Tähtis õiguslik teade

|

52007PC0489

Ettepanek: Nõukogu määrus millega muudetakse määrust (EMÜ) nr 386/90 toetust või muid summasid saavate põllumajandustoodete ekspordi ajal teostatava kontrolli kohta  /* KOM/2007/0489 lõplik - CNS 2007/0178 */

	[pic] | EUROOPA ÜHENDUSTE KOMISJON |Brüssel 31.8.2007KOM(2007) 489 lõplik2007/0178 (CNS)KOMISJONI TEATIS NÕUKOGULE JA EUROOPA PARLAMENDILELihtsustamine: määruse (EMÜ) nr 386/90 muutmineEttepanek:NÕUKOGU MÄÄRUSmillega muudetakse määrust (EMÜ) nr 386/90 toetust või muid summasid saavate põllumajandustoodete ekspordi ajal teostatava kontrolli kohta(komisjoni esitatud)KOMISJONI TEATIS NÕUKOGULE JA EUROOPA PARLAMENDILELihtsustamine: määruse (EMÜ) nr 386/90 muutmineEksporditoetuste kontrolli raames on määruse (EMÜ) nr 368/90[1] artikli 3 lõikes 2 nõutud, et liikmesriikide ametiasutused peavad kaupade füüsilist kontrolli tehes kohaldama tolliasutuse, kalendriaasta ja tootmissektori kohta 5% määra.Esimene lihtsustus kaasnes nõukogu määrusega (EÜ) nr 163/94[2]: kui liikmesriik kohaldab (praeguse määruse (EÜ) nr 3122/94 kohaselt) riskianalüüsi, võib ühe sektori puhul miinimummäär olla 2% ning kõiki sektoreid hõlmav määr 5%.Käesolevaga tehakse ettepanek teise lihtsustuse sisseviimiseks, mille kohaselt võib kõiki eksportijaid hõlmavat määruse (EÜ) nr 3122/94 kohast riskianalüüsi rakendav liikmesriik otsustada kohaldada kõiki sektoreid hõlmavat keskmist 5% määra terves liikmesriigis, mitte eraldi tolliasutuste suhtes.Kõnealust meedet on soovitanud mitmed liikmesriigid, eelkõige need, kes oma tolliasutused ja -protseduurid ümber korraldasid. Ekspordideklaratsioonide tsentraliseeritud IT-süsteemid ja tollipunktide arvu märkimisväärne vähendamine on aga tekitanud vajaduse kontrollitegevuse ühtlustamiseks riigi territooriumil. Kokkuvõtlik kontrollimäär liikmesriigi kohta on põhjendatud üksnes juhul, kui kohaldatakse määruse (EÜ) nr 3122/94 kohast riskianalüüsi ning selle kasutamine on vabatahtlik, et võimaldada keerukama tollikorraldusega liikmesriikidel jätkata kontrolli detsentraliseeritud juhtimist.SELETUSKIRINõukogu määrus (EMÜ) nr 368/90Nõukogu 21. aprilli 1970. aasta määruse (EMÜ) nr 729/70 (ühise põllumajanduspoliitika rahastamise kohta)[3] artiklist 8 tuleneva kohustuse täitmiseks sätestas nõukogu, et liikmesriigid peaksid tegema selliste kaupade, millele taotletakse eksporditoetust, füüsilist kontrolli ekspordiformaalsuste täitmise ajal ja enne kõnealuste kaupade eksportimiseks loa andmist. Kõnealune kontroll leiab aset eksporditolliasutuses, mis on tihti sisemaa tolliasutus. Minimaalne kontrollimäär tolliasutuse, kalendriaasta ja tootmissektori kohta on 5%. Valikumenetluste käigus riskianalüüsi kohaldamisel võib kokkuvõtlik kontrollimäär kõigi sektorite puhul olla 5%, seejuures sektori puhul minimaalselt 2%. Kui ekspordideklaratsioone võtab vastu riigisisene tolliasutus, võivad asenduskontrolle läbi viia ka kõik ühenduse väljumistolliasutused (= välispiiril).Alates kõnealuste nõuete sisseviimisest nõukogu määrusega (EMÜ) nr 386/90[4] 1990. aastal ja nõukogu määrusega (EÜ) nr 163/94[5] 1994. aastal on tolliasutustes toimunud infotehnoloogiline areng ekspordimenetluste valdkonnas, ümberkorraldused seoses siseturu avamise ja ELi laienemistega ning samas on suurenenud nende kogemus kontrollieeskirjade kohaldamisel. Kõnealused arengud on avaldanud mõju ka ekspordi- ja väljumistolliasutuste arvule, töökorraldusele ja oskusteabele.Kuigi kõik tolliasutused rakendavad mingil juhul riskijuhtimise meetodeid, kohaldavad üksnes seitse liikmesriiki 27-st riskianalüüsi määruse (EÜ) nr 3122/94[6] kohaselt. Riskianalüüsi kasutamise tõhustamiseks ning füüsiliste ja asenduskontrollide jaotuse lihtsustamiseks kavandatakse järgmisi meetmeid.5% füüsilisi kontrolle liikmesriigi kohtaMääruse (EMÜ) nr 368/90 artikli 3 lõikes 2 on nõutud, et liikmesriikide ametiasutused peavad kaupade füüsilist kontrolli tehes kohaldama tolliasutuse, kalendriaasta ja tootmissektori kohta 5% määra.Mõningatel juhtudel ei ole tolliasutus enam iga-aastase kontrollimäära kehtestamiseks asjakohane kriteerium. Mõnede liikmesriikide tolliasutuste arv on vähenenud, kontrollide juhtimist on tsentraliseeritud ning riskijuhtimise meetodite kasutamine võib kaasa tuua füüsiliste kontrollide proportsionaalse jaotuse toetust saavate toodete kõigi eksportijate seas. Kõnealuste arengute taustal märkisid liikmesriigid, et väljumistolliasutuse tasandile miinimummäära kehtestamise nõue takistab kontrollide tõhusat jaotumist selliste sektorite või eksportijate vahel, mida tuleks käsitada prioriteetsena. Mõnedele tolliasutustele on 5% määr liiga suureks halduskoormuseks, kuna nõue kehtib haldusasutuse ja üksikute eksportijate suhtes, samas kui teiste tolliasutuste puhul ei kata 5% määr tegelikke kontrollivajadusi.Tõhususe ja lihtsuse huvides ning vastavalt eelarvekulude kontrollide ühise juhtimise põhimõttele peaks määruse (EÜ) nr 3122/94 kohaselt riskianalüüsi rakendavatel liikmesriikidel olema võimalus kohaldada minimaalset kontrollimäära riiklikul mitte eksporditolliasutuse tasandil. Liikmesriigid, kes ei kohalda kõnealust riskianalüüsi, ei saa kokkuvõtlikku kontrollimäära rakendada ning nad on seaduslikult kohustatud kohaldama kontrollimäära eksporditolliasutuse kohta. Liikmesriigid, kes kohaldavad nimetatud riskianalüüsi, kuid eelistavad kontrollide detsentraliseeritud juhtimist ühtlustatud ja õiguslikult siduvate määradega, võivad jätkata praegust tava kohaldada õigusaktidega nõutud minimaalset kontrollimäära eksporditolliasutuse kohta.2007/0178 (CNS)Ettepanek:NÕUKOGU MÄÄRUSmillega muudetakse määrust (EMÜ) nr 386/90 toetust või muid summasid saavate põllumajandustoodete ekspordi ajal teostatava kontrolli kohtaEUROOPA LIIDU NÕUKOGU,võttes arvesse Euroopa Ühenduse asutamislepingut, eriti selle artiklit 37,võttes arvesse komisjoni ettepanekut,[7]võttes arvesse Euroopa Parlamendi arvamust,[8]ning arvestades järgmist:1.  