide parimate tavadega;

               e)
                     taotleb kooskõla ja koostoimet liidu poliitikaga, mis moodustab osa kahepoolsetest kalandussuhetest kolmandate riikidega, ja tagab kooskõla muude valdkondade poliitikaga, eelkõige välissuhete, tööhõive, keskkonna, kaubanduse, arendustegevuse ning teadus- ja uuendustegevuse valdkonnas;

               f)
                     tagab liidu rahvusvaheliste kohustuste järgimise;

               g)
                     järgib nõukogu 19. märtsi 2012. aasta järeldusi, milles käsitletakse komisjoni teatist ühise kalanduspoliitika välismõõtme kohta
                  5
               ;

               h)
                     seab eesmärgiks luua kokkuleppega hõlmatud piirkonnas liidu kalalaevadele võrdsed võimalused, mis põhinevad samadel põhimõtetel ja standarditel, mida kohaldatakse liidu õiguse alusel, ning edendab kõnealuste põhimõtete ja standardite ühetaolist rakendamist;

               i)
                     järgib nõukogu järeldusi ookeanide ja merede, sealhulgas Arktika kohta,
                  6
                liidu välisasjade ja julgeolekupoliitika kõrge esindaja ning Euroopa Komisjoni ühisteatist „Euroopa Liidu integreeritud Arktika-poliitika“,
                  7
                nõukogu järeldusi
                  8
                liidu välisasjade ja julgeolekupoliitika kõrge esindaja ning Euroopa Komisjoni ühisteatise „Rahvusvaheline ookeanide majandamine: meie ookeanide tulevikku hõlmav kava“
                  9
                kohta ning edendab meetmeid kokkuleppe toetamiseks ja selle rakendamise tõhustamiseks, aidates kaasa ookeanide säästvale majandamisele kõigis selle mõõtmetes;

               j)
                     edendab kokkuleppe ning olemasolevate piirkondlike kalandusorganisatsioonide ja piirkondlike merekonventsioonide, eelkõige Kirde-Atlandi Kalanduskomisjoni (NEAFC) vahelist kooskõla ning vajaduse korral koostööd ülemaailmsete organisatsioonidega nende volituste piires;

               k)
                     toetab aktiivselt teadusuuringute ja seire ühisprogrammi loomist, et parandada kokkuleppe osapoolte ühist arusaamist Põhja-Jäämere keskosa avamere ökosüsteemidest ning eelkõige kindlaks teha, kas praegu või tulevikus võiks olla kalavarusid, mida võiks olla võimalik säästvalt kasutada, samuti sellise kalapüügi võimalikust mõjust kokkuleppega hõlmatud piirkonna ökosüsteemidele;

               l)
                     tagab kooskõla riikliku jurisdiktsiooni alla kuuluvate vete samade kalavarude suhtes kehtestatud kaitse- ja majandamismeetmete ning avamere suhtes võetud meetmete vahel vastavalt ÜRO mereõiguse konventsiooni artiklile 118 ja ÜRO kalavarude kokkuleppe artiklile 8;

               m)
                     tagab kooskõla liidu huviga Arktikas kui kasvava strateegilise tähtsusega piirkonnas..

               2.
                     TEGEVUSSUUNAD

               Kui see on asjakohane, püüab liit toetada parimatel kättesaadavatel teaduslikel nõuannetel ja ettevaatusprintsiibil põhinevate kaitse- ja majandamismeetmete vastuvõtmist kokkuleppe osapoolte koosolekutel.

               II LISA

               Põhja-Jäämere keskosas reguleerimata avamerekalapüügi vältimist käsitleva kokkuleppe (edaspidi „kokkulepe“) osapoolte koosolekutel liidu nimel võetava seisukoha iga-aastane täpsustus

               Enne iga kokkuleppe osapoolte koosolekut, kui kõnealust organit kutsutakse üles vastu võtma liidule õiguslikke tagajärgi tekitavaid otsuseid, võetakse vajalikud meetmed, et liidu nimel vastavalt I lisas sätestatud põhimõtetele ja suunistele väljendatavas seisukohas võetaks arvesse viimaseid teaduslikke ja muid asjakohaseid andmeid, mis on edastatud komisjonile.

               Sel eesmärgil ja nimetatud teabele tuginedes edastab Euroopa Komisjon nõukogule piisavalt varakult enne kokkuleppe osapoolte iga koosolekut kirjaliku dokumendi, milles esitatakse liidu seisukoha kavandatud täpsustused, et neid arutada ja kiita heaks liidu nimel väljendatava seisukoha üksikasjad.

               Kui kokkuleppe osapoolte koosoleku käigus (sh kohapeal) ei ole võimalik saavutada kokkulepet, et võtta liidu seisukohas arvesse uusi elemente, edastatakse küsimus lahendamiseks nõukogule või selle ettevalmistavatele organitele.

               _____________________

                     (1)

                        EÜT L 179, 23.6.1998, lk 3.

                     (2)

                        EÜT L 189, 3.7.1998, lk 16.

                     (3)

                        EÜT L 177, 16.7.1996, lk 26.

                     (4)

                        ELT L 191, 22.7.2011, lk 3.

                     (5)

                        7087/12 REV 1 ADD 1 COR 1.

                     (6)

                        14249/19, 19.11.2019.

                     (7)

                        JOIN(2016) 21 final, 27.4.2016.

                     (8)

                        7348/1/17 REV 1, 24.3.2017.

                     (9)

                        JOIN(2016) 49 final, 10.11.2016.


               EUROOPA KOMISJON
            Brüssel,31.8.2020
            COM(2020) 472 final
            2020/0226(NLE)
            Ettepanek:
            NÕUKOGU OTSUS
            seisukoha kohta, mis võetakse Euroopa Liidu nimel seoses ohtlike kaupade rahvusvahelise autoveo Euroopa kokkuleppe (ADR) lisades ja ohtlike kaupade rahvusvahelise siseveeteedel vedamise Euroopa kokkuleppele (ADN) lisatud eeskirjades tehtavate muudatustega

               SELETUSKIRI

               1.Kavandatav reguleerimisese

               Käesolevas ettepanekus käsitletakse otsust, millega määratakse kindlaks liidu nimel võetav seisukoht ohtlike kaupade rahvusvahelise autoveo Euroopa kokkuleppe (ADR) lisades ja ohtlike kaupade rahvusvahelise siseveeteedel vedamise Euroopa kokkuleppele (ADN) lisatud eeskirjades tehtavate muudatuste kohta, mida kohaldatakse alates 1. jaanuarist 2021, seoses selle ooteaja kavandatava lõpuga, mille jooksul ohtlike kaupade veo küsimuste töörühma (WP.15) ja ADNi halduskomitee liikmeks olevad kokkuleppeosalised võivad vaidlustada 2021. aasta versiooni kavandatavad muudatused.

               2.Ettepaneku taust

                  Eespool nimetatud lisade ja eeskirjadega (mida üldiselt tuntakse ADRi lisade ja ADNile lisatud eeskirjadena) reguleeritakse vastavalt ohtlike kaupade rahvusvahelist autovedu ning vedu siseveeteedel nende ÜRO Euroopa Majanduskomisjoni (UNECE) liikmete vahel, kes on ühtlasi ka ADRi ja ADNi osalised.

                  Ohtlike kaupade autoveo ja siseveeteedel vedamise areng nii liidus kui ka liidu ja selle naaberriikide vahel on Euroopa ühise transpordipoliitika keskne teema, millega tagatakse kõikide selliste tööstusharude nõuetekohane toimimine, milles toodetakse või kasutatakse kaupu, mis on ADRi ja ADNi alusel klassifitseeritud ohtlikeks kaupadeks. Seepärast on eespool nimetatud kokkulepete kohandamine tehnika ja teaduse arenguga ülimalt oluline, et tagada transpordi ja asjaomaste tööstusharude areng majandusahela raames. Muudatuste eesmärk on viia ADR ja ADN vastavusse ÜRO näidiseeskirjadega nii uute mõistete, klassifitseerimiskriteeriumide ja ÜRO tunnusnumbrite, pakkimis- ja märgistusnõuete, kohaldatavate standardite ja tehniliste sätete ajakohastamise kui ka keeleliste paranduste osas.

               Ohtlike kaupade vedu käsitlevaid rahvusvahelisi sätteid koostavad eri rahvusvahelised organisatsioonid, nagu ÜRO Euroopa Majanduskomisjon (UNECE), Rahvusvahelise Raudteeveo Valitsustevaheline Organisatsioon (OTIF) ning mitmesugused ÜRO spetsialiseeritud asutused. Kuna eeskirjad peavad üksteisega ühilduma, on asjaomase valdkonna organisatsioonide vahel välja töötatud keerukas rahvusvaheline kooskõlastamis- ja ühtlustamissüsteem. Sätteid kohandatakse iga kahe aasta järel.

               2.1.Ohtlike kaupade rahvusvahelise autoveo Euroopa kokkulepe (ADR)

               Ohtlike kaupade rahvusvahelise autoveo Euroopa kokkuleppe (ADR) eesmärk on reguleerida ohtlike kaupade rahvusvahelist autovedu selliste UNECE liikmeks olevate riikide ja teiste riikide vahel, kes kohaldavad ADRi eeskirju (ADRi osalised). ADR jõustus 29. jaanuaril 1968.

               Euroopa Liit ei ole kokkuleppe osaline, kuigi kõik tema liikmesriigid on selle osalised.

               2.2.Ohtlike kaupade rahvusvahelise siseveeteedel vedamise Euroopa kokkulepe (ADN)

               Ohtlike kaupade rahvusvahelise siseveeteedel vedamise Euroopa kokkuleppe (ADN) eesmärk on reguleerida ohtlike kaupade rahvusvahelist vedu siseveeteedel selliste UNECE liikmeks olevate riikide vahel, kes kohaldavad ADNi eeskirju (ADNi osalised). ADN jõustus 28. veebruaril 2008.

               Euroopa Liit ei ole kokkuleppe osaline, kuigi 13 liikmesriiki on selle osalised.

               2.3.Ohtlike kaupade veo küsimuste töörühm (WP.15) ja ADNi halduskomitee

               ADRi ja ADNi muudatuste üle otsustamiseks on UNECE raames loodud sellised organid nagu ohtlike kaupade veo küsimuste töörühm (WP.15) ning ADNi halduskomitee ja ADNi ohutuskomitee (WP.15/AC.2). Need organid koosnevad UNECE liikmeks olevate ADRi ja ADNi kohaldavate riikide esindajatest. Igal ADRi ja ADNi osalisel on üks hääl.

               Vastavalt WP.15 pädevusraamistiku ja töökorra VII peatükile „Hääletamine“ on töörühmas üks hääl vaid täisliikmetel ning töörühma otsused võetakse üldjuhul vastu konsensuse alusel. WP.15 hääletab käetõstmisega.

               ADNi artikli 17 lõike 7 kohaselt on igal ADNi halduskomitee istungjärgul esindatud kokkuleppeosalisel üks hääl.

                  Aastatel 2018–2020 vastu võtnud muudatused hõlmavad arvukaid kohandusi tehnilise ja teadusliku arenguga.

                  Seoses ADRiga võttis WP.15 kõikidel eespool punktis 2.4 nimetatud istungjärkudel vastu asjaomaseid muudatusettepanekuid käsitleva otsuse. Seoses ADNiga otsustas halduskomitee muudatuste üle oma 24. istungjärgul, mis toimus 31. jaanuaril 2020 Genfis.

