				|

		52013PC0520

			Ettepanek: EUROOPA PARLAMENDI JA NÕUKOGU MÄÄRUS, millega kehtestatakse ühtsed eeskirjad ja ühtne menetlus krediidiasutuste ja teatavate investeerimisühingute solveerimiseks ühtse solveerimismehhanismi ja ühtse pankade solveerimisfondi raames ning millega muudetakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrust (EL) nr 1093/2010 /* COM/2013/0520 final - 2013/0253 (COD) */

			   	SELETUSKIRI
1.           ETTEPANEKU TAUST
Nagu kirjeldatakse komisjoni teatises Euroopa
Parlamendile ja nõukogule „Tegevuskava pangandusliidu poole liikumiseks”,[1] komisjoni teatises „Tiheda ja
toimiva majandus- ja rahaliidu loomise tegevuskava – üleeuroopalise arutelu
avamine”[2]
ning nelja juhi 2012. aasta aruandes „Tõelise majandus- ja rahaliidu suunas”,[3] moodustab integreeritud
finantsraamistik ehk „pangandusliit” olulise osa Euroopa majanduse elavnemise
ja kasvu teele suunamiseks vajalikest poliitilistest meetmetest.
Kiire edu pangandusliidu ülesehitamisel on
hädavajalik euroala ja kogu siseturu finantsstabiilsuse ja majanduskasvu
tagamiseks. See on oluline samm praegusest finantsilisest killustatusest ja
ebakindlusest ülesaamisel, rahastamistingimuste lihtsustamisel haavatavate
riikide ja pankade jaoks, nende kahe vahelise seose kaotamisel ning piiriülese
pangandustegevuse taaskäivitamisel siseturul nii euroala kui ka euroalaväliste
riikide hüvanguks. Lähtudes siseturu 28 liikme suhtes kohaldatavast reguleerivast
raamistikust (ühtsed eeskirjad), on Euroopa Komisjon seepärast valinud kaasava
lähenemisviisi ja esitanud erinevaid rahastamisvahendeid ja etappe hõlmava
tegevuskava pangandusliidu moodustamiseks, mis võib olla avatud kõigile
liikmesriikidele, kuid hõlmab igal juhul 18 praegust euroala liiget.
2013. aasta märtsis võttis Euroopa Ülemkogu
endale kohustuse viia pangandusliidu loomine lõpule järgmiste sammude abil.
Esiteks tuleks prioriteetsetena lõpule viia õiguslikud menetlused ühtse
järelevalvemehhanismi loomiseks, millega antakse Euroopa Keskpangale (EKP)
volitused teostada euroala pankade järelevalvet[4].
Teiseks tuleks jõuda suvekuude jooksul kokkuleppele selle suhtes, kuidas
Euroopa stabiilsusmehhanism (ESM) saaks ühtse järelevalvemehhanismi loomise ja
pankade bilansside läbivaatamise, sh „varasemast ajast päritud probleemsete
varade” määratlemise järel panku otse rekapitaliseerida. Samuti tuleks 2013.
aasta suvel jõuda kokkuleppele komisjoni ettepanekute suhtes Euroopa Parlamendi
ja nõukogu direktiivi [ ] kohta, millega luuakse krediidiasutuste ja
investeerimisühingute maksevõime taastamise ja solveerimise raamistik (edaspidi
„Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv [ ]”),[5]
. Peale selle tuleks prioriteetsena läbi vaadata komisjoni ettepanek ühtse
solveerimismehhanismi kohta koos asjakohaste ja tõhusate kaitsemeetmetega,
eesmärgiga need parlamendi praeguse ametiaja jooksul vastu võtta.
Pangandusliit hõlmab kõiki euroala riike ja
sellega vabatahtlikult ühinevaid euroalaväliseid liikmesriike. Nii
pangandusliidus kui ka kõigis muudes liikmesriikides kehtivad samad ühtsed
usaldatavusnõuded[6]
ja pankade solveerimise eeskirjad. Nii säilitatakse siseturu terviklikkus.
Pangandusliidust tulenev suurem finantsstabiilsus suurendab ka usaldust ja
kasvuväljavaateid kogu siseturul. Usaldatavusnõuete ja solveerimise eeskirjade
tsentraalne ja ühetaoline kohaldamine pangandusliidus osalevates
liikmesriikides toob kasu kõigile liikmesriikidele. Vähendades praegu
majandustegevust pärssivat finantsilist killustatust, aitab see tagada õiglast
konkurentsi ja kõrvaldada taksitused põhiõiguste vabal kasutamisel mitte üksnes
osalevates liikmesriikides, vaid kogu siseturul.
1.1.        Ühtne solveerimismehhanism ja
rahastamiskord kui pangandusliidu põhielemendid
Kiire kokkuleppimine ühtse järelevalvemehhanismi
suhtes 2012. aasta aprillis, üksnes seitse kuud pärast seda, kui komisjon
esitas 2012. aasta septembris vastava ettepaneku, on loonud pinnase
pangandusliidule kui majandus- ja rahandusliidu lahutamatule osale.
Rangem järelevalve ühtse järelevalvemehhanismi
kaudu suurendab usaldust pankade tervise suhtes. EKP võtab lõpliku vastutuse
kõigi euroala pankade järelevalve eest 2014. aastal. Praktikas teostab EKP
otsest järelevalvet suurimate ja rahvusvaheliselt aktiivseimate pankade üle,
võimalusega võtta otsese järelevalve alla ka teised, samal ajal, kui riiklikud
ametiasutused vastutavad väiksemate pankade igapäevase järelevalve eest.
Lähtudes ühtsest järelevalvemehhanismist, peab
EL looma ühtse solveerimismehhanismi maksejõuetuse ohus pankadega tegelemiseks,
et tagada ühtses järelevalvemehhanismis osalevate liikmesriikide
pangandusturgude jätkusuutlikkus. Pankade puhul ei saa tõsiste likviidsus- või
maksejõuprobleemide ohtu kunagi täielikult välistada. Seepärast on vaja
sätestada raamistik, mis võimaldab pankade põhjalikku ümberkorraldamist,
vältides samal ajal märkimisväärseid ohte majanduse stabiilsusele ja kulusid,
mis tulenevad pankade korratust likvideerimisest riiklike maksejõuetusseaduste
alusel, ning kaotades vajaduse rahastada seda protsessi riigi vahenditest.
Kui Euroopa Parlament ja nõukogu on vastu
võtnud pankade maksevõime taastamise ja solveerimise direktiivi, määratakse
selles kindlaks tõsistes finantsraskustes ELi pankade ümberkorraldamise
eeskirjad, see, kuidas säilitada reaalmajandusele olulised funktsioonid, ning
kuidas kahjud ja kulud jagatakse pankade aktsionäride, võlausaldajate ja
kindlustamata hoiustajate vahel. Kohustuste ja nõudeõiguste teisendamise
käigus, mis on solveerimisdirektiivi üks põhiline instrument, jaotatakse kahjud
järjekorras ja hinnatakse alla aktsionäride, allutatud võlausaldajate ja
kõrgemat nõudeõiguse järku omavate võlausaldajate nõuded. Vähem kui
100 000 eurot hoiustanud hoiustajad jäävad kahjude kandmisest igal juhul
kõrvale, sest nemad on kaitstud riiklike hoiuste tagamise skeemidega.
Direktiiv tugineb pangakriiside lahendamisel
riiklike ametiasutuste võrgustikule ja solveerimisfondidele. Ehkki see on suur
samm edasi riiklike lähenemisviiside erinevuste minimeerimisel ja siseturu
terviklikkuse kaitsmisel, ei ole see piisav neile liikmesriikidele, kes
teostavad krediidiasutuste järelevalvet koos ühtse järelevalvemehhanismi
raames. Nagu Euroopa Ülemkogu tunnistas, peab pankade järelevalvet ja
solveerimist pangandusliidus teostama samal võimutasandil. Vastasel juhul
võivad tekkida pinged järelevalvaja (EKP) ja riiklike solveerimisasutuste vahel
selle üle, kuidas käituda raskustes olevate pankadega, samal ajal, kui võivad
kestma jääda turu ootused liikmesriikide suutlikkuse/suutmatuse suhtes pankade
maksejõuetusega toime tulla, mis tugevdab mõjuahelaid riikide ja pankade vahel
ning killustatust ja konkurentsimoonutusi siseturul.
Võrreldes solveerimisasutuste võrgustikuga,
pakuvad keskse otsustamistasandiga ühtne solveerimismehhanism ja ühtne pankade
solveerimise fond liikmesriikidele, maksmaksjatele ja pankadele olulisi
eeliseid ning finantsilist ja majanduslikku stabiilsust kogu ELile:
·
tugev keskne otsustamistasand tagab osalevates
liikmesriikides tulemusliku ja kiire solveerimisotsuste tegemise, vältides
kooskõlastamata tegevust, minimeerides negatiivset mõju finantsstabiilsusele ja
piirates finantsabi vajadust;
·
pankade solveerimise oskusteabe ja kogemuste
tsentraliseeritud kogum suudab aidata maksejõuetuse ohus panku süsteemsemalt ja
tõhusamalt kui eraldiseisvad riiklikud ametiasutused, kelle ressursid ja
kogemused on piiratumad;
·
ühtne pankade solveerimise fond suudab koondada
märkimisväärseid ressursse pankade osamaksudest ja kaitsta sellega
maksumaksjaid tulemuslikumalt kui riiklikud fondid, tagades samal ajal võrdsed
võimalused kõigi osalevate liikmesriikide pankadele. Ühtne fond hoiab ära
riiklike fondide kasutuselevõtmisest tulenevad kooskõlastamisprobleemid ja
aitab vähendada pankade sõltuvust riigi krediidivõimelisusest.
Ühtne solveerimismehhanism tuleb luua ELi
õiguslikus ja institutsioonilises raamistikus. Euroopa Ülemkogu 14. detsembri
2012. aasta järeldustes kinnitatakse, et „majandus- ja rahaliidu
väljakujundamise protsess põhineb ELi institutsioonilisel ja õigusraamistikul”.
Kuigi sihtotstarbeliste valitsustevaheliste vahendite kasutuselevõtmine
väljaspool ELi raamistikku on olnud vajalik, et tulla toime erakordsete
turutingimustega ja algse majandus- ja rahaliidu juhtimisvigadega, ähvardab see
õõnestada ELi otsuste tegemise demokraatlikkust ja ELi õigussüsteemi
terviklikkust. Seega on ühtse solveerimismehhanismi loomine ELi õigus- ja
institutsioonilises raamistikus, nagu ühtne järelevalvemehhanism enne seda,
vajalik samm majandus- ja rahandusliidu väljakujundamisel vastavalt Euroopa
Ülemkogu järeldustele ning ELi demokraatliku ja institutsioonilise korra
kaitsmiseks laiemalt.
1.2.        Üleminek pangandusliidule
Ühtne järelevalvemehhanism peab jõustuma 2014.
aasta keskel. Ühtne solveerimismehhanism peab aga hakkama tegutsema 2015. aasta
jaanuaris, kui jõustub direktiiv [ ],[7]
milles sätestatakse eeskirjad pankade solveerimiseks kogu siseturul. Ühtne
solveerimismehhanism kohaldaks seejärel käesoleva määruse eeskirju, mis on
kooskõlas direktiivi [ ] sätetega, pangandusliidus osalevate liikmesriikide
suhtes, samal ajal kui väljaspool pangandusliitu kohaldavad direktiivi [ ]
eeskirju riiklikud solveerimisasutused.
Igal juhul kohaldatakse koormuse jagamise
suhtes riigiabi eeskirju juhul, kui solveerimismeetmed hõlmavad valitsuse
toetust. Koormuse jagamiseks aktsionäride ja madalamat nõudeõiguse järku
omavate võlausaldajate vahel saaks ühtne solveerimismehhanism kohaldada alates
käesoleva määruse jõustumisest eeskirju, mis võimaldavad hinnata alla riigiabi
eeskirjade kohaldamiseks vajalikus ulatuses osakuid ja allutatud võlga.
Peale selle võivad liikmesriigid otsustada
rakendada oma siseriiklikus õiguses direktiivis [ ] sätestatud uusi eeskirju
juba enne direktiivi ülevõtmistähtaega. Igal juhul säilivad komisjoni
riigiabialased volitused kõigi solveerimisjuhtumite puhul, mis hõlmavad
riigiabina käsitletavat abi. Kuivõrd ühtse pankade solveerimise fondi
kasutamist ühtse solveerimismehhanismi poolt ei loeta aluslepinguga kehtestatud
eritingimuste kohaselt riigiabiks, jääksid nimetatud tingimused analoogia
alusel kehtima, et tagada solveerimisfondi kasutamise puhul samade eeskirjade
kohaldamine sekkumise suhtes, kui riikliku rahastamiskorra kasutamisel riiklike
solveerimisasutuste poolt.
Euroopa tasandil edendatakse seda
lähenemisprotsessi läbivaadatud riigiabi suunistega pankade toetamiseks ja
kokkuleppega, kuidas Euroopa stabiilsusmehhanism saaks raskustes olevaid panku
rekapitaliseerida. Läbivaadatud riigiabi eeskirjad esitavad rangemaid nõudmisi
koormuse jagamise kohta aktsionäride ja madalamat nõudeõiguse järku omavate võlausaldajate
vahel kõigis liikmesriikides, kes annavad riiklikku toetust oma pankadele.
Sellega võideldaks siseturu praeguse killustumisega, sõltuvalt riigi tugevusest
ja varasemast ajast päritud probleemsete varade olemasolust. Euroopa
stabiilsusmehhanismi suunistes täpsustatakse, millistel tingimustel saaksid
need liikmesriigid, kes ei suuda anda pankadele riiklikku toetust, riigiabi
eeskirjadega vastuollu minemata laenu või kuidas saaks Euroopa
stabiilsusmehhanism panku otse rekapitaliseerida.
2.           ÜHTSE SOLVEERIMISMEHHANISMI PÕHJENDUS
Komisjon on võtnud arvesse direktiivi [ ]
ettepaneku vastuvõtmiseks teostatud mõjuhindamise raames tehtud analüüsi,
milles hinnati ühtse solveerimismehhanismi loomiseks asjakohaseid tegevuslikke
ja õiguslikke aspekte.
Ühtse solveerimismehhanismi kavandatavaid
elemente on täiendavalt analüüsitud, lähtudes mõjuhinnangus sisalduva teabe
ajakohastamisest. Seoses ühtse solveerimismehhanismi võimega tagada otsuste
tulemuslikkus, on aeg oluline kahel olulisel põhjusel: enne solveerimist vastse
ühtse solveerimismehhanismi kui turgude ebakindluse põhjuseid minimeerida
aitava paindliku vahendi usaldusväärsuse suurendamiseks ja solveerimise
käivitamise järel selleks, et ühtne solveerimismehhanism säilitaks vara
väärtuse, mis võib solveerimisprotsessi tarbetute viivituste tõttu väheneda.
Riiklike asutuste võrgustik nõuaks iga piiriüleseid krediidiasutusi ja
investeerimisühinguid käsitlev arutelu täiendavat menetlusaega. Kavandatav
kohustuste jaotus keskse otsustamistasandi ja kohalike rakendusasutuste vahel
aga seevastu säästaks aega. Riiklikul tasandil kuluks rakendamise haldamiseks
vajaliku oskusteabe kogumiseks vähem aega kui kesksel tasandil, sest
kohaldataks siseriiklikku õigust; keskne tasand annab võimaluse kiiremini ligi
meelitada ja arendada kõige paremini spetsialiseeritud inimkapitali.
Seoses ühtse solveerimismehhanismi võimega
tagada otsuste tõhusus, aitab kesksel tasandil otsustamine minimeerida
solveerimiskulusid nii seepärast, et see tasand võib saavutada võrgustikus
märkimisväärset mastaabisäästu, kui ka seepärast, et see suurendab
solveerimisotsuse jõustatavust ja optimaalsust. Struktuurselt ei suuda süsteem,
mis ei saa mööda riiklike ametiasutuste volitustest minimeerida kulusid nende
oma liikmesriigi jaoks, võtta täielikult arvesse piiriüleseid välismõjusid.
Liikmesriigid on kriisi algusest peale näinud ette koormuse jagamise mehhanismi
üldise heaolu kaotuste minimeerimiseks neis olukordades[8]. Ühtne solveerimismehhanism
sobib võrgustikust paremini koormuse ümberpaigutamise jõustamise tagamiseks,
mis on koormuse jagamise kokkuleppe toimimise vajalik eeltingimus. Samuti tagab
see optimaalse solveerimispoliitika välise jõustamise, mis võimaldab eelnevalt
kokku leppida koormuse jagamise eeskirjades, mis jaotaks solveerimiskulud
võrdsete ja tasakaalustatud kriteeriumide alusel.