Nõukogu määruse (EMÜ) nr 368/90[9] jõustumisest alates on paljud liikmesriigid oma tolliasutuste töö ümber korraldanud ja see on toonud kaasa tolliasutuste arvu märkimisväärse vähenemise. Tsentraliseeritud kontrolliga elektroonilise ekspordikorra sisseviimine on vähendanud eksporditolliasutuse kui kontrollimäärade kohaldamise aluse asjakohasust.2.  Lisaks peaks riskijuhtimise meetodite, sealhulgas riskianalüüsi kasutamine kaasa tooma füüsiliste kontrollide laienemise kõigile eksportijatele. Kuid nõue kohaldada minimaalset kontrollimäära väljumistolliasutuse tasandil takistab kontrollide tõhusat jaotumist selliste sektorite või eksportijate vahel, mida tuleks käsitada prioriteetsena. Seega peaks tõhususe ja lihtsuse huvides ning vastavalt ühise juhtimise põhimõttele olema ühenduse õiguse kohaselt riskianalüüsi rakendavatel liikmesriikidel võimalus kohaldada minimaalset kontrollimäära riiklikul, mitte eksporditolliasutuse tasandil.3.  Seepärast tuleks määrust (EMÜ) nr 386/90 vastavalt muuta,ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA MÄÄRUSE:Artikkel 1Määrust (EMÜ) nr 386/90 muudetakse järgmiselt.Artikli 3 lõikele 2 lisatakse kolmas lõik:„Teise lõigu kohaldamisel võib liikmesriik otsustada asendada tolliasutuse kohta kehtiva 5% määra kogu oma territooriumi kohta kehtiva 5% määraga. Liikmesriik teavitab komisjoni enne kõnealuse lõigu kohaldamist või selle kohaldamise lõpetamist.“Artikkel 2Käesolev määrus jõustub kahekümnendal päeval pärast selle avaldamist Euroopa Liidu Teatajas.Käesolev määrus on tervikuna siduv ja vahetult kohaldatav kõikides liikmesriikides.Brüssel,Nõukogu nimeleesistujaMÕJU HINDAMINE ETTEPANEKU MÕJU ETTEVÕTLUSELE, EELKÕIGE VÄIKESTELE JA KESKMISE SUURUSEGA ETTEVÕTETELE (VKEd)Ettepaneku pealkiriEelnõu: määrus, millega muudetakse nõukogu 12. veebruari 1990. aasta määrust (EMÜ) nr 386/90 toetust või muid summasid saavate põllumajandustoodete ekspordi ajal teostatava kontrolli kohtaDokumendi viitenumberKOM(2007) 489 lõplik 2007/0178 (CNS)ETTEPANEK1. Võttes arvesse subsidiaarsuse põhimõtet: miks on ühenduse õigusakt kõnealuses valdkonnas vajalik ja mis on selle peamised eesmärgid?Ettepanek ei avalda mõju ettevõtlusele, kuna sellega üksnes korraldatakse eksporditoetuste raames ümber füüsiliste ja asenduskontrollide juhtimine tolliasutuste poolt.Ühenduse õigusakt on kõnealuses valdkonnas vajalik, et olemasolevaid kontrollisätteid kohandada seoses mõnede liikmesriikide muutunud kontrollikeskkonnaga.Peamine eesmärk on lihtsustada tolliasutuste füüsiliste ja asenduskontrollide tsentraliseeritud jaotust.Mõju ettevõtlusele2. Keda ettepanek mõjutab?Mõju ettevõtlusele puudub-  millised ettevõtlussektorid-  millise suurusega ettevõtted (millise osa moodustavad väikesed ja keskmise suurusega ettevõtted)-  kas on teatavaid ühenduse geograafilisi alasid, kus kõnealused ettevõtted asuvad3. Mida peavad ettevõtted tegema kõnealuse ettepaneku järgmiseks?Muutused ettevõtetele puuduvad4. Milline majanduslik mõju võib ettepanekul tõenäoliselt olla?-  tööhõivele-  investeeringutele ja uute ettevõtete loomisele-  ettevõtete konkurentsivõimele.Mõju puudub5. Kas ettepanek sisaldab meetmeid, millega võetakse arvesse väikeste ja keskmise suurusega ettevõtete erivajadusi (vähendatud või erinõuded jne)?Mõju puudubNõustamine6. Loetlege organisatsioonid, keda on ettepanekuga seonduvalt konsulteeritud ning esitage kokkuvõtvalt nende peamised arvamused.Ülemaailmsed eelkonsultatsioonid on toimunud liikmesriikide tehnikaala asjatundjatega, kes on kaubandusmehhanismide korralduskomitee esindajad. Nimetatud spetsialistid teevad koostööd eksportijate organisatsioonidega.Organisatsioonid ei ole ettepanekule reageerinud. Liikmesriikide spetsialistide peamine arvamus oli, et kokkuvõtlik kontrollimäär vastab paremini ajakohastatud ja IT-toega tollikontrollide juhtimisele. Kuna mõned (suured) liikmesriigid eelistavad jätkata kontrollide detsentraliseeritud juhtimisega ja kohaldada ühtlustatud ja õigusaktidega nõutud kontrollimäära eksporditolliasutuse kohta, antakse määrusega kokkuvõtliku määra valimise võimalus.[1] EÜT L 42, 16.2.1990, lk 6. Määrust on viimati muudetud määrusega (EÜ) nr 163/94 (EÜT L 24. 29.1.1994. lk 2).[2] EÜT L 24, 29.1.1994, lk 2.[3] EÜT L 94, 28.4.1970, lk 13, asendatud määruse (EÜ) nr 1290/2005 (ELT L 209, 11.8.2005, lk 1) artikliga 9.[4] EÜT L 42, 16.2.1990, lk 6. Määrust on viimati muudetud määrusega (EÜ) nr 163/94 (EÜT L 24. 29.1.1994. lk 2).[5] EÜT L 24, 29.1.1994, lk 2.[6] EÜT L 330, 21.12.1994, lk 31.[7] ELT C […], […], lk […].[8] ELT C […], […], lk […].[9] EÜT L 42, 16.2.1990, lk 6. Määrust on viimati muudetud määrusega (EÜ) nr 163/94 (EÜT L 24. 29.1.1994. lk 2).


				|

		52012PC0336

			Ettepanek: NÕUKOGU MÄÄRUS, millega luuakse süsteem rahalise abi andmiseks liikmesriikidele, kelle rahaühik ei ole euro /* COM/2012/0336 final - 2012/0164 (APP) */

			   	SELETUSKIRI
1.           ETTEPANEKU TAUST
18. veebruaril
2002 võeti vastu määrus (EÜ) nr 332/2002, millega loodi liidu rahalise abi
andmise süsteem. Määruse eesmärk on leevendada välisrahastamise piiranguid
liikmesriikides, kes on raskustes või kellel on tõsine oht sattuda raskustesse
seoses maksebilansiga. Määrust kohaldatakse üksnes nende liikmesriikide suhtes,
kelle rahaühik ei ole euro. Viimastel aastatel maailma tabanud enneolematu
ulatusega kriis on oluliselt vähendanud majanduskasvu ja finantsstabiilsust ning
kahjustanud liikmesriikide eelarvepositsiooni, maksebilanssi ja võlaseisundit,
mistõttu mitmed neist on olnud sunnitud taotlema rahalist abi.