                  ADRi artikli 14 kohaselt käsitatakse vastuvõetuna kõiki ADRi lisade muutmise ettepanekuid, kui WP.15 on teinud sellekohase otsuse, välja arvatud juhul, kui vähemalt üks kolmandik kokkuleppeosalistest (või vähemalt viis kokkuleppeosalist, kui ühe kolmandiku moodustav kokkuleppeosaliste arv on sellest suurem) esitavad kolme kuu jooksul alates kuupäevast, mil ÜRO peasekretär teatab muudatuse ettepanekust, talle kirjaliku teate selle kohta, et neil on kavandatava muudatuse kohta vastuväiteid.

                  ADNi artikli 20 kohaselt käsitatakse vastuvõetuna kõiki muudatusi, mille kohta ADNi halduskomitee on otsuse teinud, välja arvatud juhul, kui vähemalt üks kolmandik kokkuleppeosalistest (või vähemalt viis kokkuleppeosalist, kui ühe kolmandiku moodustav kokkuleppeosaliste arv on sellest suurem) esitavad kolme kuu jooksul alates kuupäevast, mil ÜRO peasekretär teatab muudatuse ettepanekust, talle kirjaliku teate selle kohta, et neil on kavandatava muudatuse kohta vastuväiteid.

                  WP.15s vastu võetud muudatused, mis on esitatud käesoleva ettepaneku lisas sisalduvates dokumentides ja on kättesaadavad ka internetis,
                     1
                   saadeti ÜRO peasekretärile, et ta edastaks need 1. juulil 2020 ADRi osalistele vastuvõtmiseks vastavalt ADRi artiklis 14 sätestatud korrale.

                  ÜRO peasekretär edastas ADNi halduskomitees vastu võetud muudatused, mis on esitatud käesoleva ettepaneku lisas sisalduvates dokumentides ja on kättesaadavad ka internetis,
                     2
                   1. juulil 2020 ADNi osalistele vastuvõtmiseks vastavalt ADNi artiklis 20 sätestatud korrale.

                  ÜRO peasekretär kui hoiulevõtja võib kuni 30. septembrini 2020 vastu võtta vastuväiteid punktis 2.3 nimetatud istungjärkudel vastuvõetud ADRi ja ADNi muudatuste kohta.

               2.4.WP.15 ja ADNi halduskomitee kavandatavad aktid

               Kavandatud õigusaktide eesmärk on viia ADRi lisad ja ADNile lisatud määrused kooskõlla tehnika ja teaduse arenguga.

               Eelkõige selgitati erandit, mida kohaldatakse akudega töötavate andmeregistraatorite ja lasti jälgimise seadmete suhtes, lisati uued mõisted (nt „doosikiirus“) või muudeti neid (nt „isekiireneva lagunemise temperatuur (SADT)“ ja „isekiireneva polümerisatsiooni temperatuur (SAPT)“). Mõlemas kokkuleppes selgitati ohtlike kaupade klassifitseerimise suhtes kohaldatavaid eeskirju, eelkõige lõhkeainete, radioaktiivsete materjalide, söövitavate ainete jm osas. Ohtlike kaupade loetellu lisati mitu uut kannet, nt UN 0511 DETONAATORID, ELEKTROONILISED, lõhkamiseks programmeeritavad, UN 3549 MEDITSIINIJÄÄTMED, A KATEGOORIA, INIMESTELE KAHJULIKUD, tahked, või MEDITSIINIJÄÄTMED, A KATEGOORIA, ainult LOOMADELE KAHJULIKUD, tahked. Tehti mitu muudatust pakendamist käsitlevates erisätetes ja nähti ette uued eeskirjad järgmise kohta: seadmetes sisalduvate ja koos seadmetega pakitud liitiumakude kombinatsioonide, nitrotselluloosi ning lõhkeainete ja -toodete segaveoste puhul kasutatavad pakendid.

               Nende muudatuste ettevalmistamisel konsulteeriti paljude avaliku ja erasektori ekspertidega. Muudatuste väljatöötamise jooksul toimusid järgmised tehnilised kohtumised.

               –
                     Ohtlike kaupade veo alases ÜRO Majandus- ja Sotsiaalnõukogu ekspertide allkomitees:

               1)
                     51. istungjärgul Genfis (3.– 7. juuli 2017);

               2)
                     52. istungjärgul Genfis (27. november – 6. detsember 2017);

               3)
                     53. istungjärgul Genfis (25. juuni – 4. juuli 2018);

               4)
                     54. istungjärgul Genfis (26. november – 4. detsember 2018);

               –
                     RIDi eksperdikomitee ja WP.15 UNECE–OTIFi ühiskoosolekul:

               1)
                     2018. aasta sügisistungjärgul Genfis (17.– 21. september 2018);

               2)
                     2019. aasta kevadistungjärgul Bernis (18.–22. märts 2019);

               3)
                     2019. aasta sügisistungjärgul Genfis (17.– 26. september 2019);

               –
                     ADRi teemal WP.15:

               1)
                     105. istungjärgul Genfis (6.–9. november 2018),

               2)
                      106. istungjärgul Genfis (13.–17. mai 2019),

               3)        107. istungjärgul Genfis (11.–15. november 2019),

               4)
                     108. istungjärgul Genfis (11.–15. mai 2020). See istungjärk lükati COVID-2019 kriisi tõttu edasi, kuid WP.15 eesistuja ja UNECE sekretariaat konsulteerisid liikmesriikidega kirjaliku menetluse teel redaktsiooniliste muudatuste osas, mis tuli teha veel ADR 2021. aasta versiooni. Kuna märkuste esitamise tähtaeg oli 15. mai 2020, korraldas komisjon 8. mail 2020 videokonverentsi. Liikmesriigid suhtusid redaktsiooniliste muudatuste ettepanekutesse positiivselt ja UNECE sekretariaadi poolt kirjalikult esitatud lõpliku ettepaneku suhtes jõuti ühehäälsele kokkuleppele.

               –
                     ADNi teemal ADNi ohutuskomitees (WP.15/AC.2):

               (1)33. istungjärgul Genfis (27.–31. august 2018),

               (2)34. istungjärgul Genfis (21.–25. jaanuar 2019),

               (3)35. istungjärgul Genfis (26.–30. august 2019),

               (4)36. istungjärgul Genfis (27.–31. jaanuar 2020)

                  ja ADNi halduskomitees selle 24. istungjärgul Genfis 31. jaanuaril 2020.

               Kõnealustel kohtumistel analüüsisid ja töötlesid eksperdikomiteed üksikuid muudatusettepanekuid. Enamikul juhtudel lepiti soovitatud meetmetes kokku ühehäälselt. Teatavaid ettepanekuid soovitati ekspertide enamuse seisukoha põhjal.

               Kui ADRi lisade muudatusettepanekuid, millest ÜRO peasekretär on teatanud, ei loeta artikli 14 lõike 3 kohaselt tagasilükatuks kolme kuu jooksul alates teatamise kuupäevast, st 1. oktoobril 2020, jõustuvad kõnealused muudatused 1. jaanuaril 2021.

               Kui ADNile lisatud eeskirjade muudatusettepanekuid ei loeta artikli 20 lõike 5 kohaselt tagasilükatuks kolme kuu jooksul alates teatamise kuupäevast, st 1. oktoobril 2020, jõustuvad kõnealused muudatused 1. jaanuaril 2021.

               3.Liidu nimel võetav seisukoht

                  Euroopa Liit ei ole ADRi ega ADNi osaline. Asjaolu, et Euroopa Liit ei ole rahvusvahelise kokkuleppe osaline, ei takista tal teostamast oma pädevust nii, et ta kehtestab oma institutsioonidega selle kokkuleppega loodud organis liidu nimel võetava seisukoha eelkõige asjaomase kokkuleppe osaliseks olevate liikmesriikide vahendusel, kes tegutsevad ühiselt liidu huvides (vt kohtuotsus Saksamaa vs. nõukogu, C-399/12 („OIV“), punkt 52 ja osutatud kohtupraktika).

                  Praegu on ADRil 52 osalist, kelle hulka kuuluvad ka kõik ELi liikmesriigid. ADNil on 18 osalist, kelle hulgas on 13 ELi liikmesriiki.

                  Euroopa Liit on alates 1. jaanuarist 1997 kohaldanud ADRi sätteid ohtlike kaupade autovedude suhtes ELi territooriumil; algselt tehti seda vastavalt nõukogu 21. novembri 1994. aasta direktiivile 94/55/EÜ ohtlike kaupade autovedu käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta
                     3
                  . 2008. aastal asendati direktiiv 94/55/EÜ direktiiviga 2008/68/EÜ,
                     4
                   milles järgitakse eelkäija põhimõtteid. Euroopa Liit on alates 1. jaanuarist 2009 kohaldanud ADNi sätteid ohtlike kaupade vedamise suhtes siseveeteedel.

                  Direktiivi 2008/68/EÜ artiklis 4, milles käsitletakse kolmandaid riike, on sätestatud: „Ohtlike kaupade veoks liikmesriikide ja kolmandate riikide vahel antakse luba juhul, kui vedu vastab ADRi, RIDi või ADNi tingimustele, kui lisades ei ole sätestatud teisiti.“

                  Lisaks sellele mõjutavad eespool nimetatud muudatused direktiivi 2008/68/EÜ toimimist selle artikli 8 kohaldamisel. Selle sätte kohaselt on komisjonil õigus kohandada direktiivi 2008/68/EÜ I lisa jaotist I.1 ja III lisa jaotist III.1 teaduse ja tehnika arenguga, „et võtta eelkõige arvesse ADRi, (…) ja ADNi muudatusi“.

               4.Õiguslik alus

               4.1.Menetlusõiguslik alus

               4.1.1.Põhimõtted

               Euroopa Liidu toimimise lepingu (edaspidi „ELi toimimise leping“) artikli 218 lõikes 9 on sätestatud, et „[n]õukogu võtab komisjoni [...] ettepaneku põhjal vastu otsuse, millega […] kehtestatakse lepingus sätestatud organis liidu nimel võetavad seisukohad, kui asjaomasel organil tuleb vastu võtta õigusliku toimega akte, välja arvatud õigusaktid, millega täiendatakse või muudetakse lepingu institutsioonilist raamistikku.“

               ELi toimimise lepingu artikli 218 lõiget 9 kohaldatakse olenemata sellest, kas liit on asjaomase organi liige või asjaomase kokkuleppe osaline
                  5
               .

               Mõiste „õigusliku toimega aktid“ hõlmab akte, millel on õiguslik toime asjaomase organi suhtes kehtiva rahvusvahelise õiguse normide alusel. Siia hulka kuuluvad ka sellised õiguslikud vahendid, mis ei ole rahvusvahelise õiguse kohaselt siduvad, aga mis „võivad mõjutada otsustavalt liidu seadusandja vastu võetud õigusaktide sisu“
                  6
               .

               4.1.2.Kohaldamine käesoleval juhtumil

               WP.15 on kokkuleppega, st ohtlike kaupade rahvusvahelise autoveo Euroopa kokkuleppega (ADR) ettenähtud organ.

               ADNi halduskomitee on kokkuleppega, st ohtlike kaupade rahvusvahelise siseveeteedel vedamise Euroopa kokkuleppega (ADN) ettenähtud organ.