3.           ETTEPANEKU ÕIGUSLIK KÜLG
3.1.        Õiguslik alus
Käesoleva ettepaneku õiguslik alus on Euroopa
Liidu toimimise lepingu artikkel 114, mis võimaldab võtta meetmeid siseturu
loomisele ja toimimisele suunatud riiklike sätete ühtlustamiseks.
Ettepaneku eesmärk on säilitada siseturu
terviklikkus ja täiustada selle toimimist. Ühtsete solveerimiseeskirjade
ühetaoline kohaldamine koos keskse asutuse juurdepääsuga Euroopa ühtsele
solveerimisfondile taastab liidu pangandusturgude korrapärase toimimise,
kõrvaldab takistused põhiõiguste kasutamisel ja väldib märkimisväärseid
konkurentsimoonutusi vähemalt neis liikmesriikides, kes jagavad
krediidiasutuste järelevalvet Euroopa tasandil.
Ehkki direktiiv [ ] tagab suure ühtlustatuse,
võimaldab see siiski liikmesriikidele paindlikkust, mis tähendab, et siseturg
võib jääda teataval määral killustatuks. Ühtne solveerimismehhanism pakub selle
asemel integreeritud otsustamisstruktuuri, mis ühtlustab ühtse
solveerimismehhanismi raames toimuva solveerimise ühtse järelevalvemehhanismi
raames toimuva järelevalvega, et kaotada ühtses järelevalvemehhanismis
osalevate liikmesriikide pankade ebasoodne konkurentsiolukord võrreldes
mitteosalevate liikmesriikidega, kuna puudub tsentraliseeritud süsteem
maksejõuetuse ohus pankade olukorra lahendamiseks. Tagamaks, et kõik osalevad
liikmesriigid usaldavad täielikult pankade solveerimisprotsessi kvaliteeti ja
erapooletust eelkõige kohaliku majandusliku mõju mõttes, koostab ühtse
solveerimisnõukogu solveerimisotsused ja teostab nende seiret keskselt, et
tagada ühtne ja ühetaoline lähenemisviis, ning komisjon algatab
solveerimisprotsessi. Samuti otsustab komisjon asjaomase üksuse suhtes
kohaldatavate solveerimisvahendite raamistiku ja fondi kasutamise üle
solveerimise toetamiseks.
Peale selle, et solveerimisprotsessi toetada
ja suurendada selle tulemuslikkust, luuakse kavandatava määrusega ühtne pankade
solveerimise fond. Kavandatav määrus on kõigis liikmesriikides vahetult
täitmisele pööratav, kuid seda kohaldatakse kõigi ühtse järelevalvemehhanismi
raames järelevalvatavate üksuste suhtes. Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26.
juuni 2013. aasta määrusega (EL) nr 575/2013 (krediidiasutuste ja
investeerimisühingute suhtes kohaldatavate usaldatavusnõuete kohta)[9], ning Euroopa Parlamendi ja
nõukogu 26. juuni 2013. aasta direktiiviga 2013/36/EL (mis käsitleb
krediidiasutuste tegevuse alustamise tingimusi ning krediidiasutuste ja
investeerimisühingute usaldatavusnõuete täitmise järelevalvet)[10] ning direktiiviga [ ]
kehtestatud ühtsed eeskirjad kehtivad osalevate liikmesriikide suhtes nii, nagu
need kehtivad kogu siseturul.
Seepärast on asjakohane õiguslik alus ELi
toimimise lepingu artikkel 114..
3.2.        Subsidiaarsus
Valdkondades, mis ei kuulu liidu ainuvastutuse
alla, võtab liit kooskõlas ELi lepingu artikli 5 lõikes 3 sätestatud
subsidiaarsuse põhimõttega meetmeid ainult niisuguses ulatuses ja siis, kui
liikmesriigid ei suuda riigi, piirkonna või kohalikul tasandil piisavalt
saavutada kavandatava meetme eesmärke, kuid kavandatud meetme ulatuse või toime
tõttu saab neid paremini saavutada liidu tasandil.
Ainult Euroopa tasandi meetmed võivad tagada
maksejõuetuse ohus pankade solveerimise minimaalse edasikanduva mõjuga ja
kooskõlas ühtsete eeskirjadega. Ühtne solveerimismehhanism toob märkimisväärse
mastaabisäästu ja väldib negatiivset välismõju, mis võib tuleneda
riigisisestest otsustest ja rahalistest vahenditest. Olulised erinevused
riiklikul tasandil tehtud solveerimisotsuste vahel ning kohalikud eripärad ja
rahastamispiirangud võivad õõnestada siseturu stabiilsust ja terviklikkust.
Ehkki ühtse järelevalvemehhanismi loomine
tagab võrdsed tingimused pankade järelevalves ja vähendab tolereerimisriski,
tagab ühtne solveerimismehhanism panga maksejõuetusse sattumise korral
ümberkorraldamise vähimate kuludega, võlausaldajate õiglase ja võrdse
kohtlemise ning rahastamise kiire suunamise kõige tootlikumasse kasutusse
siseturul.
Seepärast on asjakohane, et liit teeks
vajaliku õigusliku meetme ettepaneku, et luua selline solveerimiskord ühtse
järelevalvemehhanismi poolt järelevalvatavate pankade jaoks. Et vältida
probleeme riikidepoolse ülevõtmisega ning tagada ühtne institutsionaalne
mehhanism ja kõigile osalevate liikmesriikide pankadele võrdsed tingimused, on
asjakohaseks õigusaktiks määrus.
3.3.        Proportsionaalsus
Kooskõlas proportsionaalsuse põhimõttega ei
peaks liidu meetme sisu ega vorm minema aluslepingute eesmärkide saavutamiseks
vajalikust kaugemale.
Pankade järelevalvet ja solveerimist peab
pangandusliidus teostama samal võimutasandil. Vastasel juhul võib raskustes
pankade kulude katmise küsimus tekitada pingeid Euroopa järelevalvaja ja
riiklike solveerimisasutuste vahel. Need pinged võivad õõnestada nii
järelevalvet kui ka solveerimist ning moonutada konkurentsi liikmesriikide
vahel.
Hiljutine kriis juhtis tähelepanu vajadusele
kiirete ja otsustavate ning Euroopa tasandil rahastatavate meetmete järele
vältimaks pankade riiklikul tasandil solveerimise ebaproportsionaalset mõju
reaalmajandusele, piiramaks ebakindlust ning vältimaks hoiuste väljavoolu ja
kriisi levimist siseturul. Ühtne solveerimismehhanism tagaks samade eeskirjade
samasuguse kohaldamise osalevate liikmesriikide iga maksejõuetuse ohus oleva
panga suhtes. Piisav varurahastus leevendaks probleeme üksikpankades nii, et ei
kaoks usaldus liikmesriigi (või muude riikide, kes võib turgude jaoks paista
samadele riskidele avatuna) kogu pangandussüsteemi vastu.
Suurem õiguskindlus, nõuetekohaselt
ühtlustatud stiimulid pangandusliidu raames ning kesksete ja ühetaoliste solveerimismeetmete
majanduslikud eelised viitavad sellele, et ettepanek on
proportsionaalsuspõhimõttega kooskõlas ja ei lähe kaugemale sellest, mis on
vajalik seatud eesmärkide saavutamiseks.
Käesolevas määruses austatakse põhiõigusi ja
järgitakse Euroopa Liidu põhiõiguste hartaga tunnustatud põhimõtteid, eelkõige
õigust isikuandmete kaitsele, ettevõtlusvabadust ning õigust tõhusale
õiguskaitsevahendile ja õiglasele kohtulikule arutamisele, ja seda tuleb
rakendada kooskõlas kõnealuste õiguste ja põhimõtetega.
4.           ETTEPANEKU ÜKSIKASJALIK SELGITUS
4.1.        Ühtne solveerimismehhanism
4.1.1.     Põhimõtted, ülesehitus ja
rakendamisala
Ühtne solveerimismehhanism peab sisaldama
otsuste tegemise struktuure, mis on õiguslikult korrektsed ja kriisi ajal
tõhusad. Otsuste tegemine peab tagama Euroopa tasandi otsused, kuid kaasama ka
liikmesriike, tunnistades pankade solveerimise olulisust riikide majandusele.
Ühtne solveerimismehhanismiga kohaldatakse
mehhanismis osalevate liikmesriikide raskustesse sattunud pankade suhtes pankade
maksevõime taastamise ja solveerimise direktiivis sätestatud ühtseid eeskirju.
Ühtne solveerimismehhanism hõlmab ühtseid eeskirju ja menetlusi, mida kohaldab
ühtne solveerimisnõukogu koos komisjoni ja osalevate liikmesriikide
solveerimisasutustega.
Euroopa Komisjon osaleb ühtses
solveerimismehhanismis üksnes niivõrd, kui see on vajalik käesolevas määruses
ette nähtud konkreetsete ülesannete täitmiseks ja seoses riigiabijuhtumite
uurimisega aluslepingu kohaselt või, analoogia alusel, Euroopa Liidu toimimise
lepingu artikli 107 kohaldamiseks kehtestatud kriteeriumide kohaldamiseks.
Siiski ei järgi ühtne solveerimismehhanism
solveerimisprotsessi iseärasuste tõttu ühtse järelevalvemehhanismi
diferentseeritud lähenemisviisi eri liiki pankadele. Vastupidiselt pidevale
igapäevase järelevalve ülesandele, võib samaaegselt maksejõuetusse sattuda ja
solveerimist vajada vaid piiratud arv pankasid. Peale selle on ühtse
solveerimismehhanismi lai rakendusala täielikus kooskõlas loogikaga, mille
kohaselt EKP võib võtta probleemide korral, k.a võimaliku solveerimise jaoks
üle iga panga järelevalve. Lisaks on kriis näidanud, et Euroopa tasandi
solveerimisraamistikku ei vaja mitte üksnes suured rahvusvahelised pangad.
Diferentseeritud solveerimisasutuste olemasolu erineva suurusega pankade jaoks
tähendaks ka diferentseeritud rahastamist ja kaitsemehhanisme, mis võivad
omakorda põlistada riikide ja pankade sidemeid ning moonutada konkurentsi.
4.1.2.     Ühtse solveerimismehhanismi
tegevuspõhimõtted
Objektiivse ja õiglase solveerimisprotsessi
tagamiseks on komisjonil, solveerimisnõukogul ja riiklikel solveerimisasutustel
keelatud pankade, nende hoiustajate, võlausaldajate või aktsionäride
diskrimineerimine kodakondsuse või tegevuskoha alusel. Piiriüleste gruppide
solveerimine toimub põhimõtete alusel, mis tagavad grupi eri üksuste võrdse
kohtlemise, võimaldavad nõuetekohaselt arvesse võtta solveerimises osalevate
liikmesriikide huve ja vältida võlausaldajate kanda olevate kulude kasvamist
tasemele, mis ületaks tavalise maksujõuetusmenetluste puhul kantavaid kulusid.
Kui solveeritakse vaid osa grupist, on ettepaneku eesmärk tagada, et
solveerimisprotsess ei mõjutaks negatiivselt grupi neid üksusi, mida ei
solveerita. Reeglina kaetakse solveerimise kulud kohustuste ja nõudeõiguste teisendamise
teel ja pangandussektori poolt. Seepärast tagatakse ettepanekuga, et komisjon,
solveerimisnõukogu ja riiklikud solveerimisasutused otsustavad solveerimise
rahastamiskorra nii, et minimeeritakse erakorralise riikliku toetuse
kasutamist.
4.1.3.     Seos komisjoni riigiabi
kontrolliga
Komisjoni poolne riigiabi kontroll säilib
ühtses solveerimismehhanismis igal juhul. See tähendab, et niipea, kui EKP
teavitab komisjoni ja solveerimisnõukogu, et pank on maksejõuetu või
maksejõuetuse ohus, peaks solveerimismenetlus ühtse solveerimismehhanismi
raames toimuma, kui see on asjakohane, paralleelselt riigiabi menetlusega, nii
et asjaomast liikmesriiki või liikmesriike tuleks kutsuda üles teavitama
komisjoni kavandatavatest meetmetest vastavalt Euroopa Liidu toimimise lepingu
artiklile 108. See nõuab pideva koostöö sisseseadmist ja teabevahetust
solveerimisnõukogu ja komisjoni vahel riigiabi menetluse lõpuleviimiseks. Peale
selle oleks riigiabi eeskirjade kohane komisjoni otsus eeltingimuseks panga
solveerimise algatamise otsuse tegemiseks komisjoni poolt. Kui fondi
kasutamisel ei ole tegemist riigiabiga, tuleks analoogia alusel eeltingimusena
panga solveerimise algatamise otsuse tegemisel kohaldada Euroopa Liidu
toimimise lepingu artikli 107 kohaldamiseks kehtestatud tingimusi, et säilitada
siseturu terviklikkus osalevate ja mitteosalevate liikmesriikide vahel.
4.1.4.     Ülesanded ja otsuste tegemise
struktuur
Ühtne solveerimismehhanism katab kõik peamised
solveerimisülesanded, mis on maksejõuetuse ohus pankade solveerimiseks
hädavajalikud. Nende ülesannete hulka kuuluvad muu hulgas lubamine kohaldada
lihtsustatud kohustusi solveerimiskava koostamise nõude suhtes,
solveerimiskavade koostamine, solveerimiskavade läbivaatamine, pankade
solveeritavuse hindamine, pankade solveerimise algatamise otsuste tegemine,
solveerimisõiguste kasutamine solveeritava krediidiasutuse või
investeerimisühingu suhtes ning solveerimisskeemide rakendamine. Lisaks hõlmab
ühtne solveerimismehhanism solveerimise rahastamise kasutamise otsuste tegemist.
Ühtse solveerimismehhanismi koosseis tagab, et
tema otsuste tegemise struktuurid oleksid õiguslikult korrektsed ja tõhusad, sh
kriisi ajal. Need on kavandatud tagama, et otsused tehakse Euroopa tasandil ja
kaasavad liikmesriike, arvestades pankade solveerimise olulisust riikide
majandusele.
Ühtse solveerimismehhanismi otsuste tegemise
struktuurid hõlmavad ühtset solveerimisnõukogu, osalevate liikmesriikide
solveerimisasutusi ja Euroopa Komisjoni. Ühtse solveerimismehhanismi ülesanded
on jagatud ühtse solveerimisnõukogu ja riiklike solveerimisasutuste vahel.
Ühtse solveerimismehhanismi tõhususe ja
vastutuse tagamiseks ning kooskõlas juriidiliste nõuetega on Euroopa Komisjonil
kui ELi institutsioonil õigus algatada panga solveerimine kas
solveerimisnõukogu soovituse alusel või omal algatusel. Kui komisjon algatab
solveerimismenetluse, otsustab ta ka solveerimisvahendite raamistiku üle, mida
igal konkreetsel juhul kohaldatakse, ja fondi kasutamise üle. Ühtne
solveerimisnõukogu teeb kõik muud otsused ühtse solveerimismehhanismi määruse
alusel ja suunab need riiklikele solveerimisasutustele riiklikul tasandil
täitmiseks kooskõlas ühtse solveerimismehhanismi määruse ning direktiiviga [ ].
Solveerimisnõukogu kontrollib oma otsuse täitmist riiklike solveerimisasutuste
poolt riiklikul tasandil, ning kui riiklik solveerimisasutus ei järgi tema
otsust, võib ta adresseerida otsused otse pankadele.
4.1.5.     Otsuste tegemise protsess
Direktiiviga [ ] kehtestatud eeskirjade
kohaselt algatataks panga solveerimine juhul, kui ta on maksejõuetuse ohus või
tõenäoliselt satub maksejõuetusse, kui ükski erasektori meede ei suuda
maksejõuetust ära hoida, ja kui solveerimine on riigi huvides, kuna pangal on
süsteemne mõju ja tema raskustesse sattumine kahjustaks finantsstabiilsust. Solveerimise
eesmärk on tagada panga oluliste funktsioonide jätkuvus, kaitsta
finantsstabiilsust, minimeerida sõltuvust maksumaksja rahast ja kaitsta
hoiustajaid.