Majandus- ja
finantskriisi tingimustes on loodud uued abi andmise vahendid: Euroopa
Finantsstabiilsuse Fond (EFSF), Euroopa finantsstabiilsusmehhanism (EFSM) ning
varsti jõustub ka Euroopa stabiilsusmehhanism (ESM). Kehtiv määrus ei ole aga
kõnealuse arenguga sammu pidanud. Kõnealuste finantsstabiilsusmehhanismidega on
loodud uued ennetavad vahendid rahalise abi andmiseks eelkõige euroala
liikmesriikidele. Määruse läbivaatamise tulemusel saavad muud kui euroala
liikmesriigid kasutada sarnaseid rahastamisvahendeid. Peale selle võimaldab see
majandusjuhtimise hiljutisest tugevdamisest ning majanduse ja eelarve tõhusamast
koordineerimisest lähtuvalt kehtivat määrust ajakohastada, et tagada võrdsemad
võimalused euroala ja muude kui euroala liikmesriikide jaoks. Lisaks peaks see
suurendama otsuste tegemise tõhusust, kuna määruse jõustamise menetlust
lihtsustatakse nii, et kahe etapi asemel on üks menetlusetapp.
2.           ETTEPANEKU ÕIGUSLIK KÜLG
Käesoleva
määrusega luuakse liidu rahalise abi süsteem, mille raames saab abi anda
muudele kui euroala liikmesriikidele, kes on raskustes või kellel on tõsine oht
sattuda raskustesse seoses maksebilansiga (artikkel 1). Rahalist abi võidakse
anda laenu või krediidiliini vormis, kusjuures põhisumma ei ületa 50 miljardit
eurot (artikkel 2). Krediidiliin võib olla abikõlblikkuse tingimustel põhinev
ennetav tingimuslik krediidiliin või täiendavate tingimustega seotud
krediidiliin, mis põhineb abikõlblikkuse tingimustel ja uutel
poliitikameetmetel (artikkel 4).
Nõukogu otsustab laenuandmise komisjoni
soovituse alusel (artikkel 3). Laenu antakse tingimusel, et liikmesriik võtab
vastu makromajandusliku kohandamisprogrammi eesmärgiga taastada maksebilansi
jätkusuutlik positsioon ning suutlikkus end täielikult rahastada
finantsturgudel. Komisjon koostöös EKPga ja vajaduse korral IMFiga teostab
makromajandusliku kohandamisprogrammi rakendamise seiret korrapäraste
kontrollkäikude abil.
Läbivaadatud määrus sisaldab uusi sätteid,
mille eesmärk on tõhustada rahalise abi rakendamist käsitlevat dialoogi, et
tagada suurem läbipaistvus ja vastutus. Konkreetselt võib Euroopa Parlamendi
asjaomane komitee kutsuda asjaomase liikmesriigi esindajad osalema arvamuste
vahetuses, milles käsitletakse kohandamisprogrammi rakendamisel tehtud
edusamme. Asjaomase liikmesriigi parlament võib kutsuda komisjoni esindajad
osalema arvamuste vahetuses, milles käsitletakse makromajandusliku
kohandamisprogrammi rakendamisel tehtud edusamme.
Nõukogu otsustab
ennetava tingimusliku krediidiliini või täiendavate tingimustega seotud
krediidiliini eraldamise komisjoni soovituse alusel (artikkel 5). Ennetavat
tingimuslikku krediidiliini on võimalik kasutada liikmesriikidel, kelle
majandus- ja finantsolukord on põhimõtteliselt usaldusväärne ja kes täidavad
kokkulepitud abikõlblikkuse kriteeriumid. Täiendavate tingimustega seotud
krediidiliini on võimalik kasutada liikmesriikidel, kes ei täida mõnda
ennetavale tingimuslikule krediidiliinile juurdepääsu tingimust, kuid kelle
üldine majandus- ja finantsolukord on usaldusväärne. Peale selle peaksid
asjaomased liikmesriigid võtma parandusmeetmeid. Nad peaksid keskenduma veel
täitmata abikõlblikkuse kriteeriumide täitmisele ja maksebilansi jätkusuutliku
positsiooni taastamisele, tagades et krediidiliini eraldamise ajal täidetud
abikõlblikkuse kriteeriumid oleksid jätkuvalt täidetud.
Ennetavat rahalist
abi saava liikmesriigi suhtes kohaldatakse tõhustatud järelevalvet, et tagada
tavaolukorra kiire taastumine ja kaitsta teisi liikmesriike võimaliku
negatiivse ülekanduva mõju eest (artikkel 6). Tõhustatud järelevalve peaks
hõlmama ulatuslikumat juurdepääsu teabele, mida komisjonil on vaja asjaomase liikmesriigi
majandus-, eelarve- ja finantsolukorra seire tugevdamiseks ning korrapäraseks
aruannete esitamiseks. Tõhustatud järelevalve all olev liikmesriik võtab
meetmeid majandusraskuste võimalike põhjuste kõrvaldamiseks.
Uue määrusega üritatakse viia mitu olulist menetlusetappi kooskõlla ELi
toimimise lepingu artikli 136 kohase uue määrusega, mis on suunatud raske
finantsolukorraga liikmesriikidele. Eesmärk on tagada ELi programmiriikide
jaoks võimalikult võrdsed tingimused olenemata sellest, kas kõnealused
liikmesriigid kuuluvad euroalasse või mitte. Läbivaadatud määrusega on ette
nähtud ülemäärase eelarvepuudujäägi ja Euroopa poolaasta kohase mitme
järelevalveetapi asendamine makromajandusliku kohandamisprogrammiga ja selle
järelevalvega (artiklid 7 ja 9). Makromajandusliku kohandamisprogrammi ulatust
silmas pidades saab kõnealuse kohandamisprogrammi kohaldamisajaks peatada muud
laadi majandus- ja eelarvejärelevalve teostamise, et vältida
aruandluskohustuste dubleerimist. Samamoodi tagatakse läbivaadatud määrusega
ülemäärase tasakaalustamatuse menetluse peatamine, kui liikmesriigi suhtes
kohaldatakse makromajanduslikku kohandamisprogrammi (artikkel 8), ning sellega
on nõutav abijärgne järelevalve liikmesriikides, kes on maksnud tagasi vähem
kui 75 % saadud rahalisest abist (artikkel 15).
Laenutehingud
muudetakse Euroopa Komisjoni jaoks veidi paindlikumaks, et piirata finantsturu
raske olukorra korral võimalike raskuste tekkimist rahaliste vahendite
hankimisel artikkel 12).
2012/0164 (APP)
Ettepanek:
NÕUKOGU MÄÄRUS,
millega luuakse süsteem rahalise abi
andmiseks liikmesriikidele, kelle rahaühik ei ole euro
EUROOPA LIIDU NÕUKOGU,
võttes arvesse Euroopa
Liidu toimimise lepingut, eriti selle artiklit 352,
võttes arvesse
komisjoni ettepanekut,
olles edastanud
õigusaktide eelnõud riikide parlamentidele,
võttes arvesse Euroopa
Parlamendi nõusolekut,
võttes arvesse Euroopa
Keskpanga arvamust,
toimides seadusandliku erimenetluse kohaselt
ning arvestades
järgmist:
(1)       Aluslepingu artiklis 143 on
sätestatud, et soovituse põhjal, mille komisjon annab pärast nõupidamist
majandus- ja rahanduskomiteega, annab nõukogu vastastikust abi liikmesriigile,
kes on suurtes maksebilansiraskustes või teda ähvardab tõsine oht sellistesse
raskustesse sattuda. Määrust kohaldatakse üksnes nende liikmesriikide suhtes,
kelle rahaühik ei ole euro (edaspidi „muud kui euroala liikmesriigid”). Siiski
ei ole selle sättega kindlaks määratud vahendit, mida kavandatud vastastikuse
abi andmiseks kasutada.
