               EUROOPA KOMISJON
            Brüssel,18.10.2017
            COM(2017) 607 final
            2017/0266(NLE)
            Ettepanek:
            NÕUKOGU OTSUS
            terrorismi ennetamise Euroopa Nõukogu konventsiooni (CETS nr 217) täiendava lisaprotokolli Euroopa Liidu nimel sõlmimise kohta

               SELETUSKIRI

               1.ETTEPANEKU REGULEERIMISESE

               19. mail 2015 võttis Euroopa Nõukogu ministrite komitee vastu terrorismi ennetamise Euroopa Nõukogu konventsiooni lisaprotokolli (edaspidi „lisaprotokoll“). Euroopa Liit kirjutas lisaprotokollile alla 22. oktoobril 2015
                  1
               . Käesolev ettepanek käsitleb otsust sõlmida Euroopa Liidu nimel lisaprotokoll.

               Lisaprotokoll (konventsioon nr 217) täiendab terrorismi ennetamise konventsiooni (konventsioon nr 196). Lisaprotokolli sõlmimise võimaldamiseks peab Euroopa Liit olema sõlminud või sõlmima samal ajal konventsiooni nr 196
                  2
               . Seetõttu on käesolevale ettepanekule lisatud ettepanek, mis käsitleb otsust sõlmida liidu nimel konventsioon nr 196, ja seda tuleb lugeda koos nimetatud ettepanekuga.

               2.ETTEPANEKU TAUST

               Lisaprotokolli eesmärk on täiendada konventsiooni nr 196 rea sätetega, mille eesmärk on rakendada ÜRO Julgeolekunõukogu resolutsiooni 2178(2014) (milles käsitletakse terrorirünnakutest rahvusvahelisele rahule ja julgeolekule tulenevaid ohte) kriminaalõigusega seotud aspekte. Kõnealuses resolutsioonis kutsus julgeolekunõukogu ÜRO liikmesriike üles võtma meetmeid eesmärgiga hoida ära ja piirata terroristist välisvõitlejate voogu konfliktipiirkondadesse.

               Lisaprotokoll vastab sellele üleskutsele, aidates luua terroristist välisvõitlejatega seotud kuritegudest ühise arusaama ja neile reageerimiseks ühise korra, mille alusel toimub teabevahetus ja mis hõlbustab selliste ettevalmistavate tegude piiriülest uurimist, mis võivad viia terrorikuritegude toimepanemiseni, ja nende eest süüdistuse esitamist.

               Seega kriminaliseeritakse lisaprotokolliga järgmised teod: terroristlikel eesmärkidel ühenduses või rühmas osalemine (artikkel 2), terrorismialase väljaõppe saamine (artikkel 3), terroristlikel eesmärkidel välisriiki reisimine või reisimise katse (artikkel 4), rahaliste vahendite eraldamine või kogumine sellise reisimise jaoks (artikkel 5) ning sellise reisimise korraldamine või hõlbustamine (artikkel 6). Lisaks on artikli 7 eesmärk teabevahetuse tõhustamine – sellega pannakse osalistele kohustus määrata kontaktpunkt kättesaadava teabe kiireks esitamiseks või teabenõuete töötlemiseks.

               Artiklit 2 loetakse oluliseks vahendiks nende isikute tegude tõhusal uurimisel ja nendele süüdistuse esitamisel, kes aitavad oma tegevusega kaasa terrorikuritegude toimepanemisele terroristlike rühmituste poolt.

               Artiklis 3 on sätestatud selliste ettevalmistavate tegude kriminaliseerimine, nagu näiteks terrorismialase väljaõppe saamine. Sellega täiendatakse konventsiooni nr 196 artiklis 7 sätestatud kuriteokoosseisu, milleks on väljaõppe pakkumine. Samal ajal suurendavad artikli 3 sätted õiguskindlust ja muudavad tõhusamaks lisaprotokolli artiklid 4–6, kuna nendes on määratletud terrorismialase väljaõppe saamine, mida on kõnealustes artiklites nimetatud kui üht reisimise eesmärki.

               Artiklite 4–6 eesmärk on üle võtta ÜRO Julgeolekunõukogu resolutsiooni 2178(2014) lõike 6 punktid a–c. Nende sätetega kriminaliseeritakse ka muud ettevalmistavad teod lisaks tegudele, mis on konventsioonis nr 196 juba sätestatud (nt avalik üleskutse, väljaõppe pakkumine ja terroristi värbamine).

               Artikli 7 sätetega, mis käsitlevad paremat teabevahetust ja kontaktpunkte, vastab lisaprotokoll ÜRO Julgeolekunõukogu resolutsiooni 2178(2014) lõikes 3 esitatud üleskutsele laiendada rahvusvahelist koostööd, täpsemalt hõlbustada isikute kolmandatesse riikidesse reisimise ärahoidmist ja uurimist, kui sellise reisimise eesmärk on terrorikuritegude toimepanemine või terrorismialases väljaõppes osalemine.

               Lisaprotokoll jõustus 1. juulil 2017. 11. juuli 2017. aasta seisuga on kolm ELi liikmesriiki lisaprotokolli ratifitseerinud ja kakskümmend neli ELi liikmesriiki on sellele alla kirjutanud
                  3
               . Euroopa Liit kirjutas lisaprotokollile alla 22. oktoobril 2015.

               3.ETTEPANEKU PÕHJUSED

               Terrorismioht on viimastel aastatel kiiresti suurenenud ja laienenud. Terroristist välisvõitlejateks nimetatud isikud reisivad terroristlikel eesmärkidel välisriikidesse. Tagasipöörduvad terroristist välisvõitlejad kujutavad endast kõigi liikmesriikide jaoks suurenenud julgeolekuohtu. Terroristist välisvõitlejaid on seostatud hiljutiste rünnakute ja rünnakuplaanidega mitmes liikmesriigis. Lisaks ähvardab liitu ja liikmesriike üha suurem oht isikute poolt, kes on saanud innustust või juhtnööre välisriigis asuvatelt terrorirühmitustelt. Terrorismivastaseid meetmeid tuleb tõhustada mitte ainult riiklikul, vaid ka üle-Euroopalisel ja veelgi laiemal tasandil.

               Terrorism on olemuselt üleilmne ja kujutab endast järjest suuremat ohtu põhiõigustele, demokraatiale ja õigusriigi põhimõttele nii Euroopas kui ka mujal maailmas. Terroristid ründavad valimatult. Terrorismi ohvriks võib sattuda kes tahes.

               Viimastel aastatel Euroopa Liidus ja mujal maailmas toime pandud terrorirünnakud kujutavad endast demokraatlike ühiskondade aluseks olevate põhimõtete lubamatut rikkumist. Sellise kestva ohu taustal on Euroopa Liit kohustatud rohkem kui kunagi varem ühiselt tegutsema, et edendada ja kaitsta oma olemasolu aluseks olevaid põhimõtteid.

               Terrorismi piiriülene olemus nõuab tugevat rahvusvahelist koostööd. Ühine arusaam terroristist välisvõitlejatega seotud kuritegudest ja ettevalmistavatest kuritegudest, mis võivad viia terroriaktide toimepanemiseni, aitab veelgi tugevdada kriminaalõiguse valdkonna õigusaktide tulemuslikkust ning koostööd liidu ja rahvusvahelisel tasandil. Asjaolu, et kõnealuse valdkonna õigusnormid, sealhulgas need, mida kohaldatakse ELis, tulenevad sageli rahvusvahelistest õigusaktidest, nagu lisaprotokoll, rõhutab veelgi vajadust, et Euroopa Liit tegutseks rahvusvahelisel tasandil üksmeelselt.

               Lisaks on Euroopa Liit terrorismiga võitlemiseks võtnud vastu tervikliku õigusaktide kogumi, mida on kirjeldatud allpool. Nende õigusaktide sätted kattuvad peaaegu täies ulatuses lisaprotokolli sätetega. Lisaprotokoll võib mõjutada nimetatud ühiseid õigusnorme või muuta nende kohaldamisala.

               Terrorismivastast võitlust käsitleva direktiivi (EL) 2017/514 vastuvõtmisega on Euroopa Liit valmis täitma oma lubaduse saada lisaprotokolli sõlmimise kaudu selle osaliseks.

               4.ETTEPANEKU ÕIGUSLIK KÜLG

               4.1Liidu pädevus lisaprotokolli sõlmimiseks

               Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 3 lõikes 2 on sätestatud, et liidu ainupädevusse kuulub „rahvusvahelise lepingu sõlmimine, ... kui selle sõlmimine võib mõjutada ühiseeskirju või muuta nende reguleerimisala.“ Rahvusvaheline leping võib mõjutada ühiseeskirju või muuta nende reguleerimisala, kui lepingus käsitletav valdkond kattub liidu õigusaktide valdkonnaga või kui see on suures ulatuses reguleeritud liidu õigusega
                  4
               .

               Liit on juba vastu võtnud meetmeid valdkonnas, mida lisaprotokollis käsitletakse, sealhulgas karistusõiguslikke sätteid ja paremat teabevahetust käsitleva sätte. ELi õiguslik raamistik, mis reguleerib terrorismiga seotud kuritegevust, on sätestatud direktiivis (EL) 2017/2017 terrorismivastase võitluse kohta,
                  5
                millega asendatakse nõukogu raamotsus 2002/475/JSK terrorismivastase võitluse kohta liikmesriikide puhul, kelle jaoks direktiiv on siduv. Direktiivi põhjenduses 5 on konkreetselt viidatud ÜRO Julgeolekunõukogu resolutsioonile 2178(2014) ja lisaprotokollile. Direktiivis on kehtestatud kriminaalõigusraamistik kõigi lisaprotokollis kindlaks määratud kuritegude kohta ja nähtud ette täiendavad õigusnormid mõjutusvahendite, jurisdiktsiooni ja juriidilise isiku vastutuse kohta.

               Lisaprotokolli teabevahetust käsitlevad sätted on hõlmatud nõukogu otsusega 2005/671/JSK (terroriaktidega seotud teabevahetuse ja koostöö kohta
                  6
               ), mida on muudetud direktiiviga (EL) 2017/541.

               Muud asjaomased selle valdkonna ELi õigusaktid on eelkõige nõukogu 18. detsembri 2006. aasta raamotsus 2006/960/JSK Euroopa Liidu liikmesriikide õiguskaitseasutuste vahelise teabe ja jälitusteabe vahetamise lihtsustamise kohta,
                  7
                samuti nõukogu 23. juuni 2008. aasta otsus 2008/615/JSK piiriülese koostöö tõhustamise kohta, eelkõige seoses terrorismi- ja piiriülese kuritegevuse vastase võitlusega (Prümi otsus)
                  8
               . Nende õigusaktidega on ühest küljest reguleeritud teabevahetus kriminaaluurimiste toimetamisel terrorismiga seotud asjades ja teisest küljest kontaktpunktide asutamine teabevahetuse eesmärgil. Europol
                  9
                toetab eriti politseikoostööd liikmesriikide vahel ning liikmesriikide ja kolmandate riikide vahel, selleks et asjakohaselt reageerida terroristist välisvõitlejatega seonduvale ohule.

               Lisaprotokolliga hõlmatud valdkond kattub liidu õigusaktide valdkonnaga ja on igal juhul suures ulatuses reguleeritud liidu õigusega. Seetõttu võib protokolli sõlmimine „mõjutada ühiseeskirju või muuta nende reguleerimisala“ Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 3 lõike 2 tähenduses. Seetõttu on liidul lisaprotokolli sõlmimiseks ainupädevus.