Solveerimine algatatakse protsessi raames,
millega tagatakse õigustatud ja erapooletu otsuse tegemine iga maksejõuetuse
ohus panga suhtes:
–
EKP kui pankade järelevalvaja teavitab
maksejõuetuse ohus pangast komisjoni, solveerimisnõukogu ning asjaomaseid
riiklikke asutusi ja ministeeriume;
–
solveerimisnõukogu hindab süsteemse ohu olemasolu
ja seda, kas ei leidu võimalusi erasektoripoolseks lahenduseks;
–
kui need tingimused on täidetud, soovitab
solveerimisnõukogu komisjonil algatada solveerimise;
–
komisjon otsustab algatada solveerimise ja annab
solveerimisnõukogule raamistiku solveerimisvahendite kohaldamiseks ja fondi
kasutamiseks solveerimise toetamiseks. Solveerimisnõukogu võtab riiklikele
solveerimisasutustele suunatud otsuse kaudu vastu solveerimisskeemi, milles
sätestatakse solveerimisvahendid, meetmed ja rahastamine ning antakse
asjaomastele riiklikele solveerimisasutustele ülesanne võtta
solveerimismeetmed;
–
riiklikud solveerimisasutused viivad
solveerimisnõukogu otsustatud meetmed riikliku õiguse kohaselt ellu. Kui
riiklikud solveerimisasutused ei täida solveerimisnõukogu otsuseid, on
solveerimisnõukogul õigus võtta riiklike solveerimisasutuste ülesanded üle ja
adresseerida teatavad otsused solveerimismeetmete võtmise kohta otse pankadele.
4.1.6.     Aruandlus ja eelarve
Ühtse solveerimismehhanismi iga üksik osa on
oma ülesannete täitmisel sõltumatu ja tema suhtes kehtivad ranged
aruandlusnõuded tagamaks, et ta kasutab oma õigusi õigesti ja erapooletult,
käesoleva määruse ja direktiiviga [ ] kehtestatud piirides. Seepärast vastutab
solveerimisnõukogul Euroopa Parlamendi ja nõukogu ees kõigi käesoleva ettepaneku
alusel tehtud otsuste eest. Solveerimisnõukogu tegevusest teavitatakse ka
osalevate liikmesriikide parlamente. Solveerimisnõukogu peab vastama kõigile
talle osalevate liikmesriikide parlamentidest saadetud tähelepanekutele või
küsimustele. Ühtse solveerimismehhanismi eelarve, mis hõlmab ühtset
solveerimisfondi, ei ole liidu eelarve osa. Ühtse solveerimismehhanismi
ülesannete täitmisega seotud kulusid, fondi haldamist ja kasutamist
rahastatakse pangandussektori osamaksudest..
4.1.7.     Suhted mitteosalevate
liikmesriikidega
Direktiiviga [ ] luuakse riiklike
solveerimisasutuste hulgas pangandusgruppidega tegelevad
solveerimiskolleegiumid, tagades, et kõigi selliste liikmesriikide
solveerimisasutused, kus pank tegutseb, osalevad asjakohasel ja tasakaalustatud
määral. Kui pangagrupi päritoluriigi ja vastuvõtva riigi solveerimisasutustel
on lahkhelisid solveerimiskavade koostamise ja solveerimise enda suhtes, on
Euroopa Pangandusjärelevalvel vahendaja roll. Ühtse solveerimismehhanismi
raames asendab ühtne solveerimismehhanism üksnes ühtses järelevalvemehhanismis
osalevates riikides asutatud üksuste ja gruppide puhul direktiiviga [ ]
(millega luuakse krediidiasutuste ja investeerimisühingute maksevõime
taastamise ja solveerimise raamistik) sätestatud solveerimiskolleegiume. Selle
asemel kaasatakse solveerimisnõukogusse riiklike solveerimisasutuste esindajad.
Mitteosalevates liikmesriikides asutatud
pankade suhtes, nagu on määratletud ühtse järelevalvemehhanismi määruses,
kohaldatakse direktiivi [ ] jätkuvalt täiel määral. Samamoodi reguleerib ühtse
solveerimismehhanismi ja mitteosalevate liikmesriikide solveerimisasutuste
suhteid täielikult direktiiv [ ]. Sätteid erinevate solveerimisfondide
vaheliste suhete kohta (vastastikune toetamine ning vabatahtlik vastastikune
laenuvõtmine ja -andmine) kohaldatakse ühtse solveerimisfondi ja mitteosalevate
liikmesriikide solveerimisfondide suhtes samuti täiel määral. Ettepanekus
selgitatakse, et direktiivis [ ] ja Euroopa Pangandusjärelevalve määruses
sätestatud Euroopa Pangandusjärelevalve rolli, k.a tema vahendajaõigusi,
kohaldatakse solveerimisnõukogu suhtes täiel määral.
Peale selle võetakse ettepanekus kolmel viisil
arvesse ühtses solveerimismehhanismis mitteosalevates liikmesriikides asutatud
pankade olukorda.
Esiteks sätestatakse ettepanekus põhimõte, et
ühtse solveerimismehhanismi ükski osa ei tohi diskrimineerida krediidiasutusi,
hoiustajaid, investoreid või muid võlausaldajaid nende kodakondsuse või
tegevuskoha alusel.
Teiseks nähakse ettepanekuga ette, et kui
grupp hõlmab nii osalevas kui ka mitteosalevas liikmesriigis asutatud
krediidiasutusi, asendab solveerimisnõukogu osalevate liikmesriikide
solveerimisasutusi direktiivis [ ] sätestatud solveerimiskolleegiumides.
Kolmandaks on
mitteosalevatel liikmesriikidel alati võimalus ühtse järelevalvemehhanismiga
ühineda ja tagada seeläbi, et nende territooriumil asutatud pankade suhtes
kohaldatakse ühtset solveerimismehhanismi.
4.1.8.     Seos Euroopa Parlamendi ja
nõukogu [ ] direktiiviga [ ], millega luuakse krediidiasutuste ja
investeerimisühingute maksevõime taastamise ja solveerimise raamistik
Ühtse solveerimismehhanismi raames kehtivad
direktiiviga [ ] (millega luuakse krediidiasutuste ja investeerimisühingute
maksevõime taastamise ja solveerimise raamistik) kehtestatud eeskirjad
osalevate liikmesriikide suhtes nii, nagu need kehtivad kogu siseturul.
Erandeid sellest võidakse teha üksnes juhul, kui käesolevas määruses sätestatud
menetlused või sätted asendavad direktiivi [ ] asjaomaseid sätteid (näiteks
sätted piiriüleste kolleegiumide kohta, mis asendatakse otsuste tegemisega
ühtse solveerimismehhanismi raames).
Ühtse solveerimismehhanismi ettepanek sisaldab
teatavaid sätteid, mis on direktiivi [ ] sätetega paralleelsed, kuna
solveerimisnõukogu ja komisjon peavad tuginema oma tegevuses vahetult
kohaldatavale liidu õigusele. Muude käesoleva ettepaneku sätete puhul
viidatakse konkreetselt komisjoni ettepanekule direktiivi [ ] kohta. Mõnda
neist sätetest on muudetud aruandega, mille üle Euroopa Parlamendi majandus- ja
rahanduskomisjon hääletas mais, ja nõukogu 26. juuni üldise lähenemisviisiga.
Ühtne solveerimismehhanism peab olema lõppkokkuvõttes täielikus kooskõlas
Euroopa Parlamendi ja nõukogu vahelise kokkuleppega direktiivi [ ] asjus.
Käesolevas ettepanekus viidatakse nõukogu üldisele lähenemisviisile kui
uusimale kättesaadavale dokumendile. Kuna läbirääkimised Euroopa Parlamendi ja
nõukogu vahel käivad ja direktiiv ei ole saanud veel lõplikku kuju, on
komisjoni eesmärk asendada need olulised sätted kaasseadusandjate direktiivi [
] alaste läbirääkimiste lõpliku tulemusega.
Teatavate, direktiiviga [ ] juba hõlmatud
aspektide puhul on hädavajalik täiendav ühtlustamine ühtse pankade solveerimise
fondiga, et tagada ühtse solveerimismehhanismi nõuetekohane toimimine. Esiteks
tuleks solveerimiseks täielikult ühtlustada nõuete hierarhia hoiustajate
eelisõiguste põhimõtte alusel. Artiklis 15 tehakse ettepanek ühtlustada
solveerimisel nõuete hierarhia hoiustajate eelisõiguste põhimõtte alusel.
Komisjon on seisukohal, et selline ühtlustamine on vajalik kõigi direktiivi [ ]
reguleerimisalasse kuuluvate üksuste puhul, et tagada siseturul võrdsed
tingimused. Teiseks tuleks ühtse solveerimismehhanismi raames piirata igasugust
paindlikkust kohustuste ja nõudeõiguste teisendamisel ja allutada see kõigi
pankade puhul samadele tingimustele. Seepärast sisaldab ettepaneku artikkel 24
nõukogu 26. juuni 2013. aasta üldisel lähenemisviisil põhinevaid täiendavaid
rangeid piire ja välistab selles kontekstis igasugused direktiiviga [ ]
sätestatud erandid (eelkõige seoses kohustuste ja nõudeõiguste teisendamise
künnise arvutamisega).
4.2.        Solveerimisnõukogu
4.2.1.     Juhtimine
Tagamaks
tulemuslikku ja vastutustundlikku solveerimisotsuste tegemist, nähakse
solveerimisnõukogu struktuuri ja toimimiseeskirjadega ette kõigi asjaomaste
liikmesriikide asjakohane osalemine. Solveerimisnõukogu koosneb
tegevdirektorist, tegevdirektori asetäitjast, komisjoni ja EKP nimetatud
esindajatest ning iga osaleva liikmesriigi nimetatud liikmetest, kes esindavad
riiklikke solveerimisasutusi. Solveerimisnõukogu eesotsas tegevdirektoriga
tuleb kokku ja tegutseb kaht liiki istungitel: täitevistungitel ja
täisistungitel. Solveerimisnõukogu istungitele võib kutsuda vaatlejaid.
Täisistungil teeb solveerimisnõukogu kõik
üldised otsused. Täitevistungil teeb solveerimisnõukogu otsuseid üksikute
pankade või pangandusgruppide kohta. Selliste otsuste sisu ulatub solveerimise
kavandamisest ja varase sekkumise volitustest otsusteni solveerimisskeemide
üle, k.a fondi kasutamine solveerimisprotsessi rahastamiseks ja riiklike
solveerimisasutuste juhendamine solveerimisotsuste rakendamise asjus.
Täitevistungil koosneb solveerimisnõukogu
tegevdirektorist, tegevdirektori asetäitjast ning komisjoni ja EKP nimetatud
esindajatest.
Sõltuvalt igal konkreetsel juhul
solveerimisele kuuluvatest pankadest või gruppidest, kogunevad
solveerimisnõukogu täitevistungile peale tegevdirektori, tegevdirektori
asetäitja ning komisjoni ja EKP nimetatud esindajate asjaomaste riiklike
solveerimisasutuste nimetatud liikmed. Seepärast osalevad piiriüleste
pangandusgruppide solveerimise puhul istungitel ja otsustamisprotsessis nii
grupi tasandi solveerimisasutuse asukohaks oleva liikmesriigi nimetatud kui ka
nende liikmesriikide nimetatud liikmed, kus asuvad konsolideeritud järelevalve
alla kuuluvad tütarettevõtjad või üksused. Solveerimisnõukogus kohaldatavates
hääletamiseeskirjades võetakse arvesse vajadust arvestada kõigi liikmesriikide
huve, keda solveerimisotsus puudutab. Ühelgi osalejal ei ole vetoõigust.
Kuid võttes arvesse liikmesriikide sõltumatust
riiklike eelarvete kasutamise üle otsustamisel, nähakse ettepanekuga
selgesõnaliselt ette, et ühtne solveerimismehhanism ei saa nõuda
liikmesriikidelt erakorralise riikliku toetuse andmist ühelegi solveerimisel
olevale üksusele. Peale selle, et võtta täiel määral arvesse kõiki eelarvelisi
mõjusid liikmesriikidele, võivad asjaomaste riiklike solveerimisasutuste
nimetatud liikmed taotleda täitevistungil ühte täiendavat arupidamist sellise
võimaliku mõju üle.
4.2.2.     Õigused
Solveerimisnõukogu koondab EKP ja riiklike
solveerimisasutuste teabe nende haldusalasse kuuluvate pankade rahandusliku
usaldusväärsuse kohta. Võrreldes siseriiklike volituste alusel töötavate
riiklike asutuste võrgustikuga võimaldab see paremini hinnata asjaolusid, mis
võivad tekitada vajaduse algatada panga solveerimine ja vältida piiriüleseid
kõrvalmõjusid. Ettepanek põhineb pankade maksevõime taastamise ja solveerimis
direktiivi raamistikul ning annab solveerimisnõukogule õigused kiiresti
sekkuda, kui panga või grupi finantsolukord halveneb.
Solveerimisnõukogul on õigus otsustada, millal
soovitada komisjonil algatada panga või grupi solveerimine. Kui komisjon
otsustab, et tingimused on täidetud ja algatab panga solveerimise, otsustab
solveerimisnõukogu komisjoni kehtestatud raamistikus kohaldatavate
solveerimisvahendite üksikasjad ja fondi vahendite jaotuse. Need õigused
lubavad solveerimisnõukogul valida ja kohaldada solveerimisvahendeid, eeskirju
ja meetmeid ühetaoliselt. Eelkõige juhul, kui pangad tegutsevad piiriüleselt,
võimaldab see kõrvaldada liikmesriikide eeskirjade ja lähenemisviiside
praegused lahknevused koos nende negatiivsete tagajärgedega liidu
pangandusturgude toimimisele.
Solveerimisnõukogu selline otsene vastutus
tagab kõigi osalevate liikmesriikide pankade võrdse kohtlemise ning pankade
solveerimise ühtsete eeskirjade kohaldamise prognoositavuse ja usalduse selle
vastu. See suurendab õiguskindlust ja säilitab paremini finantsvara väärtust,
vältides ebasoovitavaid häireid rahaliste vahendite liikumises. Samuti tagab
see maksejõuetuse ohus krediidiasutuste ja investeerimisühingute vara
kasutamise kõige tootlikumal viisil, et minimeerida võlausaldajate kahjusid
kõigis osalevates liikmesriikides, lähtumata üksikute liikmesriikide huvidest.
Solveerimisnõukogu tagab solveerimisotsuste
kindla täitmise riiklike solveerimisasutuste poolt vastavalt siseriiklikule
õigusele. Selleks on solveerimisnõukogul õigused valvata riiklike
solveerimisasutuste poolse rakendamise järele ja seda hinnata, saades vajaduse
korral teavet otse pankadelt või viia läbi uurimisi või kontrollkäike kohapeal.
Kui riiklik solveerimisasutus ei rakenda solveerimisotsust kokkulepitud
solveerimisskeemi kohaselt, on solveerimisnõukogul õigus adresseerida teatavad
otsused otse asjaomasele pangale ja nõuda vajalike meetmete võtmist
solveerimisotsuse rakendamiseks.
4.2.3.     Euroopa ja rahvusvaheline
koostöö
Solveerimisnõukogu teeb oma ülesannete
täitmiseks koostööd EKP ja muude ametiasutustega, kellel on ühtse
järelevalvemehhanismi raames krediidiasutuste järelevalve õigused, ning muude
ametiasutustega, kes kuuluvad Euroopa Finantsjärelevalve Süsteemi.
Solveerimisnõukogu teeb tihedat koostööd ka riiklike solveerimisasutustega,
sest need mängivad solveerimismeetmete ettevalmistamisel ja rakendamisel
põhirolli.
Kuna paljud krediidiasutused tegutsevad ka
rahvusvaheliselt, väljaspool liitu, on solveerimisnõukogul ainsana õigus
sõlmida osalevate liikmesriikide ametiasutuste nimel mittesiduvaid
koostöölepinguid kolmandate riikide ametiasutustega.
4.3.        Ühtne pankade solveerimise
fond
4.3.1.     Põhimõtted, asutamine ja
eesmärgid
Solveerimisnõukogu tegutseb põhimõttel, et
solveerimisvahendite kasutamisega seotud kahjud ja kulud kannavad esmalt
solveeritava krediidiasutuse või investeerimisühingu aktsionärid ja võlausaldajad
ning lõpuks vajaduse korral finantssektor. Isegi kui krediidiasutuse või
investeerimisühingu ümberkorraldamise kulud tuleks katta nende sisemistest
ressurssidest, peab olema mehhanism, mis võimaldab krediidiasutusel või
investeerimisühingul (kas tema algsel kujul, sildpanga või varahaldusvahendi –
rämpspanga kaudu) tegutsemist jätkata. Seepärast on oluline luua pankade
solveerimise fond, et tagada solveerimismeetmete (näiteks lühiajalise rahastuse
pakkumine solveeritavale krediidiasutusele või investeerimisühingule või
garantiid selle võimalikele ostjatele) tulemuslikkus.