(2)       Viimasel kolmel aastal
maailma tabanud enneolematu ulatusega kriis on oluliselt kahjustanud
majanduskasvu ja finantsstabiilsust ning halvendanud märgatavalt liikmesriikide
eelarvepositsiooni ja võlaseisundit, mistõttu mitmed neist on olnud sunnitud
taotlema rahalist abi.
(3)       Muudele kui euroala
liikmesriikidele rahalise abi andmist ja selle kasutamise jälgimist käsitlevad
eeskirjad peaksid olema kooskõlas eeskirjadega, mida kohaldatakse nende
liikmesriikide suhtes, kelle rahaühik on euro, eriti peaksid need olema
kooskõlas eeskirjadega, mis on ette nähtud määrusega, millega tugevdatakse
majanduse ja eelarve järelevalvet liikmesriikide üle, kellel on või võivad
tekkida tõsised raskused finantsstabiilsuse tagamisel euroalas, tehes teatavaid
vajalikke kohandusi, et võtta arvesse aluslepingu eeskirjade erinevust nende
liikmesriikide puhul, kelle rahaühik ei ole euro, ning piiratumaid omavahelisi
majandus- ja finantsseoseid. Komisjonil näiteks ei tohiks olla võimalik
kohaldada rahalist abi mittesaava liikmesriigi suhtes tõhustatud järelevalvet.
(4)       Rahalise abi andmine peaks
olema seotud asjaomase liikmesriigi majanduse ja eelarve järelevalvega.
Järelevalve ulatus peaks olema vastavuses olemasolevate finantsraskuste
tõsidusega ja selle puhul tuleks arvesse võtta antava rahalise abi laadi, mis
võib ulatuda abikõlblikkuse tingimustel põhinevast ennetavast toetusest rangete
poliitiliste tingimustega seotud makromajandusliku kohandamisprogrammini.
(5)       Ennetavat rahalist abi saava
liikmesriigi suhtes tuleks kohaldada tõhustatud järelevalvet, et tagada tavaolukorra
kiire taastumine ja kaitsta teisi liikmesriike võimaliku negatiivse ülekanduva
mõju eest. Tõhustatud järelevalve peaks hõlmama laialdasemat juurdepääsu
teabele, mida komisjonil on vaja asjaomase liikmesriigi majandus-, eelarve- ja
finantsolukorra seire tugevdamiseks ning korrapäraseks aruannete esitamiseks
majandus- ja rahanduskomiteele.
(6)       Laenu saavate liikmesriikide
majanduse ja eelarve järelevalvet tuleks veelgi tugevdada. See peaks hõlmama
makromajandusliku kohandamisprogrammi kehtestamist. Makromajandusliku
kohandamisprogrammi ulatust silmas pidades tuleks kõnealuse kohandamisprogrammi
kohaldamisajaks peatada muud laadi majandus- ja eelarvejärelevalve teostamine,
et vältida aruandluskohustuste dubleerimist.
(7)       Selleks et edendada rahalise
abi rakendamist hõlmavat dialoogi liidu institutsioonide vahel (eelkõige
Euroopa Parlamendi, nõukogu ja komisjoni vahel) ning tagada suurem läbipaistvus
ja vastutus, tuleks sätestada eeskirjad.
(8)       Otsusega selle kohta, et
liikmesriik ei järgi makromajanduslikku kohandamisprogrammi, peaks kaasnema ka
liidu vahendite maksmise või kohustuste peatamine vastavalt määruse (EL) nr XXX
(millega kehtestatakse ühissätted ühisesse strateegilisse raamistikku kuuluvate
fondide – Euroopa Regionaalarengu Fondi, Euroopa Sotsiaalfondi,
Ühtekuuluvusfondi, Maaelu Arengu Euroopa Põllumajandusfondi ja Euroopa
Merendus- ja Kalandusfondi – kohta, nähakse ette üldsätted Euroopa
Regionaalarengu Fondi, Euroopa Sotsiaalfondi ja Ühtekuuluvusfondi kohta ning
tunnistatakse kehtetuks määrus (EÜ) nr 1083/2006) artikli 21 lõikele 6.
(9)       Nõukogu peaks kasutama
aluslepingu artikli 143 lõike 2 kohast volitust võtta käesoleva määruse
kohaldamiseks vastu üksikotsuseid.
(10)     Määrustega (EÜ) nr 1093/2010,
(EÜ) nr 1094/2010 ja (EÜ) nr 1095/2010 asutatud Euroopa järelevalveasutuste
tegevuse ulatus peaks jääma iga kõnealuse määruse artiklis 1 sätestatud
piiridesse.
(11)     Selleks et võtta vastu
käesolev määrus, millega nähakse ette liidu rahalise abi andmine muudele kui
euroala liikmesriikidele, ei ole aluslepingus sätestatud muid volitusi kui
need, mis on artiklis 352,
ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA MÄÄRUSE:
Artikkel 1
Reguleerimisese ja -ala
1.           Käesoleva määrusega luuakse
liidu rahalise abi süsteem, mille raames saab kooskõlas aluslepingu artikliga
143 anda abi liikmesriikidele, kes on raskustes või kellel on tõsine oht
sattuda raskustesse seoses maksebilansiga.
2.           Käesolevat määrust
kohaldatakse nende liikmesriikide suhtes, kelle rahaühik ei ole euro.
Artikkel 2
Liidu rahaline abi
1.           Liidu rahalist abi antakse
järgmisel kujul:
(a)
laenuna;
(b)
ennetava tingimusliku krediidiliinina, mis põhineb
abikõlblikkuse tingimustel; või
(c)
täiendavate tingimustega seotud krediidiliinina,
mis põhineb abikõlblikkuse tingimustel ja uutel poliitikameetmetel.
2.           Selleks volitatakse komisjoni
sõlmima Euroopa Liidu nimel lepinguid laenu võtmiseks kapitaliturgudelt või
finantseerimisasutustelt.
3.           Käesoleva määruse kohaselt
liikmesriikidele antavate laenude või eraldatavate krediidiliinide põhisumma ei
ületa 50 miljardit eurot.
4.           Kui asjaomane liikmesriik
kavatseb kaasata liiduvälist rahalist abi, mille kaasamisel seatakse
majanduspoliitilisi tingimusi, peab ta eelnevalt nõu pidama komisjoniga.
Komisjon analüüsib liidu rahalise abi süsteemi raames kasutada olevaid
võimalusi ning kavandatavate majanduspoliitiliste tingimuste kokkusobivust
meetmetega, mis on võetud aluslepingu artiklite 121 ja 126 alusel ning
kõnealuste artiklite alusel vastuvõetud mis tahes õigusaktide alusel. Komisjon
teavitab majandus- ja rahanduskomiteed oma analüüsi tulemustest.
Artikkel 3
Laenuandmise tingimused ja
menetlus
1.           Laenu võtta sooviv
liikmesriik teavitab sellest komisjoni, Euroopa Keskpanka (EKP) ning majandus-
ja rahanduskomiteed.