                  WP.15 ja ADNi halduskomitee vastu võetud aktid on õigusliku toimega. Eespool kirjeldatud tingimustel on vastuvõetud aktid rahvusvahelise õiguse alusel siduvad kooskõlas ADRi artikliga 14 ja ADNi artikliga 20 ning võivad otsustavalt mõjutada järgmise ELi õigusakti sisu: direktiiv 2008/68/EÜ. Seda seetõttu, et artikliga 1 muudetakse kohustuslikuks nende eeskirjade kasutamine ohtlike kaupade maantee- ja siseveetranspordi puhul liikmesriikides ja liikmesriikide vahel ning direktiivi 2008/68/EÜ artiklis 4, milles käsitletakse kolmandaid riike, on sätestatud, et „ohtlike kaupade veoks liikmesriikide ja kolmandate riikide vahel antakse luba juhul, kui vedu vastab ADRi, RIDi või ADNi tingimustele, kui lisades ei ole sätestatud teisiti“.

               Kavandatav akt ei täienda ega muuda kokkuleppe institutsioonilist raamistikku.

               Seega on esildatud otsuse menetlusõiguslik alus ELi toimimise lepingu artikli 218 lõige 9.

               4.2.Materiaalõiguslik alus

               4.2.1.Põhimõtted

               ELi toimimise lepingu artikli 218 lõike 9 kohase otsuse materiaalõiguslik alus sõltub eelkõige selle kavandatava akti eesmärgist ja sisust, mida liidu nimel võetav seisukoht puudutab. Kui kavandatava aktiga taotletakse kahte eesmärki või reguleeritakse kahte valdkonda ning üht neist võib pidada peamiseks, samas kui teine on kõrvalise tähtsusega, peab ELi toimimise lepingu artikli 218 lõike 9 kohasel otsusel olema üksainus materiaalõiguslik alus, st peamise või ülekaaluka eesmärgi või valdkonna tõttu nõutav õiguslik alus.

               4.2.2.Kohaldamine käesoleval juhtumil

                  Otsuse peamine eesmärk ja sisu on seotud ohtlike kaupade autoveo ja siseveeteedel vedamisega. Seepärast on esildatud otsuse materiaalõiguslik alus ELi toimimise lepingu artikkel 91.

               4.3.Kokkuvõte

               Esildatud nõukogu otsuse õiguslik alus peaks olema ELi toimimise lepingu artikkel 91 koostoimes artikli 218 lõikega 9.

               5.Kavandatava akti avaldamine

                  Läbipaistvuse ja nõuetekohase viitamise huvides avaldatakse ohtlike kaupade veo küsimuste töörühma (WP.15) ja ADNi ohutuskomitee otsused Euroopa Liidu Teatajas ning märgitakse nende jõustumisaeg.

               2020/0226 (NLE)

               Ettepanek:

               NÕUKOGU OTSUS

               seisukoha kohta, mis võetakse Euroopa Liidu nimel seoses ohtlike kaupade rahvusvahelise autoveo Euroopa kokkuleppe (ADR) lisades ja ohtlike kaupade rahvusvahelise siseveeteedel vedamise Euroopa kokkuleppele (ADN) lisatud eeskirjades tehtavate muudatustega

               EUROOPA LIIDU NÕUKOGU,

               võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut, eriti selle artiklit 91 koostoimes artikli 218 lõikega 9,

               võttes arvesse Euroopa Komisjoni ettepanekut

               ning arvestades järgmist:

               (1)Ohtlike kaupade rahvusvahelise autoveo Euroopa kokkulepe (edaspidi „ADR“) jõustus 29. jaanuaril 1968. Ohtlike kaupade rahvusvahelise siseveeteedel vedamise Euroopa kokkulepe (edaspidi „ADN“) jõustus 28. veebruaril 2008.

               (2)ADRi artikli 14 kohaselt võib iga kokkuleppeosaline esitada selle kokkuleppe lisade kohta ühe või mitu muudatusettepanekut ja seetõttu võib ohtlike kaupade veo küsimuste töörühm (WP.15) võtta vastu ADRi lisade muudatusi; ADNi artikli 20 kohaselt võivad ohutuskomitee ja halduskomitee võtta vastu ADNile lisatud eeskirjade muudatusi.

               (3)1. juulil 2020 edastati ADRi ja ADNi osalistele muudatused, mille WP.15 ja ADNi halduskomitee võtsid ohtlike kaupade autoveo ja siseveeteedel vedamise kohta vastu aastatel 2018–2020.

               (4)On asjakohane määrata kindlaks Euroopa Liidu nimel nende ADRi ja ADNi tehtud muudatuste suhtes võetav seisukoht, kuna kõnealused aktid võivad otsustavalt mõjutada järgmise liidu õigusakti sisu: Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2008/68/EÜ
                  7
               . Kõnealuses direktiivis on sätestatud ühtsed eeskirjad ohtlike kaupade maantee-, raudtee- ja siseveevedudeks liikmesriikide piires või liikmesriikide vahel, viidates ADRile ja ADNile. Selle direktiivi artiklis 4 on seega sätestatud, et ohtlike kaupade veoks liikmesriikide ja kolmandate riikide vahel antakse luba juhul, kui vedu vastab ADRi, RIDi ja ADNi tingimustele, kui lisades ei ole sätestatud teisiti. Lisaks sellele on komisjonil direktiivi 2008/68/EÜ artikli 8 kohaselt õigus kohandada kõnealuse direktiivi I lisa jaotist I.1 ja III lisa jaotist III.1 teaduse ja tehnika arenguga, et võtta eelkõige arvesse ADRi, RIDi ja ADNi muudatusi.

               (5)Liit ei ole ADRi ega ADNi osaline. See ei takista tal aga teostamast oma pädevust ega kehtestamast oma institutsioonidega selle kokkuleppega loodud organis liidu nimel võetav seisukoht eelkõige asjaomase kokkuleppe osaliseks olevate liikmesriikide vahendusel, kes tegutsevad ühiselt liidu huvides.

               (6)ADRi kokkuleppega on ühinenud ja seda kohaldavad kõik liikmesriigid ning ADNi kokkuleppega on ühinenud ja seda kohaldavad 13 liikmesriiki.

               (7)Vastuvõetud muudatused puudutavad tehnilisi standardeid või ühtseid tehnilisi nõudeid ning nende eesmärk on tagada ohtlike kaupade ohutu ja tõhus vedu, võttes samal ajal arvesse teaduse ja tehnika arengut selles sektoris ning selliste uute ainete ja toodete väljatöötamist, mis kujutavad vedamise ajal endast ohtu. Ohtlike kaupade autoveo ja siseveeteedel vedamise areng nii liidus kui ka liidu ja selle naaberriikide vahel on Euroopa ühise transpordipoliitika keskne teema, millega tagatakse kõikide selliste tööstusharude nõuetekohane toimimine, milles toodetakse või kasutatakse kaupu, mis on ADRi ja ADNi alusel klassifitseeritud ohtlikeks kaupadeks.

               (8)Kõik muudatusettepanekud on õigustatud ja kasulikud ning seepärast peaks liit neid toetama.

               (9)Liidu seisukohta esitavad liidu liikmesriigid, kes on ADRi ja ADNi osalised, tegutsedes ühiselt,

               ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA OTSUSE:

               Artikkel 1

               Käesoleva otsuse lisas on esitatud liidu nimel võetav seisukoht seoses ADRi lisades ja ADNile lisatud eeskirjades tehtavate muudatustega, mille on vastu võtnud vastavalt ohtlike kaupade veo küsimuste töörühm (WP.15) ja ADNi halduskomitee ning millele on osutatud kõnealuses lisas.

               Euroopa Liidu kõnealuse seisukoha väiksemates muudatustes võib vastavalt artiklile 2 kokku leppida ilma nõukogu täiendava otsuseta.

               Artikkel 2

               Artiklis 1 nimetatud seisukoha esitavad koos liidu liikmesriigid, kes on ADRi ja ADNi osalised.

               Artikkel 3

               Ohtlike kaupade veo küsimuste töörühma (WP.15) ja ADNi ohutuskomitee otsused avaldatakse Euroopa Liidu Teatajas, ja neis märgitakse jõustumiskuupäev.

               Artikkel 4

               Käesolev otsus jõustub selle vastuvõtmise päeval.

               Brüssel,

                     Nõukogu nimel

                     eesistuja

                     (1)

                        http://www.unece.org/trans/main/dgdb/wp15/wp15rep.html.

                     (2)

                        http://www.unece.org/trans/main/dgdb/adn/adn_rep.html.

                     (3)

                        EÜT L 319, 12.12.1994, lk 7.

                     (4)

                        ELT L 260, 30.9.2008, lk 13.

                     (5)

                        Euroopa Kohtu 7. oktoobri 2014. aasta otsus kohtuasjas C-399/12: Saksamaa vs. nõukogu, ECLI:EU:C:2014:2258, punkt 64.

                     (6)

                        Euroopa Kohtu 7. oktoobri 2014. aasta otsus kohtuasjas C-399/12: Saksamaa vs. nõukogu, ECLI:EU:C:2014:2258, punktid 61–64.

                     (7)

                        Euroopa Parlamendi ja nõukogu 24. septembri 2008. aasta direktiiv 2008/68/EÜ ohtlike kaupade siseveo kohta (ELT L 260, 30.9.2008, lk 13).

    ---documentbreak---

               EUROOPA KOMISJON
            Brüssel,31.8.2020
            COM(2020) 472 final
            LISA
            järgmise dokumendi juurde:
            Ettepanek: nõukogu otsus
            seisukoha kohta, mis võetakse Euroopa Liidu nimel seoses ohtlike kaupade rahvusvahelise autoveo Euroopa kokkuleppe (ADR) lisades ja ohtlike kaupade rahvusvahelise siseveeteedel vedamise Euroopa kokkuleppele (ADN) lisatud eeskirjades tehtavate muudatustega

               LISA

                        Ettepanek

                        Viitedokument

                        Teade

                        Teema

                        Märkused

                        ELi seisukoht

                        1.

                        ECE/TRANS/WP.15/249

                        C.N.274.2020.TREATIES-XI.B.14

                        ADRi A ja B lisa muudatusettepaneku projektid

                        Ohtlike kaupade veo küsimuste töörühmas (WP.15) saavutatud tehniline konsensus.

                        Nõustuda muudatustega.

                        2.

                        ECE/TRANS/WP.15/249/Add.1

                        C.N.274.2020.TREATIES-XI.B.14

                        ADRi A ja B lisa muudatusettepaneku projektid – addendum

                        Ohtlike kaupade veo küsimuste töörühmas (WP.15) saavutatud tehniline konsensus.

                        Nõustuda muudatustega.

                        3.

                        ECE/TRANS/WP.15/249/Corr.1

                        C.N.274.2020.TREATIES-XI.B.14

                        ADRi A ja B lisa muudatusettepaneku projektid – parandus

                        Ohtlike kaupade veo küsimuste töörühmas (WP.15) saavutatud tehniline konsensus.

                        Nõustuda muudatustega.

                        4.

                        ECE/ADN/54

                        C.N.273.2020.TREATIES-XI.D.6

                        ADNile lisatud eeskirjade muudatusettepaneku projektid

                        ADNi halduskomitees saavutatud tehniline konsensus.

                        Nõustuda muudatustega.


               EUROOPA KOMISJON
            Brüssel,12.1.2021
            COM(2021) 16 final
            2021/0007(NLE)
            Ettepanek:
            NÕUKOGU OTSUS
            seisukoha kohta, mis võetakse Euroopa Liidu nimel Rahvusvahelises Tsiviillennunduse Organisatsioonis seoses rahvusvahelise tsiviillennunduse konventsiooni 9. lisa osa D 28. muudatusega

               SELETUSKIRI

               1.Kavandatav reguleerimisese

               Käesolev ettepanek puudutab otsust, millega määratakse kindlaks Euroopa Liidu nimel Rahvusvahelises Tsiviillennunduse Organisatsioonis (edaspidi „ICAO“) võetav seisukoht seoses rahvusvahelise tsiviillennunduse konventsiooni (edaspidi „Chicago konventsioon“) protseduuride lihtsustamist käsitleva 9. lisa 28. muudatust. ICAO nõukogu võttis selle muudatuse vastu 23. juunil 2020.