Ühtse solveerimisfondi esmane eesmärk on pigem
tagada finantsstabiilsus kui katta solveeritava krediidiasutuse või
investeerimisühingu kahjusid või pakkuda talle kapitali. Fondi ei tuleks pidada
päästefondiks. Siiski võib tekkida erandlikke asjaolusid, kui sisemiste ressursside
piisava ammendamisega (vähemalt 8 % solveeritava krediidiasutuse või
investeerimisühingu kohustustest ja omavahenditest) ei ole suudetud esmast
eesmärki saavutada ilma solveerimisfondita, mis kataks kahjud ja annaks
kapitali. Ainult selliste asjaolude korral võib fondi kasutada erasektori
vahendite kaitseks.
Ühtse solveerimisfondi loomist õigustab
esmajoones asjaolu, et integreeritud finantsturgudel parandab igasugune
solveeritavale pangale antav finantstoetus finantsstabiilsust ja ka teiste
pankade tervist mitte üksnes asjaomases liikmesriigis, vaid ka muudes
liikmesriikides. Kuna sellisest toetusest saavad kaudselt kasu kõik osalevate
liikmesriikide pangad, ei peaks toetuse rahastamises osalemine piirduma
üheainsa liikmesriigi pankadega.
Fondi võime koondada kõigi euroala pankade
vahendeid pakub palju tõhusamat puhvrit pangakriiside vastu, mille puhul kahjud
on keskendatud asümmeetriliselt mõnesse liikmesriiki, ja fond toimib selles
mõttes kogu euroala kindlustusmehhanismina. Hiljutine kriis näitas, et kahjud
tekkisid liikmesriikides erinevalt.
Kuna kahjud pangandussektorit tulevikus
tabavatest löökidest keskenduvad tõenäoliselt konkreetsel ajahetkel mõnesse
liikmesriiki, pehmendab ühtne Euroopa kaitsemehhanism, erinevalt üksikutest
riiklikest kaitsemehhanismidest, selliseid lööke tulemuslikumalt ette
makstavate ja äärmuslikel juhtudel tagantjärele makstavate osamaksude abil kogu
euroala pangandussektorilt. Seepärast on ressursse Euroopa tasandil koondav
fond tugevam ja suurendab pangandussüsteemi vastupanuvõimet. Samal ajal
vähendab erakorraliste tagantjärele tehtud osamaksude ühtlane jaotamine kõigi
osalevate liikmesriikide pankade vahel iga panga jaoks selliste osamaksude
taset, piirates nende protsüklilist mõju.
Pealegi võib mehhanism, mis katab kulusid
laiemalt kui ühes riigis, murda konkreetse liikmesriigi pangakriisi ja riigi
eelarvepositsiooni vahelise vastastikkuse sõltuvuse nõiaringi. Kui ühtne solveerimisfond
eksisteerinuks finantskriisi algusest peale, oleks niimoodi saadud pehmendada
mõne liikmesriigi praegust koormust.
Peale selle oleks ühtsel solveerimisfondil,
mis saab koondada kõigi osalevate liikmesriikide pangandussektori vahendeid,
suurem osamaksubaas ja seega kõrgendatud maine, mis võimaldaks
solveerimisnõukogul vajaduse korral turult odavamalt juurde laenata. Suurem
võime saada väliseid vahendeid turult vähendab fondi vajadust toetuda
äärmuslikel juhtudel riiklikele vahenditele, mis aitaks veelgi kaasa riikide ja
pankade vahelise seose murdmisele ning maksumaksjate kaitsmisele
solveerimiskulude eest.
Ühtset fondi on vaja ka stiimulite
nõuetekohaseks ühtlustamiseks pangandusliitu kuuluvate krediidiasutuste ja
investeerimisühingute vahel. Kui riiklikest vahenditest tuleks eraldada
vahendeid nende solveerimiskulude katteks, mis ületavad aktsionäride ja
võlausaldajate kantud kulusid, kahjustaks see, eriti piiriüleste
pangandusgruppide puhul, mitte üksnes ühtse solveerimismehhanismi, vaid ka ühtse
järelevalvemehhanismi tulemuslikkust.
Ühtse solveerimismehhanismi loomiseks on vaja,
et solveerimisnõukogul oleks ühtsele pankade solveerimise fondile kiire ja
tõhus juurdepääs. Fond loob erasektori vahenditest väliskihi, mis võib pakkuda
keskmise ja pika tähtajaga rahastamist, et vältida või minimeerida riigi raha
kasutamist pankade solveerimiseks. Peale selle suurendab see
solveerimisprotsessi tulemuslikkust, hoides ära riiklike vahendite kasutamisest
tekkivad kooskõlastusprobleemid, eriti piiriüleste gruppide puhul.
4.3.2.     Fondi rahastamine
Piisava rahastamise tagamiseks, jooksva
rahastamise süsteemide protsüklilisuse vältimiseks ja välise finantstoetuse
taotlemise vajaduse minimeerimiseks vajab fond kergesti kättesaadavaid
vahendeid. Selleks peaks fondi sihtsuurus olema vähemalt 1 % tagatud
hoiustest osalevate liikmesriikide pangandussüsteemides. Sellest peaks piisama,
et tagada nõuetekohane solveerimine tulevase kriisi korral, tingimusel et
võlausaldajad katavad vähemalt kuni 8 % solveeritava krediidiasutuse või
investeerimisühingu kohustustest ja omavahenditest.
Panku ning euroala pankade hoitavate tagatud
hoiuste hinnangulist summat käsitlevate 2011. aasta andmete alusel vastaks
ühtse solveerimisfondi 1 % sihtsuurus umbes 55 miljardile eurole. Fondi sihtsuurus
absoluutväärtuses (eurodes) jääb dünaamiliseks ja suureneb pangandussektori
kasvades automaatselt.
Fondi täiemahuliseks saamiseks nähakse ette
10aastane üleminekuperiood. Kui fond teeb väljamakseid, mis on suuremad kui
pool tema sihtsuurusest, võidakse seda pikendada 14 aastani. Kui esialgse
ülesehitusetapi jooksul fondist väljamakseid ei tehta, annab pangandussektor
igal aastal umbes kümnendiku sihtsummast ehk absoluutväärtuses umbes 5,5
miljardit eurot.
Pärast esialgset fondi ülesehitamisetappi teevad
pangad täiendavaid osamakse, kui nende osamaksubaas kasvab või kui fondist
tehakse väljamakseid. Kui fondi vabad rahalised vahendid langevad alla poole
fondi sihtsuurusest, kehtestatakse pankadele minimaalne iga-aastane osamaks,
mis peab moodustama kokku vähemalt ühe viiendiku kõigi ühtses
solveerimismehhanismis osalevate liikmesriikide pankade kõigist kohustustest
(v.a regulatiivne kapital ja tagatud hoiused).
Osamaksude suurus arvutatakse kooskõlas
pankade maksevõime taastamise ja solveerimise direktiiviga pankade kohustuste
alusel, võtmata arvesse omavahendeid ja tagatud hoiuseid, ning kohandades
saadud summat panga riskiprofiiliga. See tähendab, et peaaegu eranditult
hoiustega rahastatavate pankade osamaksud on tegelikult väga väikesed.
Loomulikult teevad sellised pangad osamaksusid riiklikesse hoiuste tagamise
skeemidesse.
Et vältida olukordi, kus osamaksude
sissenõudmine põhjustab heas seisundis krediidiasutustel ja
investeerimisühingutel probleeme finantsstabiilsusega, on ette nähtud
kaitsemehhanismid, st ajutine vabastamine tagantjärele makstavate osamaksude
kohustusest.
Kui ette makstud osamaksudest ei piisa ja
tagantjärele makstavad osamaksud ei ole koheselt kättesaadavad, võib eriti
üleminekuetapil olla vaja täiendavat varurahastust, et tagada panga/pankade
oluliste funktsioonide jätkuvus kogu ümberkorraldusprotsessi ajal. Kui see on
vajalik solveerimise rahastamiseks, võib fond sõlmida finantsasutuste või muude
kolmandate osapooltega lepinguid laenu või muu toetuse saamiseks (k.a
riiklikest vahenditest). Sellise toetuse maksaks põhimõtteliselt tagasi
solveeritav krediidiasutus või investeerimisühing ise. Kui see ei peaks aga
võimalik olema, nähakse määrusega ette, et kahjud kannavad kõik mehhanismis
osalevad pangad tagantjärele makstavate osamaksude kaudu. See tagab keskpikas
perspektiivis riigi vahendite kasutamise eelarvelise neutraalsuse.
Vältimaks ebasoodsama olukorra loomist neile
liikmesriikidele, kes on käesoleva ettepaneku jõustumise ajaks solveerimisfondi
juba loonud, jätab määrus asjaomastele liikmesriikidele vabaduse otsustada,
kuidas olemasolevaid riiklikke solveerimisfonde kasutataks nende pankade
käesolevast määrusest tulenevate kohustuste täitmiseks.
4.3.3.     Hoiuste tagamise skeemide roll
solveerimisel
Kui pank on solveeritud, annab riiklik hoiuste
tagamise skeem, millega pank on seotud, summa, mille suurus võib ulatuda
tagatud hoiuste summani, kahjude eest, mille ta oleks kandnud panga
likvideerimisel tavalise maksejõuetusmenetlusega. See roll on juba praegu täiel
määral sätestatud direktiivis [ ].
Ühtne solveerimismehhanism ei mõjuta
krediidiasutuste kaitseskeeme ja muid grupisiseseid tugirahastusmehhanisme,
mille teatavad krediidiasutuste grupid on loonud. Ühtne solveerimismehhanism
sekkub üksnes siis, kui erasektori lahendused ei tule maksejõuetute pankade
olukorra lahendamisega toime.
4.3.4.     Fondi roll ühtse
solveerimismehhanismi väliseid krediidiasutusi ja investeerimisühinguid
hõlmavate gruppide solveerimisel
Selliste gruppide solveerimisel, mis hõlmavad
nii ühtsesse solveerimismehhanismi kuuluvaid kui ka mittekuuluvaid
krediidiasutusi ja investeerimisühinguid, vastab fondi panus grupi ühtsesse
solveerimismehhanismi kuuluvate osade osatähtsusele, ülejäänud kulud kaetakse
ühtse solveerimismehhanismi välistest riiklikest rahastamismehhanismidest.
Solveerimise rahastamise tugevdamiseks kogu
siseturul võimaldab ettepanek fondil omal valikul muudelt solveerimise
rahastamismehhanismidelt laenu võtta või seda neile anda. See võimaldab fondil
kanda olulisi kulusid, mis ei ole kaetud ette ja tagantjärele makstavate
osamaksudega. Samuti toetab see solveerimise rahastamismehhanisme ühtse
solveerimismehhanismi välistes liikmesriikides.
4.3.5.     Riiklike solveerimise
rahastamismehhanismide väljavahetamine
Kuna fond vahetab
välja selles osalevate liikmesriikide riiklikud solveerimise
rahastamismehhanismid, võivad need liikmesriigid, kes olid käesoleva määruse
jõustumise ajaks riiklikud solveerimise rahastamismehhanismi juba loonud,
otsustada nende kasutamise üle nende siseriikliku õiguse kohaselt. Liikmesriigid
võiksid otsustada ka, et nimetatud riiklikud solveerimise rahastamismehhanismid
teeksid pankade eest osamakse solveerimisfondi kuni täieliku tühjenemiseni.
5.           MÕJU EELARVELE
Solveerimisnõukogu rahastatakse täielikult
finantsasutuste osamaksudest. Siiski kaasneb teatav väike mõju liidu eelarvele
solveerimisnõukogu tegutsemise algetapil. Üksikasjad on esitatud lisatud
finantsselgituses.
2013/0253 (COD)
Ettepanek:
EUROOPA PARLAMENDI JA NÕUKOGU MÄÄRUS,
millega kehtestatakse ühtsed eeskirjad ja ühtne
menetlus krediidiasutuste ja teatavate investeerimisühingute solveerimiseks
ühtse solveerimismehhanismi ja ühtse pankade solveerimisfondi raames ning
millega muudetakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrust (EL) nr 1093/2010
EUROOPA PARLAMENT JA EUROOPA LIIDU
NÕUKOGU,
võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise
lepingut, eriti selle artiklit 114,
võttes arvesse Euroopa Komisjoni ettepanekut,
olles edastanud seadusandliku akti eelnõu
riikide parlamentidele,
võttes arvesse Euroopa Keskpanga arvamust[11],
võttes arvesse Euroopa Majandus- ja
Sotsiaalkomitee arvamust[12],
toimides seadusandliku tavamenetluse kohaselt
ning arvestades järgmist:
(1)       Pangateenuste integreeritud
siseturg on äärmiselt oluline liidu majanduse elavnemise soodustamiseks. Paraku
on praegune majandus- ja finantskriis näidanud, et siseturu toimimine selles
valdkonnas on ohus ja et järjest suureneb finantsturgude killustatuse oht.
Pankadevaheliste turgude likviidsus on kahanenud ja pankade piiriülene tegevus
väheneb probleemide leviku hirmu ning usalduse puudumise tõttu teiste riikide
pangandussüsteemide ja liikmesriikide suutlikkuse suhtes pankasid toetada.
(2)       Usalduse puudumist ja turu
ebastabiilsust süvendavad riikide solveerimiseeskirjade ja vastavate
haldustavade vahelised erinevused ning see, et puudub ühtne liidu tasandi
menetlus piiriüleste pankade solveerimise kohta otsuste tegemiseks, kuna need
ei taga kindlust ja prognoositavust panga maksejõuetusse sattumise võimalike
tagajärgede suhtes. Riigi tasandil tehtavad solveerimisotsused võivad põhjustada
konkurentsi moonutamist ja lõppkokkuvõttes kahjustada siseturgu.
(3)       Eelkõige avaldavad
liikmesriikide erinevad tavad solveeritavate pankade võlausaldajate nõuete
käsitlemisel ja maksejõuetuse ohus olevate pankade päästmisel mõju nende
pankade puhul tunnetatavale krediidiriskile ning nende finantsilisele
usaldusväärsusele ja maksevõimele. See kahjustab üldsuse usaldust
pangandussektori vastu ja takistab asutamisvabaduse ja teenuste osutamise
vabaduse kasutamist siseturul, kuna rahastamiskulud oleksid ilma selliste
erinevusteta liikmesriikide tavade vahel madalamad.
(4)       Eri liikmesriikide
riigisiseste solveerimiseeskirjade ja vastavate haldustavade vahelised
erinevused võivad tuua pankade ja nende klientide jaoks kaasa kõrgemad
laenuvõtmiskulud tingituna üksnes sellest, kus nad on asutatud, olenemata
sellest, milline on nende tegelik krediidivõimelisus. Lisaks sellele on
laenuintressimäärad mõnede liikmesriikide pankade klientide jaoks kõrgemad kui
teiste liikmesriikide pankade klientide jaoks, olenemata sellest, milline on
nende enda krediidivõimelisus.
(5)       Seni, kuni
solveerimiseeskirjad, tavad ja lähenemisviisid koormuse jagamisele jäävad
riigisiseseks ja solveerimise rahastamiseks vajalikke rahalisi vahendeid
kaasatakse ja kulutatakse riigi tasandil, jääb siseturg killustatuks. Lisaks
sellele on riigisisesed järelevalveasutused tugevalt motiveeritud minimeerima
pangakriiside võimalikku mõju oma riigi majandusele, võttes vastu ühepoolseid
meetmeid pangandustegevuste eraldamiseks, näiteks piirates grupisiseseid
ülekandeid ja laenuandmist või kehtestades rangemad likviidsus- või
kapitalinõuded nende jurisdiktsioonis tegutsevatele tütarettevõtjatele, kelle
emaettevõtjad on maksejõuetusse sattumise ohus. See piirab pankade piiriülest
tegevust ning loob seega takistusi põhivabaduste kasutamisele ja moonutab
konkurentsi siseturul.
(6)       Euroopa Parlamendi ja nõukogu
direktiiviga [ ][13]
on riigisisesed pankade solveerimise eeskirjad teataval määral ühtlustatud ning
sellega on ette nähtud solveerimisasutustevaheline koostöö piiriüleste pankade
maksejõuetusega tegelemiseks. Siiski ei ole direktiiviga [ ] ette nähtud
ühtlustamine täielik ja otsuste tegemise menetlus ei ole tsentraliseeritud.