2.           Komisjon hindab koos EKPga ja
võimaluse korral IMFiga asjaomase liikmesriigi valitsemissektori võla
jätkusuutlikkust ning praegusi või potentsiaalseid rahalisi vajadusi ning
edastab selle hinnangu majandus- ja rahanduskomiteele.
3.           Asjaomane liikmesriik koostab
kokkuleppel komisjoniga (kes tegutseb koostöös EKP ja võimaluse korral IMFiga)
esialgse makromajandusliku kohandamisprogrammi, mis sisaldab poliitikanõudeid,
mille eesmärk on taastada maksebilansi jätkusuutlik positsioon ning suutlikkus
end täielikult rahastada finantsturgudel. Esialgses makromajanduslikus
kohandamisprogrammis võetakse nõuetekohaselt arvesse asjaomasele liikmesriigile
aluslepingu artiklite 121, 126 ja 148 alusel esitatud soovitusi ja nende
järgimiseks võetud meetmeid ning laiendatakse, tugevdatakse ja süvendatakse
vajalikke poliitikameetmeid.
4.           Nõukogu võib komisjoni
ettepaneku põhjal kvalifitseeritud häälteenamusega otsustada anda asjaomasele
liikmesriigile laenu ja kui see on nii, kiidab ta heaks kõnealuse laenuga
seotud makromajandusliku kohandamisprogrammi.
5.           Laenuandmise otsus sisaldab
summat, maksimaalset keskmist tagasimaksetähtaega, hinnastamist, osamaksete
maksimaalset arvu, laenu kättesaadavuse perioodi, peamisi majanduspoliitilisi
tingimusi ning abi rakendamise muid üksikasjalikke eeskirju.
6.           Komisjon ja asjaomane
liikmesriik sõlmivad vastastikuse mõistmise memorandumi, milles esitatakse
makromajandusliku kohandamisprogrammi üksikasjad (edaspidi „vastastikuse
mõistmise memorandum”). Komisjon edastab vastastikuse mõistmise memorandumi
Euroopa Parlamendile ja nõukogule.
7.           Komisjon koostöös EKPga ja
vajaduse korral IMFiga teostab makromajandusliku kohandamisprogrammi
rakendamise seiret korrapäraste kontrollkäikude abil. Ta teavitab majandus- ja
rahanduskomiteed kord kvartalis. Asjaomane liikmesriik teeb täies ulatuses
koostööd komisjoni ja EKPga. Eelkõige esitab ta komisjonile ja EKP-le kogu
teabe, mida nad peavad programmi seireks vajalikuks. Samuti on asjaomasel
liikmesriigil kohustused, mis on ette nähtud artikli 6 lõikega 2.
8.           Komisjon koostöös EKPga ja
võimaluse korral IMFiga analüüsib koos asjaomase liikmesriigiga, milliseid
muudatusi tuleb vajaduse korral makromajanduslikus kohandamisprogrammis teha.
Nõukogu kiidab komisjoni ettepaneku põhjal kvalifitseeritud häälteenamusega
heaks kõnealuse programmi mis tahes muudatused.
9.           Kui lõike 7 kohase seire
tulemusel tuvastatakse märkimisväärsed kõrvalekalded makromajanduslikust
kohandamisprogrammist, võib nõukogu otsustada komisjoni ettepaneku põhjal
kvalifitseeritud häälteenamusega, et asjaomane liikmesriik ei täida rahalise
abi kokkulepitud tingimusi. Käesoleva määruse kohased liidu rahalise abi
väljamaksed peatatakse.
10.         Hiljemalt kuus kuud pärast
lõike 9 kohast otsust võib nõukogu otsustada komisjoni ettepaneku põhjal
kvalifitseeritud häälteenamusega, et väljamaksete tegemist jätkatakse, kui
asjaomane liikmesriik täidab rahalise abi kokkulepitud tingimused. Kui
kõnealuse tähtaja jooksul sellist otsust vastu ei võeta, ei tehta enam ühtegi
käesoleva määruse kohast liidu rahalise abi täiendavat väljamakset.
11.         Kui asjaomase liikmesriigi
haldussuutlikkus ei ole piisav või kui tal on kohandamisprogrammi rakendamisega
märkimisväärseid probleeme, taotleb ta tehnilist abi komisjonilt, kes võib
moodustada selleks eksperdirühmi, kuhu kuuluvad liikmesriikide ja muude Euroopa
ja /või asjakohaste rahvusvaheliste institutsioonide esindajad. Tehniline abi
võib hõlmata asjaomases riigis asuvaid esindajaid ja abipersonali, kes annavad
ametiasutustele nõu kohandamisprogrammi rakendamise kohta.
12.         Euroopa Parlamendi asjaomane
komitee võib kutsuda asjaomase liikmesriigi esindajad osalema arvamuste
vahetuses, milles käsitletakse kohandamisprogrammi rakendamisel tehtud
edusamme.
13.         Asjaomase liikmesriigi
parlament võib kutsuda komisjoni esindajad osalema arvamuste vahetuses, milles
käsitletakse makromajandusliku kohandamisprogrammi rakendamisel tehtud
edusamme.
Artikkel 4
Krediidiliinide eraldamise
tingimused
1.           Ennetavat tingimuslikku
krediidiliini saavad kasutada liikmesriigid, kelle majandus- ja finantsolukord
on jätkuvalt põhimõtteliselt usaldusväärne. Selleks et kindlaks teha, kas
liikmesriik vastab ennetava tingimusliku krediidiliini tingimustele,
koostatakse üldhinnang, võttes arvesse järgmisi abikõlblikkuse kriteeriume:
(a)
Aluslepingu artiklite 121 ja 126 alusel vastuvõetud
nõukogu soovituste ja otsuste järgimine. Liikmesriigid, kelle suhtes
kohaldatakse ülemäärase eelarvepuudujäägi menetlust, saavad siiski ennetavat
tingimuslikku krediidiliini kasutada, tingimusel et nad täidavad täies ulatuses
nõukogu alusleping artikli 126 lõike 7 alusel vastu võetud soovitused.
(b)
Valitsemissektori jätkusuutlik võlg.
(c)
Ülemäärase tasakaalustamatuse menetluse kohaste
kohustuste täitmine. Riigid, kelle suhtes kohaldatakse ülemäärase
tasakaalustamatuse menetlust, saavad siiski ennetavat tingimuslikku
krediidiliini kasutada, kui on kindlaks tehtud, et nad on võtnud kohustuse
vähendada nõukogu kindlakstehtud tasakaalustamatust.
(d)
Tõendid kapitaliturgudele mõistlikel tingimustel
juurdepääsu kohta.
(e)
Jätkusuutlik välispositsioon.
(f)
Pankadel ei ole selliseid maksejõuetusprobleeme,
mis kujutaksid süsteemset riski pangandussüsteemi stabiilsusele.
2.           Täiendavate tingimustega
seotud krediidiliini on võimalik kasutada liikmesriikidel, kes ei täida mõnda
ennetavale tingimuslikule krediidiliinile juurdepääsu tingimust, kuid kelle
üldine majandus- ja finantsolukord on usaldusväärne. Asjaomased liikmesriigid
peaksid pärast komisjoni ja EKPga nõupidamist välja töötama korrigeerivad
meetmed, mille eesmärk on:
(a)
täita lõikes 1 sätestatud abikõlblikkuse
kriteeriumid, mis ei olnud seni täidetud, ning
(b)
tagada lõikes 1 sätestatud muude abikõlblikkuse
kriteeriumide pidev täitmine.