               28. muudatus on seotud broneeringuinfo töötlemise reeglitega, mida käsitletakse 9. lisa 9. peatüki osas D.

               Erinevalt muust reisimisega seotud teabest, mida lennuettevõtjad koguvad ametiasutuste nimel, nt reisijaid käsitlev eelteave, on broneeringuinfo näol tegemist reisijate isikuandmetega, mida lennuettevõtjad koguvad majandustegevuse jaoks. Õiguskaitseasutused kogu maailmas kasutavad neile edastatud broneeringuinfot järjest rohkem selleks, et võidelda terrorismi ja raskete kuritegudega.

               2.Ettepaneku taust

               2.1.Rahvusvahelise tsiviillennunduse konventsioon („Chicago konventsioon“)

               Chicago konventsiooni eesmärk on reguleerida rahvusvahelist lennutransporti. Konventsioon jõustus 4. aprillil 1947 ja sellega asutati Rahvusvaheline Tsiviillennunduse Organisatsioon (ICAO).

               Kõik ELi liikmesriigid on Chicago konventsiooni osalised.

               2.2.Rahvusvaheline Tsiviillennunduse Organisatsioon

               ICAO on ÜRO spetsialiseeritud asutus. Organisatsiooni eesmärkideks on arendada rahvusvahelise aeronavigatsiooni põhimõtteid ja meetodeid ning edendada rahvusvahelise lennutranspordi kavandamist ja arendamist.

               ICAO nõukogu on ICAO alaline organ, kuhu kuulub 36 konventsiooniosalist riiki ja mille ICAO assamblee valib kolmeks aastaks. Ajavahemikul 2019–2022 on ICAO nõukogus esindatud seitse ELi liikmesriiki
                  1
               .

               Chicago konventsiooni artiklis 54 loetletud ICAO nõukogu kohustuste hulka kuulub rahvusvaheliste standardite ja soovituslike tavade vastuvõtmine. Need standardid ja tavad on esitatud Chicago konventsiooni lisades. Standardid on nõuded, mille ühetaolist kohaldamist peetakse vajalikuks, samas kui soovituslike tavade järgimine ei ole kohustuslik.

               ICAO nõukogu kutsub kokku ka assamblee, mis on ICAO suveräänne organ. ICAO assamblee tuleb kokku vähemalt üks kord kolme aasta jooksul ning määrab järgmiseks kolmeks aastaks kindlaks organisatsiooni poliitilise suuna. ICAO assamblee 40. istung toimus 24. septembrist kuni 4. oktoobrini 2019 Kanadas Montrealis.

               2.3.Broneeringuinfot käsitlevate ICAO standardite ja soovituslike tavade ajakohastamise protsess

               Uute broneeringuinfo standardite ja soovituslike tavade väljatöötamine on ette nähtud 21. detsembril 2017 vastu võetud ÜRO Julgeolekunõukogu resolutsioonis 2396 (2017)
                  2
               . Selles on sätestatud, et ÜRO liikmesriigid „parandavad suutlikkust koguda, töödelda ja analüüsida broneeringuinfot ICAO standardite ja soovituslike tavade raames ning tagavad, et kõik nende pädevad riiklikud ametiasutused kasutavad ja et nendega jagatakse broneeringuinfot viisil, milles võetakse täielikult arvesse inimõigusi ja põhivabadusi.“ ICAO kutsub selles ka üles „tegema liikmesriikidega koostööd, et kehtestada broneeringuinfo kogumise, kasutamise, töötlemise ja kaitsmise standard.“

               Broneeringuinfo standardite ja soovituslike tavade läbivaatamise ettepanekute koostamine tehti ülesandeks eksperdirühmale (ICAO PNR Task Force), mille ICAO õhutranspordikomitee moodustas 2019. aasta märtsis. Rakkerühma töö jõudis lõpule 2019. aasta detsembris ja ICAO protseduuride lihtsustamise eksperdikogu vaatas selle läbi 2020. aasta jaanuaris.

               7. veebruaril 2020 kiitis ICAO õhutranspordikomitee eksperdikogu ettepanekud heaks. Heakskiitmisele järgnes ametlik konsulteerimine ICAO liikmesriikidega riikidele adresseeritud kirjaga 2020 14E. Riikidega konsulteerimine lõppes 15. mail 2020.

               Pärast riikidega konsulteerimist analüüsis ICAO sekretariaat riikidelt saadud vastuseid ja esitas õhutranspordikomiteele ettepaneku. Sekretariaadi ettepanek oli praktiliselt identne 2020. aasta jaanuaris toimunud protseduuride lihtsustamise eksperdikogu koosoleku tulemustega. Ka 19. juunil 2019 toimunud koosolekul soovitas õhutranspordikomitee ICAO nõukogul võtta esitatud broneeringuinfo standardid ja soovituslikud tavad vastu vaid väikeste parandustega.

               23. juunil 2020 võttis ICAO nõukogu Chicago konventsiooni 9. lisa 28. muudatuse oma 220. istungjärgu kümnendal istungil vastu. Nagu eespool märgitud, on 9. lisas sätestatud rahvusvahelised standardid protseduuride lihtsustamise kohta ning 9. peatüki osa D käsitleb täpsemalt broneeringuinfot.

               17. juulil 2020 teavitas ICAO oma liikmesriike 28. muudatuse vastuvõtmisest riikidele adresseeritud teise kirjaga (EC 6/3-20/71). Muudatus pidi jõustuma 30. oktoobril 2020, välja arvatud juhul, kui enamik riike teatab selleks kuupäevaks Chicago konventsiooni artikli 90 alusel oma mittenõustumisest. Muudatust hakatakse kohaldama alates 28. veebruarist 2021. ICAO liikmesriigid võivad aga 30. jaanuariks 2020 teatada võimalikest erinevustest nende riigisiseste normide ja tavade ning 28. muudatuses sätestatud standardite vahel, kui nad leiavad, et nende riigisiseste normide või tavade ja standardite vahel on teatavaid erinevusi. Teated tuleb esitada kooskõlas Chicago konventsiooni artikliga 38 ja erinevustest teatamiseks kasutatava mehhanismiga.

               2.4.9. lisa 28. muudatuse broneeringuinfoga seotud aspektid

               28. muudatuse jõustumise korral asendab see praegused standardid 9.22–9.22.1 ja soovitusliku tava 9.23 uute standarditega 9.23–9.38. Need standardid ja tavad on kehtivast raamistikust oluliselt üksikasjalikumad ja hõlmavad muu hulgas aspekte, mis puudutavad eesmärgi piiritlemist, järelevalvet, andmesubjektide õigusi, edastamismeetodit, andmete säilitamist, delikaatsete andmete töötlemist ja Chicago konventsiooni osalisriikide vahelisi suhteid seoses broneeringuinfo edastamisega. Osasid ICAO dokumendis 9944 esitatud mittesiduvaid suuniseid, mis käsitlevad broneeringuinfot,
                  3
                on ajakohastatud, et need vastaksid uutele standarditele.

               Standardiga 9.23 on ette nähtud, et osalisriigid peavad parandama suutlikkust koguda, kasutada, töödelda ja kaitsta broneeringuinfot ning kehtestama selle suutlikkuse praktiliseks rakendamiseks vajalikud reeglid asjakohases riigisiseses õigus- ja haldusraamistikus kooskõlas standardite ja soovituslike tavadega. Broneeringuinfo töötlemise suutlikkuse parandamise kohustus on kooskõlas ÜRO Julgeolekunõukogu resolutsiooniga 2396 (2017).

               Standardiga 9.24 on ette nähtud, et osalisriigid peavad määratlema täielikult inimõigusi ja põhivabadusi järgides selgelt broneeringuinfo, mida nad kasutavad oma tegevuses, ja määrama kindlaks eesmärgid, milleks ametiasutused võivad broneeringuinfot kasutada. Eesmärgid ei tohiks minna vajalikust kaugemale ja nende hulka peaks eelkõige kuuluma piirijulgeolek, et võidelda terrorismi ja raskete kuritegudega. Lisaks peaks broneeringuinfo avaldamine vastuvõtjariigis või teistes riikides piirduma pädevate asutustega, kes täidavad broneeringuinfo töötlemise eesmärkidega seotud asjakohaseid ülesandeid. Samuti peaksid need asutused tagama andmeid avaldava asutuse pakutava kaitsega võrreldava kaitse.

               Standardiga 9.25 on kehtestatud andmeturvet ja üksikisikute õigusi käsitlevad nõuded seoses nende broneeringuinfo töötlemisega, sealhulgas diskrimineerimiskeeld, teabe esitamine, halduslikud ja kohtulikud õiguskaitsevahendid, andmetega tutvumine ning võimalus taotleda andmete parandamist, kustutamist või märkuste lisamist. Soovituslik tava 26 julgustab riike teavitama üksikisikuid nende broneeringuinfo töötlemisest ning nende õigustest ja õiguskaitsevahenditest.

               Standardiga 9.27 on ette nähtud, et osalisriigid peavad broneeringuinfo automaatsel töötlemisel tuginema objektiivsetele, täpsetele ja usaldusväärsetele kriteeriumidele, mis viitavad tulemuslikult ohu olemasolule, ilma et see tooks kaasa ebaseaduslikku eristamist, ning hoiduma tegemast üksnes broneeringuinfo automaatsel töötlemisel põhinevaid otsuseid, mis kahjustavad oluliselt üksikisikute õiguslikke huve.

               Standardi 9.28 kohaselt peavad riigid määrama ühe (või mitu) pädevat riigisisest asutust, kellel on volitused teostada broneeringuinfo kaitse üle sõltumatut järelevalvet ning teha kindlaks, kas broneeringuinfot kogutakse, kasutatakse, töödeldakse ja kaitstakse inimõigusi ja põhivabadusi täielikult austades.

               Standard 9.29 keelab riikidel nõuda lennuettevõtjatelt sellise broneeringuinfo kogumist, mida nende tavapärase majandustegevuse käigus ei nõuta, või selliste andmete filtreerimist enne edastamist. Samuti keelatakse delikaatsete andmete – st broneeringuinfo, millest ilmneb isiku rassiline või etniline päritolu, poliitilised vaated, usulised või filosoofilised veendumused, ametiühingusse kuulumine või andmed tema tervise, seksuaalelu või seksuaalse sättumuse kohta –, töötlemine, välja arvatud erakorralistel asjaoludel, et vahetult kaitsta andmesubjekti või teise füüsilise isiku elulisi huve. Selliste andmete edastamise korral peavad riigid need kustutama nii kiiresti kui võimalik.