Direktiiviga [ ] nähakse põhimõtteliselt ette ühised solveerimisvahendid ja -õigused,
mida iga liikmesriigi siseriiklikud asutused saavad kasutada, ent nende
vahendite kohaldamine ja riikliku rahastamismehhanismi kasutamine
solveerimismenetluste toetuseks jäetakse siseriiklike asutuste otsustada.
Direktiiviga [ ] ei ole välistatud, et liikmesriigid teevad piiriüleste
gruppide solveerimise kohta eraldi ja potentsiaalselt vastukäivaid otsuseid,
mis võivad suurendada solveerimise kogukulusid. Kuna direktiiviga nähakse ette
riiklikud rahastamismehhanismid, ei vähendata sellega ka piisavalt pankade
sõltuvust riigieelarvetest makstavast toetusest ning ei välistata seda, et
liikmesriigid lähtuvad rahastamismehhanismide kasutamisel eri
lähenemisviisidest.
(7)       Tulemuslike ühtsete
solveerimisotsuste tagamine liidus tegutsevate maksejõuetuse ohus olevate
pankade, sealhulgas liidu tasandil kaasatud rahaliste vahendite kasutamise
kohta, on finantsteenuste siseturu loomise lõpuleviimiseks keskse tähtsusega.
Siseturul võib ühe liikmesriigi pankade maksejõuetusse sattumine kahjustada
kogu liidu finantsturgude stabiilsust. Tulemuslike ja ühtsete
solveerimiseeskirjade ja võrdsete solveerimise rahastamistingimuste tagamine
kõigis liikmesriikides ei ole mitte ainult nende liikmesriikide huvides, kus
pangad tegutsevad, vaid üldkokkuvõttes kõigi liikmesriikide huvides, kuna see
on vahend, mis võimaldab säilitada konkurentsi ja parandada siseturu toimimist.
Pangandussüsteemid on siseturul omavahel tihedalt seotud, pangandusgrupid on
rahvusvahelised ja pankade varades on suur osakaal välismaistel varadel. Ühtse
solveerimismehhanismi puudumisel oleks ühtses järelevalvemehhanismis osalevates
liikmesriikides aset leidvatel pangakriisidel suurem negatiivne süsteemne mõju
ka selles mitteosalevatele liikmesriikidele. Ühtse solveerimismehhanismi
loomine suurendaks osalevate liikmesriikide pankade stabiilsust ja väldiks
kriisi levikut mitteosalevatesse liikmesriikidesse ning hõlbustaks seega kogu
siseturu toimimist.
(8)       Ühtse järelevalvemehhanismi
loomise järel nõukogu määrusega (EL) nr .../... ,[14] mille kohaselt osalevate
liikmesriikide pankade üle teeb keskset järelevalvet Euroopa Keskpank (EKP), on
tekkinud ebakõla kõnealuste pankade üle tehtava liidupoolse järelevalve ja
nende pankade direktiivi [ ] kohase riikidepoolse solveerimismenetluse vahel.
(9)       Kui ühtsest järelevalvemehhanismist
välja jäävate liikmesriikide pankade suhtes rakendatakse riigi tasandi
järelevalve-, solveerimis- ja kaitsemehhanisme, mis on kooskõlla viidud, siis
ühtses järelevalvemehhanismis osalevate liikmesriikide pankade suhtes
rakendatakse liidu tasandi järelevalvekorda ning riigi tasandi solveerimiskorda
ja kaitsemehhanisme. Selline ebakõla toob ühtses järelevalvemehhanismis
osalevate liikmesriikide pankade jaoks kaasa ebasoodsa konkurentsiolukorra
võrreldes teiste liikmesriikide pankadega. Kuna järelevalve ja solveerimine
toimuvad ühtse järelevalvemehhanismi raames erinevatel tasanditel, siis ei ole
ühtses järelevalvemehhanismis osalevate liikmesriikide pankade puhul sekkumine
ja solveerimine sama kiire, järjepidev ja tõhus kui ühtsest järelevalvemehhanismist
välja jäävate liikmesriikide pankade puhul. Sellel on ebasoodsad tagajärjed
nende pankade rahastamiskuludele ja see põhjustab ebasoodsa
konkurentsiolukorra, millel on kahjulik mõju liikmesriikidele, kus need pangad
tegutsevad, ja siseturu toimimisele tervikuna. Seepärast on võrdsete
tegutsemistingimuste tagamiseks hädavajalik rakendada tsentraliseeritud
solveerimismehhanismi kõigi pankade puhul, mis tegutsevad ühtses
järelevalvemehhanismis osalevates liikmesriikides.
(10)     Riigi ja liidu tasandi
vaheline solveerimisülesannete jaotus tuleks viia kooskõlla nende tasandite
vahelise järelevalveülesannete jaotusega. Seni, kuni järelevalve jääb asjaomase
liikmesriigi tasandile, peaks see liikmesriik vastutama ka panga maksejõuetuse
rahaliste tagajärgede eest. Seetõttu peaks ühtne solveerimismehhanism laienema
vaid pankadele ja finantseerimisasutustele, mis on asutatud ühtses
järelevalvemehhanismis osalevates liikmesriikides ja mille suhtes teeb ühtse
järelevalvemehhanismi raames järelevalvet EKP. Ühtset solveerimismehhanismi ei
tohiks kohaldada ühtses järelevalvemehhanismis mitteosalevates liikmesriikides
asutatud pankade suhtes. Kui ühtset solveerimismehhanismi kohaldataks selliste
liikmesriikide suhtes, tekitaks see neile valesid stiimuleid. Eelkõige võivad
nende liikmesriikide järelevalveasutused muutuda leebemaks oma jurisdiktsioonis
tegutsevate pankade suhtes, sest neil ei tuleks kanda nende maksejõuetuse kogu
finantsriski. Seetõttu tuleks ühtse järelevalvemehhanismiga analoogia
tagamiseks kohaldada ühtset solveerimismehhanismi ühtses järelevalvemehhanismis
osalevate liikmesriikide suhtes. Ühtse järelevalvemehhanismiga ühinemisel peaks
sellega ühinevate liikmesriikide suhtes muutuma automaatselt kohaldatavaks ka
ühtne solveerimismehhanism. Võib oodata, et lõpuks laieneb ühtne
solveerimismehhanism kogu siseturule.
(11)     Ühtne pankade solveerimisfond
(edaspidi „fond”) on hädavajalik element, ilma milleta ei saaks ühtne
solveerimismehhanism korralikult toimida. Erinevad riigisisesed
rahastamissüsteemid moonutaksid pankade ühtsete solveerimiseeskirjade
kohaldamist siseturul. Fond peaks aitama tagada ühtsed haldustavad solveerimise
rahastamisel ning vältida takistuste tekkimist põhivabaduste kasutamisel või
konkurentsi moonutamist siseturul riikide erinevate tavade tõttu. Fondi peaksid
rahastama pangad ise ning selle vahendid peaks koondama liidu tasandil, nii et
solveerimisvahendeid saaks liikmesriikide vahel asjakohaselt jaotada, mis
suurendaks finantsstabiilsust ja nõrgendaks seost individuaalsete liikmesriikide
puhul tunnetatava finantsseisundi ning neis liikmesriikides tegutsevate pankade
ja ettevõtjate rahastamiskulude vahel.
(12)     Seetõttu on vaja vastu võtta
meetmed ühtse solveerimismehhanismi loomiseks kõigi ühtses
järelevalvemehhanismis osalevate liikmesriikide jaoks, et hõlbustada siseturu
nõuetekohast ja stabiilset toimimist.
(13)     Direktiivis [ ] sätestatud
pankade solveerimiseeskirjade tsentraliseeritud kohaldamise osalevates
liikmesriikides liidu ühtse solveerimisasutuse poolt saab tagada vaid juhul,
kui ühtse solveerimismehhanismi loomist ja toimimist reguleerivad eeskirjad on
liikmesriikides vahetult kohaldatavad, sest see väldiks liikmesriikide
erinevaid tõlgendusi. See peaks tooma kasu siseturule tervikuna, sest see aitab
kaasa õiglase konkurentsi tagamisele ja põhivabaduste kasutamisel tekkida
võivate takistuste vältimisele mitte ainult osalevates liikmesriikides, vaid ka
siseturul tervikuna.
(14)     Võttes eeskujuks nõukogu
määruse (EL) nr .../... reguleerimisala, peaks ühtne solveerimismehhanism
hõlmama kõiki osalevates liikmesriikides asutatud krediidiasutusi. Samas peaks
ühtse solveerimismehhanismi raames olema võimalik solveerida osalevate
liikmesriigi mis tahes krediidiasutust otse, et vältida siseturu sisest
asümmeetriat maksejõuetuse ohus olevate krediidiasutuste ja
investeerimisühingute ning võlausaldajate nõuete käsitlemisel
solveerimismenetluse käigus. Niivõrd, kui emaettevõtjad, investeerimisühingud
ja finantseerimisasutused kuuluvad EKP teostatava konsolideeritud järelevalve
alla, tuleks ka nemad kaasata ühtse solveerimismehhanismi reguleerimisalasse.
Kuigi EKP ei tee nende krediidiasutuste ja investeerimisühingute üle
järelevalvet soolo baasil, on ta ainus järelevalveasutus, kellel on üldine
ülevaade riskist, millele grupp ja kaudselt selle üksikliikmed on avatud. EKP
teostatava konsolideeritud järelevalve alla kuuluvate üksuste ühtse
solveerimismehhanismi reguleerimisalast välja jätmine teeks võimatuks
pangandusgruppide solveerimise kavandamise ja grupi solveerimisstrateegia
vastuvõtmise ning muudaks mis tahes solveerimisotsused märksa vähem tõhusaks.
(15)     Ühtse solveerimismehhanismi
raames tuleks otsuseid teha kõige asjakohasemal tasandil.
(16)     EKP kui ühtse
järelevalvemehhanismi raames tegutsev järelevalveasutus saab kõige paremini hinnata,
kas krediidiasutus on maksejõuetuse ohus või võib tõenäoliselt sattuda
maksejõuetusse ning kas on põhjendatult alust oodata, et mõni alternatiivne
erasektoripoolne või järelevalvemeede väldiks selle maksejõuetust mõistliku aja
jooksul. Solveerimisnõukogu peaks EKP-lt teate saamisel esitama komisjonile
soovituse. Arvestades erinevate huvide tasakaalustamise vajadust, peaks
komisjon otsustama, kas algatada krediidiasutuse või investeerimisühingu suhtes
solveerimine või mitte, ning nägema oma otsusega ette ka selge ja üksikasjaliku
solveerimisraamistiku, millega nähakse ette solveerimisnõukogu võetavad
solveerimismeetmed. Selles raamistikus peaks solveerimisnõukogu tegema otsuse
solveerimisskeemi kohta ja andma riiklikele solveerimisasutustele korraldused
solveerimisvahendite ja -õiguste kohta, mida tuleb riigi tasandil rakendada.
(17)     Solveerimisnõukogul peaks
olema õigus teha otsuseid eelkõige seoses solveerimise kavandamise,
solveeritavuse hindamise, solveeritavuse ees seisvate takistuste kõrvaldamise
ja solveerimismeetmete ettevalmistamisega. Riiklikud solveerimisasutused
peaksid abistama solveerimisnõukogu solveerimise kavandamisel ja
solveerimisotsuste ettevalmistamisel. Kuna solveerimisõiguste kasutamine hõlmab
siseriikliku õiguse kohaldamist, peaksid riiklikud solveerimisasutused
vastutama ka solveerimisotsuste rakendamise eest.
(18)     Siseturu ladusaks toimimiseks
on oluline, et kõigi solveerimismeetmete suhtes kohaldataks samasid eeskirjasid
olenemata sellest, kas need võetakse riiklike solveerimisasutuste poolt
direktiivi [ ] alusel või ühtse solveerimismehhanismi raames. Komisjon hindab
neid meetmeid ELi toimimise lepingu artikli 107 kohaselt. Kui solveerimise
rahastamismehhanismi kasutamine ei hõlma ELi toimimise lepingu artikli 107
lõike 1 kohaselt riigiabi, peaks komisjon siseturul võrdsete
tegutsemistingimuste tagamiseks hindama neid meetmeid analoogia põhjal ELi
toimimise lepingu artikliga 107. Kui ELi toimimise lepingu artikli 108 kohane
teavitamine ei ole vajalik, kuna solveerimisnõukogu poolt kavandatav fondi
kasutamine ei hõlma ELi toimimise lepingu artikli 107 kohast riigiabi, peaks
komisjon selleks, et tagada siseturu terviklikkus osalevate ja mitteosalevate
liikmesriikide vahel, kohaldama fondi kavandatava kasutamise hindamisel asjaomaseid
ELi toimimise lepingu artikli 107 kohaseid riigiabi eeskirju analoogia põhjal.
Solveerimisnõukogu ei tohiks teha solveerimisskeemi kohta otsust enne, kui
komisjon on analoogia põhjal riigiabi eeskirjadega taganud, et fondi
kasutamisel järgitakse samasid eeskirju kui riiklike rahastamismehhanismide
kaudu toimuvate sekkumiste puhul.
(19)     Solveerimisel kiire ja
tulemusliku otsuste tegemise protsessi tagamiseks peaks solveerimisnõukogu
olema eriotstarbeline liidu amet, millel on tema ülesannetele vastav spetsiifiline
struktuur, mis erineb teiste liidu ametite puhul järgitavast mudelist. Selle
koosseis peaks tagama kõigi solveerimismenetlustes esinevate erinevate huvide
arvessevõtmise. Solveerimisnõukogu peaks tegutsema täitev- ja täisistungitena..
Täitevistungil peaks tema koosseisu kuuluma tegevdirektor, tegevdirektori
asetäitja ning komisjoni ja EKP esindajad. Solveerimisnõukogu ülesandeid
arvestades peaks tegevdirektori ja tegevdirektori asetäitja ametisse määrama
komisjoni ettepaneku põhjal nõukogu pärast Euroopa Parlamendi ärakuulamist.
Ühesainsas osalevas liikmesriigis asutatud panga või grupi solveerimise kohta
otsuse tegemisel peaks solveerimisnõukogu täitevistungile kutsuma ja selle
otsuste tegemise protsessi kaasama ka asjaomase liikmesriigi määratud liikme,
kes esindab tema riiklikku solveerimisasutust. Piiriülese grupi kohta otsuse
tegemisel peaks solveerimisnõukogu täitevistungile kutsuma ja selle otsuste
tegemise protsessi kaasama ka kõigi asjaomaste päritolu- ja vastuvõtvate
liikmesriikide määratud liikmed, kes esindavad asjaomaseid riiklikke
solveerimisasutusi. Siiski peaks päritoluliikmesriikide asutustel ja
vastuvõtvate liikmesriikide asutustel olema otsusele tasakaalustatud mõju,
mistõttu vastuvõtvate liikmesriikide asutustel peaks olema ühiselt üksainus
hääl. Solveerimisnõukogu istungitele võib osalema kutsuda ka vaatlejaid,
sealhulgas Euroopa stabiilsusmehhanismi (ESM) esindaja ja eurorühma esindaja.
(20)     Pidades silmas
solveerimisnõukogu ülesandeid ja solveerimise eesmärke, mis hõlmavad avaliku
sektori vahendite kaitset, tuleks solveerimisnõukogu tegevust rahastada
osalevates liikmesriikides tegutsevate krediidiasutuste ja
investeerimisühingute osamaksudest.
(21)     Solveerimisnõukogu ja vajaduse
korral komisjon peaksid asendama direktiivi [ ] kohaselt määratud riiklikke
solveerimisasutusi kõigis solveerimist käsitlevate otsuste tegemise protsessiga
seonduvates aspektides. Direktiivi [ ] kohaselt määratud riiklikud
solveerimisasutused peaksid jätkama solveerimisnõukogu vastu võetud
solveerimisskeemide rakendamisega seotud tegevust. Läbipaistvuse ja
demokraatliku kontrolli tagamiseks ning liidu institutsioonide õiguste
kaitsmiseks peaks solveerimisnõukogu olema kohustatud andma Euroopa
Parlamendile ja nõukogule aru käesoleva ettepaneku alusel tehtud mis tahes
otsustest. Samuti peaks läbipaistvuse ja demokraatliku kontrolli tagamise
eesmärgil olema liikmesriikide parlamentidel teatavad õigused
solveerimisnõukogu tegevuse kohta teabe saamiseks ja sellega dialoogi
astumiseks.