Artikkel 5
Krediidiliinide eraldamise menetlus
1.           Krediidiliini sooviv
liikmesriik teavitab sellest komisjoni, EKPd ning majandus- ja
rahanduskomiteed.
2.           Komisjon hindab koos EKPga ja
võimaluse korral IMFiga asjaomase liikmesriigi valitsemissektori võla
jätkusuutlikkust ning praegusi või potentsiaalseid rahalisi vajadusi ning
edastab selle hinnangu majandus- ja rahanduskomiteele.
3.           Komisjon hindab koos EKPga,
kas asjaomane liikmesriik täidab artikliga 4 ette nähtud tingimusi ennetava
tingimusliku krediidiliini või täiendavate tingimustega seotud krediidiliini
saamiseks.
4.           Nõukogu teeb komisjoni
soovituse alusel kvalifitseeritud häälteenamusega otsuse ennetava tingimusliku
krediidiliini või täiendavate tingimustega seotud krediidiliini andmise kohta
esialgse kestusega üks aasta. Krediidiliini eraldamise otsus sisaldab summat,
krediidiliini kättesaadavaks tegemise tasu, rahaliste vahendite eraldamise
korral kohaldatavat hinnastamist, kättesaadavusaega, võetava laenu maksimaalset
keskmist tagasimaksetähtaega ning muid abi rakendamist käsitlevaid sätteid.
Täiendavate tingimustega seotud krediidiliini eraldamise otsus sisaldab ka
artikli 4 lõike 2 alusel võetavate korrigeerivate meetmete kirjeldust.
5.           Komisjon ja asjaomane
liikmesriik sõlmivad vastastikuse mõistmise memorandumi, milles on sätestatud
krediidiliini eraldamise tingimused.
6.           Asjaomase liikmesriigi
taotlusel võib komisjon otsustada uuendada krediidiliini kaks korda (iga kord
kuueks kuuks), olles teavitanud majandus- ja rahanduskomiteed abikõlblikkuse
tingimuste täitmisele antud hinnangust.
7.           Krediidiliini eraldamisel
jälgib komisjon abikõlblikkuse tingimuste pidevat täitmist ning teavitab
majandus- ja rahanduskomiteed saadud tulemustest iga kolme kuu tagant. Komisjon
hindab uuesti krediidiliini sobivust, kui see võetakse kasutusele. Kui komisjon
järeldab sellise hindamise tulemusel, et krediidiliin ei ole enam sobiv
asjaomase liikmesriigi raskuste leevendamiseks, võib nõukogu komisjoni
soovituse alusel otsustada krediidiliini eraldamise lõpetada ja soovitada
asjaomasel liikmesriigil esitada laenutaotlus artikliga 3 ette nähtud menetluse
kohaselt.
8.           Täiendavate tingimustega
seotud krediidiliini eraldamise või ennetava tingimusliku krediidiliini
kasutamise korral kohaldatakse asjaomase liikmesriigi suhtes tõhustatud
järelevalvet kooskõlas artikliga 6 krediidiliini kättesaadavusaja jooksul.
Artikkel 6
Tõhustatud järelevalve
1.           Tõhustatud järelevalve all
olev liikmesriik võtab komisjoniga (kes tegutseb koostöös EKPga, Euroopa
järelevalveasutuste ja Euroopa Süsteemsete Riskide Nõukoguga (ESRB) ning
vajaduse korral IMFiga) konsulteerides ja koostööd tehes meetmeid, mille
eesmärk on tagada jätkusuutlik maksebilanss ja vältida tulevasi probleeme
juurdepääsul turupõhisele rahastamisele.
2.           Komisjoni taotlusel teeb
tõhustatud järelevalve all olev liikmesriik järgmist:
(a)
edastab nõutud sagedusega komisjonile, EKP-le ja
asjaomastele Euroopa järelevalveasutustele liigendatud andmeid oma finantssüsteemi
kohta. Komisjon, EKP ja asjaomased Euroopa järelevalveasutused säilitavad
saadud liigendatud andmete konfidentsiaalsuse;
(b)
teeb asjaomaste Euroopa järelevalveasutuste
järelevalve all vajaduse korral stressitestid või tundlikkusanalüüsid, et
hinnata pangandussektori vastupanuvõimet eri makromajanduslikele ja
finantsvapustustele, nagu on kindlaks määranud komisjon ja EKP koos asjaomaste
Euroopa järelevalveasutustega ja ESRBga, ning jagab nendega üksikasjalikke
andmeid;
(c)
võimaldab korrapäraselt hinnata pangandussektori
üle teostatava järelevalve tagamise suutlikkust asjaomaste Euroopa
järelevalveasutuste teostatava vastastikuse hindamise raames;
(d)
edastab mis tahes teabe, mida on vaja
makromajandusliku tasakaalustamatuse seireks vastavalt Euroopa Parlamendi ja nõukogu
määrusele nr 1176/2011 makromajandusliku tasakaalustamatuse ennetamise ja
korrigeerimise kohta;
(e)
viib koostöös riikliku kõrgema
auditeerimisasutusega läbi valitsemissektori raamatupidamisaruannete põhjaliku
sõltumatu auditi, et hinnata raamatupidamisaruannete usaldusväärsust,
täielikkust ja täpsust ülemäärase eelarvepuudujäägi menetluse kohaldamisel, ja
esitab selle kohta aruande. Sellega seoses hindab komisjon (Eurostat)
asjaomaste liikmesriikide esitatud andmete kvaliteeti vastavalt määrusele (EÜ)
nr 679/2010;
(f)
esitab täiendavat teavet, et oleks võimalik jälgida
tema edu ülemäärase eelarvepuudujäägi kõrvaldamisel, kui tema suhtes
kohaldatakse aluslepingu artikli 126 lõike 6 alusel tehtud otsust.
3.           Tõhustatud järelevalve all
olev liikmesriik:
(a)
viib viivitamata läbi valitsemissektori ja selle
allsektorite eelarve aastasisese täitmise põhjaliku hindamise. Hindamine hõlmab
ka riigi omandis olevate üksustega ja riigi sõlmitud lepingutega seotud
finantsriske sel määral, mil need võivad mõjutada ülemäärast eelarvepuudujääki.
Selle hindamise tulemus edastatakse komisjonile ning majandus- ja
rahanduskomiteele;
(b)
edastab valitsemissektori ja selle allsektorite
kohta komisjonile ning majandus- ja rahanduskomiteele korrapäraselt teavet
eelarve aastasisese täitmise, kulude ja tulude poolel võetud suvakohaste
meetmete eelarvemõju, valitsemissektori kulu- ja tulueesmärkide kohta ning
samuti võetud meetmete ning eesmärkide saavutamiseks kavandatud meetmete
olemuse kohta. Kõnealune aruanne avalikustatakse.
4.           Komisjon teeb koostöös EKPga
ja vajaduse korral Euroopa järelevalveasutustega ning võimaluse korral IMFiga
järelevalve all olevasse liikmesriiki korrapäraseid kontrollkäike, et
kontrollida lõigetes 1, 2 ja 3 osutatud meetmete rakendamist. Ta edastab iga
kolme kuu tagant majandus- ja rahanduskomiteele saadud tulemused ning hindab
eelkõige, kas tuleks võtta täiendavaid meetmeid. Kõnealused kontrollkäigud
asendavad nõukogu määruse (EÜ) nr 1467/97 artikli 10a lõike 2 kohast
kohapealset kontrolli.