               Standardis 9.30 on sätestatud andmete säilitamise ning broneeringuinfo pseudonüümimise ja taasisikustamisega seotud kohustused, mille kohaselt peavad riigid säilitama andmeid üksnes kindlaksmääratud ajavahemiku jooksul, mis on nende õigus- ja haldusraamistiku kohaselt vajalik ja proportsionaalne eesmärkidel, milleks broneeringuinfot kasutatakse, ning varjama need pärast kindlaksmääratud ajavahemikku. Pärast varjamist peaks andmete taasisikustamine olema võimalik ainult juhul, kui andmeid kasutatakse seoses poolelioleva juhtumi, ohu või riskiga, mis on seotud eesmärkidega, milleks broneeringuinfot võib töödelda. Soovituslikus tavas 9.32 soovitatakse maksimaalselt viieaastast säilitamisaega ja soovituslikus tavas 9.33 tehakse ettepanek broneeringuinfo pseudonüümimiseks kuue kuu jooksul ja mitte hiljem kui kahe aasta jooksul alates hetkest, mil lennuettevõtjad selle edastasid.

               Standardis 9.33 on sätestatud, et broneeringuinfot tuleks üldjuhul edastada eraelu puutumatust vähem riivava tõukemeetodi abil. Samuti püütakse sellega minimeerida lennuettevõtjate koormust, piirates riikide võimalust määrata teatavatel asjaoludel trahve edastamisvigade eest ja nõudes neilt tõukekordade arvu piiramist.

               Standardi 9.34 punktis a nõutakse, et osalisriigid ei tõkestaks ega takistaks broneeringuinfo edastamist teisele osalisriigile, kes järgib uusi standardeid. Samal ajal on standardi 9.34 punktis b sätestatud, et ICAO osalisriikidele jääb võimalus kehtestada või säilitada broneeringuinfo kõrgem kaitsetase vastavalt oma riigisisesele õigus- ja haldusraamistikule ning sõlmida teiste osalisriikidega lisakokkuleppeid, eelkõige selleks, et täita oma riigisiseseid õiguslikke nõudeid, või kehtestada üksikasjalikumad sätted broneeringuinfo töötlemise ja edastamise kohta, tingimusel et need meetmed ei ole muul viisil standarditega vastuolus.

               Standardi 9.35 kohaselt võib osalisriikidelt teise riigi taotlusel nõuda, et nad tõendaksid uute standardite järgimist. Kui osalisriigid otsustavad, et nad peavad takistama broneeringuinfo edastamist või trahvima lennuettevõtjat, on standardiga 9.36 ette nähtud, et seda tuleb teha läbipaistvalt ja kavatsusega olukorda lahendada.

               Soovitusliku tavaga 9.37 innustatakse riike teavitama teisi riike, kellega neil on lennuühendus, kõigist olulistest muudatustest oma broneeringuinfo programmis, sealhulgas standardite ja soovituslike tavade järgimises. Soovituslikus tavas 9.38 soovitatakse, et riigid ei karistaks lennuettevõtjaid, kui nad püüavad lahendada broneeringuinfo edastamisega seotud vaidlusi.

               2.5.Kohaldatav ELi õigusraamistik

               Broneeringuinfo töötlemine on oluline vahend ELi ühises võitluses terrorismi ja raskete kuritegudega ning üks julgeolekuliidu alustaladest. Kahtlaste reisiharjumuste kindlakstegemine ja nende jälgimine broneeringuinfo töötlemise abil, et koguda tõendeid ja vajaduse korral avastada kurjategijate kaasosalisi ja paljastada kuritegelikke võrgustikke, on osutunud terrori- ja raskete kuritegude ennetamise, avastamise, uurimise ja nendega seotud kriminaalmenetluse läbiviimise seisukohast väga kasulikuks. Samal ajal kujutab broneeringuinfo töötlemine endast sekkumist Euroopa Liidu põhiõiguste harta (edaspidi „harta“) artiklites 7 ja 8 sätestatud õigusesse eraelu puutumatusele ja isikuandmete kaitsele. Harta artikli 52 lõike 1 kohaselt tohib seda teha ainult seaduse alusel ning arvestades nimetatud õiguste ja vabaduste olemust ning kui see on proportsionaalsuse põhimõtte kohaselt vajalik ning vastab tegelikult liidu üldist huvi pakkuvale eesmärgile või kui on vaja kaitsta teiste isikute õigusi ja vabadusi. Üks selline üldist huvi pakkuv eesmärk on kaitsta kodanikke tõsiste julgeolekuohtude eest.

               27. aprillil 2016 võtsid Euroopa Parlament ja nõukogu vastu direktiivi (EL) 2016/681, mis käsitleb broneeringuinfo kasutamist terroriaktide ja raskete kuritegude ennetamiseks, avastamiseks, uurimiseks ja nende eest vastutusele võtmiseks
                  4
               . See direktiiv võimaldab liikmesriikide ametiasutustel nõuda lennuettevõtjatelt broneeringuinfo edastamist, tagades samal ajal üksikisikute õiguse eraelu puutumatusele ja andmekaitsele. Liikmesriikidel tuli õigusakt oma õigusesse üle võtta 25. maiks 2018. 2020. aastal korraldatud direktiivi kohaldamise kahe esimese aasta läbivaatamine
                  5
                näitas, et broneeringuinfo töötlemine on andnud võitluses terrorismi ja raskete kuritegudega käegakatsutavaid tulemusi.

               2016. aasta aprillis võtsid Euroopa Parlament ja nõukogu vastu ka ELi uued andmekaitsenormid: määruse (EL) 2016/679 (isikuandmete kaitse üldmäärus
                  6
               ) ja direktiivi (EL) 2016/680 (mis käsitleb andmekaitset õiguskaitse valdkonnas
                  7
               ). Isikuandmete kaitse üldmääruses on muu hulgas sätestatud isikuandmete rahvusvahelise edastamise reeglid, mida kohaldatakse olukorras, kus lennuettevõtjad edastavad broneeringuinfot. Direktiiviga (EL) 2016/680 reguleeritakse isikuandmete töötlemist õiguskaitseasutustes ja täiendatakse direktiivis (EL) 2016/681 sätestatud korda seoses selliste aspektidega nagu andmesubjekti õigused ja andmete edastamine kolmandate riikide õiguskaitseasutustele üksikjuhtumite kaupa.

               ELi ja kolmandate riikide (täpsemalt Austraalia
                  8
                ja Ameerika Ühendriikide
                  9
               ) vahel on sõlmitud kaks broneeringuinfo töötlemise ja edastamise rahvusvahelist lepingut. 26. juulil 2017 andis Euroopa Liidu Kohus oma arvamuse (edaspidi „arvamus 1/15“
                  10
               ) liidu ja Kanada vahelise broneeringuinfo edastamist ja töötlemist käsitleva kavandatud lepingu kohta, millele kirjutati alla 25. juunil 2014. Kohus asus seisukohale, et lepingut ei saa selle kavandatud vormis sõlmida, sest mõned selle sätted ei ole kooskõlas hartaga tagatud eraelu puutumatuse ja isikuandmete kaitsega seotud põhiõigustega. Eelkõige tõlgendas kohus asjaomaseid harta sätteid sellistena, mis nõuavad erikaitset seoses sõltumatu asutuse teostatava järelevalve, delikaatsete andmete töötlemise, broneeringuinfo automaatse töötlemise, diskrimineerimiskeelu, broneeringuinfo töötlemise eesmärkide ning broneeringuinfo säilitamise, kasutamise, avaldamise ja edasise edastamisega. Pärast seda, kui nõukogu võttis 2017. aasta detsembris vastu läbirääkimisjuhised, alustas komisjon 2018. aasta juunis broneeringuinfo osas Kanadaga uusi läbirääkimisi.

               Üldiselt kogub üha rohkem kolmandaid riike lennuettevõtjatelt broneeringuinfot ja mitmed neist on viimase paari aasta jooksul võtnud komisjoniga ühendust, et sõlmida ELiga broneeringuinfot käsitlev rahvusvaheline leping. Ilma andmeedastust võimaldava õigusliku aluseta sattuvad lennuettevõtjad normide kollisiooni olukorda ja neid ähvardavad trahvid ja muud sanktsioonid. Samal ajal paluvad ELi liikmesriigid direktiivi (EL) 2016/681 rakendamiseks kolmandate riikide lennuettevõtjatelt broneeringuinfo edastamist oma broneeringuinfo üksustele. Mitu kolmandat riiki on vastumeetmena selle info edastamisest keeldunud – teised on ähvardanud andmeid mitte edastada –, kuna EList pole võimalik broneeringuinfot saada, seades seeläbi ohtu ELi broneeringuinfo mehhanismi tõhususe.

               ELi käsitus broneeringuinfo edastamisest kolmandatele riikidele pärineb 2010. aastast
                  11
                ehk direktiivi (EL) 2016/681 vastuvõtmisele, ELi andmekaitseraamistiku reformile ja Euroopa Kohtu arvamusele 1/15 eelnenud ajast. ELi julgeolekuliidu strateegias ajavahemikuks 2020–2025 on vahemeetmena ette nähtud selle lähenemisviisi läbivaatamine
                  12
               .

               3.Liidu nimel võetav seisukoht

               3.1.Taustteave

               Liit toetab kindlalt broneeringuinfot käsitlevate uute rahvusvaheliste standardite väljatöötamist ning on aktiivselt kaasa aidanud 9. lisa 28. muudatuses sätestatud standardite ja soovituslike tavade väljatöötamisele.

               9. lisa 9. peatüki osa D 28. muudatuse reguleerimisese puudutab valdkonda, mis on Euroopa Liidu toimimise lepingu (edaspidi „ELi toimimise leping“) artikli 3 lõike 2 alusel komisjoni ainupädevuses, sest see võib mõjutada broneeringuinfo kaitset ja töötlemist käsitlevaid ühiseeskirju.

               Seepärast juhindusid ELi liikmesriigid ja komisjon (vaatlejana) ICAO ettevalmistavates organites peetud arutelude käigus suunistest, mis on esitatud nõukogu 28. novembri 2019. aasta otsuses (EL) 2019/2107, millega määratakse kindlaks liidu seisukoht
                  13
               . See seisukoht peegeldab broneeringuinfot ja isikuandmete kaitset käsitlevaid nõudeid, mis on kehtestatud ELi õigusraamistikus, eelkõige direktiivis (EL) 2016/681, määruses (EL) 2016/679 ja direktiivis (EL) 2016/680, ning nõudeid, mis tulenevad hartast, nagu seda on tõlgendanud Euroopa Liidu Kohus oma asjaomases kohtupraktikas, eelkõige arvamuses 1/15.

               25. märtsil 2020 kiitis ELi nõukogu heaks liidu täiendava seisukoha
                  14
                vastusena ICAO poolt riikidele adresseeritud kirjale 2020 14E, mille kaudu konsulteeriti osalisriikidega standardite ja soovituslike tavade kavandite üle. Seisukohas avaldati heameelt töö üle, mida ICAO on teinud standardite ja soovituslike tavade väljatöötamisel, ning rõhutati põhiõiguste kaitse, sealhulgas isikuandmete kaitse tähtsust broneeringuinfo töötlemisel. Seepärast esitati seisukohas ettepanek standardi 9.34 (siis veel kavandina) sõnastuse muutmiseks. Ettepaneku eesmärk oli tugevdada kõnealuse standardi sõnastust, tagamaks, et osalisriikide võimalus kehtestada broneeringuinfo edastamisele rangemaid nõudeid oleks standardites ja soovituslike tavades selgelt väljendatud.

               Olgu märgitud, et pärast riikidega konsulteerimist toimunud läbivaatamise käigus ei võtnud ICAO sekretariaat arvesse ELi liikmesriikide esitatud sõnastusettepanekuid ega ühegi teise ICAO osalisriigi esitatud muudatusettepanekuid ning säilitas protseduuride lihtsustamise eksperdikogu 2020. aasta jaanuari koosolekul sündinud tekstisõnastuse. Selle asemel tegi ICAO sekretariaat ettepaneku, et „riikidel, kes on teinud ettepanekuid sätte muutmiseks, tuleks paluda esitada oma ettepanek(ud) punkti 9.34 teksti muutmiseks järgmisel protseduuride lihtsustamise eksperdikogu koosolekul (FALP/12), mis on kavas pidada 2021. aasta juulis“.