(22)     Kui direktiiviga [ ] on
riiklikele solveerimisasutustele ette nähtud võimalus kohaldada lihtsustatud
kohustusi või teha erandeid seoses solveerimiskavade koostamise nõudega, siis
tuleks ette näha menetlus, mille kohaselt solveerimisnõukogu saaks anda loa
selliste lihtsustatud kohustuste kohaldamiseks.
(23)     Selleks, et tagada ühesuguse
lähenemisviisi kasutamine krediidiasutuste ja investeerimisühingute ning
gruppide puhul, peaks solveerimisnõukogul olema õigus koostada neile
solveerimiskavasid. Solveerimisnõukogu peaks hindama krediidiasutuste ja
investeerimisühingute ning gruppide solveeritavust ning võtma meetmeid, mille
eesmärk on võimalike solveeritavuse ees seisvate takistuste kõrvaldamine.
Solveerimisnõukogu peaks nõudma riiklikelt solveerimisasutustelt, et nad
kohaldaksid asjakohaseid meetmeid solveeritavuse ees seisvate takistuste
kõrvaldamiseks, et tagada järjepidevus ning asjaomaste krediidiasutuste ja
investeerimisühingute solveeritavus.
(24)     Solveerimise kavandamine on
tõhusa solveerimise oluline osa. Solveerimisnõukogul peaks seega olema õigus
nõuda muudatuste tegemist krediidiasutuste ja investeerimisühingute või
gruppide struktuuris ja organisatsioonis, et kõrvaldada praktilised takistused
solveerimisvahendite kohaldamiselt ning tagada asjaomaste üksuste solveeritavus.
Kõigi krediidiasutuste ja investeerimisühingute võimaliku süsteemsuse tõttu on
finantsstabiilsuse säilitamise seisukohast oluline, et ametiasutustel oleks
võimalik solveerida mis tahes krediidiasutus või investeerimisühing. Selleks et
järgida põhiõiguste harta artiklis 16 sätestatud ettevõtlusvabaduse õigust,
peaks solveerimisnõukogu kaalutlusõigus piirduma üksnes sellega, mis on vajalik
krediidiasutuse või investeerimisühingu struktuuri või tegevuse lihtsustamiseks
ainuüksi selleks, et parandada tema solveeritavust. Lisaks peaksid kõik sel
eesmärgil kehtestatavad meetmed olema kooskõlas liidu õigusega. Meetmed ei
tohiks olla ei otse ega kaudselt kodakondsuse alusel diskrimineerivad ning need
peaksid olema põhjendatud argumendiga, et neid rakendatakse lähtuvalt
finantsstabiilsusega seotud avalikust huvist. Selle kindlaks tegemiseks, kas
meede võeti avalikes huvides, peaks solveerimisnõukogul, kes tegutseb avalikes
huvides, olema võimalik saavutada solveerimise eesmärgid ilma, et teda
takistataks solveerimisvahendite kohaldamisel või talle antud õiguste
teostamisel. Samuti ei tohiks meede ületada eesmärkide saavutamiseks
minimaalselt vajalikku.
(25)     Ühtne solveerimismehhanism
tuleks üles ehitada direktiivi [ ] ja ühtse järelevalvemehhanismi raamistikus.
Seetõttu peaks solveerimisnõukogul olema õigus sekkuda varajases etapis, kui
krediidiasutuse või investeerimisühingu finantsseisund või maksevõime halveneb.
Teave, mida solveerimisnõukogu saab selles etapis riiklikelt
solveerimisasutustelt või EKP-lt, on väga oluline otsuse tegemiseks meetmete
kohta, mida ta võib võtta, et valmistuda asjaomase krediidiasutuse või
investeerimisühingu solveerimiseks.
(26)     Selle tagamiseks, et
solveerimismeetmeid oleks vajaduse korral võimalik võtta kiiresti, peaks
solveerimisnõukogu koostöös asjaomase pädeva asutuse või EKPga tähelepanelikult
jälgima asjaomaste krediidiasutuste ja investeerimisühingute olukorda ja seda,
kuidas nad täidavad nende suhtes võetud võimalikku varajase sekkumise meedet.
(27)     Selleks, et finantsturgusid ja
majandust minimaalselt häirida, tuleks solveerimismenetlus lõpule viia lühikese
ajaga. Komisjonil peaks kogu solveerimismenetluse kestel olema juurdepääs mis
tahes teabele, mida ta peab vajalikuks, et teha solveerimismenetluses
informeeritud otsus. Kui komisjon otsustab algatada krediidiasutuse või
investeerimisühingu solveerimise, peaks solveerimisnõukogu võtma kohe vastu
solveerimisskeemi, milles nähakse ette kohaldatavate solveerimisvahendite ja
-õiguste üksikasjad ning võimalike rahastamismehhanismide kasutamine.
(28)     Maksejõuetuse ohus oleva
krediidiasutuse või investeerimisühingu likvideerimine vastavalt tavalisele
maksejõuetusmenetlusele võib ohustada finantsstabiilsust, põhjustada katkestusi
oluliste teenuste osutamises ning vähendada hoiustajate kaitset. Sellisel juhul
on solveerimisvahendite kasutamiseks olemas avalik huvi. Solveerimise eesmärgid
peaksid seepärast olema oluliste finantsteenuste jätkamise tagamine,
finantssüsteemi stabiilsuse säilitamine, moraaliriski vähendamine, minimeerides
sõltuvust maksejõuetuse ohus olevatele krediidiasutustele või
investeerimisühingutele antavast riiklikust finantstoetusest, ning hoiustajate
kaitse.
(29)     Siiski tuleks alati kaaluda
maksejõuetu krediidiasutuse või investeerimisühingu likvideerimist vastavalt tavalisele
maksejõuetusmenetlusele, enne kui võib võtta vastu otsuse tema säilitamise
kohta tegevust jätkava ettevõttena. Maksejõuetut krediidiasutust või
investeerimisühingut tuleks säilitada tegevust jätkava ettevõttena
finantsstabiilsuse eesmärgil ja kasutades võimalikult suurel määral erasektori
vahendeid. Seda oleks võimalik
saavutada krediidiasutuse või investeerimisühingu müügi teel erasektori ostjale
või ühinemise teel erasektori ostjaga, kohustuste allahindamise teel või
võlgade konverteerimise teel omakapitaliks rekapitaliseerimise eesmärgil.
(30)     Solveerimisõiguste kasutamisel
peaksid komisjon ja solveerimisnõukogu tagama, et aktsionärid ja võlausaldajad
kannavad asjakohase osa kahjumist, juhid vahetatakse välja, krediidiasutuse või
investeerimisühingu solveerimise kulud minimeeritakse ning maksejõuetu
krediidiasutuse või investeerimisühingu kõiki samasse klassi kuuluvaid
võlausaldajate nõudeid käsitletakse ühtmoodi.
(31)     Aktsionäride ja võlausaldajate
õiguste kitsendused peaksid olema kooskõlas põhiõiguste harta artikliga 52.
Seepärast tuleks solveerimisvahendeid rakendada ainult nende krediidiasutuste
ja investeerimisühingute suhtes, mis on maksejõuetuse ohus või tõenäoliselt
satuvad maksejõuetusse, ning ainult sel juhul, kui see on vajalik finantsstabiilsuse
eesmärgil, lähtuvalt üldistest huvidest. Eelkõige tuleks solveerimisvahendeid
kohaldada juhul, kui krediidiasutust või investeerimisühingut ei ole võimalik
likvideerida vastavalt tavalisele maksejõuetusmenetlusele, kuna see
destabiliseeriks finantssüsteemi, ning kui meetmeid on vaja võtta selleks, et
tagada süsteemselt oluliste funktsioonide kiire üleandmine ja jätkuv toimimine,
ning kui puudub põhjendatud ootus, et ükski alternatiivne erasektoripoolne
lahendus, sealhulgas kapitali suurendamine olemasolevate aktsionäride või
kolmanda isiku poolt oleks piisav, et taastada krediidiasutuse või
investeerimisühingu täielik elujõulisus.
(32)     Sekkumine omandiõigustesse ei
tohiks olla ebaproportsionaalne. Seetõttu ei peaks mõjutatud aktsionärid ja
võlausaldajad kandma suuremat kahju, kui nad oleksid kandnud juhul, kui
krediidiasutus või investeerimisühing oleks samal ajal, kui tehti otsus
solveerimismeetmete võtmise kohta, likvideeritud. Solveeritava krediidiasutuse
või investeerimisühingu varade osalise ülekandmise korral erasektori ostjale
või sildasutusele tuleks järelejäänud osa solveeritavast krediidiasutusest või
investeerimisühingust likvideerida tavalise maksejõuetusmenetluse alusel.
Krediidiasutuse või investeerimisühingu olemasolevate aktsionäride ja
võlausaldajate kaitsmiseks likvideerimismenetluse käigus peaks neil olema õigus
saada oma nõuete eest tasutud maksega, mis on vähemalt sama suur kui see, mille
nad oleksid hinnanguliselt saanud juhul, kui kogu krediidiasutus või
investeerimisühing oleks likvideeritud tavalise maksejõuetusmenetluse alusel.
(33)     Aktsionäride õiguste kaitseks
ja selle tagamiseks, et võlausaldajad ei saa oma nõuete eest tasutud väiksema
maksega, kui nad oleksid saanud tavalises maksejõuetusmenetluses, tuleks
sätestada selged kohustused seoses krediidiasutuse või investeerimisühingu
varade ja kohustuste hindamisega ning tuleks anda piisavalt aega selle
nõuetekohaseks hindamiseks, kuidas neid nõudeid oleks käsitletud, kui
krediidiasutus või investeerimisühing oleks likvideeritud tavalise
maksejõuetusmenetluse alusel. Sellist hindamist peaks olema võimalik alustada
juba sekkumise varases etapis. Enne mis tahes solveerimismeetmete võtmist
tuleks anda hinnang krediidiasutuse või investeerimisühingu varade ja
kohustuste väärtusele ning sellele, kuidas oleks aktsionäre ja võlausaldajaid
koheldud tavalise maksejõuetusmenetluse korral.
(34)     On tähtis, et krediidiasutuse
või investeerimisühingu maksejõuetuse korral kajastataks sellest tulenevad
kahjud. Maksejõuetuse ohus olevate krediidiasutuste ja investeerimisühingute
varade ja kohustuste hindamisel peaks juhinduma nende turuväärtusest
solveerimisvahendite kohaldamise hetkel sel määral, mil turud nõuetekohaselt
toimivad. Kui turud on selgelt mittetoimivad, peaks hindamise tegema varade ja
kohustuste nõuetekohaselt põhjendatud pikaajalise majandusliku väärtuse alusel.
Kiireloomulistel juhtudel peaks soleerimisnõukogul olema võimalik anda
maksejõuetuse ohus oleva krediidiasutuse või investeerimisühingu varadele ja
kohustustele kiire esialgne hinnang, mis peaks kehtima kuni sõltumatu hindamise
teostamiseni.
(35)     Solveerimisprotsessi
objektiivsuse ja kindluse tagamiseks on vaja sätestada see, millises
järjekorras tuleks solveeritava krediidiasutuse või investeerimisühingu vastu
olevaid võlausaldajate tagamata nõudeid alla hinnata või konverteerida. Selleks
et piirata ohtu, et võlausaldajad kannavad suuremat kahju, kui nad oleksid
kandnud juhul, kui krediidiasutus või investeerimisühing oleks likvideeritud
tavalise maksejõuetusmenetluse alusel, peaks sätestatav järjekord olema
kohaldatav nii tavalise maksejõuetusmenetluse kui ka solveerimise käigus
toimuva allahindamis- või konverteerimisprotsessi korral. See lihtsustaks ka
võla hinnastamist.
(36)     Komisjon peaks ette nägema
võetavate solveerimismeetmete raamistiku olenevalt juhtumi asjaoludest ning tal
peaks olema võimalik määrata kasutamiseks kõik vajalikud solveerimisvahendid.
Selles selges ja täpses raamistikus peaks solveerimisnõukogu tegema otsuse
üksikasjaliku solveerimisskeemi kohta. Asjaomased solveerimisvahendid peaksid
hõlmama ettevõtte müügi vahendit, sildasutuse vahendit, kohustuste ja
nõudeõiguste teisendamise vahendit ning varade eraldamise vahendit, mis on
samuti ette nähtud direktiiviga [ ]. Raamistik peaks võimaldama hinnata, kas
kapitaliinstrumentide allahindamise või konverteerimise tingimused on täidetud.
(37)     Ettevõtte müügi vahend peaks
võimaldama krediidiasutuse või investeerimisühingu või tema äritegevuse osade
müüki ühele või mitmele ostjale ilma aktsionäride nõusolekuta.
(38)     Varade eraldamise vahend peaks
võimaldama ametiasutustel kanda ebapiisava tootlusega või langenud väärtusega
varad eraldi vahendisse. Seda vahendit tohiks kasutada ainult koos teiste
vahenditega, et vältida maksejõuetuse ohus oleva krediidiasutuse või
investeerimisühingu ebaõiglast konkurentsieelist.
(39)     Tulemuslik solveerimiskord
peaks minimeerima maksejõuetuse ohus oleva krediidiasutuse või
investeerimisühingu solveerimiskulusid maksumaksjate jaoks. Samuti peaks see
tagama, et ka suuri ja süsteemselt olulisi krediidiasutusi ja
investeerimisühinguid saaks solveerida finantsstabiilsust ohtu seadmata.
Kohustuste ja nõudeõiguste teisendamise vahendiga saavutatakse see eesmärk
tagades, et üksuse aktsionärid ja võlausaldajad kannavad asjakohaseid kahjusid
ning asjakohast osa neist kuludest. Sellest eesmärgist lähtuvalt tuleks
solveerimisraamistikku kaasata võlgade õiguspärase allahindamise õigused, mida
saaks kasutada täiendava valikuna koos teiste solveerimisvahenditega kooskõlas
finantsstabiilsuse nõukogu soovitusega.
(40)     Selleks et tagada piisav
paindlikkus võlausaldajate kanda jääva kahju määramisel mitmesugustes eri
olukordades, on asjakohane, et kohustuste ja nõudeõiguste teisendamise vahendit
saaks kasutada nii juhul, kui eesmärk on solveerida maksejõuetuse ohus olev
krediidiasutus või investeerimisühing nii, et see jätkab tegevust, kui on
tõenäoline, et tema elujõulisus on võimalik taastada, kui ka juhul, kui
süsteemselt olulised teenused kantakse üle sildasutusse ning ülejäänud osa
krediidiasutusest või investeerimisühingust lõpetab tegevuse ja
likvideeritakse.
(41)     Kui kohustuste ja nõudeõiguste
teisendamise vahendit rakendatakse eesmärgiga taastada maksejõuetuse ohus
krediidiasutuse või investeerimisühingu kapital, et tal oleks võimalik tegevust
jätkata, peaks solveerimisega kohustuste ja nõudeõiguste teisendamise abil
alati kaasnema juhtkonna väljavahetamine ning seejärel krediidiasutuse või
investeerimisühingu ja selle tegevuse restruktureerimine viisil, mis kõrvaldaks
tema maksejõuetuse põhjused. Selline restruktureerimine tuleks läbi viia
ettevõtte saneerimiskava elluviimise kaudu.
(42)     Kohustuste ja nõudeõiguste
teisendamise vahendit ei ole asjakohane kohaldada nõuete suhtes selles
ulatuses, mil need on tagatud, tagatisega kaetud või muul moel garanteeritud.
Selle tagamiseks, et kohustuste ja nõudeõiguste teisendamise vahend oleks tõhus
ja saavutaks oma eesmärgid, peaks siiski olema võimalik seda kohaldada
maksejõuetuse ohus oleva krediidiasutuse või investeerimisühingu võimalikult
paljudele erinevatele tagamata kohustustele. Sellest hoolimata on asjakohane
välistada teatud liiki tagamata kohustused selliste kohustuste hulgast, mille
suhtes saaks kohaldada kohustuste ja nõudeõiguste teisendamise vahendit.
Avaliku poliitika ja tulemusliku solveerimise huvides ei tohiks kohustuste ja
nõudeõiguste teisendamise vahendit kohaldada hoiuste suhtes, mis on kaitstud
Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 94/19/EÜ[15] kohaselt, maksejõuetuse ohus
oleva krediidiasutuse või investeerimisühingu töötajate vastu olevate
kohustuste suhtes ega äriliste nõuete suhtes, mis on seotud krediidiasutuse või
investeerimisühingu igapäevaseks toimimiseks vajalike kaupade ja teenustega.