5.           Kui lõike 4 kohase hindamise
tulemusel jõutakse seisukohale, et tuleb võtta täiendavaid meetmeid ja et
asjaomase liikmesriigi finantsseisundil on märkimisväärne negatiivne mõju liidu
finantsstabiilsusele, võib nõukogu komisjoni ettepaneku põhjal kvalifitseeritud
häälteenamusega soovitada asjaomasel liikmesriigil taotleda laenu artikli 3
kohase menetluse alusel. Soovitus ja selle vastuvõtmisele eelnev
ettevalmistustöö on konfidentsiaalsed, v.a juhul, kui nõukogu otsustab selle
avalikustada.
6.           Kui lõike 5 kohaselt vastu
võetud soovitus avalikustatakse:
(a)
võib Euroopa Parlamendi asjaomane komitee kutsuda
asjaomase liikmesriigi esindajad osalema arvamuste vahetuses;
(b)
võib asjaomase liikmesriigi parlament kutsuda
komisjoni esindajad osalema arvamuste vahetuses.
Artikkel 7
Kooskõla ülemäärase
eelarvepuudujäägi menetlusega
1.           Makromajanduslik
kohandamisprogramm ning selle muudatused, mis on ette nähtud käesoleva määruse
artikli 3 lõigetega 4 ja 8, asendavad nõukogu määruse (EÜ) nr 1466/97 artikli 8
kohaselt esitatavaid lähenemisprogramme.
2.           Kui asjaomasele
liikmesriigile esitatakse aluslepingu artikli 126 lõike 7 kohane soovitus
ülemäärase eelarvepuudujäägi kõrvaldamise kohta:
(a)
asendab käesoleva määruse artikli 3 lõigete 4 ja 8
kohane makromajanduslik kohandamisprogramm vastavalt vajadusele ka nõukogu
määruse (EÜ) nr 1467/97 artikli 3 lõike 4a kohaseid aruandeid;
(b)
makromajandusliku kohandamisprogrammi iga-aastased
eelarve-eesmärgid, mis on ette nähtud käesoleva määruse artikliga 3, asendavad
aluslepingu artikli 126 lõike 7 kohaselt antud soovituses sisalduvaid määruse
(EÜ) nr 1467/97 artikli 3 lõike 4 kohaselt kindlaksmääratud iga-aastaseid
eelarve-eesmärke;
(c)
Käesoleva määruse artikli 3 lõikega 7 ette nähtud
seirega asendatakse nõukogu määruse (EÜ) nr 1467/97 artikli 10 lõike 1 ja
artikli 10a kohane seire ning määruse (EÜ) nr 1467/97 artikli 4 lõike 2 kohaste
otsuste aluseks olev seire.
Artikkel 8
Kooskõla makromajandusliku
tasakaalustamatuse menetlusega
Määruse (EÜ) nr 1176/2011 rakendamine
peatatakse liikmesriikide puhul, kelle suhtes kohaldatakse makromajanduslikku
kohandamisprogrammi, mille on nõukogu heaks kiitnud käesoleva määruse artikli 3
kohaselt. Kõnealuse määruse rakendamine on peatatud makromajandusliku
kohandamisprogrammi kestuse vältel.
Artikkel 9
Kooskõla majanduspoliitika
koordineerimise Euroopa poolaastaga
Käesoleva määruse artikliga 3 ettenähtud seire
asendab määruse (EÜ) nr 1466/97 (eelarveseisundi järelevalve ning
majanduspoliitika järelevalve ja kooskõlastamise tõhustamise kohta) artikli 2a
kohase majanduspoliitika koordineerimise Euroopa poolaasta järelevalvet ja
hindamist.
Artikkel 10
Laenu väljamaksmine
1.           Reeglina makstakse laen välja
osamaksetena.
2.           Ilma et see piiraks artikli 3
lõike 9 kohaldamist, otsustab komisjon osamaksete eraldamise artikli 3 lõike 7
kohase seire alusel.
Artikkel 11
Rahaliste vahendite
eraldamine krediidiliini raames
1.           Asjaomane liikmesriik teatab
komisjonile 45 kalendripäeva ette oma kavatsusest krediidiliini raames rahalisi
vahendeid kasutada. Üksikasjalikud eeskirjad sätestatakse artikli 5 lõikes 5
osutatud otsuses.
2.           Komisjon otsustab rahaliste
vahendite eraldamise artikli 5 lõike 7 ja artikli 6 lõike 4 kohase seire
alusel.
Artikkel 12
Laenutehingud
1.           Artiklis 2 osutatud
laenutehingud tehakse eurodes.
2.           Asjaomane liikmesriik ja
komisjon lepivad omavahel kokku nende järjestikuste osamaksete laadis, mille
liit rahalise abi andmise süsteemi alusel eraldab.
3.           Pärast seda, kui nõukogu on
teinud otsuse laenu kohta, on komisjonil õigus võtta laenu kapitaliturgudelt
või finantseerimisasutustelt kõige sobivamal ajal kavakohaste väljamaksete
vahel, et optimeerida rahastamiskulusid ja säilitada oma maine liidu emitendina
kõnealustel turgudel. Kaasatuid, kuid veel väljamaksmata rahalisi vahendeid
hoitakse kogu aeg selleks ettenähtud arveldus- või väärtpaberikontol, mida
käsitletakse vastavalt eelarveväliste tehingute suhtes kohaldatavatele
eeskirjadele, ning neid ei kasutata muuks, kui rahalise abi andmiseks
liikmesriigile kõnealuse mehhanismi alusel.
4.           Kui liikmesriik saab laenu,
millel on varasema tagasimaksmise klausel, ja otsustab seda võimalust kasutada,
astub komisjon selleks vajalikud sammud.
5.           Asjaomase liikmesriigi
taotlusel ning kui asjaolud ja laenulepingud võimaldavad laenu intressimäära
parandamist, võib komisjon oma esialgse laenu täielikult või osaliselt
refinantseerida või vastavad rahastamistingimused restruktureerida.
6.           Komisjon hoiab majandus- ja
rahanduskomiteed lõikes 5 osutatud tehingute arenguga kursis.
Artikkel 13
Kulud
Kulud, mis liidul tekkivad iga tehingu
sõlmimisel ja läbiviimisel, kannab asjaomane liikmesriik.

Artikkel 14
Laenude haldamine
1.           Komisjon kehtestab koos EKPga
laenude haldamiseks vajaliku korra.
2.           Asjaomane liikmesriik avab
oma riigi keskpangas liidult saadud rahalise abi haldamiseks erikonto.
Kõnealune liikmesriik kannab laenu põhisumma ja intressid kontole EKPs
neliteist TARGET2 tööpäeva enne vastavat maksetähtpäeva.
3.           Ilma et see piiraks Euroopa
Keskpankade Süsteemi ja Euroopa Keskpanga põhikirja artikli 27 kohaldamist, on
Euroopa Kontrollikojal õigus teostada asjaomases liikmesriigis finantskontrolli
või auditeid, mida ta peab seoses kõnealuse abi haldamisega vajalikuks.
Eelkõige komisjonil, sealhulgas Euroopa Pettustevastasel Ametil, on õigus saata
oma ametnikke või nõuetekohaselt volitatud esindajaid asjaomasesse
liikmesriiki, et teostada tehnilist või finantskontrolli või auditeid, mida ta
peab seoses kõnealuse abi haldamisega vajalikuks.