               4.2Kavandatava otsuse õiguslik alus

               Euroopa Liidu meetme õigusliku aluse valimisel tuleb tugineda objektiivsetele teguritele, mis alluvad kohtulikule kontrollile; nende tegurite hulka kuuluvad meetme eesmärk ja sisu
                  10
               . Kui Euroopa Liidu meetme kontrollimise käigus selgub, et see taotleb kahte eesmärki või et sellega reguleeritakse kahte valdkonda ning üks neist on määratletav peamise või ülekaalukana, samas kui teine on kõrvalise tähtsusega, peab meetmel olema üksainus õiguslik alus, st peamise või ülekaaluka eesmärgi või valdkonna tõttu nõutav õiguslik alus.

               Lisaprotokolli ülekaalukas eesmärk on kehtestada terrorismiga seotud kuritegude koosseisud, mis on liidu pädevuses vastavalt Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 83 lõikele 1. Seega on lisaprotokolli allakirjutamise materiaalõiguslik alus ELi toimimise lepingu artikli 83 lõige 1. Artikkel 7 (mis käsitleb tõhusamat teabevahetust kontaktpunktide määramise teel) hõlbustab nende isikute avastamist ja uurimist, kes reisivad või üritavad reisida terroristlikel eesmärkidel, ning sellise reisimise ärahoidmist ja see säte aitab seega kaasa lisaprotokolli artikli 4 praktilisele kohaldamisele. Artikkel 7 on seega täiendavat laadi.

               Terrorismivastast võitlust käsitlev direktiiv, mille peamine eesmärk on sätestada miinimumeeskirjad terrorismi olemuse ja terrorismiga seotud kuritegude määratlemiseks ja selle eest karistuste ettenägemiseks, võeti samuti vastu ELi toimimise lepingu artikli 83 lõike 1 alusel. Direktiiv sisaldab ka sätteid teabevahetuse parandamise ning terrorismiohvritele pakutava toe ja kaitse kohta.

               Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 218 lõikes 6 on sätestatud, et nõukogu võtab läbirääkija ettepaneku põhjal vastu otsuse lepingu sõlmimise kohta. Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 218 lõike 6 punktis a on sätestatud, et kui leping hõlmab valdkondi, mille suhtes kohaldatakse seadusandlikku tavamenetlust, võtab nõukogu vastu otsuse lepingu sõlmimise kohta pärast Euroopa Parlamendilt nõusoleku saamist.

               Lisaprotokoll hõlmab valdkondi, mille suhtes kohaldatakse seadusandlikku tavamenetlust, eelkõige miinimumeeskirjade kehtestamine terrorismi valdkonna kuritegude määratlemiseks (Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 83 lõige 1), mille puhul on nõutav Euroopa Parlamendi nõusolek. Seega on esildatud otsuse menetlusõiguslik alus ELi toimimise lepingu artikli 218 lõike 6 punkt a.

               4.3Kontaktpunkt teabe vahetamiseks

               Vastavalt protokolli artiklile 7 määravad osalised kontaktpunkti terroristist välisvõitlejatega seotud teabe vahetamiseks, mis on kättesaadav 24 tundi ööpäevas, seitse päeva nädalas. Tehakse ettepanek määrata selleks kontaktpunktiks Europol vastavalt määruses (EL) 2016/794 sätestatud tingimustele, mis käsitlevad suhteid partneritega ning isikuandmete edastamist ja vahetamist.

               4.4Territoriaalne kohaldamisala

               Vastavalt Euroopa Liidu lepingu protokollile nr 22 on Euroopa Liidu poolt allakirjutatud ja seejärel sõlmitud lisaprotokoll siduv ja kohaldatav kõigi ELi liikmesriikide suhtes, välja arvatud Taani. Vastavalt Euroopa Liidu lepingu protokollile nr 21 on Euroopa Liidu poolt allakirjutatud ja seejärel sõlmitud lisaprotokoll Ühendkuningriigi suhtes siduv ja seal kohaldatav ainult juhul, kui see liikmesriik teatab nõukogule oma soovist osaleda selle õigusakti vastuvõtmises ja kohaldamises. Raamotsus 2002/475/JSK on Iirimaale siduv ja seepärast osaleb ta käesoleva otsuse vastuvõtmises.

               2017/0266 (NLE)

               Ettepanek:

               NÕUKOGU OTSUS

               terrorismi ennetamise Euroopa Nõukogu konventsiooni (CETS nr 217) täiendava lisaprotokolli Euroopa Liidu nimel sõlmimise kohta

               EUROOPA LIIDU NÕUKOGU,

               võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut, eriti selle artikli 83 lõiget 1 koostoimes artikli 218 lõike 6 punktiga a,

               võttes arvesse Euroopa Komisjoni ettepanekut,

               võttes arvesse Euroopa Parlamendi nõusolekut

               ning arvestades järgmist:

               (1)Kooskõlas nõukogu 18. septembri 2015. aasta otsusega (EL) 2015/1914
                  11
                kirjutati terrorismi ennetamise Euroopa Nõukogu konventsiooni (CETS nr 196) lisaprotokollile (edaspidi „lisaprotokoll“) alla 22. oktoobril 2015, eeldusel et see sõlmitakse.

               (2)Lisaprotokolli artiklis 10 on sätestatud, et lisaprotokoll on avatud heakskiitmiseks Euroopa Liidule.

               (3)Liit on juba võtnud meetmeid lisaprotokolliga hõlmatud eri valdkondades.

               (4)Lisaprotokolliga nõutakse osalistelt kontaktpunkti määramist teabe vahetamiseks terroristlikel eesmärkidel reisivate isikute kohta.

               (5)Nõukogu raamotsus 2002/475/JSK
                  12
                on Iirimaale siduv ja seepärast osaleb ta käesoleva otsuse vastuvõtmises.

               (6)[Euroopa Liidu lepingule ja Euroopa Liidu toimimise lepingule lisatud protokolli nr 21 (Ühendkuningriigi ja Iirimaa seisukoha kohta vabadusel, turvalisusel ja õigusel rajaneva ala suhtes) artikli 3 kohaselt on Ühendkuningriik teatanud soovist osaleda käesoleva otsuse vastuvõtmises ja kohaldamises,
                  VÕI
                  Euroopa Liidu lepingule ja Euroopa Liidu toimimise lepingule lisatud protokolli nr 21 (Ühendkuningriigi ja Iirimaa seisukoha kohta vabadusel, turvalisusel ja õigusel rajaneva ala suhtes) artiklite 1 ja 2 kohaselt ja ilma et see piiraks kõnealuse protokolli lõike 4 kohaldamist, ei osale Ühendkuningriik käesoleva otsuse vastuvõtmisel ning see ei ole tema suhtes siduv ega kohaldatav.]

               (7)Euroopa Liidu lepingule ja Euroopa Liidu toimimise lepingule lisatud protokolli nr 22 (Taani seisukoha kohta) artiklite 1 ja 2 kohaselt ei osale Taani käesoleva otsuse vastuvõtmisel ning see ei ole tema suhtes siduv ega kohaldatav.

               (8)Seepärast tuleks lisaprotokoll Euroopa Liidu nimel heaks kiita,

               ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA OTSUSE:

               Artikkel 1

               Euroopa Liidu nimel kiidetakse heaks terrorismi ennetamise Euroopa Nõukogu konventsiooni (CETS nr 196) lisaprotokoll.

               Lisaprotokolli tekst on lisatud käesolevale otsusele.

               Artikkel 2

               Euroopa Liidu Õiguskaitsekoostöö Amet (Europol) määratakse lisaprotokolli artiklis 7 sätestatud kontaktpunktiks kooskõlas Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrusega (EL) 2016/794
                  13
               .

               Artikkel 3

               Nõukogu eesistuja nimetab isiku, kes on volitatud Euroopa Liidu nimel osalema lisaprotokolli artikliga 10 ette nähtud heakskiitmiskirjade hoiuleandmises, et väljendada Euroopa Liidu nõusolekut end lisaprotokolliga siduda.

               Artikkel 4

               Käesolev otsus jõustub selle vastuvõtmisel
                  14
               .

               Brüssel,

                     Nõukogu nimel

                     eesistuja

                     (1)
                  Nõukogu 18. septembri 2015. aasta otsus (EL) 2015/1913 terrorismi ennetamise Euroopa Nõukogu konventsioonile (CETS nr 196) Euroopa Liidu nimel allakirjutamise kohta (ELT L 280, 24.10.2015, lk 22) ja nõukogu 18. septembri 2015. aasta otsus (EL) 2015/1914 terrorismi ennetamise Euroopa Nõukogu konventsiooni (CETS nr 196) lisaprotokollile Euroopa Liidu nimel allakirjutamise kohta (ELT L 280, 24.10.2015, lk 24).

                     (2)
                  Vt lisaprotokolli artikkel 10.

                     (3)
                  Euroopa Nõukogu lepingute büroo,
                  Konventsiooni nr 217 allakirjutamise ja ratifitseerimise graafik
                  , andmed 29. augusti 2017. aasta seisuga.

                     (4)
                  Kohtuasi 22/70: komisjon vs. nõukogu (EKL 1971, lk 263) ja arvamus 3/15, 14. veebruar 2017 (Marrakechi leping).

                     (5)
                  Direktiiv (EL) 2017/541 terrorismivastase võitluse kohta, millega asendatakse nõukogu raamotsus 2002/475/JSK ning muudetakse nõukogu otsust 2005/671/JSK (ELT L 88, 31.3.2017, lk 6).

                     (6)
                  ELT L 253, 29.9.2005, lk 22.

                     (7)
                  ELT L 386, 29.12.2006, lk 89.

                     (8)
                  ELT L 210, 6.6.2008, lk 1.

                     (9)
                  Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. mai 2016. aasta määrus (EL) 2016/794, mis käsitleb Euroopa Liidu Õiguskaitsekoostöö Ametit (Europol) ning millega asendatakse ja tunnistatakse kehtetuks nõukogu otsused 2009/371/JSK, 2009/934/JSK, 2009/935/JSK, 2009/936/JSK ja 2009/968/JSK (ELT L 135, 24.5.2016, lk 53).

                     (10)
                  C-377/12, komisjon vs. nõukogu, punkt 34.

                     (11)
                  Nõukogu 18. septembri 2015. aasta otsus (EL) 2015/1914 (ELT L 280, 24.10.2015, lk 22).

                     (12)
                  Nõukogu 13. juuni 2002. aasta raamotsus 2002/475/JSK terrorismivastase võitluse kohta (EÜT L 164, 22.6.2002, lk 3).

                     (13)
                  Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. mai 2016. aasta määrus (EL) 2016/794, mis käsitleb Euroopa Liidu Õiguskaitsekoostöö Ametit (Europol) ning millega asendatakse ja tunnistatakse kehtetuks nõukogu otsused 2009/371/JSK, 2009/934/JSK, 2009/935/JSK, 2009/936/JSK ja 2009/968/JSK (ELT L 135, 24.5.2016, lk 53).

                     (14)
                  Nõukogu peasekretariaat avaldab lisaprotokolli jõustumise kuupäeva Euroopa Liidu Teatajas.