               23. juunil 2020 peetud ICAO nõukogu koosolekul, kus 28. muudatus vastu võeti, rõhutasid ELi liikmesriigid taas, et oluline on saavutada vajalik tasakaal andmete kättesaadavuse ja andmekaitse vahel, ning viitasid eespool nimetatud liidu seisukohtadele, mis esitati riikidega konsulteerimise käigus. Samuti rõhutasid nad, et oluline on tagada andmekaitse kõrge tase, ning viitasid sõnaselgelt ELi õigusraamistikust tulenevatele kohustustele. Eelkõige toonitasid ELi liikmesriigid standardite ja soovituslike tavade, eelkõige standardi 9.34 tähtsust, väites, et seda tuleks tõlgendada viisil, mis võimaldab riikidel säilitada võimaluse nõuda teistelt osalisriikidelt mitte ainult selle tõendamist, et nende õigusraamistik on kooskõlas standardite ja soovituslike tavadega, vaid ka rangemate andmekaitsestandardite järgimist, eelkõige broneeringuinfo edastamise võimaldamiseks, kui seda nõuab nende riigisisene õigusraamistik.

               3.2.Kavandatud seisukoht

               Käesolev nõukogu otsuse ettepanek on vajalik selleks, et võtta ICAO poolt riikidele adresseeritud kirjas EC 6/3-20/71 sätestatud tähtaja jooksul vastu liidu nimel võetav seisukoht seoses ICAO nõukogu poolt uute broneeringuinfo standardite ja soovituslike tavade vastuvõtmisega.

               28. muudatuses sätestatud broneeringuinfo uued standardid ja soovituslikud tavad (9. lisa 9. peatüki osa D) kattuvad suures osas nõukogu otsuses (EL) 2019/2107 sätestatud liidu seisukohaga. Neis kehtestatakse ambitsioonikad kaitsemeetmed andmekaitse valdkonnas, eelkõige andmesubjekti õiguste, sõltumatu asutuse teostatava järelevalve, delikaatsete andmete, broneeringuinfo automaatse töötlemise ja diskrimineerimiskeelu, broneeringuinfo töötlemise eesmärkide ning broneeringuinfo säilitamise, kasutamise, avaldamise ja edasise edastamise kohta.

               Komisjoni arvates on standardite ja soovituslike tavade abil võimalik rahvusvahelisel tasandil teha olulisi edusamme broneeringuinfo kaitsmisel ja kasutamisel terroriaktide ja raskete kuritegude ennetamiseks, avastamiseks, uurimiseks ja nendega seotud kriminaalmenetluse läbiviimiseks. Seepärast ei peaks ELi liikmesriigid Chicago konventsiooni artikli 90 alusel teatama mittenõustumisest, eelkõige seetõttu, et see kahjustaks ka jõupingutusi kehtestada broneeringuinfo kaitseks kogu maailmas kehtivate broneeringuinfot käsitlevate ICAO reeglitega võrreldes rangemaid standardeid.

               Standardi 9.34 punktis b võetakse arvesse ka seda, et konventsiooniosalised riigid – nagu ELi liikmesriigid – võivad säilitada või kehtestada kõrgema kaitsetaseme vastavalt oma riigisisesele õigus- ja haldusraamistikule ning sõlmida teiste riikidega lisakokkuleppeid, et kehtestada üksikasjalikumad sätted broneeringuinfo edastamise kohta. ELi õiguse järgi peab lennuettevõtjate poolt ELis töödeldud broneeringuinfo edastamine kolmanda riigi õiguskaitseasutusele vastama eelkõige isikuandmete kaitse üldmääruse V peatüki nõuetele ja hartast tulenevatele nõuetele, nagu on täpsustatud eeskätt kohtu arvamuses 1/15. Need nõuded on 28. muudatuses sisalduvatest broneeringuinfot käsitlevatest standarditest ja tavadest rangemad.

               Sellega seoses nõutakse standardi 9.34 punktis a, et osalisriigid ei tõkestaks ega takistaks broneeringuinfo edastamist teisele osalisriigile, kes järgib standardeid ja soovituslikke tavasid. Euroopa Liidu ja selle liikmesriikide seisukohast ei ole standardi 9.34 praeguses sõnastuses õiguslikult piisavalt selgelt väljendatud, et ELi liikmesriikidel ei ole keelatud kehtestada neid nõudeid olenemata standardist 9.34.

               Seepärast leiab komisjon, et liikmesriigid peaksid Chicago konventsiooni artikli 38 kohaselt teatama erinevusest. Erinevus, mida on kirjeldatud käesoleva nõukogu otsuse ettepaneku lisas, peaks piirduma üksnes sellega, mis on vajalik, et vältida mis tahes kahtlust seoses ELi liikmesriikide õigusega kehtestada rangemaid nõudeid broneeringuinfo edastamisele kolmandatesse riikidesse ning seega takistada broneeringuinfo edastamist, kui sellised nõuded ei ole täidetud.

               4.Õiguslik alus

               4.1.Menetlusõiguslik alus

               4.1.1.Põhimõtted

               ELi toimimise lepingu artikli 218 lõikes 9 on sätestatud otsused, millega kehtestatakse „lepingus sätestatud organis liidu nimel võetavad seisukohad, kui asjaomasel organil tuleb vastu võtta õigusliku toimega akte, välja arvatud õigusaktid, millega täiendatakse või muudetakse lepingu institutsioonilist raamistikku.“

               ELi toimimise lepingu artikli 218 lõiget 9 kohaldatakse olenemata sellest, kas liit on asjaomase organi liige või asjaomase lepingu osaline
                  15
               .

               Mõiste „õigusliku toimega aktid“ hõlmab akte, millel on õiguslik toime asjaomase organi suhtes kehtiva rahvusvahelise õiguse normide alusel. Siia hulka kuuluvad ka sellised vahendid, mis ei ole rahvusvahelise õiguse kohaselt siduvad, aga mis „võivad mõjutada otsustavalt liidu seadusandja vastu võetud õigusaktide sisu“
                  16
               .

               4.1.2.Kohaldamine käesoleval juhtumil

               ICAO on rahvusvahelise lepinguga, s.t Chicago konventsiooniga, ettenähtud organ.

               Chicago konventsiooni 9. lisa 28. muudatus sisaldab standardeid, mis on põhimõtteliselt siduvad ICAO liikmetele, sealhulgas liidu liikmesriikidele, ning 28. muudatus kujutab endast seega õigusliku toimega akti. Akti õiguslikku toimet mõjutab siiski see, kas ja millistel tingimustel teatavad ICAO liikmed erinevustest. Seetõttu kuulub erinevustest teatamise kohta liidu seisukoha vastuvõtmine ELi toimimise lepingu artikli 218 lõike 9 kohaldamisalasse.

               Standardite ja igasuguse teatatud erinevuse õiguslik toime kuulub valdkonda, mis on hõlmatud liidu normidega, eelkõige direktiiviga (EL) 2016/681 ning kehtivate ja tulevaste broneeringuinfot käsitlevate rahvusvaheliste lepingutega ELi ja kolmandate riikide vahel. See tähendab, et ELi toimimise lepingu artikli 3 lõike 2 kohaselt on liidul selles küsimuses ainupädevus.

               Erinevustest teatamine ei tähenda Chicago lepingu institutsioonilise raamistiku täiendamist ega muutmist.

               4.2.Materiaalõiguslik alus

               4.2.1.Põhimõtted

               ELi toimimise lepingu artikli 218 lõike 9 kohase otsuse materiaalõiguslik alus sõltub eelkõige selle akti eesmärgist ja sisust, mida liidu nimel võetav seisukoht puudutab. Kui aktiga taotletakse kahte eesmärki või reguleeritakse kahte valdkonda ning üht neist võib pidada peamiseks, samas kui teine on kõrvalise tähtsusega, peab ELi toimimise lepingu artikli 218 lõike 9 kohasel otsusel olema üksainus materiaalõiguslik alus, st peamise või ülekaaluka eesmärgi või valdkonna tõttu nõutav õiguslik alus.

               Kui aktiga taotletakse mitut eesmärki või reguleeritakse mitut valdkonda, mis on üksteisega lahutamatult seotud ning millest ükski ei ole võrreldes teistega kõrvalise tähtsusega, tuleb erandina nimetada ELi toimimise lepingu artikli 218 lõike 9 kohase otsuse materiaalõigusliku alusena mitu vastavat õiguslikku alust.

               4.2.2.Kohaldamine käesoleval juhtumil

               Chicago konventsiooni 9. lisa 28. muudatuse eesmärgid ning valdkonnad on seotud andmekaitse ja politseikoostöö valdkonnaga. Need elemendid on omavahel lahutamatult seotud ja kumbki neist ei ole võrreldes teistega kõrvalise tähtsusega.

               Seetõttu on esildatud otsuse materiaalõiguslikuks aluseks järgmised sätted: ELi toimimise lepingu artikli 16 lõige 2 ja artikli 87 lõike 2 punkt a.

               4.3.Kokkuvõte

               Esildatud otsuse õiguslikuks aluseks peaks olema ELi toimimise lepingu artikli 16 lõige 2 ja artikli 87 lõike 2 punkt a koostoimes ELi toimimise lepingu artikli 218 lõikega 9.

               2021/0007 (NLE)

               Ettepanek:

               NÕUKOGU OTSUS

               seisukoha kohta, mis võetakse Euroopa Liidu nimel Rahvusvahelises Tsiviillennunduse Organisatsioonis seoses rahvusvahelise tsiviillennunduse konventsiooni 9. lisa osa D 28. muudatusega

               EUROOPA LIIDU NÕUKOGU,

               võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut, eriti selle artikli 16 lõiget 2 ja artikli 87 lõike 2 punkti a koostoimes artikli 218 lõikega 9,

               võttes arvesse Euroopa Komisjoni ettepanekut

               ning arvestades järgmist:

               (1)Rahvusvahelise tsiviillennunduse konventsioon (edaspidi „Chicago konventsioon“), millega reguleeritakse rahvusvahelist lennutransporti, jõustus 4. aprillil 1947. Sellega loodi Rahvusvaheline Tsiviillennunduse Organisatsioon (ICAO).

               (2)Liidu liikmesriigid on Chicago konventsiooni osalisriigid ja ICAO liikmed, samal ajal kui liidul on teatavates ICAO organites, sealhulgas assamblees ja muudes tehnilistes organites vaatleja staatus.

               (3)Vastavalt Chicago konventsiooni artikli 54 punktile l võtab ICAO nõukogu vastu rahvusvahelisi standardeid ja soovituslikke tavasid.

               (4)ÜRO Julgeolekunõukogu otsustas oma 21. detsembri 2017. aasta resolutsioonis 2396 (2017) („ÜRO Julgeolekunõukogu resolutsioon 2396 (2017)“), et ÜRO liikmesriigid peavad parandama suutlikkust koguda, töödelda ja analüüsida broneeringuinfot ICAO standardite ja soovituslike tavade raames ning tagama, et kõik nende pädevad riiklikud asutused kasutavad ja et nendega jagatakse terroriaktide ja nendega seotud reisimise ennetamiseks, tuvastamiseks ja uurimiseks broneeringuinfot viisil, milles võetakse täielikult arvesse inimõigusi ja põhivabadusi.