Artikkel 15
Abijärgne järelevalve
1.           Käesoleva määruse alusel
liidu rahalist abi saanud liikmesriigi suhtes kohaldatakse abijärgset
järelevalvet seni, kuni makstakse tagasi vähemalt 75 % rahalise abi
põhisummast. Nõukogu võib komisjoni ettepaneku põhjal kvalifitseeritud
häälteenamusega pikendada abijärgse järelevalve kestust.
2.           Abijärgse järelevalve all
oleval riigil tuleb täita ka artikli 6 lõike 2 kohased kohustused.
3.           Komisjon teeb koostöös EKPga
abijärgse järelevalve all olevasse liikmesriiki korrapäraseid kontrollkäike, et
hinnata majandus-, eelarve- ja finantsolukorda. Ta edastab iga poolaasta
majandus- ja rahanduskomiteele saadud tulemused ning hindab eelkõige, kas
tuleks võtta täiendavaid meetmeid.
4.           Nõukogu võib komisjoni
ettepaneku põhjal kvalifitseeritud häälteenamusega soovitada abijärgse
järelevalve all oleval liikmesriigil võtta parandusmeetmeid.
Artikkel
16
Kehtetuks tunnistamine
Määrus (EÜ) nr 332/2002 tunnistatakse
kehtetuks. Kõnealuse määruse alusel antud abi suhtes kohaldatakse kõnealust
määrust abi kättesaadavaks tegemise tähtaja lõpuni ja tasumisele kuuluvate
summade ülekandmiseni.
Artikkel 17
Üleminekusäte
Artiklit 15 ei kohaldata nende liikmesriikide
suhtes, kes juba on programmijärgse järelevalve all, olles saanud käesoleva
määruse jõustumise kuupäeval määruse (EÜ) nr 332/2002 alusel rahalist abi.
Artikkel 18
Jõustumine
Käesolev määrus jõustub kahekümnendal päeval
pärast selle avaldamist Euroopa Liidu Teatajas.
Käesolev määrus on tervikuna siduv ja
vahetult kohaldatav kõikides liikmesriikides.
Brüssel,
                                                                       Nõukogu
nimel
                                                                       eesistuja


Tähtis õiguslik teade

|

52007PC0075

Ettepanek Nõukogu määrus millega tehakse erandid Bulgaariale ja Rumeeniale määruse (EÜ) nr 2371/2002 teatavatest sätetest, milles käsitletakse kalalaevastike sihttasemeid  /* KOM/2007/0075 lõplik */

	[pic] | EUROOPA ÜHENDUSTE KOMISJON |Brüssel 28.2.2007KOM(2007) 75 lõplikEttepanekNÕUKOGU MÄÄRUSmillega tehakse erandid Bulgaariale ja Rumeeniale määruse (EÜ) nr 2371/2002 teatavatest sätetest, milles käsitletakse kalalaevastike sihttasemeid(komisjoni esitatud)SELETUSKIRIOn vaja teha teatavaid kohandusi ühenduse õigustikus ühise kalanduspoliitika valdkonnas, et õigusakte oleks võimalik kohaldada Bulgaaria ja Rumeenia suhtes.Lisatud ettepanek nõukogu määruse kohta kujutab endast tehnilist laadi kohandust.Ühinemislepingu artikli 4 lõike 3 alusel on nõukogul või komisjonil võimalik võtta ühinemiseelseid meetmeid, millele on osutatud muu hulgas ühinemisakti artiklis 56. Sellised meetmed jõustuvad ühinemislepingu jõustumise korral kõnealuse ühinemislepingu jõustumiskuupäeval.Ühinemisakti artikli 56 alusel on nõukogul või komisjonil võimalik vastu võtta selliseid ühinemiseelseid akte, mida on ühinemise tõttu vaja kohandada ja mille puhul ei ole ühinemisakti või selle lisadega vajalikke kohandusi ette nähtud. Kõnealuseid kohandusi kohaldatakse alates ühinemiskuupäevast.Kuna nõukogu määruse (EÜ) nr 2371/2002 artiklis 12 osutatud kalalaevastike sihttasemed vastavad 1997.–2002. aasta mitmeaastastes arendusprogrammides iga laevastikuosa jaoks seatud eesmärkide summale, ei ole asjakohane selliseid tasemeid kindlaks määrata liikmesriikide jaoks, kes on ühendusega ühinenud pärast kõnealuste programmide lõppemist.EttepanekNÕUKOGU MÄÄRUSmillega tehakse erandid Bulgaariale ja Rumeeniale määruse (EÜ) nr 2371/2002 teatavatest sätetest, milles käsitletakse kalalaevastike sihttasemeidEUROOPA LIIDU NÕUKOGU,võttes arvesse Euroopa Ühenduse asutamislepingut,võttes arvesse Bulgaaria ja Rumeenia ühinemislepingut,[1]võttes arvesse Bulgaaria ja Rumeenia ühinemisakti, eriti selle artiklit 56,ning arvestades järgmist:1.  Nõukogu 20. detsembri 2002. aasta määruse (EÜ) nr 2371/2002 (ühisele kalanduspoliitikale vastava kalavarude kaitse ja säästva kasutamise kohta)[2] artikliga 12 on ette nähtud, et iga liikmesriigi laevastiku jaoks tuleb sihttasemed kindlaks määrata 1997.–2002. aasta mitmeaastase arendusprogrammi iga laevastikuosa eesmärkide summana.2.  Bulgaarial ja Rumeenial ei ole määruse (EÜ) nr 2371/2002 artiklis 12 osutatud eesmärke.3.  Uute liikmesriikide sihttasemete kindlaksmääramisel tuleb igal juhul osutada nende laevastiku tasemele ühinemise hetkel. Kuid sellisel juhul osutuksid määruse (EÜ) nr 2371/2002 artikli 11 lõigetega 2 ja 4 ettenähtud kohustused ülearuseks, kuna need kattuksid kõnealuse määruse artikli 13 kohasest laevastiku koosseisu arvamise / koosseisust väljaarvamise kavast tulenevate kohustustega.4.  Bulgaaria ja Rumeenia kalalaevastike püügimaht ühinemiskuupäeval on aluseks määruse (EÜ) nr 2371/2002 artikliga 13 ettenähtud laevastiku koosseisu arvamise / koosseisust väljaarvamise kava kohaldamisel.5.  Seepärast ei ole asjakohane kindlaks määrata määruse (EÜ) nr 2371/2002 artikliga 12 ettenähtud sihttasemeid uute liikmesriikide jaoks ega kohaldada nende suhtes kõnealuse määruse artikli 11 lõikeid 2 ja 4, kuna sellel ei oleks mõju laevastiku haldamisele uutes liikmesriikides.6.  Samuti tuleks Bulgaariale ja Rumeeniale anda erandid määruse (EÜ) nr 2371/2002 kõnealustest sätetest,ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA MÄÄRUSE:Artikkel 1Erandina ei kohaldata Bulgaaria ja Rumeenia suhtes määruse (EÜ) nr 2371/2002 artikli 11 lõikeid 2 ja 4 ja artiklit 12.Artikkel 2Käesolev määrus jõustub kolmandal päeval pärast Euroopa Liidu Teatajas avaldamist.Seda kohaldatakse alates 1. jaanuarist 2007Käesolev määrus on tervikuna siduv ja vahetult kohaldatav kõikides liikmesriikides.Brüssel,Nõukogu nimeleesistuja [1] ELT L 157, 21.6.2006, lk 11.[2] EÜT L 358, 31.12.2002, lk 59.