(43)     Selliste hoiustajate suhtes,
kelle hoiused on tagatud hoiuste tagamise skeemiga, ei tohiks kohustuste ja
nõudeõiguste teisendamise vahendit rakendada. Hoiuste tagamise skeem aitab
siiski solveerimisprotsessi rahastada sel määral, mil see oleks pidanud aitama
hüvitada hoiustajatele tekitatud kahju. Kohustuste ja nõudeõiguste teisendamise
õiguse rakendamisega tagataks hoiustajatele jätkuvalt juurdepääs oma hoiustele.
See on peamine põhjus, miks hoiuste tagamise skeem kehtestati. Kui kõnealuseid
skeeme sellistel juhtudel ei kaasataks, tähendaks see ebaõiglast eelist teiste
võlausaldajate ees, kelle suhtes kasutab solveerimisasutus oma õigusi.
(44)     Selleks et rakendada koormuse
jagamist aktsionäride ja madalamat nõudeõiguse järku omavate võlausaldajate
vahel, nagu on ette nähtud riigiabi eeskirjadega, peaks alates käesoleva
määruse jõustumisest olema ühtse solveerimismehhanismi raames võimalik
analoogselt kohaldada kohustuste ja nõudeõiguste teisendamise vahendit.
(45)     Selleks et vältida olukorda,
kus krediidiasutused ja investeerimisühingud struktureerivad oma kohustused
viisil, mis vähendab kohustuste ja nõudeõiguste teisendamise vahendi tõhusust,
peaks solveerimisnõukogul olema võimalik ette näha, et krediidiasutustel ja
investeerimisühingutel peab kogu aeg olema teatav kohustuste ja nõudeõiguste
teisendamise vahendi alla kuuluvate omavahendite, allutatud võla ja kõrgema
nõudeõiguse järguga kohustuste kogusumma, mida väljendatakse protsendimäärana
krediidiasutuse ja investeerimisühingu kohustuste kogusummast ning mis ei
kvalifitseeru omavahenditena Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL) nr 575/2013[16] ning Euroopa Parlamendi ja
nõukogu 26. juuni 2013. aasta direktiivi 2013/36/EL[17] kohaldamisel.
(46)     Parim solveerimismeetod tuleks
valida sõltuvalt juhtumi asjaoludest ja selleks peaksid olema kättesaadavad
kõik direktiiviga [ ] ette nähtud solveerimisvahendid.
(47)     Direktiiviga [ ] on riiklikele
solveerimisasutustele antud kapitaliinstrumentide allahindamise ja
konverteerimise õigus, kuna kapitaliinstrumentide allahindamise ja
konverteerimise tingimused võivad langeda kokku solveerimistingimustega ning
sel juhul tuleb hinnata, kas üksnes kapitaliinstrumentide allahindamine ja
konverteerimine on piisav asjaomase üksuse rahalise usaldusväärsuse
taastamiseks või tuleb lisaks võtta solveerimismeetmeid. Reeglina kasutatakse
seda solveerimise raames. Komisjon peaks asendama riiklikud solveerimisasutused
ka selles funktsioonis ja seega tuleks talle anda volitused hinnata, kas
kapitaliinstrumentide allahindamise ja konverteerimise tingimused on täidetud,
ning otsustada, kas algatada üksuse solveerimine, kui solveerimisnõuded on
samuti täidetud.
(48)     Solveerimismeetmete tõhusus ja
ühtsus peaks olema tagatud kõigis osalevates liikmesriikides. Seepärast tuleks
solveerimisnõukogule anda volitused kanda erandjuhtudel ja juhul, kui riiklik
solveerimisasutus ei ole üldse või piisavalt kohaldanud solveerimisasutuse
otsust, teisele isikule üle solveeritava krediidiasutuse või
investeerimisühingu teatavad õigused, varad ja kohustused või nõuda selliste
võlainstrumentide konverteerimist, mis sisaldavad lepingulist tingimust
konverteerimiseks teatavate asjaolude korral. Tuleks välistada riiklike
solveerimisasutuste mis tahes meetmed, mis võiksid pärssida või mõjutada
solveerimisnõukogu õiguste rakendamist või ülesannete täitmist.
(49)     Ühtse solveerimismehhanismi
tõhususe suurendamiseks peaks solveerimisnõukogu tegema tihedat koostööd
Euroopa Pangandusjärelevalvega igas olukorras. Vajaduse korral peaks
solveerimisnõukogu tegema koostööd ka Euroopa Väärtpaberiturujärelevalvega,
Euroopa Kindlustus- ja Tööandjapensionide Järelevalvega ja Euroopa Süsteemsete
Riskide Nõukoguga ning muude asutustega, mis kuuluvad Euroopa
Finantsjärelevalve Süsteemi. Lisaks peaks solveerimisnõukogu tegema tihedat
koostööd EKPga ja muude asutustega, kellele on antud õigused teostada
krediidiasutuste järelevalvet ühtse järelevalvemehhanismi raames, eelkõige
gruppide puhul, kes on EKP konsolideeritud järelevalve all. Selleks et tõhusalt
juhtida maksejõuetuse ohus olevate pankade solveerimise protsessi, peaks
solveerimisnõukogu tegema koostööd riiklike solveerimisasutustega
solveerimisprotsessi kõigis etappides. Seega ei ole koostöö riiklike
solveerimisasutustega vajalik mitte ainult solveerimisnõukogu
solveerimisotsuste rakendamiseks, vaid ka enne mis tahes solveerimisotsuse
vastuvõtmist solveerimise kavandamise või varase sekkumise etapis.
(50)     Kuna solveerimisnõukogu
asendab osalevate liikmesriikide riiklikke solveerimisasutusi
solveerimisotsuste tegemisel, peaks solveerimisnõukogu asendama seoses
solveerimisfunktsioonidega neid asutusi ka koostöös mitteosalevate
liikmesriikidega. Eelkõige peaks solveerimisnõukogu esindama
solveerimiskolleegiumides kõiki osalevate liikmesriikide asutusi, sealhulgas
mitteosalevate liikmesriikide asutusi.
(51)     Kuna paljud krediidiasutused
ja investeerimisühingud tegutsevad mitte ainult liidus, vaid ka rahvusvahelisel
tasandil, tuleb tõhusa solveerimismehhanismiga kindlaks määrata asjaomaste
kolmandate riikide ametiasutustega tehtava koostöö põhimõtted. Toetust
kolmandate riikide ametiasutustele tuleks anda kooskõlas direktiivi [ ]
artiklis 88 sätestatud õigusraamistikuga. Kuna solveerimisnõukogu peaks olema
ainus asutus, kellel on õigused maksejõuetuse ohus olevate pankade
solveerimiseks osalevates liikmesriikides, tuleks seega ainult
solveerimisnõukogule anda õigused sõlmida osalevate liikmesriikide
ametiasutuste nimel mittesiduvaid koostöölepinguid kõnealuste kolmanda riigi
ametiasutustega.
(52)     Oma ülesannete tulemuslikuks
täitmiseks peavad solveerimisnõukogul olema asjakohased uurimisvolitused.
Solveerimisnõukogul peaks olema õigus nõuda kogu vajalikku teavet kas otse või
riiklike solveerimisasutuste kaudu ning viia läbi uurimisi ja kohapealseid
kontrolle, vajaduse korral koostöös liikmesriikide pädevate asutustega.
Solveerimise raames võib solveerimisnõukogu viia läbi kohapealseid kontrolle,
et tõhusalt jälgida, kuidas riiklikud asutused rakendavad meetmeid, ja tagada,
et komisjon ja solveerimisnõukogu teevad oma otsuseid täielikult täpse teabe
põhjal.
(53)     Tagamaks, et
solveerimisnõukogul on juurdepääs kogu asjaomasele teabele, ei tohiks töötajad
tugineda ametisaladuse eeskirjadele selleks, et vältida teabe avalikustamist
solveerimisnõukogule.
(54)     Selleks et tagada ühtse
solveerimismehhanismi raames vastu võetud otsuste täitmine, tuleks rikkumise
korral kohaldada proportsionaalseid ja hoiatavaid karistusi.
Solveerimisnõukogul peaks olema õigus nõuda, et riiklikud solveerimisasutused
kohaldaksid ettevõtjate suhtes, kes ei täida solveerimisnõukogu otsustest
tulenevaid kohustusi, trahve või korrapäraseid karistusmakseid. Selleks et
tagada järjepidev, tõhus ja tulemuslik otsuste täitmine, peaks
solveerimisnõukogul olema õigus esitada riiklikele solveerimisasutustele
rahatrahvide ja karistusmaksete kohaldamise kohta suuniseid.
(55)     Kui riiklik solveerimisasutus
rikub ühtse solveerimismehhanismi eeskirju, jättes kasutamata talle
siseriikliku õigusega antud õigused solveerimisnõukogu juhiste rakendamiseks,
võib asjaomane liikmesriik olla kohustatud hüvitama kooskõlas asjaomase
kohtupraktikaga mis tahes kahju üksikisikutele, sealhulgas vajaduse korral
solveeritavale üksusele või grupile või kõnealuse üksuse või grupi mis tahes
osa võlausaldajale mis tahes liikmesriigis.
(56)     Tuleks kehtestada asjakohased
eeskirjad, mis käsitlevad solveerimisnõukogu eelarvet, eelarve koostamist,
selliste sise-eeskirjade vastuvõtmist, millega määratakse kindlaks eelarve
vastuvõtmise ja täitmise kord, ning raamatupidamise sise- ja välisauditit.
(57)     On olukordi, kus rakendatud
solveerimisvahendite tulemuslikkus võib sõltuda lühiajalise rahastamise kättesaadavusest
krediidiasutuse ja investeerimisühingu või sildasutuse jaoks, võimalikele
ostjatele tagatiste andmisest või kapitali andmisest sildasutusele. Seepärast
on oluline luua fond, et vältida avaliku sektori vahendite kasutamist sel
eesmärgil.
(58)     Tuleb tagada, et fond on
täielikult kättesaadav maksejõuetuse ohus olevate krediidiasutuste ja
investeerimisühingute solveerimiseks. Seega ei tohiks fondi kasutada muuks
otstarbeks kui solveerimisvahendite ja -õiguste tõhusaks rakendamiseks. Lisaks
tuleks fondi kasutada ainult kooskõlas kohaldatavate solveerimiseesmärkide ja
-põhimõtetega. Seega peaks solveerimisnõukogu tagama, et solveerimisvahendite
kasutamisest tulenenud kahju, kulud või muud kulutused kannavad esmalt
solveeritava krediidiasutuse või investeerimisühingu aktsionärid ja
võlausaldajad. Ainult juhul, kui aktsionäride ja võlausaldajate vahendid on
ammendunud, peaks solveerimisvahendite kasutamisest tulenenud kahju, kulud või
muud kulutused kandma fond.
(59)     Üldiselt tuleks vastavaid
osamaksusid finantssektorilt koguda enne mis tahes solveerimistoimingut ja
sellest sõltumatult. Juhul kui eelrahastamisest ei piisa fondi kasutamisel
tekkinud kahjude või kulude katmiseks, tuleks koguda täiendavaid osamaksusid,
et täiendavad kulud või kahjud katta. Lisaks peab fondil olema võimalus võtta
laenu või saada muud liiki toetust finantseerimisasutustelt või muudelt
kolmandatelt isikutelt, kui olemasolevatest rahalistest vahenditest ei piisa
fondi kasutamisel tekkinud kahju, kulude ja muud kulutuste katmiseks ning
tagantjärgi makstavad erakorralised osamaksud ei ole kohe kättesaadavad.
(60)     Selleks et saavutada
kriitiline mass ning vältida protsüklilist mõju, mis tekiks, kui fond toetuks
süsteemses kriisis üksnes tagantjärele makstavatele osamaksudele, on hädavajalik,
et fondi eelnevalt kogutud rahalised vahendid ulatuksid teatava sihttasemeni.
(61)     Fondi rahastamise sihttaseme
saavutamiseks tuleks määrata asjakohane tähtaeg. Siiski peaks
solveerimisnõukogul olema võimalik osamaksu tähtaega kohandada, et võtta arvesse
fondist tehtud märkimisväärseid väljamakseid.
(62)     Kui osalevad liikmesriigid on
juba välja töötanud riiklikud solveerimise rahastamise mehhanismid, peaks neil
olema võimalik ette näha, et riiklikud rahastamismehhanismid kasutavad
olemasolevaid krediidiasutustelt ja investeerimisühingutelt ette makstud
osamaksudena kogutud rahalisi vahendeid krediidiasutuste ja
investeerimisühingute selliste osamaksude hüvitamiseks, mis nad peaksid fondi
sisse maksma. Selline hüvitamine ei tohiks piirata liikmesriikide kohustusi,
mis tulenevad Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivist 94/18/EÜ[18].
(63)     Selleks et osamaksud
arvutataks õiglaselt ning loodaks stiimulid väiksema riskiga tegevusmudeli
kasutamiseks, tuleks fondi osamaksude puhul võtta arvesse krediidiasutuste ja
investeerimisühingute riskitaset.
(64)     Selleks et tagada
solveerimisega seotud kulude nõuetekohane jagamine hoiuste tagamise skeemide ja
fondi vahel, võib hoiuste tagamise skeem, mis hõlmab solveeritavat
krediidiasutust või investeerimisühingut, olla kohustatud katma kuni tagatud
hoiuste summani sellise kahju, mis oleks tulnud kanda juhul, kui krediidiasutus
või investeerimisühing oleks likvideeritud tavalise maksejõuetusmenetluse
raames.
(65)     Fondis hoitavate summade
väärtuse kaitseks tuleks kõnealused summad investeerida piisavalt
turvalistesse, mitmekesistesse ja likviidsetesse varadesse.
(66)     Komisjonile tuleks anda õigus
võtta vastu delegeeritud õigusakte vastavalt Euroopa Liidu toimimise lepingu
artiklile 290, et määrata kindlaks fondi tehtavate osamaksude laad, asjaolud,
mille korral osamaksusid nõutakse, osamaksude arvutamise ja nende maksmise
viis; määrata kindlaks registreerimise, raamatupidamise, aruandluse ja muud
eeskirjad, et tagada osamaksude täielikult ja õigeaegne tasumine; määrata kindlaks
osamaksude süsteem krediidiasutuste ja investeerimisühingute puhul, kes on
saanud tegutsemisloa pärast seda, kui fond on saavutanud oma sihttaseme;
määrata kindlaks kriteeriumid, mille alusel toimub osamaksude ajaline
jaotamine; määrata kindlaks asjaolud, mille korral võib osamaksude tasumise
ettepoole tuua; määrata kindlaks kriteeriumid, mille alusel kehtestatakse
iga-aastased osamaksud; määrata kindlaks meetmed, et täpsustada asjaolud ja
kord, mille alusel krediidiasutus või investeerimisühing võib olla osaliselt
või täielikult vabastatud tagantjärele makstavate osamaksude tasumisest.
(67)     Solveerimisnõukogu töö
konfidentsiaalsuse säilitamiseks tuleks tema liikmete, solveerimisnõukogu
töötajate, sealhulgas osalevate liikmesriikidega solveerimisülesannete
täitmiseks vahetatud töötajate või kõnealuste liikmesriikide lähetatud
töötajate suhtes kohaldada ametisaladuse hoidmise nõudeid, isegi pärast nende
töökohustuste lõppemist. Temale määratud ülesannete täitmiseks peaks
solveerimisnõukogul olema lubatud teatavatel tingimustel vahetada teavet
liikmesriikide või liidu asutuste ja organitega.
(68)     Tagamaks, et
solveerimisnõukogu on esindatud Euroopa Finantsjärelevalve Süsteemis, tuleks
muuta määrust (EL) nr 1093/2010, et hõlmata ka solveerimisnõukogu nende pädevate
asutuste hulka, mis on kindlaks määratud kõnealuse määrusega. Selline
solveerimisnõukogu ja pädevate asutuste võrdsustamine vastavalt määrusele (EL)
nr 1093/2010 on kooskõlas määruse nr 1093/2010 artikli 25 kohaselt EBA-le
omistatud ülesannetega aidata kaasa maksevõime taastamise kavade ja
solveerimiskavade väljatöötamisele ja kooskõlastamisele ning selles aktiivselt
osaleda ning hõlbustada maksejõuetuse ohus olevate krediidiasutuste ja
investeerimisühingute solveerimist, eelkõige piiriüleste gruppide puhul.
(69)     Kuni solveerimisnõukogu on
täielikult toimiv, peaks komisjon vastutama algse tegevuse eest, sealhulgas
halduskulude katmiseks vajalike osamaksude kogumise eest ja ajutise
tegevdirektori määramise eest, kes annab loa mis tahes vajalike maksete tegemiseks
solveerimisnõukogu nimel.