    ---documentbreak---

               EUROOPA KOMISJON
            Brüssel,18.10.2017
            COM(2017) 607 final
            LISA
            järgmise dokumendi juurde:
            Ettepanek: Nõukogu otsus
            terrorismi ennetamise Euroopa Nõukogu konventsiooni (CETS nr 217) täiendava lisaprotokolli Euroopa Liidu nimel sõlmimise kohta

               LISA

               järgmise dokumendi juurde:

               Ettepanek: Nõukogu otsus

               terrorismi ennetamise Euroopa Nõukogu konventsiooni (CETS nr 217) täiendava lisaprotokolli Euroopa Liidu nimel sõlmimise kohta

               28. täiskogu istung

               Strasbourg (Prantsusmaa), 8.–10. aprill 2015

               Euroopa Nõukogu liikmesriigid ja terrorismi ennetamise Euroopa Nõukogu konventsiooni (CETS nr 196) teised osalisriigid, kes on käesolevale protokollile alla kirjutanud,

               arvestades Euroopa Nõukogu eesmärki saavutada oma liikmesriikide suurem ühtsus;

               soovides veelgi tugevdada jõupingutusi terrorismi kõikide vormide ennetamiseks ja tõkestamiseks nii Euroopas kui ka kogu maailmas, austades samal ajal inimõigusi ja õigusriigi põhimõtet;

               meenutades inimõigusi ja põhivabadusi, mis on sätestatud eelkõige inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsioonis (ETS nr 5) ja selle protokollides ning kodaniku- ja poliitiliste õiguste rahvusvahelises paktis;

               väljendades sügavat muret ohu üle, mida kujutavad endast isikud, kes reisivad välisriiki eesmärgiga panna toime terrorikuritegusid, nendele kaasa aidata või nendes osaleda või pakkuda või saada terrorismialast väljaõpet teise riigi territooriumil;

               võttes sellega seoses arvesse resolutsiooni 2178 (2014), mille ÜRO Julgeolekunõukogu võttis vastu oma 7272. koosolekul 24. septembril 2014, eelkõige selle lõikeid 4–6;

               leides, et on soovitav terrorismi ennetamise Euroopa Nõukogu konventsiooni teatavates aspektides täiendada,

               on kokku leppinud järgmises:

               Artikkel 1 – Eesmärk

               Käesoleva protokolli eesmärk on täiendada 16. mail 2005 Varssavis allakirjutamiseks avatud terrorismi ennetamise Euroopa Nõukogu konventsiooni (edaspidi „konventsioon“) sätteid seoses käesoleva protokolli artiklites 2–6 kirjeldatud tegude kriminaliseerimisega, tugevdades sel teel konventsiooniosaliste jõupingutusi, et nii riigisiseste meetmetega kui ka rahvusvahelise koostöö kaudu ennetada terrorismi ja selle negatiivset mõju inimõigustele, esmajoones õigusele elada, võttes arvesse konventsiooniosaliste vahel kohaldatavaid mitme- ja kahepoolseid lepinguid ning kokkuleppeid.

               Artikkel 2 – Terroristlikel eesmärkidel ühenduses või rühmas osalemine

               1.Käesoleva protokolli tähenduses on „terroristlikel eesmärkidel ühenduses või rühmas osalemine“ ühenduse või rühma tegevuses osalemine eesmärgiga panna toime üks või mitu terrorikuritegu või aidata kaasa ühe või mitme terrorikuriteo toimepanemisele ühenduse või rühma poolt.

               2.Konventsiooniosaline võtab meetmeid, et sätestada lõikes 1 määratletud õigusvastane ja tahtlik terroristlikel eesmärkidel ühenduses või rühmas osalemine riigisiseses õiguses kuriteona.

               Artikkel 3 – Terrorismialase väljaõppe saamine

               1.Käesoleva protokolli tähenduses on „terrorismialase väljaõppe saamine“ teiselt isikult terrorikuriteo toimepanemiseks või sellele kaasaaitamiseks juhiste saamine, sealhulgas teadmiste või praktiliste oskuste omandamine, lõhkeainete, tuli- või muude relvade või mürgiste või ohtlike ainete valmistamise või kasutamise kohta või muude erimeetodite või tehniliste võtete kohta.

               2.Konventsiooniosaline võtab meetmeid, et sätestada lõikes 1 määratletud õigusvastane ja tahtlik terrorismialase väljaõppe saamine riigisiseses õiguses kuriteona.

               Artikkel 4 – Terroristlikel eesmärkidel välisriiki reisimine

               1.Käesoleva protokolli tähenduses on „terroristlikel eesmärkidel välisriiki reisimine“ sellisesse riiki reisimine, mis ei ole reisija kodakondsusjärgne riik ega elukohariik, terrorikuriteo toimepanemiseks või sellele kaasaaitamiseks või selles osalemiseks või terrorismialase väljaõppe pakkumiseks või saamiseks.

               2.Konventsiooniosaline võtab meetmeid, et sätestada riigisiseses õiguses kuriteona lõikes 1 määratletud õigusvastane ja tahtlik terroristlikel eesmärkidel välisriiki reisimine tema territooriumilt või tema kodanike poolt. Seda tehes võib konventsiooniosaline kehtestada oma põhiseaduslike põhimõtetega ettenähtud või kooskõlas olevaid tingimusi.

               3.Konventsiooniosaline võtab meetmeid, et sätestada riigisiseses õiguses ja kooskõlas sellega käesolevas artiklis määratletud kuriteo katse kuriteona.

               Artikkel 5 – Terroristlikel eesmärkidel välisriiki reisimise rahastamine

               1.Käesoleva protokolli tähenduses on „terroristlikel eesmärkidel välisriiki reisimise rahastamine“ selliste rahaliste vahendite eraldamine või kogumine mis tahes viisil, otseselt või kaudselt, mis täielikult või osaliselt võimaldavad mis tahes isikul terroristlikel eesmärkidel välisriiki reisida, nagu see on määratletud käesoleva protokolli artikli 4 lõikes 1, teadmisel, et neid vahendeid kasutatakse täielikult või osaliselt sel eesmärgil.

               2.Konventsiooniosaline võtab meetmeid, et sätestada lõikes 1 määratletud õigusvastane ja tahtlik terroristlikel eesmärkidel välisriiki reisimise rahastamine riigisiseses õiguses kuriteona.

               Artikkel 6 – Terroristlikel eesmärkidel välisriiki reisimise korraldamine või muul viisil hõlbustamine

               1.Käesoleva protokolli tähenduses on „terroristlikel eesmärkidel välisriiki reisimise korraldamine või muul viisil hõlbustamine“ korraldav või hõlbustav tegu, millega abistatakse isikut, kes reisib välisriiki terroristlikel eesmärkidel, nagu see on määratletud käesoleva protokolli artikli 4 lõikes 1, ja mis tehakse teadmisel, et abi antakse terroristlikel eesmärkidel.

               2.Konventsiooniosaline võtab meetmeid, et sätestada lõikes 1 määratletud õigusvastane ja tahtlik terroristlikel eesmärkidel välisriiki reisimise korraldamine või muul viisil hõlbustamine riigisiseses õiguses kuriteona.

               Artikkel 7 – Teabevahetus

               1.Ilma et see piiraks konventsiooni artikli 3 lõike 2 punkti a kohaldamist, ning kooskõlas riigisisese õiguse ja kehtivate rahvusvaheliste kohustustega võtab konventsiooniosaline meetmeid, et tugevdada konventsiooniosaliste vahel sellise kättesaadava asjakohase teabe õigeaegset vahetamist, mis käsitleb terroristlikel eesmärkidel välisriiki reisivaid isikuid, nagu see on määratletud artiklis 4. Sel eesmärgil määrab konventsiooniosaline kontaktpunkti, mis on kättesaadav 24 tundi ööpäevas, seitse päeva nädalas.

               2.Konventsiooniosaline võib lõike 1 kohaselt määrata juba olemasoleva kontaktpunkti.

               3.Konventsiooniosalise kontaktpunkt peab olema suuteline pidama kiiret sidet teise konventsiooniosalise kontaktpunktiga.

               Artikkel 8 – Tingimused ja kaitsemeetmed

               1.Konventsiooniosaline järgib käesoleva protokolli rakendamisel, sealhulgas artiklites 2–6 määratletud tegude kriminaliseerimisel ja oma karistusseaduse kohaldamisel Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsioonis ning kodaniku- ja poliitiliste õiguste rahvusvahelises paktis kehtestatud kohustusi, mis käsitlevad inimõigusi, esmajoones õigust liikumisvabadusele, sõnavabadusele, ühinemisvabadusele ja usuvabadusele, kui nimetatud konventsioon ja pakt tema suhtes kehtivad, ning muid rahvusvahelisel õigusel põhinevaid kohustusi.

               2.Käesoleva protokolli artiklites 2–6 määratletud tegude kriminaliseerimisel ja oma karistusseaduse kohaldamisel tuleb lisaks järgida proportsionaalsuse põhimõtet, pidades silmas seaduslikke eesmärke ja nende vajalikkust demokraatlikus ühiskonnas, ning välistada igasugune omavoli ning ebavõrdne ja rassistlik kohtlemine.

               Artikkel 9 – Seos käesoleva protokolli ja konventsiooni vahel

               Käesolevas protokollis kasutatud sõnu ja väljendeid tõlgendatakse konventsiooni tähenduses. Konventsiooniosaliste vahel kohaldatakse kõiki konventsiooni sätteid vastavalt, välja arvatud artikkel 9.

               Artikkel 10 – Allakirjutamine ja jõustumine

               1.Käesolev protokoll on avatud allakirjutamiseks konventsioonile allakirjutanud konventsiooniosalistele. Protokoll tuleb ratifitseerida või heaks kiita. Allakirjutanu ei või käesolevat protokolli ratifitseerida ega heaks kiita, kui ta ei ole eelnevalt ratifitseerinud või heaks kiitnud konventsiooni või ei tee seda samaaegselt. Ratifitseerimis- või heakskiitmiskirjad antakse hoiule Euroopa Nõukogu peasekretärile.

               2.Käesolev protokoll jõustub selle kuu esimesel päeval, mis järgneb kolme kuu möödumisele kuuenda ratifitseerimis- või heakskiitmiskirja hoiuleandmisest, kusjuures ratifitseerimis- või heakskiitmiskirja hoiule andnud riikide hulgas peab olema vähemalt neli Euroopa Nõukogu liikmesriiki.

               3.Allakirjutanud riigi puhul, kes annab oma ratifitseerimis- või heakskiitmiskirja hiljem hoiule, jõustub käesolev protokoll selle kuu esimesel päeval, mis järgneb kolme kuu möödumisele ratifitseerimis- või heakskiitmiskirja hoiuleandmise päevast.

               Artikkel 11 – Protokolliga ühinemine

               1.Käesoleva protokolli jõustumise järel võib riik, kes on ühinenud konventsiooniga, ühineda ka käesoleva protokolliga või teha seda samaaegselt.

               2.Protokolliga lõike 1 kohaselt ühineva riigi suhtes jõustub protokoll selle kuu esimesel päeval, mis järgneb kolme kuu möödumisele ühinemiskirja hoiuleandmisest Euroopa Nõukogu peasekretärile.

               Artikkel 12 – Territoriaalne kohaldamine

               1.Riik või Euroopa Liit võib käesolevale protokollile alla kirjutades või selle ratifitseerimis-, heakskiitmis- või ühinemiskirja hoiule andes täpsustada territooriumi või territooriumid, millele protokolli kohaldatakse.