               (5)Samuti kutsuti ÜRO Julgeolekunõukogu resolutsioonis 2396 (2017) ICAOd üles tegema selle liikmesriikidega koostööd, et kehtestada broneeringuinfo kogumise, kasutamise, töötlemise ja kaitsmise standard.

               (6)Broneeringuinfo standardid ja soovituslikud tavad on esitatud Chicago konventsiooni 9. lisa 9. peatüki osas D. Neid standardeid ja soovituslikke tavasid täiendavad lisasuunised, eelkõige ICAO dokument 9944, milles on esitatud suunised broneeringuinfo kohta.

               (7)23. juunil 2020 võttis ICAO nõukogu vastu Chicago konventsiooni 9. lisa 28. muudatuse, millega nähakse lisa osas D ette uued standardid ja soovituslikud tavad, mille alusel osalisriigid parandavad oma territooriumile suunduvate ja sealt väljuvate lendude broneeringuinfo kogumise, kasutamise, töötlemise ja kaitsmise suutlikkust, mida toetab asjakohane õigus- ja haldusraamistik.

               (8)Chicago konventsiooni artikli 90 järgi jõustub 28. muudatus pärast seda, kui sellega mittenõustumisest teatamise tähtajast on möödunud kolm kuud, kui enamik osalisriike ei ole oma mittenõustumisest teatanud.

               (9)Chicago konventsiooni artikli 38 järgi peab osalisriik, kelle arvates ei ole mõne rahvusvahelise standardi või protseduuri kõiki aspekte võimalik järgida või viia oma norme ja tavasid täielikult kooskõlla rahvusvahelise standardi või protseduuriga pärast selle muutmist või kes peab vajalikuks vastu võtta norme või tavasid, mis mingis üksikasjas erinevad rahvusvahelise standardiga kehtestatud normidest või tavadest, viivitamata teavitama ICAO-d oma tava ja rahvusvahelise standardiga kehtestatu erinevustest. Erinevusest teatamine mõjutab ICAO vastu võetud standardite õiguslikku toimet. Seepärast tuleb liidu seisukoht selles küsimuses võtta kooskõlas ELi toimimise lepingu artikli 218 lõikega 9.

               (10)ICAO osalisriike teavitati 28. muudatusest riikidele adresseeritud kirjas EC 6/3-20/71. Riikidele adresseeritud kirja järgi tuleb erinevustest ja muudatuse järgimisest teatada 30. jaanuariks 2021.

               (11)Liit on võtnud vastu broneeringuinfot käsitlevad ühiseeskirjad Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiviga (EL) 2016/681,
                  17
                mille kohaldamisala kattub oluliselt valdkonnaga, mida soovitakse reguleerida 28. muudatuses sisalduvate uute standardite ja soovituslike tavadega. Direktiiv (EL) 2016/681 hõlmab eelkõige ulatuslikku normide kogumit, et kaitsta eraelu puutumatuse ja isikuandmete kaitsega seotud põhiõigusi, kui lennuettevõtjad edastavad liikmesriikidele broneeringuinfot ja broneeringuinfot töödeldakse terroriaktide ja raskete kuritegude ennetamiseks, avastamiseks, uurimiseks ja nende eest vastutusele võtmiseks.

               (12)Liit on vastu võtnud ka isikuandmete kaitset käsitlevaid õigusakte, täpsemalt Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL) 2016/679
                  18
                ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi (EL) 2016/680,
                  19
                mida vastavalt lennuettevõtjad ning muud eraõiguslikud asutused ja pädevad asutused kohaldavad broneeringuinfo töötlemisel süütegude tõkestamiseks, uurimiseks, avastamiseks, nende eest vastutusele võtmiseks või kriminaalkaristuste täitmisele pööramiseks, sealhulgas avalikku julgeolekut ähvardavate ohtude eest kaitsmiseks ja nende ennetamiseks.

               (13)Lisaks kehtib liidu ja kolmandate riikide, täpsemalt Austraalia
                  20
                ja Ameerika Ühendriikide
                  21
                vahel praegu kaks broneeringuinfo töötlemise ja edastamise rahvusvahelist lepingut. 26. juulil 2017 andis Euroopa Liidu Kohus oma arvamuse 1/15
                  22
                liidu ja Kanada vahelise broneeringuinfo edastamist ja töötlemist käsitleva kavandatud lepingu kohta (2014).

               (14)Chicago konventsiooni 9. lisa 9. peatüki osa D broneeringuinfoga seotud aspektid 28. muudatuse sõnastuses puudutavad valdkonda, mis on Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 3 lõike 2 alusel komisjoni ainupädevuses, sest see võib mõjutada broneeringuinfo kaitset ja töötlemist käsitlevaid ühiseeskirju.

               (15)Seepärast võeti liidu seisukoht selles küsimuses 28. muudatuse väljatöötamiseks nõukogu otsuse (EL) 2019/2107
                  23
                alusel. See seisukoht kajastab isikuandmete kaitset ja kolmandatele riikidele broneeringuinfo edastamist käsitlevaid nõudeid, mis on kehtestatud liidu õiguses, eelkõige määruses (EL) 2016/679, direktiivis (EL) 2016/680 ja direktiivis (EL) 2016/681, ning nõudeid, mis tulenevad Euroopa Liidu põhiõiguste hartast, nagu seda on tõlgendanud Euroopa Liidu Kohus, eelkõige arvamuses 1/15. Seisukoht oli asjakohane ICAO ettevalmistavates organites toimuvate arutelude ja ICAO nõukogu lõpphääletuse jaoks.

               (16)28. muudatuses sisalduvad uued standardid ja soovituslikud tavad on suures osas kooskõlas liidu seisukohaga, mis on võetud nõukogu otsuses (EL) 2019/2107, ja sellega kehtestatakse ambitsioonikad kaitsemeetmed andmekaitse valdkonnas, eelkõige andmesubjekti õiguste, sõltumatu asutuse teostatava järelevalve, delikaatsete andmete ja diskrimineerimiskeelu, broneeringuinfo automaatse töötlemise, broneeringuinfo töötlemise eesmärkide ning broneeringuinfo säilitamise, kasutamise, avaldamise ja edasise edastamise kohta.

               (17)Arvestades, et tänu 28. muudatusele oleks võimalik rahvusvahelisel tasandil broneeringuinfo kaitse standardite osas oluliselt edasi liikuda, ei peaks liidu liikmesriigid konventsiooni artikli 90 alusel teatama sellega mittenõustumisest.

               (18)Samas on liidu õigusest tulenevad broneeringuinfo edastamist ja töötlemist käsitlevad nõuded 28. muudatuses sisalduvatest standarditest ja põhimõtetest rangemad.

               (19)Standardi 9.34 punktis a nõutakse, et osalisriigid ei tõkestaks ega takistaks broneeringuinfo edastamist teisele osalisriigile, kes järgib standardeid ja soovituslikke tavasid. Kuigi vastavalt standardi 9.34 punktile b jääb osalisriikidele võimalus säilitada või kehtestada oma riigisisese õigus- ja haldusraamistiku alusel kõrgem kaitsetase ning sõlmida broneeringuinfo edastamist käsitlevate üksikasjalikumate sätete kehtestamiseks lisakokkuleppeid teiste osalisriikidega, ei ole standardi 9.34 praegune sõnastus liidu ja selle liikmesriikide seisukohast õiguslikult piisavalt selge tagamaks, et liikmesriikidel ei ole keelatud kehtestada selliseid nõudeid olenemata standardist 9.34.

               (20)Neid asjaolusid arvestades peaksid liikmesriigid liidu õiguse ning standardite ja soovituslike tavade järgimise tagamiseks ametlikult teatama erinevusest Chicago konventsiooni artikli 38 tähenduses. Selline erinevus peaks piirduma 9. lisa 9. peatüki D osa standardiga 9.34, mida on muudetud 28. muudatusega.

               (21)Seepärast on asjakohane määrata vastavalt kindlaks liidu seisukoht.

               (22)Direktiiv (EL) 2016/681 on Iirimaale siduv ja seepärast osaleb ta käesoleva otsuse vastuvõtmisel.

               (23)Euroopa Liidu lepingule ja Euroopa Liidu toimimise lepingule lisatud protokolli nr 22 (Taani seisukoha kohta) artiklite 1 ja 2 kohaselt ei osale Taani käesoleva otsuse vastuvõtmisel ning see ei ole tema suhtes siduv ega kohaldatav.

               (24)Liidu seisukoha peaksid esitama liikmesriigid,

               ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA OTSUSE:

               Artikkel 1

               Seisukoht, mis võetakse liidu nimel vastusena Rahvusvahelise Tsiviillennunduse Organisatsiooni 17. juulil 2020 riikidele adresseeritud kirjale EC 6/3-20/71, on esitatud käesoleva otsuse lisas.

               Artikkel 2

               Artiklis 1 osutatud seisukoha esitavad liikmesriigid.

               Artikkel 3

               Käesolev otsus on adresseeritud liikmesriikidele.

               Brüssel,

                     Nõukogu nimel

                     eesistuja

                     (1)

                        Hispaania, Itaalia, Kreeka, Madalmaad, Prantsusmaa, Saksamaa ja Soome.

                     (2)

                        ÜRO Julgeolekunõukogu 21. detsembri 2017. aasta resolutsioon 2396 (2017), milles käsitletakse terroristidest välisvõitlejate tagasipöördumisest tulenevat ohtu rahvusvahelisele rahule ja julgeolekule.

                     (3)

                        ICAO, Guidelines on Passenger Name Record (PNR) Data, First Edition — 2010.

                     (4)

                        Euroopa Parlamendi ja nõukogu 27. aprilli 2016. aasta direktiiv (EL) 2016/681, mis käsitleb broneeringuinfo kasutamist terroriaktide ja raskete kuritegude ennetamiseks, avastamiseks, uurimiseks ja nende eest vastutusele võtmiseks (ELT L 119, 4.5.2016, lk 132–149).

                     (5)

                        Komisjoni aruanne Euroopa Parlamendile ja nõukogule direktiivi (EL) 2016/681 (mis käsitleb broneeringuinfo kasutamist terroriaktide ja raskete kuritegude ennetamiseks, avastamiseks, uurimiseks ja nende eest vastutusele võtmiseks) läbivaatamise kohta (COM(2020) 305 final). Lisateabe kohta vt aruandele lisatud komisjoni talituste töödokument (SWD(2020) 128 final).

                     (6)

                        Euroopa Parlamendi ja nõukogu 27. aprilli 2016. aasta määrus (EL) 2016/679 füüsiliste isikute kaitse kohta isikuandmete töötlemisel ja selliste andmete vaba liikumise ning direktiivi 95/46/EÜ kehtetuks tunnistamise kohta (isikuandmete kaitse üldmäärus) (EMPs kohaldatav tekst) (ELT L 119, 4.5.2016, lk 1).

                     (7)

                        Euroopa Parlamendi ja nõukogu 27. aprilli 2016. aasta direktiiv (EL) 2016/680, mis käsitleb füüsiliste isikute kaitset seoses pädevates asutustes isikuandmete töötlemisega süütegude tõkestamise, uurimise, avastamise ja nende eest vastutusele võtmise või kriminaalkaristuste täitmisele pööramise eesmärgil ning selliste andmete vaba liikumist ning millega tunnistatakse kehtetuks nõukogu raamotsus 2008/977/JSK (ELT L 119, 4.5.2016, lk 89).