               2.Konventsiooniosaline võib hiljem Euroopa Nõukogu peasekretärile saadetava deklaratsiooniga laiendada käesoleva protokolli kohaldamist muule deklaratsioonis nimetatud territooriumile. Sellise territooriumi suhtes jõustub protokoll selle kuu esimesel päeval, mis järgneb kolme kuu möödumisele deklaratsiooni laekumisest peasekretärile.

               3.Eelmise kahe lõike kohaselt tehtud deklaratsiooni võib selles nimetatud territooriumi suhtes tagasi võtta, teavitades sellest Euroopa Nõukogu peasekretäri. Tagasivõtmine jõustub selle kuu esimesel päeval, mis järgneb kolme kuu möödumisele päevast, mil peasekretär teate kätte sai.

               Artikkel 13 – Denonsseerimine

               1.Konventsiooniosaline võib käesoleva protokolli igal ajal denonsseerida Euroopa Nõukogu peasekretärile saadetava kirjaliku teatega.

               2.Denonsseerimine jõustub selle kuu esimesel päeval, mis järgneb kolme kuu möödumisele päevast, mil Euroopa Nõukogu peasekretär teate kätte sai.

               3.Konventsiooni denonsseerimine hõlmab automaatselt ka käesoleva protokolli denonsseerimist.

               Artikkel 14 – Teavitamine

               Euroopa Nõukogu peasekretär teeb Euroopa Nõukogu liikmesriikidele, Euroopa Liidule, käesoleva protokolli väljatöötamises osalenud mitteliikmesriikidele ning protokolliga ühinenud või ühinema kutsutud riikidele teatavaks iga:

               a.
                     allakirjutamise;

               b.
                     ratifitseerimis-, heakskiitmis- või ühinemiskirja hoiuleandmise;

               c.
                     protokolli artiklite 10 ja 11 kohase jõustumise kuupäeva;

               d.
                     protokolliga seotud muu akti, deklaratsiooni, teate või teadaande.

               Selle kinnituseks on täievolilised esindajad käesolevale protokollile alla kirjutanud.

               Koostatud [kuupäev 2015] [koht] inglise ja prantsuse keeles ühes eksemplaris; mõlemad tekstid on autentsed ja antakse hoiule Euroopa Nõukogu arhiivi. Euroopa Nõukogu peasekretär edastab tõestatud koopiad kõigile Euroopa Nõukogu liikmesriikidele, Euroopa Liidule, protokolli väljatöötamises osalenud mitteliikmesriikidele ning protokolliga ühinema kutsutud riikidele.


				|

		52014PC0161

			Ettepanek: NÕUKOGU OTSUS, mis käsitleb Rahvusvahelise Töökonverentsi 103. istungil Euroopa Liidu nimel vastu võetavat seisukohta seoses meretöönormide konventsiooni seadustikku kavandatud muudatustega /* COM/2014/0161 final - 2014/0088 (NLE) */

			   	SELETUSKIRI
1.           ETTEPANEKU TAUST
Käesoleva ettepaneku eesmärk on kehtestada
liidu seisukoht seoses 2006. aasta meretöönormide konventsiooni seadustiku
muudatustega, mis käsitlevad laevaomanike vastutust seoses a) hüvitise maksmisega
surma ja vigastuste korral ning b) meremeeste hülgamisega.
Rahvusvahelise Tööorganisatsiooni (ILO)
2006. aasta meretöönormide konventsiooni (edaspidi „meretöönormide
konventsioon” või „konventsioon”) seadustiku muudatuste arutamine on
kolmepoolse erikomitee (edaspidi „komitee”) esimese koosoleku päevakorras.
Meretöönormide konventsiooniga kehtestatakse
töö- ja elutingimusi käsitlevad miinimumstandardid kõigi meremeeste jaoks, kes
töötavad konventsiooni ratifitseerinud riikide lipu all sõitvate laevade pardal[1]. Komitee koosolekul
arutatavad muudatused käsitlevad meretöönormide konventsiooni seadustikku, mis
on seotud konventsiooni artiklite ja eeskirjade rakendamise viisiga ning mis
sisaldab nii standardeid kui ka suuniseid[2].
1.1.        Meretöönormide konventsiooni
seadustiku muudatuste arutamine ja võimalik vastuvõtmine kolmepoolse erikomitee
esimesel koosolekul 7.–11. aprillil 2014.
Komiteele on tehtud ülesandeks arutada
ettepanekuid meretöönormide konventsiooni seadustiku muutmiseks vastavalt
konventsiooni artiklile XV. ILO juhtorgan moodustas komitee
2013. aasta juunis oma 318. istungil. 2013. aasta oktoobris
toimunud 319. istungil otsustas juhtorgan kutsuda 7.–11. aprillil 2014. aastal
Genfis kokku komitee esimese koosoleku ja võttis vastu komitee päevakorra, mis
hõlmab 2006. aasta meretöönormide konventsiooni seadustiku muutmise
ettepanekute arutamist.
Vastutust ja hüvitise maksmist käsitleva ILO ja
IMO[3] ühise ajutise eksperdirühma
2009. aasta koosolekul[4]
määrati kindlaks veel kaks küsimust, millega seoses tuleks seadustikus muudatusi
teha. Asjaomane koosolek toimus järelmeetmena resolutsioonile, mis võeti vastu Rahvusvahelise
Töökonverentsi 94. (merendusalasel) istungil samaaegselt meretöönormide
konventsiooni vastuvõtmisega[5]:
laevaomanike vastutus seoses hüvitise maksmisega surma ja vigastuste korral ning
seoses meremeeste hülgamisega. Ettevalmistuskomitee, mille ILO juhtorgan asutas
2010. aastal, määratles need kaks küsimust kiireloomuliste küsimustena,
mida tuleks komitee esimesel koosolekul arutada.
Meretöönormide konventsiooni artikli XV
lõike 2 kohaselt esitasid laevaomanike rühm ja meremeeste rühm
2013. aasta oktoobris komitee raames ühiselt kaks ettepanekute kogumit
meretöönormide konventsiooni seadustiku muutmiseks seoses nende küsimustega[6].
Meretöönormide konventsiooni artikli XV lõikega 3
konventsiooni seadustiku muutmiseks ette nähtud lihtsustatud menetluse raames
edastas ILO peadirektor 2013. aasta oktoobris muudatusettepanekud kõigile
ILO liikmesriikidele koos üleskutsega edastada tähelepanekud ja soovitused[7]. 2013. aasta detsembris tehti muudatusettepanekud lisaks
kättesaadavaks ka Euroopa Liidule[8].
Komitee arutab neid kaht muudatusettepanekute
kogumit oma 2014. aasta aprilli koosolekul. Selleks et komitee saaks need
muudatusettepanekud vastu võtta, peavad koosolekul olema esindatud vähemalt
pooled meretöönormide konventsiooni ratifitseerinud liikmesriikidest ning vaja
on komitee liikmete kahekolmandikulist häälteenamust, kusjuures poolt peavad
hääletama pooled nii valitsuste, laevaomanike kui ka meremeeste esindajatest.
1.2.        Meretöönormide konventsiooni
seadustiku muudatuste võimalik heakskiitmine Rahvusvahelise Töökonverentsi 103. istungil
(28. mai–12. juuni 2014) ja jõustumine
Kui komitee on meretöönormide konventsiooni
seadustiku muudatused vastu võtnud, peab need heaks kiitma Rahvusvaheline Töökonverents
kohalviibivate saadikute kahekolmandikulise häälteenamusega. Seejärel
edastatakse asjaomased muudatused arutamiseks meretöönormide konventsiooni
ratifitseerinud ILO liikmetele. Eeldatavasti arutatakse
kõnealuseid muudatusi Rahvusvahelise Töökonverentsi 103. istungil, mis
toimub 28. maist 12. juunini 2014.
Selle menetluse raames heaks kiidetud muudatused
jõustuvad tavaliselt kahe aasta jooksul, välja arvatud juhul, kui oluline osa
konventsiooni ratifitseerinud liikmetest[9]
on ametlikult väljendanud oma mittenõustumist nende muudatustega.
1.3.        Rahvusvahelise
Tööorganisatsiooni 2014. aasta koosolekutel arutatavate, meretöönormide
konventsiooni seadustikku kavandatud muudatuste sisu.
Kaks meretöönormide konventsiooni seadustiku muutmise
ettepanekute kogumit, mida arutatakse ILO 2014. aasta koosolekutel,
käsitlevad konventsiooni seadustiku standardeid (A osa) ja suuniseid
(B osa), mis on seotud töötingimusi käsitlevas 2. jaotises esitatud eeskirjaga 2.5
(tagasisõit kodumaale) ning tervisekaitset, arstiabi, heaolu ja
sotsiaalkindlustuskaitset käsitlevas 4. jaotises esitatud
eeskirjaga 4.2 (laevaomanike vastutus)[10].
Kodumaale tagasisõitu käsitleva eeskirjaga 2.5
seotud muudatusettepanek (vt lisa) käsitleb meremeeste hülgamist. Hülgamisega
on tegemist juhul, kui laevaomanik ei kata meremehe kodumaale tagasisõidu
kulusid või kui ta on jätnud meremehe ilma vajalikust ülalpidamisest ja toetusest
või on muul moel ühepoolselt lõpetanud meremehega töösuhte, sealhulgas jätnud
talle maksmata lepingujärgse palga vähemalt kahe kuu eest. Kavandatud
muudatustega kehtestatakse nõuded sellise kiire ja tõhusa finantstagatissüsteemi
sisseseadmiseks, millega aidata hülgamise korral meremehi, kes töötavad ILO liikme
lipu all sõitva laeva pardal või on sellise laeva pardale mis tahes ülesannetes
tööle võetud. Sellise süsteemi abil kaetakse saadaolevad palgad ja muud tasud
kuni nelja kuu ulatuses, kodumaale tagasisõidu kulud, vajalikud
ülalpidamiskulud, mis hõlmavad piisava toitlustuse, riietuse, majutuse ja vajaliku
arstiabiga seotud kulusid, ning muud mõistlikud kulud või tasud, mis tulenevad
hülgamisest. Ettepaneku kohaselt peab iga liige täiendavalt nõudma, et tema
lipu all sõitev laev esitaks finantstagatise andja väljastatud dokumentaalsed tõendid
finantstagatise olemasolu kohta. Kavandatud suunised
käsitlevad kohese abi andmist juhul, kui on vaja aega meremehe taotluse
teatavate aspektide paikapidavuse kontrollimiseks; samuti käsitlevad need
finantstagatise tõendamise üksikasju.
Laevaomanike vastutust käsitleva eeskirja 4.2
kohta esitatud muudatusettepanek (vt lisa) käsitleb hüvitise maksmist
surma korral või tööõnnetusest, kutsehaigusest või ametialasest ohust tingitud
pikaajalise töövõimetuse korral. Sellega nähakse ette miinimumnõuded finantstagatissüsteemi
jaoks, mille alusel makstakse sellist hüvitist seoses lepinguliste nõuetega –
need on määratletud kui nõuded, mis on seotud haigus-, vigastus- või
surmajuhtumiga, mis esinevad ajal, mil meremees töötab meremeeste töölepingu
alusel, või nõuded, mis tulenevad sellise lepingu alusel töötamisest. Kehtestatud
peab olema tõhus kord hüvitisega seotud lepinguliste nõuete vastuvõtmiseks, läbivaatamiseks
ja erapooletuks lahendamiseks kiire ja õiglase menetluse abil. Lubatud ei ole
viivitamine, surve avaldamine lepingujärgsest summast väiksema maksega
nõustumiseks ja vahemaksete tegemiseks juhul, kui lõpliku hüvitise summat on
raske hinnanguliselt kindlaks määrata. Lisaks ei tohi sellega piirata muid seaduslikke
õigusi, kuid hüvitised tasaarveldatakse kahjudega. Ettepaneku kohaselt peab iga
liige täiendavalt nõudma, et tema lipu all sõitev laev esitaks dokumentaalseid
tõendeid finantstagatise olemasolu kohta või et laevaomanik teavitaks lipuriiki
ja meremehi tagatise tühistamisest. Kavandatud suunised käsitlevad
finantstagatise olemasolu tõendamise üksikasju ja sisaldavad makse vastuvõtmise
ja kohustustest vabastamise akti näidisvorme lepinguliste nõuete rahuldamise
eesmärgil maksete tegemiseks.
1.4.        Liidu õigus Rahvusvahelise
Tööorganisatsiooni 2014. aasta koosolekutel arutatavate, meretöönormide
konventsiooni seadustiku muudatustega hõlmatud valdkonnas
Meretöönormide konventsiooni seadustikku
kavandatud muudatused kuuluvad suures osas aluslepingutega liidule antud
pädevusse. Lisaks käsitlevad paljud muudatuste osad liidu õiguse neid valdkondi,
mille reguleerimine ELi tasandil on juba väga ulatuslik. Peale selle volitati liikmesriike
nõukogu 7. juuni 2007. aasta otsusega 2007/431/EÜ ratifitseerima
meretöönormide konventsiooni liidu huvides.
Meretöönormide konventsiooni kavandatud muudatused
on keskendatud küsimustele, mida käsitletakse direktiivis 2009/13/EÜ,
millega rakendatakse Euroopa Ühenduse Reederite Ühingu (ECSA) ja Euroopa Liidu
Transporditööliste Ametiühingute Liidu (ETF) sõlmitud kokkulepe meretöönormide
konventsiooni kohta ja muudetakse direktiivi 1999/63/EÜ. Kõnealuse
direktiiviga lisatakse meretöönormide konventsiooni asjakohased sätted ELi
õigusesse, kehtestades vastavates valdkondades miinimumnõuded Euroopa asjaomase
sektori sotsiaalpartnerite vahel sõlmitud kokkuleppe alusel, nagu on ette
nähtud sotsiaalpoliitikat käsitlevate aluslepingu sätetega[11].
Kuigi meremeeste hülgamist
direktiivis 2009/13/EÜ eraldi ei käsitleta, on see küsimus siiski
reguleeritud standardiga A2.5, milles sätestatakse järgmist: „Iga
liikmesriik tagab, et tema lipu all sõitvatel laevadel on meremeestel õigus
kodumaale tagasi sõita (...), kui meremehed ei ole enam võimelised oma
töölepingust tulenevaid ülesandeid täitma või neilt ei või eeldada ülesannete
täitmist eriasjaoludel.” Sarnaselt sätestatakse standardis A4.2 järgmist
seoses laevaomanike vastutuse küsimusega: „Iga liikmesriik võtab vastu õigus-
ja haldusnormid, mis nõuavad, et tema lipu all sõitvate laevade omanikud
vastutavad kõikide laeva pardal töötavate meremeeste tervisekaitse ja arstiabi
eest kooskõlas järgmiste miinimumstandarditega: (...) laevaomanikud
annavad finantstagatise, millega vastavalt riigi õigusele, meremeeste
töölepingule või kollektiivkokkuleppele on tagatud hüvitis meremehe
tööõnnetusest, kutsehaigusest või kutsealasest ohust tingitud surma või
pikaajalise töövõimetuse korral.” Mõlemal juhul kehtestatakse meretöönormide
konventsiooni tehtavate muudatustega erinõuded finantstagatissüsteemide jaoks
ja dokumentaalsete tõendite esitamiseks neis valdkondades.
Samuti tuleb märkida, et Euroopa Ühenduse
Reederite Ühingu (ECSA) ja Euroopa Liidu Transporditööliste Ametiühingute Liidu
(ETF) vahel meretöönormide konventsiooni kohta sõlmitud ja
direktiiviga 2009/13/EÜ rakendatud kokkuleppe lõppsätetes öeldakse, et kõnealuse
kokkuleppe kohaldamine vaadatakse läbi pärast meretöönormide konventsiooni mis
tahes sätete iga muutmist ja juhul, kui seda nõuab ükskõik kumb
kokkuleppeosaline.
Meretöönormide konventsiooni kavandatud muudatuste
jõustamine hõlmab transpordivaldkonda[12]:
sadamariigi kontrolli käsitlev direktiiv 2009/16/EÜ, mida on muudetud 12. augusti
2013. aasta direktiiviga 2013/38/EL, et lisada meretöönormide
konventsioon selliste konventsioonide hulka nagu SOLASe konventsioon,[13] MARPOL[14] ja STCW konventsioon,[15] samuti lipuriiki
käsitlev 20. novembri 2013. aasta direktiiv 2013/54/EL, millega
jõustatakse direktiivi 2009/13/EÜ lisa. Direktiivi 2009/16/EÜ
kohaldatakse kõigi ELi sadamates peatuvate laevade suhtes olenemata meremeeste
kodakondsusest ning direktiivi 2013/54/EL eesmärk on tagada, et ELi
liikmesriigid täidavad lipuriikidena oma kohustusi seoses
direktiiviga 2009/13/EÜ ja selle lisaga, ning seda kohaldatakse ELi lipu
all sõitvate laevade kõigi meremeeste suhtes. Muudatusettepanekutega
ette nähtud dokumentaalsete tõendite esitamise kohustus on eelkõige hõlmatud
direktiiviga 2009/16/EÜ muudetud kujul.
Kavandatud muudatused hõlmavad veel sotsiaalpoliitika
valdkonna[16]
aspekte; selles valdkonnas on direktiiviga 89/391/EMÜ (töötajate
töötervishoiu ja tööohutuse parandamist soodustavate meetmete kehtestamise
kohta) kehtestatud miinimumnõuded eelkõige seoses töötervishoiu ja
tööohutusega.
Peale selle on kavandatud muudatused seotud
sotsiaalkindlustussüsteemide koordineerimisega, mida ELi kodanike puhul käsitletakse
määruses
(EÜ) nr 883/2004 ja rakendusmääruses
(EÜ) nr 987/2009 ning ELis seaduslikult elavate kolmandate
riikide kodanike, nende pereliikmete ja toitja kaotanud isikute puhul käsitletakse
piiriüleste juhtumite korral määruses
(EL) nr 1231/2010[17].
Need määrused võeti vastu töötajate vaba liikumise ja rände valdkondades[18].
Kavandatud muudatused võivad hõlmata ELi
õigusnorme tsiviilasjades tehtava õigusalase koostöö valdkonnas, eelkõige määrust
(EL) nr 1215/2012 kohtualluvuse ning kohtuotsuste tunnustamise ja
täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades[19].
2.           HUVITATUD ISIKUTEGA
KONSULTEERIMISE JA MÕJU HINDAMISE TULEMUSED
Ei kohaldata.
3.           ETTEPANEKU ÕIGUSLIK KÜLG
Rahvusvahelise Töökonverentsi
103. istungil kiidetakse tõenäoliselt heaks eespool nimetatud ettepanekud
meretöönormide konventsiooni seadustiku muutmiseks. Kõigi poolte jaoks, kes ei
teata kahe aasta jooksul[20]
ametlikult eriarvamusele jäämisest, jõustuvad sellised muudatused konventsiooni
artikli XV kohaselt kuus kuud pärast nimetatud perioodi lõppu, välja
arvatud juhul, kui üle 40 % pooltest, kes samal ajal esindavad vähemalt
40 % nende laevade kogumahutavusest, on teatanud mittenõustumisest Rahvusvahelisel
Töökonverentsil heaks kiidetud muudatustega.
Sellest tulenevalt kujutavad meretöönormide
konventsiooni seadustikku kavandatud muudatused endast rahvusvahelise
kokkuleppe alusel loodud organi akti, millel on õiguslikud tagajärjed.
ILO liikmeteks saavad olla ainult riigid ja
ainult nemad saavad hääletada meretöönormide konventsiooni seadustiku
muudatuste heakskiitmise üle Rahvusvahelisel Töökonverentsil, kuhu liit on
kutsutud osalema vaatlejana.
Eespool esitatut arvesse võttes ja kooskõlas
ELi toimimise lepingu artikli 218 lõikega 9 on vaja, et nõukogu
võtaks vastu otsuse, millega kehtestatakse liidu nimel võetav seisukoht ja
millega samal ajal volitatakse liikmesriike tegutsema ühiselt liidu huvides.
Tehakse ettepanek toetada meretöönormide
konventsiooni seadustikku kavandatud muudatuste heakskiitmist.
Tuginedes ettepanekule, mille
esitasid komitee raames ühiselt laevaomanike rühm
ja meremeeste rühm, näib praeguses etapis tõepoolest, et kavandatud
muudatustega taotletavate üldpõhimõtete ja liidu õiguse vahel ei ole vastuolu
ning et kavandatud muudatused on kooskõlas liidu acquis’ga. Eelkõige puudub vastuolu
meretöönormide konventsiooni seadustikku kavandatud muudatuste puhul ja liidu
sotsiaalvaldkonna acquis’ kohaste miinimumnõuete puhul kasutatud
lähenemisviiside vahel. See tähendab, et liidu meetmed võivad olla rangemad ILO
standarditest ja vastupidi,[21]
sest ILO põhikirja artikli 19 lõikest 8 tuleneb, et ILO
konventsioonid – näiteks meretöönormide konventsioon – sisaldavad
miinimumstandardeid. Samuti ei ole meretöönormide konventsiooni seadustikku
kavandatud muudatused vastuolus sotsiaalkindlustussüsteemide koordineerimist
käsitleva liidu acquis’ või liidu transpordivaldkonna acquis’
kohaste eeskirjadega.
Varasematele kogemustele tuginedes võib
eeldada, et meretöönormide konventsiooni seadustikku kavandatud muudatuste
teksti ei muudeta olulisel määral laevaomanike rühma ja meremeeste rühma
kokkulepitud kavandiga võrreldes enne selle teksti heakskiitmist
Rahvusvahelisel Töökonverentsil. Selleks et liikmesriikidel oleks ILO organite
raames võimalik tõhusal ja tulemuslikul viisil võtta vastu akte liidu huvides, on
siiski vaja ette näha, et liikmesriigid võivad heaks kiita seadustiku
muudatuste teksti, millesse on tehtud mitteolemuslikke muudatusi võrreldes laevaomanike
rühma ja meremeeste rühma kokkulepitud tekstiga.
2014/0088 (NLE)
Ettepanek:
NÕUKOGU OTSUS,
mis käsitleb Rahvusvahelise Töökonverentsi
103. istungil Euroopa Liidu nimel vastu võetavat seisukohta seoses
meretöönormide konventsiooni seadustikku kavandatud muudatustega
EUROOPA LIIDU NÕUKOGU,
võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise
lepingut, eriti selle artiklit 153 ja artikli 218 lõiget 9,
võttes arvesse Euroopa Komisjoni ettepanekut
ning arvestades järgmist:
(1)       Rahvusvahelise
Tööorganisatsiooni (ILO) 2006. aasta meretöönormide konventsiooniga
(edaspidi „konventsioon”) kehtestatakse töö- ja elutingimusi käsitlevad
miinimumstandardid kõigi meremeeste jaoks, kes töötavad konventsiooni
ratifitseerinud riikide lipu all sõitvate laevade pardal.
(2)       Konventsiooni seadustikku
käsitlevaid muudatusettepanekuid on kavas arutada ja need võimaluse korral
vastu võtta konventsiooni alusel loodud kolmepoolse komitee (edaspidi
„komitee”) esimesel koosolekul, mis toimub 7.–11. aprillil
2014. aastal. Vastuvõetud muudatused tuleb esitada heakskiitmiseks Rahvusvahelise
Töökonverentsi 103. istungile, mis toimub 28. maist 12. juunini 2014.
(3)       Muudatusettepanekud
käsitlevad laevaomanike vastutust seoses hüvitise maksmisega surma ja
vigastuste korral ning seoses meremeeste hülgamisega. Need ettepanekud esitasid
ühiselt laevaomanike rühm ja meremeeste rühm 2013. aasta oktoobris komitee
raames vastavalt konventsiooni artikli XV lõikele 2 (edaspidi
„kavandatud muudatused”).
(4)       Konventsioonikohased
eeskirjad ja kavandatud muudatused kuuluvad suures osas aluslepingutega liidule
antud pädevusse. Lisaks mõjutavad kavandatud muudatused kehtivat acquis’d
sotsiaalpoliitika,[22]
transpordi ja sotsiaalkindlustussüsteemide koordineerimise valdkonnas[23]. Eelkõige kuulub
enamik konventsiooni sätteid direktiivi 2009/13/EÜ (millega rakendatakse
Euroopa Ühenduse Reederite Ühingu (ECSA) ja Euroopa Liidu Transporditööliste
Ametiühingute Liidu (ETF) sõlmitud kokkulepet 2006. aasta meretöönormide
konventsiooni kohta ja muudetakse direktiivi 1999/63/EÜ) reguleerimisalasse. Konventsiooni
rakendamine liidus on lisaks tagatud sadamariigi kontrolli käsitleva 23. aprilli
2009. aasta direktiiviga 2009/16/EÜ, mida on muudetud
12. augusti 2013. aasta direktiiviga 2013/38/EL, ja lipuriiki
käsitleva 20. novembri 2013. aasta direktiiviga 2013/54/EL,
millega jõustatakse 16. veebruari 2009. aasta
direktiivi 2009/13/EÜ lisa.
(5)       Kõigi poolte jaoks, kes ei
teata tavaliselt kahe aasta jooksul ametlikult eriarvamusele jäämisest,
jõustuvad seadustikku tehtud ja Rahvusvahelisel Töökonverentsil heakskiidetud muudatused
konventsiooni artikli XV kohaselt kuus kuud pärast nimetatud perioodi
lõppu, välja arvatud juhul, kui üle 40 % pooltest, kes samal ajal esindavad
vähemalt 40 % nende laevade kogumahutavusest, on teatanud kõnealuste muudatustega
mittenõustumisest. Sellest tulenevalt kujutavad meretöönormide konventsiooni
seadustikku kavandatud muudatused endast rahvusvahelise kokkuleppe alusel
loodud organi akti, millel on õiguslikud tagajärjed.
(6)       Eespool esitatut arvesse
võttes ja kooskõlas ELi toimimise lepingu artikli 218 lõikega 9 on
vaja, et nõukogu võtaks vastu otsuse, millega kehtestatakse liidu nimel võetav
seisukoht ja millega samal ajal volitatakse liikmesriike tegutsema ühiselt
liidu huvides, kusjuures liit ei ole ILO liige[24].
(7)       Võttes arvesse, et praeguses
etapis ei ole kavandatud muudatused veel saanud kõigi sidusrühmade heakskiitu ja
et neid muudatusettepanekuid võidakse enne nende Rahvusvahelisel
Töökonverentsil heakskiitmist siiski veel teataval määral muuta, on vaja ette
näha, et ühiselt liidu huvides toimivad liikmesriigid võivad muudatuste teksti,
millesse on tehtud mitteolemuslikke muudatusi võrreldes laevaomanike rühma ja
meremeeste rühma kokkulepitud tekstiga,

ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA OTSUSE:
Artikkel 1
1.           Rahvusvahelise Töökonverentsi
103. istungil võetav liidu seisukoht on toetada konventsiooni seadustikku kavandatud
muudatuste heakskiitmist praegu laevaomanike rühma ja meremeeste rühma poolt
komitee raames ühiselt esitatud kujul (edaspidi „kavandatud muudatused”). Kavandatud
muudatuste tekst on lisatud käesolevale otsusele.
2.           Lõikes 1 osutatud liidu
seisukoha võtavad liikmesriigid, kes toimivad Rahvusvahelise Töökonverentsi
103. istungil konventsiooni seadustiku muudatuste heakskiitmisel ühiselt
liidu huvides.
3.           Ühiselt liidu huvides toimivad
liikmesriigid võivad ILO organite raames heaks kiita kõnealusesse seisukohta
tehtavad mitteolemuslikud muudatused ilma nõukogu täiendava otsuseta.
Artikkel 2
Käesolev otsus on adresseeritud
liikmesriikidele.
Brüssel,
                                                                       Nõukogu
nimel
                                                                       eesistuja
[1]               http://www.ilo.org/global/standards/maritime-labour-convention/lang--en/index.htm.
[2]               Meretöönormide konventsioon koosneb kolmest põhilisest
osast. Kõigepealt on esitatud artiklid, milles sätestatakse üldpõhimõtted ja
kohustused. Artiklitele järgnevad eeskirjad ja seadustik, milles käsitletakse
meremeeste töö- ja elutingimustega seotud ja konventsiooniga hõlmatud valdkondi
ning kontrolli ja nõuetele vastavust. Eeskirjad on sõnastatud väga üldiselt ja
neid täiendatakse üksikasjalikuma seadustikuga. Nimetatud seadustik koosneb
kahest osast: A osa sisaldab standardeid ja B osa suuniseid.
Meretöönormide konventsiooni ratifitseerinud riigid peavad vastu võtma siseriiklikud
õigusnormid või võtma muud meetmed selle tagamiseks, et eeskirjades esitatud
põhimõtteid ja õigusi rakendatakse seadustiku A osas toodud standardites
kirjeldatud viisil (või põhimõtteliselt samaväärsel viisil). Oma siseriiklikke
õigusnorme või muid rakendusmeetmeid käsitlevate üksikasjade üle otsustamisel
peavad konventsiooni ratifitseerinud riigid nõuetekohaselt kaaluma seadustiku
B osas esitatud suuniste järgimist.
[3]               Rahvusvaheline Mereorganisatsioon.
[4]               ILO–IMO–WGPS/9/2009/10, lõpparuanne, IMO ja ILO ühine
ajutine eksperdirühm, mis käsitleb vastutust ja hüvitise maksmist surma ja
vigastuste korral ning meremeeste hülgamist, üheksas istung.
[5]               Resolutsioon IMO ja ILO ühise ajutise eksperdirühma
kohta, mis käsitleb vastutust ja hüvitise maksmist surma ja vigastuste korral
ning meremeeste hülgamist, Rahvusvahelise Töökonverentsi
94. (merendusalase) istungi esialgne protokoll nr 3-1(Rev.), Genf,
2006, lk 3-1/16. Vt http://www.ilo.org/global/standards/maritime-labour-convention/WCMS_088130/lang--en/index.htm.
[6]               http://www.ilo.org/wcmsp5/groups/public/---ed_norm/---normes/documents/genericdocument/wcms_229695.pdf, vt soovitatud otsuse lisa.
[7]               http://www.ilo.org/wcmsp5/groups/public/---ed_norm/---normes/documents/genericdocument/wcms_229694.pdf.
[8]               Kutse osaleda komitee töös sisaldas viidet veebilehele http://www.ilo.org/global/standards/maritime-labour-convention/WCMS_228789/lang--en/index.htm,
mida ajakohastati 2013. aasta novembris.
[9]               40 % meretöönormide konventsiooni ratifitseerinud
liikmetest, kes esindavad 40 % konventsiooni ratifitseerinud liikmete
laevade kogumahutavusest.
[10]             http://www.ilo.org/wcmsp5/groups/public/---ed_norm/---normes/documents/genericdocument/wcms_229695.pdf.
[11]             ELi toimimise lepingu artiklid 153 ja 155.
[12]             ELi toimimise lepingu artikkel 100.
[13]             Rahvusvaheline konventsioon inimelude ohutusest merel.
[14]             Rahvusvaheline laevade põhjustatava merereostuse vältimise
konventsioon.
[15]             Meremeeste väljaõppe, diplomeerimise ja vahiteenistuse aluste
rahvusvaheline konventsioon.
[16]             ELi toimimise lepingu artiklid 153 ja 155.
[17]             Taani või Ühendkuningriigi puhul määrus (EÜ)
nr 859/2003.
[18]             ELi toimimise lepingu artikkel 48 ja artikli 79
lõike 2 punkt b.
[19]             ELi toimimise lepingu artikli 67 lõige 4 ning
artikli 81 lõike 2 punktid a, c ja e.
[20]             Või muu sellise perioodi jooksul, mille konverents määrab
kindlaks pärast seda, kui ILO peadirektor on muudatustest teatanud
konventsiooni ratifitseerinud liikmetele.
[21]             Euroopa Kohtu arvamus 2/91, punkt 18.
[22]               Hõlmab töötervishoiu ja tööohutuse
raamdirektiivi 89/391/EMÜ.
[23]               Hõlmab ELi kodanike puhul määrust
(EÜ) nr 883/2004 ja rakendusmäärust
(EÜ) nr 987/2009 ning piiriüleste juhtumite korral ELis
seaduslikult elavate kolmandate riikide kodanike, nende pereliikmete ja toitja
kaotanud isikute puhul määrust
(EL) nr 1231/2010 või määrust
(EÜ) nr 859/2003.
[24]               Euroopa Kohtu 19. märtsi 1993. aasta
arvamus 2/91 (EKL 1993, lk I-1061, punkt 26).
LISA
I. Esimene ühiste ettepanekute kogum:
ettepanek 2006. aasta meretöönormide konventsiooni seadustikku
eeskirjaga 2.5 seoses tehtavate muudatuste kohta

Käesolev ettepanek kajastab põhimõtteid, mis võeti
vastu  IMO ja ILO ühise ajutise eksperdirühma üheksandal istungil
(2.–6. märts 2009)[1]; eksperdirühm kutsuti kokku selleks, et käsitleda vastutust ja
hüvitise maksmist surma ja vigastuste korral ning meremeeste hülgamist. Joonealused
märkused on käesolevasse ettepanekusse lisatud üksnes teavitamise eesmärgil ja
need ei ole osa muudatusettepanekute tekstist.