                     (8)

                        Euroopa Liidu ja Austraalia vaheline leping, milles käsitletakse lennuettevõtjate poolt broneeringuinfo töötlemist ja edastamist Austraalia Tolli- ja Piirivalveametile (ELT L 186, 14.7.2012, lk 4). Hetkel on käimas lepingu ühine läbivaatamine ja hindamine.

                     (9)

                        Euroopa Liidu ja Ameerika Ühendriikide vaheline leping, milles käsitletakse broneeringuinfo kasutamist ja edastamist USA Sisejulgeolekuministeeriumile (ELT L 215, 11.8.2012, lk 5). Hetkel on käimas lepingu ühine hindamine.

                     (10)

                        Kohtu 26. juuli 2017. aasta arvamus 1/15 (suurkoda).

                     (11)

                        Komisjoni teatis broneeringuinfo kolmandatele riikidele edastamist käsitleva üldise lähenemisviisi kohta (COM (2010) 492 final).

                     (12)

                        Komisjoni teatis Euroopa Parlamendile, Euroopa Ülemkogule, nõukogule, Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomiteele ning Regioonide Komiteele ELi julgeolekuliidu strateegia kohta (COM(2020) 605 final).

                     (13)

                        Nõukogu 28. novembri 2019. aasta otsus (EL) 2019/2107 Euroopa Liidu nimel võetava seisukoha kohta Rahvusvahelise Tsiviillennunduse Organisatsiooni nõukogus seoses rahvusvahelise tsiviillennunduse konventsiooni 9. lisa (Protseduuride lihtsustamine) 9. peatüki läbivaatamisega broneeringuinfo standardite ja soovituslike tavade osas (ELT L 318, 10.12.2019, lk 117–122).

                     (14)

                        Liidu seisukoht vastuse kohta ICAO poolt riikidele adresseeritud kirjale seoses rahvusvahelise tsiviillennunduse konventsiooni 9. lisa („Protseduuride lihtsustamine“) 9. peatüki läbivaatamisega broneeringuinfo standardite ja soovituslike tavade osas – Nõustumine, ST 6744 2020 INIT.

                     (15)

                        Kohtuotsus, Euroopa Kohus, 7. oktoober 2014, Saksamaa vs. nõukogu, C-399/12, ECLI:EU:C:2014:2258, punkt 64: „[...] kuigi liit ei ole OIV lepingu osaline, on tal õigus kehtestada nende soovitustega seoses liidu nimel võetav seisukoht, arvestades soovituste otsest mõju liidu selle valdkonna õigustikule.“

                     (16)

                        Kohtuotsus, Euroopa Kohus, 7. oktoober 2014, Saksamaa vs. nõukogu, C-399/12, ECLI:EU:C:2014:2258, punktid 61–64.

                     (17)

                        Euroopa Parlamendi ja nõukogu 27. aprilli 2016. aasta direktiiv (EL) 2016/681, mis käsitleb broneeringuinfo kasutamist terroriaktide ja raskete kuritegude ennetamiseks, avastamiseks, uurimiseks ja nende eest vastutusele võtmiseks (ELT L 119, 4.5.2016, lk 132).

                     (18)

                        Euroopa Parlamendi ja nõukogu 27. aprilli 2016. aasta määrus (EL) 2016/679 füüsiliste isikute kaitse kohta isikuandmete töötlemisel ja selliste andmete vaba liikumise ning direktiivi 95/46/EÜ kehtetuks tunnistamise kohta (isikuandmete kaitse üldmäärus) (ELT L 119, 4.5.2016, lk 1).

                     (19)

                        Euroopa Parlamendi ja nõukogu 27. aprilli 2016. aasta direktiiv (EL) 2016/680, mis käsitleb füüsiliste isikute kaitset seoses pädevates asutustes isikuandmete töötlemisega süütegude tõkestamise, uurimise, avastamise ja nende eest vastutusele võtmise või kriminaalkaristuste täitmisele pööramise eesmärgil ning selliste andmete vaba liikumist ning millega tunnistatakse kehtetuks nõukogu raamotsus 2008/977/JSK (ELT L 119, 4.5.2016, lk 89).

                     (20)

                        Euroopa Liidu ja Austraalia vaheline leping, milles käsitletakse lennuettevõtjate poolt broneeringuinfo töötlemist ja edastamist Austraalia Tolli- ja Piirivalveametile (ELT L 186, 14.7.2012, lk 4).

                     (21)

                        Euroopa Liidu ja Ameerika Ühendriikide vaheline leping, milles käsitletakse broneeringuinfo kasutamist ja edastamist USA Sisejulgeolekuministeeriumile (ELT L 215, 11.8.2012, lk 5).

                     (22)

                        Euroopa Kohtu (suurkoda) arvamus 1/15 (ELi ja Kanada vaheline broneeringuinfo leping), 26. juuli 2017, ECLI:EU:C:2017:592.

                     (23)

                        Nõukogu 28. novembri 2019. aasta otsus (EL) 2019/2107 Euroopa Liidu nimel võetava seisukoha kohta Rahvusvahelise Tsiviillennunduse Organisatsiooni nõukogus seoses rahvusvahelise tsiviillennunduse konventsiooni 9. lisa (Protseduuride lihtsustamine) 9. peatüki läbivaatamisega broneeringuinfo standardite ja soovituslike tavade osas (ELT L 318, 10.12.2019, lk 117).

    ---documentbreak---

               EUROOPA KOMISJON
            Brüssel,12.1.2021
            COM(2021) 16 final
            LISA
            järgmise dokumendi juurde:
            Ettepanek: Nõukogu otsus
            seisukoha kohta, mis võetakse Euroopa Liidu nimel Rahvusvahelises Tsiviillennunduse Organisatsioonis seoses rahvusvahelise tsiviillennunduse konventsiooni 9. lisa osa D 28. muudatusega

               LISA

               1. VÕETAV SEISUKOHT

               A) Mis puudutab ICAO poolt riikidele adresseeritud kirja EC 6/3-20/71 punkti 6 alapunkti a:

               Vastusena Rahvusvahelise Tsiviillennunduse Organisatsiooni 17. juulil 2020 riikidele adresseeritud kirjale võetakse liidu nimel seisukoht, et teatada ei tuleks mittenõustumisest Chicago konventsiooni 9. lisa 9. peatüki osa D 28. muudatusega.

               B) Mis puudutab ICAO poolt riikidele adresseeritud kirja EC 6/3-20/71 punkti 6 alapunkti b:

               Vastusena Rahvusvahelise Tsiviillennunduse Organisatsiooni 17. juulil 2020 riikidele adresseeritud kirjale võetakse liidu nimel seisukoht, et teatada tuleks erinevusest seoses Chicago konventsiooni 9. lisa 9. peatüki osa D standardiga 9.34.

               2. ÜKSIKASJALIK SELGITUS

               Teatatav erinevus on esitatud järgmises avalduses ja tabelis:

               „[Liikmesriik] normide ja/või tavade ning 9. lisa sätete, sealhulgas 28. muudatuse vahel säilib 28. veebruaril 2021 järgmine erinevus:“

                        Säte

                        Erinevuse üksikasjad

                        Märkused

                        9. lisa osa D standardi 9.34 28. muudatus

                        A-kategooria – „Osalisriigi nõue on võrreldes standardi ja soovitusliku tavaga rangem või läheb sellest kaugemale“

                        Standardi 9.34 punktis a nõutakse, et osalisriigid ei tõkestaks ega takistaks broneeringuinfo edastamist teisele osalisriigile, kes järgib standardeid ja soovituslikke tavasid.

                        Standardi 9.34 punktis b võetakse arvesse seda, et konventsiooniosalised riigid võivad säilitada või kehtestada kõrgema kaitsetaseme vastavalt oma riigisisesele õigus- ja haldusraamistikule ning sõlmida teiste riikidega lisakokkuleppeid, et kehtestada eelkõige broneeringuinfo edastamise kohta üksikasjalikumad sätted.

                        Kehtiva Euroopa Liidu õigusraamistiku alusel peavad liikmesriigid täitma nõudeid, mis on mõneti rangemad kui need, mis on kehtestatud 28. muudatuses liidust pärineva broneeringuinfo edastamiseks osalisriikidele, kes ei ole Euroopa Liidu liikmesriigid.

                        Euroopa Liidu ja selle liikmesriikide seisukohast
                           1
                         ei ole standardi 9.34 praeguses sõnastuses õiguslikult piisavalt selgelt väljendatud, et liidu liikmesriikidel ei ole keelatud kehtestada selliseid nõudeid olenemata standardist 9.34.

                        Seetõttu leiab [liikmesriik], et praegusest erinevusest tuleks Chicago konventsiooni artikli 38 alusel teatada, et tal oleks võimalik kohaldada mõneti rangemaid õiguslikke nõudeid broneeringuinfo edastamise suhtes sellistele osalisriikidele, kes ei ole Euroopa Liidu liikmesriigid, ilma et see kahjustaks 28. muudatuses sätestatud standardeid.

                        [Liikmesriik] kinnitab, et kui selliste nõuete täitmist ei ole võimalik tagada, ei saa lennuettevõtjad andmeid liidu õiguse kohaselt edastada.

                        [Liikmesriik] soovib rõhutada ICAO ja selle osalisriikide tehtud töö tähtsust broneeringuinfo standardite ja soovituslike tavade ajakohastamisel ning tervitab 28. muudatuse vastuvõtmist ICAO nõukogus 2020. aasta juunis.

                        [Liikmesriik] rõhutab, et praeguse erinevuse – millest on teatatud riikidele adresseeritud kirja E 2020 –71 lisa E punkti 2.1 kohaselt A-kategoorias – eesmärk on teavitada ICAOd ja selle osalisriike nõuetekohase läbipaistvusega sellest, kuidas Euroopa Liidu liikmesriigid standardeid kooskõlas Euroopa Liidu õigusraamistikuga rakendavad.

                        Euroopa Liidu õigusraamistiku kohaselt on liidust pärit broneeringuinfo edastamine lennuettevõtjatelt kolmanda riigi pädevatele asutustele seaduslik, kui on täidetud teatavad nõuded, mis on 28. muudatuses sätestatud nõuetest mõneti rangemad.

                        Sellised nõuded tulenevad Euroopa Liidu põhiõiguste hartast, eelkõige selle artiklitest 7, 8 ja 52, nagu neid on tõlgendanud Euroopa Liidu Kohus arvamuses 1/15 Kanadaga kavandatava broneeringuinfo lepingu kohta, ning määruse (EL) 2016/679 V peatükist.

                     (1)

                        Euroopa Liidu liikmesriikide poolt ICAO nõukogule 25. veebruari 2020. aasta vastuses dokumendile EC 6/3-20/14 esitatud muudatusettepaneku projekti tekst (tekst ainult inglise keeles):

                     „9.34: Contracting States shall:

                     (a) not inhibit or prevent the transfer of PNR data by an aircraft operator or other relevant party, nor sanction, impose penalties or create unreasonable obstacles on aircraft operators or other relevant parties that transfer PNR data to another Contracting State provided that Contracting States’ PNR data system is compliant with the Standards contained in Section D, Chapter 9 of Annex 9; and
                     but
                     (b) equally, retain the ability to introduce or maintain higher levels of protection of PNR data, in accordance with their legal and administrative framework, and to enter into additional arrangements with other Contracting States, in particular to: promote collective security; achieve higher levels of protection of PNR data, including on data transfers retention; or to establish more detailed provisions relating to the transfer of PNR data, provided those measures do not undermine otherwise conflict with the Standards contained in Section D, Chapter 9 of Annex 9.“