A. Ettepanekud seoses
standardiga A2.5
1. Standardi praeguses
pealkirjas „Standard A2.5 – Tagasisõit kodumaale” asendatakse tähis „A2.5”
tähisega „A2.5.1”.
2. Praeguse standardi A2.5
punkti 9 järele lisatakse järgmine pealkiri ja tekst:
„Standard A2.5.2 – Finantstagatis[2]
1. Eeskirja 2.5 punkti 2 rakendamiseks
kehtestatakse käesoleva standardiga nõuded sellise kiire ja tõhusa
finantstagatissüsteemi kättesaadavuse tagamiseks, millega aidata meremehi nende
hülgamise korral.
2. Käesoleva standardi rakendamisel loetaks
meremees hüljatuks, kui käesoleva konventsiooni nõudeid või meremeeste
töölepingu tingimusi rikkudes teeb laevaomanik järgmist:
a) ei kata meremehe kodumaale tagasisõidu kulusid
või
b) on jätnud meremehe ilma vajalikust
ülalpidamisest ja toetusest või
c) on muul moel ühepoolselt lõpetanud meremehega
töösuhte, sealhulgas jätnud talle maksmata lepingujärgse palga vähemalt kahe
kuu eest.
3. Iga liikmesriik tagab, et tema lipu all
sõitvate laevade jaoks on kehtestatud käesoleva standardi nõuetele vastav
finantstagatissüsteem. Finantstagatissüsteem võib olla kehtestatud
sotsiaalkindlustusskeemi või kindlustuse või riikliku fondi või muu sarnase
korra vormis. Asjakohase vormi määrab kindlaks liikmesriik pärast
konsulteerimist asjaomaste laevaomanike ja meremeeste organisatsioonidega.
4. Finantstagatissüsteemi kaudu antakse kooskõlas
käesoleva standardiga otsene juurdepääs abile, tagatakse piisav kaitse ja pakutakse
kiirendatud korras rahalist abi kõigile hüljatud meremeestele, kes töötasid ILO
liikme lipu all sõitva laeva pardal või olid sellise laeva pardale mis tahes
ülesannetes tööle võetud.
5. Käesoleva standardi rakendamisel hõlmab
meremeeste vajalik ülalpidamine ja toetus järgmist: piisava toitlustuse,
riietuse, majutuse ja vajaliku raviga seotud kulud ning muud mõistlikud kulud
või tasud, mis tulenevad hülgamisest.
6. Iga liige peab nõudma, et tema lipu all sõitvad
laevad, mille suhtes kohaldatakse eeskirja 5.1.3 punkti 1 või 2,
esitaksid finantstagatise andja väljastatud dokumentaalsed tõendid
finantstagatise olemasolu kohta[3].
Dokumentaalsed tõendid paigutatakse nähtavale kohale meremeeste majutuskohas. Kui
kaitset pakub rohkem kui üks finantstagatise andja, peab laeva pardal olema iga
tagatiseandja väljastatud dokument.
7. Dokumentaalsed tõendid finantstagatise
olemasolu kohta peavad sisaldama liite A2-I kohaselt nõutud teavet. Dokumendid
peavad olema koostatud inglise keeles või neile peab olema lisatud tõlge
inglise keelde.
8. Finantstagatissüsteemi kaudu antakse abi
viivitamatult asjaomase meremehe taotluse või tema nimel esitatud taotluse
alusel. Taotluses tuleb põhjendada õigust abi saamiseks vastavalt punktile 2.
9. Võttes arvesse eeskirju 2.2 ja 2.5,
peab finantstagatissüsteemi kaudu antav abi olema piisav järgmiste kulude
katmiseks:
a) saamata palk ja muud tasud, mida meremehel on
õigus laevaomanikult saada töölepingu alusel, asjakohase kollektiivlepingu
alusel või lipuriigi siseriiklike õigusnormide kohaselt kuni nelja kuu eest
sellise saada oleva palga puhul ja kuni nelja kuu eest mis tahes saada olevate
tasude puhul;
b) kõik meremehele kaasnenud mõistlikud kulud,
sealhulgas punktis 10 osutatud kodumaale tagasisõidu kulud; ning
c) kuni meremehe koju jõudmiseni kõik vajaliku
ülalpidamise ja toetusega seotud kulud, mis tulenevad laevaomaniku tegevusest
või tegevusetusest, mida saab käsitada hülgamisena.
10. Kodumaale tagasisõidu kulud hõlmavad reisimist
asjakohasel ja kiirel viisil, tavaliselt lennukiga, ning samuti meremeestele
toidu ja majutuse tagamist alates nende laeva pardalt lahkumisest kuni koju
jõudmiseni, vajalikku arstiabi, isiklike esemete edastamist ja vedu ning mis
tahes muid mõistlikke kulusid või tasusid, mis tulenevad hülgamisest.
11. Kui kindlustusandja või muu finantstagatise andja
on teinud meremehele makse käesoleva standardi alusel, omandab kõnealune makse
tegija väljamakstud summa ulatuses regressi või loovutamise korras või muul
viisil kõik õigused, mis oleksid olnud meremehel.
12. Miski käesolevas standardis ei mõjuta
kindlustusandja või finantstagatise andja tagasinõudeõiguseid kolmandate
isikute vastu.
13. Käesoleva standardi sätted ei ole
ainuõiguslikud ja nendega ei mõjutata mis tahes muid õiguseid, nõudeõiguseid
või õiguskaitsevahendeid, mis võivad samuti olla kättesaadavad hüljatud
meremeestele hüvitise maksmiseks. Siseriiklike õigusnormidega võib ette näha,
et käesoleva standardi alusel maksmisele kuuluvatest mis tahes summadest võib
maha arvata muudest allikatest saadud summad, mis tulenevad mis tahes sellistest
õigustest, nõudeõigustest või õiguskaitsevahenditest, millega seoses on õigus
saada hüvitist käesoleva standardi alusel.”

B. Ettepanekud seoses suunisega B2.5
Praeguse suunise B2.5 lõppu lisatakse
järgmine pealkiri ja tekst:

„Suunis B2.5.3 – Finantstagatis
1. Kui standardi A2.5.2 punkti 8
rakendamisel on vaja aega meremehe taotluse teatavate aspektide paikapidavuse
kontrollimiseks, ei tohi selline kontrollimine takistada meremehel või tema
esindajal taotletud abi saamist koheselt selles ulatuses, mida peetakse
põhjendatuks.”

C. Ettepanek uue liite kohta
Liite A5-I ette lisatakse järgmine liide:

„LIIDE A2-I
Tõendid eeskirja 2.5 punkti 2 kohase
finantstagatise kohta
Standardi A2.5.2 punktis 7 osutatud
sertifikaat või[4]
muu dokumentaalne tõend peab sisaldama järgmist teavet:
a) laeva nimi;
b) laeva registreerimissadam;
c) laeva kutsungsignaal;
d) laeva IMO number;
e) finantstagatise andja nimi ja aadress;
f) meremeeste abitaotlustega tegelemise eest
vastutava isiku või üksuse kontaktandmed;
g) laevaomaniku nimi;
h) finantstagatise kehtivusaeg ning
i) kinnitus, et finantstagatis vastab
standardi A2.5.2 nõuetele.”

D. Ettepanekud seoses liidetega A5-I,
A5-II ja A5-III[5]
1. Liite A5-I
lõppu lisatakse järgmine loetelu element:

„Kodumaale tagasisõiduks antav finantstagatis.”

2. Liitesse A5-II
lisatakse pealkirja „Meretöö nõuete järgimist tõendav deklaratsioon – I osa”
alla punkti 14 järele järgmine punkt:

„15. Kodumaale tagasisõiduks antav finantstagatis
(eeskiri 2.5).”

3. Liitesse A5‑II
lisatakse pealkirja „Meretöö nõuete järgimist tõendav deklaratsioon –
II osa” alla punkti 14 järele järgmine punkt:

„15. Kodumaale tagasisõiduks antav finantstagatis
(eeskiri 2.5).”

4. Liite A5-III
lõppu lisatakse järgmine valdkond:

„Kodumaale tagasisõiduks antav finantstagatis.”

II. Teine ühiste ettepanekute kogum: ettepanek
2006. aasta meretöönormide konventsiooni seadustikku eeskirjaga 4.2
seoses tehtavate muudatuste kohta
Käesolev ettepanek kajastab põhimõtteid, mis
võeti vastu IMO ja ILO ühise ajutise eksperdirühma üheksandal istungil
(2.–6. märts 2009)[6]; eksperdirühm kutsuti kokku selleks, et käsitleda vastutust ja
hüvitise maksmist surma ja vigastuste korral ning meremeeste hülgamist. Joonealused
märkused on käesolevasse ettepanekusse lisatud üksnes teavitamise eesmärgil ja
need ei ole osa muudatusettepanekute tekstist.

A. Ettepanekud seoses
standardiga A4.2
1. Standardi praeguses
pealkirjas „Standard A4.2 – Laevaomanike vastutus” asendatakse tähis
„A4.2” tähisega „A4.2.1”.
2. Praeguse standardi A4.2
punkti 7 järele lisatakse järgmine tekst:

„8. Siseriiklikes õigusnormides sätestatakse, et
finantstagatissüsteem, mida kasutatakse käesoleva standardi punkti 1
alapunktis b sätestatud hüvitise maksmise tagamiseks standardis A4.2.2
määratletud lepinguliste nõuete korral, peab vastama järgmistele
miinimumnõuetele:
a) ilma et see piiraks punkti c sätteid, tuleb
lepinguline hüvitis, mis on ette nähtud meremehe töölepinguga, maksta välja
täies mahus ja viivitamatult;
b) ei ole lubatud avaldada survet lepingulisest summast
väiksema maksega nõustumiseks;
c) kui meremehe pikaajalise töövõimetuse laadist
tulenevalt on raske hinnanguliselt kindlaks määrata täielik hüvitis, millele
meremehel võib õigus olla, tehakse meremehele vahemakse või -maksed, et vältida
põhjendamatute raskuste tekitamist;
d) vastavalt eeskirja 4.2 punktile 2
tehakse meremehele makse ilma, et see piiraks muude õigushüvede kasutamist,
kuid laevaomanik võib sellisest maksest maha arvata mis tahes kahju, mis
tuleneb mis tahes muust nõudest, mille meremees on laevaomaniku vastu esitanud
ja mis tuleneb samast juhtumist;
e) lepingulise hüvitise nõude võib esitada otse
asjaomane meremees või tema lähim sugulane või meremehe esindaja või
kindlaksmääratud soodustatud isik[7].
9. Iga liikme õigusnormidega tagatakse, et
meremehi teavitatakse eelnevalt laevaomaniku finantstagatise kavandatavast
tühistamisest ning et neid teavitatakse viivitamatult sellest, kui tagatist ei
uuendata.
10. Iga liikme õigusnormidega tagatakse, et
kindlustusandja teavitab lipuriiki laevaomaniku finantstagatise kavandatavast
ja tegelikust tühistamisest ning uuendamata jätmisest.
11. Iga liige nõuab, et tema lipu all sõitvad
laevad esitaksid finantstagatise andja väljastatud dokumentaalsed tõendid
finantstagatise olemasolu kohta. Dokumentaalsed tõendid paigutatakse nähtavale
kohale meremeeste majutuskohas. Kui kaitset pakub rohkem kui üks
finantstagatise andja, peab laeva pardal olema iga tagatiseandja väljastatud
dokument.
12. Finantstagatise alusel hüvitatakse kõik
tagatisega hõlmatud lepingulised nõuded, mis esitatakse dokumendi kehtivusaja
jooksul.
13. Dokumentaalsed tõendid finantstagatise
olemasolu kohta peavad sisaldama liite A4-I kohaselt nõutud teavet. Dokumendid
peavad olema koostatud inglise keeles või nendele peab olema lisatud tõlge
inglise keelde.”
Praeguse standardi A4.2 järele lisatakse
järgmine pealkiri ja tekst:

„Standard A4.2.2 – Lepinguliste nõuete
käsitlemine[8]
1. Standardi A4.2.1 ja käesoleva standardi
rakendamisel tähendab mõiste „lepinguline nõue” mis tahes nõuet, mis on seotud
haigus-, vigastus- või surmajuhtumiga, mis esines ajal, mil meremees töötas
meremeeste töölepingu alusel, või nõuet, mis tuleneb sellise lepingu alusel
töötamisest.
2. Iga liikme õigusnormidega tagatakse, et
kehtestatud on tõhus kord standardis A4.2.1 osutatud hüvitisega seotud
lepinguliste nõuete vastuvõtmiseks, läbivaatamiseks ja erapooletuks
lahendamiseks kiire ja õiglase menetluse abil.”

B. Ettepanekud seoses suunisega B4.2
1. Suunise
praeguses pealkirjas „Suunis B4.2 – Laevaomanike vastutus” asendatakse tähis
„B4.2” tähisega „B4.2.1”.
2. Praeguse
suunise B4.2 punktis 1 asendatakse fraas „standard A4.2”
fraasiga „standard A4.2.1” vastavas käändes.

3. Praeguse
suunise B4.2 punkti 3 järele lisatakse järgmine pealkiri ja tekst:

„Suunis B4.2.2 – Lepinguliste nõuete
käsitlemine
1. Siseriiklike õigusnormidega tuleks ette näha,
et lepingulise nõudega seotud makse pooled võivad kasutada liites B4-I
esitatud makse vastuvõtmise ja kohustustest vabastamise akti näidisvormi.”

C. Ettepanekud uute liidete kohta
1. Liite A2-I
järele lisatakse järgmine liide:

„LIIDE A4-I
Tõendid eeskirja 2.5 punkti 2 kohase
finantstagatise kohta
Standardi A4.2.1 punkti 13 kohaselt
nõutavad dokumentaalsed tõendid finantstagatise olemasolu kohta peavad
sisaldama järgmist teavet:
a) laeva nimi;
b) laeva registreerimissadam;
c) laeva kutsungsignaal;
d) laeva IMO number;
e) finantstagatise andja nimi või andjate nimed ja
kontaktandmed;
f) finantstagatise andja või andjate tegevuskoha
aadress;
g) laevaomaniku nimi;
h) finantstagatise kehtivusaeg;
i) pädeva ametiasutuse kinnitus, et finantstagatis
vastab käesoleva standardi nõuetele.”

2. Liite A4-I
järele lisatakse järgmine liide:

„LIIDE B4-I
Suunises B4.2.2
osutatud makse vastuvõtmise ja kohustustest vabastamise akti näidisvorm
Laev: ………………………………………………………………………………………….
Juhtum: ……………………….…………………………………………………………………
Meremees / tema õigusjärgne pärija
ja/või ülalpeetav: ………………………….……………….………….....................................................
Laevaomanik: ………………………………………………………………………………………….
Mina, [meremehe nimi] [meremehe õigusjärgse pärija
ja/või ülalpeetava nimi],* kinnitan, et olen saanud kätte lepingulise hüvitise
summas [summa ja vääring], mida laevaomanik on kohustatud maksma vigastuse
ja/või surma korral minu/meremehe töölepingu tingimuste kohaselt, ning
käesolevaga vabastan ma laevaomaniku tema kohustustest, mis tulenevad nimetatud
tingimustest.
Makse on tehtud mis tahes nõuetega seoses
vastutust tunnistamata ning makse vastuvõtmine ei piira
minu / meremehe õigusjärgse pärija ja/või ülalpeetava õigust esitada
mis tahes hagi hooletuse eest või kahju õigusvastase tekitamise eest või õigust
kasutada mis tahes muid kättesaadavaid õiguskaitsevahendeid, mis tulenevad
eespool nimetatud juhtumist.
Kuupäev: ………………………………………………………………………………………….
Meremees / tema õigusjärgne pärija
ja/või ülalpeetav: ………………………………………………………………………………………….
Allkiri: …………………..……………………….………………………………………..........
Teatavaks tehtud järgmistele isikutele:
Laevaomanik / Laevaomaniku esindaja:
Allkiri: ……………………….…………………………………………………………............
Kindlustusandja / Kindlustusandja
esindaja:
Allkiri: ……………………….…………………………………………………………............___________________

* Mittevajalik välja jätta.”

D. Ettepanekud seoses
liidetega A5-I, A5-II ja A5-III[9]

1. Liite A5-I
lõppu lisatakse järgmine loetelu element:

„Laevaomanike vastutusega seotud finantstagatis.”

2. Liitesse A5-II
lisatakse pealkirja „Meretöö nõuete järgimist tõendav deklaratsioon –
I osa” alla punkti 15 järele järgmine punkt:

„16. Laevaomanike vastutusega seotud
finantstagatis (eeskiri 4.2).”

3. Liitesse A5-II
lisatakse pealkirja „Meretöö nõuete järgimist tõendav deklaratsioon –
II osa” alla punkti 15 järele järgmine punkt:

„16. Laevaomanike vastutusega seotud
finantstagatis (eeskiri 4.2).”

4. Liite A5-III
lõppu lisatakse järgmine valdkond:

„Laevaomanike vastutusega seotud finantstagatis.”
[1]               ILO–IMO–WGPS/9/2009/10, lõpparuanne, IMO ja ILO ühine ajutine
eksperdirühm, mis kutsuti kokku selleks, et käsitleda vastutust ja hüvitise
maksmist surma ja vigastuste korral ning meremeeste hülgamist, üheksas istung.
Vt http://www.ilo.org/sector/activities/sectoral-meetings/WCMS_
161446/lang--en/index.htm. Selle töörühma tähtsust 2006. aasta
meretöönormide konventsiooni vastuvõtmise ühe järelmeetmena tunnistati ka
resolutsioonis, mille Rahvusvahelise Töökonverentsi 94. istung võttis
vastu samal ajal 2006. aasta meretöönormide konventsiooni vastuvõtmisega.
Vt resolutsioon surma ja vigastustega seotud vastutust ja hüvitise
maksmist ning meremeeste hülgamist käsitleva IMO ja ILO ühise ajutise
eksperdirühma kohta, Rahvusvahelise Töökonverentsi 94. (merendusalase)
istungi esialgne protokoll nr 3-1(Rev.), Genf, 2006, lk 3-1/16.
Vt http://www.ilo.org/global/standards/maritime-labour-convention/WCMS_088130/lang--en/index.htm.
[2]               Kavandatud pealkirjaga luuakse seos eeskirja 2.5
punktis 2 sätestatud põhimõttega anda finantstagatis kodumaale
tagasisõiduks ja hülgamise põhimõttega, nagu see on määratletud kavandatud uue
standardi A2.5.2 punktis 2 (endine IMO ja ILO ühise ajutise
eksperdirühma põhimõtete punkt 5).
[3]               2009. aastal leppis IMO ja ILO ühine ajutine
eksperdirühm kokku, et see punkt tuleks lisada sadamariigi kontrolliga hõlmatud
valdkondade loetelusse ning et sellest tulenevalt tuleb seda tõendada laevade
puhul, mida tuleb nii kontrollida kui ka sertifitseerida. Vt eespool
joonealuses märkuses nr 1 osutatud lõpparuande punkt 106. Mõistet
„dokumentaalsed tõendid” on kasutatud eesmärgiga kajastada seisukohtade
erinevust seoses finantstagatise olemasolu tõendamiseks esitatavate dokumentide
täpse vormiga. See sõnastus on kooskõlas ka käsitlusega, mida on kasutatud ILO
suunistes lipuriigi kontrolli kohta, mis koostati 2008. aastal
rahvusvahelisel kolmepoolsel ekspertide kohtumisel.
[4]               Nagu eespool märgitud, oldi IMO ja ILO ühises ajutises
eksperdirühmas mõnevõrra erinevatel seisukohtadel seoses kõnealuse tagatise
tõendamise vormiga. Paindlikkuse tagamiseks
pakuti välja alternatiivi sisaldav sõnastus.
[5]               Nagu on märgitud joonealuses märkuses nr 3, leppis
IMO ja ILO ühine ajutine eksperdirühm kokku, et need nõuded tuleks lisada
laevade sertifitseerimise süsteemi.
[6]               ILO–IMO–WGPS/9/2009/10, lõpparuanne, IMO ja ILO ühine
ajutine eksperdirühm, mis kutsuti kokku selleks, et käsitleda vastutust ja
hüvitise maksmist surma ja vigastuste korral ning meremeeste hülgamist, üheksas
istung. Selle töörühma tähtsust
2006. aasta meretöönormide konventsiooni vastuvõtmise ühe järelmeetmena
tunnistati ka resolutsioonis, mille Rahvusvahelise Töökonverentsi
94. istung võttis vastu samal ajal 2006. aasta meretöönormide
konventsiooni vastuvõtmisega. Vt resolutsioon
surma ja vigastustega seotud vastutust ja hüvitise maksmist ning meremeeste
hülgamist käsitleva IMO ja ILO ühise ajutise eksperdirühma kohta,
Rahvusvahelise Töökonverentsi 94. (merendusalase) istungi esialgne
protokoll nr 3-1(Rev.), Genf, 2006, lk 3-1/16. Vt http://www.ilo.org/global/standards/maritime-labour-convention/WCMS_088130/lang--en/index.htm.
[7]               IMO ja ILO ühise ajutise eksperdirühma väljapakutud
põhimõtetes kasutatud sõnastust (vt joonealuses märkuses nr 6 osutatud
lõpparuande punktid 149–152 ja põhimõtteid sisaldava II liite
punkt 4) on kohandatud õigustekstide normitehnikast tulenevatel põhjustel. Kuigi tundub, et selle sõnastuse suhtes saavutati
kokkulepe (vt punkt 152), tegi meremeeste rühma esindaja ettepaneku panna
see alapunkt nurksulgusesse (vt punkt 151).
Märgitakse, et ettepaneku praegune sõnastus ei sisalda nurksulge.
[8]               IMO ja ILO ühise ajutise eksperdirühma kavandatud
põhimõtted hõlmasid kaht küsimust. Vt eespool
joonealuses märkuses nr 6 osutatud lõpparuande punktid 133–134.
[9]               2009. aastal leppis IMO ja ILO ühine ajutine
eksperdirühm kokku, et see punkt tuleks lisada sadamariigi kontrolliga hõlmatud
valdkondade loetelusse ning et sellest tulenevalt tuleb seda tõendada laevade puhul,
mida tuleb nii kontrollida kui ka sertifitseerida. Vt eespool
joonealuses märkuses nr 1 osutatud lõpparuande punkt 126. See sõnastus on kooskõlas ka käsitlusega, mida on
kasutatud ILO suunistes lipuriigi kontrolli kohta, mis koostati
2008. aastal rahvusvahelisel kolmepoolsel ekspertide kohtumisel. Vt http://www.ilo.org/global/standards/maritime-labour-convention/WCMS_101788/lang--en/
index.htm.