(70)     Käesolevas määruses austatakse
põhiõigusi ja järgitakse Euroopa Liidu põhiõiguste hartaga tunnustatud
põhimõtteid, eelkõige õigust omandile, isikuandmete kaitset, ettevõtlusvabadust
ning õigust tõhusale õiguskaitsevahendile ja õiglasele kohtulikule arutamisele,
ja seda rakendatakse kooskõlas kõnealuste õiguste ja põhimõtetega.
(71)     Kuna käesoleva määruse
eesmärke, milleks on luua tõhus ja tulemuslik ühtne Euroopa raamistik
krediidiasutuste ja investeerimisühingute solveerimiseks ning tagada
solveerimiseeskirjade järjekindel rakendamine, ei saa piisavalt saavutada
liikmesriikide tasandil ja seetõttu võib neid paremini saavutada liidu
tasandil, võib liit võtta meetmeid vastavalt Euroopa Liidu lepingu artiklis 5
sätestatud subsidiaarsuse põhimõttele. Kooskõlas kõnealuses artiklis sätestatud
proportsionaalsuse põhimõttega ei lähe käesolev määrus kaugemale sellest, mis
on vajalik nende eesmärkide saavutamiseks,
ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA MÄÄRUSE:
I OSA
ÜLDSÄTTED
Artikkel 1
Reguleerimisese
Käesoleva määrusega luuakse ühtsed eeskirjad
ja ühtne menetlus selliste artiklis 2 osutatud üksuste solveerimiseks, mis on
asutatud artiklis 4 osutatud osalevates liikmesriikides.
Komisjon kohaldab neid ühtseid eeskirjasid ja
menetlusi koos solveerimisnõukogu ja osalevate liikmesriikide
solveerimisasutustega käesoleva määrusega loodava ühtse solveerimismehhanismi
raames. Ühtset solveerimismehhanismi toetab ühtne pankade solveerimisfond
(edaspidi „fond”).
Artikkel 2
Reguleerimisala
Käesolevat määrust kohaldatakse järgnevate
üksuste suhtes:
(a)
osalevates liikmesriikides asutatud
krediidiasutused;
(b)
osalevates liikmesriikides asutatud emaettevõtjad,
sealhulgas finantsvaldusettevõtjad ja segafinantsvaldusettevõtjad, kui nende
suhtes kohaldatakse kooskõlas määruse (EL) nr [ ] (millega antakse Euroopa
Keskpangale eriülesanded seoses krediidiasutuste usaldatavusnõuete täitmise
järelevalve poliitikaga) artikli 4 lõike 1 punktiga i Euroopa Keskpanga (EKP)
teostatavat konsolideeritud järelevalvet;
(c)
osalevates liikmesriikides asutatud
investeerimisühingud ja finantseerimisasutused, kui nad kuuluvad kooskõlas
nõukogu määruse (EL) nr [ ] artikli 4 lõike 1 punktiga i EKP poolt emaettevõtja
suhtes teostatava konsolideeritud järelevalve alla.
Artikkel 3
Mõisted
Käesolevas määruses kasutatakse mõisteid, mis
on sätestatud direktiivi [ ] artiklis 2 ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26.
juuni 2013. aasta direktiivi 2013/36/EL[19]
artiklis 3. Lisaks sellele kasutatakse järgmisi mõisteid:
(1)
„riiklik pädev asutus” – mis tahes riiklik pädev
asutus vastavalt nõukogu määruse (EL) nr [ ] artikli 2 lõikes 2 esitatud
määratlusele;
(2)
„riiklik solveerimisasutus” – liikmesriigi poolt
direktiivi [ ] artikli 3 kohaselt määratud ametiasutus;
(3)
„solveerimismeede” – solveerimismeetme kohaldamine
artiklis 2 osutatud krediidiasutuse või investeerimisühingu või üksuse suhtes
või ühe või enama solveerimisõiguse kasutamine temaga seoses;
(4)
„tagatud hoiused” – hoiused, mis on tagatud
siseriikliku õiguse kohaste hoiuste tagamise skeemidega vastavalt direktiivile
94/19/EÜ ja direktiivi 94/19/EÜ artiklis 7 sätestatud tagatud summa ulatuses;
(5)
„kõlblikud hoiused” – direktiivi 94/19/EÜ artiklis
1 määratletud hoiused, mis ei ole jäetud välja kõnealuse direktiivi artikli 2
kohasest kaitsest, olenemata nende summast;
(6)
„grupi tasandi solveerimisasutus” – selle osaleva
liikmesriigi riiklik solveerimisasutus, kus krediidiasutus või
investeerimisühing või konsolideeritud järelevalve alla kuuluv emaettevõtja on
asutatud;
(7)
„krediidiasutus” – krediidiasutus, nagu see on määratletud
määruse (EL) nr 575/2013[20]
artikli 4 lõike 1 punktis 1;
(8)
„investeerimisühing” – määruse (EL) nr 575/2013
artikli 4 lõike 1 punktis 2 esitatud määratlusele vastav investeerimisühing,
mille suhtes kohaldatakse kõnealuse määruse artiklis 9 sätestatud algkapitali
nõuet;
(9)
„finantseerimisasutus” määruse (EL) nr 575/2013
artikli 4 lõike 1 punktis 26 määratletud finantseerimisasutus;
(10)
„emaettevõtja” – emaettevõtja, nagu see on
määratletud määruse (EL) nr 575/2013 artikli 4 lõike 1 punktis 15, sealhulgas
krediidiasutus või investeerimisühing, finantsvaldusettevõtja või
segafinantsvaldusettevõtja;
(11)
„solveeritav krediidiasutus või investeerimisühing”
– artiklis 2 osutatud üksus, mille suhtes võetakse solveerimismeetmeid;
(12)
„krediidiasutus või investeerimisühing” – krediidiasutus
või artikli 2 punkti c kohase konsolideeritud järelevalve alla kuuluv
investeerimisühing;
(13)
„grupp” – emaettevõtja ja selle tütarettevõtjad,
mis on artiklis 2 osutatud üksused;
(14)
„tütarettevõtja” − määruse (EL) nr 575/2013
artikli 4 lõike 1 punktis 16 määratletud tütarettevõtja;
(15)
„ettevõtte müügi vahend” – solveerimise
tingimustele vastava krediidiasutuse või investeerimisühingu omandiõiguse
instrumentide või varade, õiguste või kohustuste ülekandmine ostjale, kes ei
ole sildasutus;
(16)
„sildasutuse vahend” – solveerimise tingimustele
vastava krediidiasutuse või investeerimisühingu varade, õiguste või kohustuste
ülekandmine sildasutusele;
(17)
„varade eraldamise vahend” – solveerimise
tingimustele vastava krediidiasutuse või investeerimisühingu varade ja õiguste
ülekandmine varahaldusvahendile;
(18)
„kohustuste ja nõudeõiguste teisendamise vahend” –
solveerimise tingimustele vastava krediidiasutuse või investeerimisühingu
kohustuste allahindamis- ja konverteerimisõiguste kasutamine;
(19)
„kasutatavad finantsvahendid” – raha, hoiused,
varad ja tagasivõtmatud maksekohustused, mida fond saab artiklis 74 loetletud
eesmärkidel kasutada;
(20)
„rahastamise sihttase” – kasutatavate
finantsvahendite summa, milleni tuleb artikli 68 kohaselt jõuda.
Artikkel 4
Osalevad liikmesriigid
Osalevad liikmesriigid on liikmesriigid, kelle
rahaühik on euro, või liikmesriigid, kelle rahaühik ei ole küll euro, kuid kes
on nõukogu määruse (EL) nr [ ] artikli 7 kohaselt sisse seadnud tiheda koostöö.
Artikkel 5
Seos direktiiviga [ ] ja kohaldatava siseriikliku õigusega
1.           Kui komisjon või
solveerimisnõukogu teostab käesoleva määruse kohaselt ülesandeid või õigusi,
mida direktiivi [ ] kohaselt peab teostama osaleva liikmesriigi riiklik
solveerimisasutus, käsitatakse solveerimisnõukogu käesoleva määruse ja
direktiivi [ ] kohaldamisel asjaomase riikliku solveerimisasutusena või
piiriülese grupi solveerimise korral asjaomase grupi riikliku
solveerimisasutusena.
2.           Kui see on asjakohane,
tegutseb solveerimisnõukogu riikliku solveerimisasutusena komisjoni loal.
3.           Ilma et see piiraks käesoleva
määruse kohaldamist, tegutsevad osaleva liikmesriigi riiklikud
solveerimisasutused direktiiviga [ ] harmoneeritud siseriikliku õiguse
asjaomaste sätete alusel ja kohaselt.
Artikkel 6
Üldpõhimõtted
1.           Solveerimisnõukogu, komisjoni
ega riikliku solveerimisasutuse ükski meede, ettepanek ega tegevuspõhimõte ei
tohi diskrimineerida artiklis 2 osutatud üksusi, hoiuste omanikke, investoreid
ega teisi võlausaldajaid, kes on asutatud liidus, nende rahvuse või tegevuskoha
tõttu.
2.           Selliste otsuste tegemisel ja
selliste meetmete võtmisel, mille mõju võib avalduda rohkem kui ühes osalevas
liikmesriigis, ja eelkõige otsuste tegemisel kahes või enamas osalevas
liikmesriigis asutatud gruppide suhtes võtab komisjon nõuetekohaselt arvesse
kõiki järgmisi tegureid:
(a)
nende osalevate liikmesriikide huvisid, kus grupp
tegutseb, ning eelkõige mis tahes otsuse tegemise või meetme võtmise või meetme
võtmata jätmise mõju kõnealuste liikmesriikide finantsstabiilsusele,
majandusele, hoiuste tagamise skeemile või investeeringute tagamise skeemile;
(b)
eesmärki tasakaalustada erinevate asjaomaste
liikmesriikide huvisid ja vältida mõne osaleva liikmesriigi huvide ebaõiglast
kahjustamist või ebaõiglast kaitsmist;
(c)
vajadust vältida negatiivset mõju sellise grupi
muudele osadele, millesse artiklis 2 osutatud solveeritav üksus kuulub;
(d)
vajadust vältida kõnealuste artiklis 2 osutatud
üksuste võlausaldajatele tekkivate kulude ebaproportsionaalset suurenemist nii,
et need ületavad kulusid, mida nad oleksid kandnud juhul, kui neid oleks
solveeritud tavalise maksejõuetusmenetluse kaudu;
(e)
käesoleva määruse artikli 16 lõikes 10 osutatud
otsuseid, mis tehakse ELi toimimise lepingu artikli 107 kohaselt.
3.           Komisjon seab lõikes 2
osutatud tegurid tasakaalu artiklis 12 osutatud solveerimise eesmärkidega
selliselt, nagu see on iga juhtumi laadi ja asjaolusid arvestades asjakohane.
4.           Solveerimisnõukogu või
komisjoni ühegi otsusega ei nõuta liikmesriikidelt erakorralise riikliku
finantstoetuse andmist.
II OSA
ERISÄTTED
I JAOTIS
Funktsioonid ühtses
solveerimismehhanismis ja menetluseeskirjad
1. peatükk
Solveerimise
kavandamine
Artikkel 7
Solveerimiskavad
1.           Solveerimisnõukogu koostab
gruppidele ja artiklis 2 osutatud üksustele solveerimiskavad.
2.           Lõike 1 kohaldamisel
edastavad riiklikud solveerimisasutused solveerimisnõukogule kogu teabe, mis on
vajalik solveerimiskavade koostamiseks ja rakendamiseks ning mille nad on
saanud direktiivi [ ] artikli 10 ja artikli 12 lõike 1 kohaselt, ilma et see
piiraks käesoleva jaotise 5. peatüki kohaldamist.
3.           Solveerimiskavas nähakse ette
võimalused käesolevas määruses osutatud solveerimisvahendite ja -õiguste
kohaldamiseks artiklis 2 osutatud üksuste suhtes.
4.           Solveerimiskavas esitatakse
solveerimismeetmed, mida komisjon ja solveerimisnõukogu võivad võtta, kui grupp
või artiklis 2 osutatud üksus vastab solveerimistingimustele. Solveerimiskavas
võetakse arvesse mitmeid stsenaariume, sealhulgas asjaolu, et maksejõuetus võib
olla idiosünkraatiline või esineda üldisema finantsilise ebastabiilsuse või
kogu süsteemi haaravate sündmuste ajal. Solveerimiskavas ei eeldata
erakorralise riikliku finantstoetuse andmist lisaks käesoleva määruse kohaselt
loodud fondi kasutamisele.
5.           Iga üksuse solveerimiskava
sisaldab kõike järgnevat:
(a)
ülevaade kava põhielementidest;
(b)
ülevaade krediidiasutuses või investeerimisühingus
pärast kõige viimase solveerimisteabe esitamist toimunud olulistest muutustest;
(c)
selgitus, kuidas on võimalik olulised funktsioonid
ja põhitegevusalad vajalikul määral õiguslikult ja majanduslikult teistest
funktsioonidest eraldada, et tagada krediidiasutuse või investeerimisühingu
maksejõuetuse korral tema tegevuse jätkumine;
(d)
kava iga olulise aspekti elluviimise prognoositav
ajakava;
(e)
artikli 8 kohaselt läbi viidud solveeritavuse
hindamise üksikasjalik kirjeldus;
(f)
ülevaade vastavalt artikli 8 lõikele 5 nõutavatest
meetmetest, mille eesmärk on tegeleda artikli 8 kohaselt läbi viidud hindamise
tulemusena kindlaks määratud solveeritavust pärssivate takistustega või need
kõrvaldada;
(g)
krediidiasutuse või investeerimisühingu oluliste
funktsioonide, põhitegevusalade ja varade väärtuse ning turustatavuse
kindlaksmääramise protsesside kirjeldus;
(h)
üksikasjalik ülevaade meetmetest, millega
tagatakse, et vastavalt artiklile 8 nõutav teave on alati ajakohastatud ning solveerimisasutustele
kättesaadav;
(i)
solveerimisasutuse selgitus selle kohta, kuidas
solveerimise võimalusi saaks rahastada, eeldamata mingisugust erakorralist
riiklikku finantstoetust;
(j)
üksikasjalik ülevaade erinevatest
solveerimisstrateegiatest, mida saaks võimalike eri stsenaariumide korral
rakendada;
(k)
ülevaade olulisest vastastikusest sõltuvusest;
(l)
analüüs kava mõju kohta gruppi kuuluvatele muudele
krediidiasutustele ja investeerimisühingutele;
(m)
ülevaade võimalustest säilitada juurdepääs
maksetele, kliiringuteenustele ning muudele infrastruktuuridele;
(n)
meedia ja avalikkusega suhtlemise kava;
(o)
artikli 10 kohaselt nõutavate omavahendite ja
allahinnatavate kohustuste nõutud miinimumtase ning vajaduse korral selle
taseme saavutamise tähtaeg;
(p)
vajaduse korral artikli 10 kohaste omavahendite
ning lepinguliste kohustuste ja nõudeõiguste teisendamise vahendite nõutud
miinimumtase ning vajaduse korral selle taseme saavutamise tähtaeg;
(q)
krediidiasutuse või investeerimisühingu
tegevusprotsesside jätkuvaks pidevaks toimimiseks vajalike oluliste
funktsioonide ja süsteemide kirjeldus;
(r)
kirjeldus kava rakendamise mõjust töötajatele,
sealhulgas sellega seotud võimalike kulude hinnang.
6.           Grupi solveerimise kava
sisaldab grupi kui terviku solveerimise kava ning selles määratakse kindlaks
meetmed emaettevõtja ja gruppi kuuluvate tütarettevõtjate solveerimiseks.
7.           Solveerimisnõukogu koostab
solveerimiskavad koostöös järelevalvet või konsolideeritud järelevalvet
teostava asutuse ning nende osalevate liikmesriikide riiklike solveerimisasutustega,
kus üksused on asutatud.
8.           Solveerimisnõukogu võib nõuda
riiklikelt solveerimisasutustelt esialgsete solveerimiskavade projektide ja
grupi tasandi solveerimisasutuselt grupi esialgse solveerimise kava projekti
koostamist.
9.           Solveerimiskavad vaadatakse
läbi ja vajaduse korral ajakohastatakse neid vähemalt kord aastas ning pärast
krediidiasutuse või investeerimisühingu õigusliku või organisatsioonilise
struktuuri muutmist või pärast tema äritegevuse või finantsseisundiga seotud
muudatusi, mis võivad kava oluliselt mõjutada või nõuda selle muutmist.
Artikkel 8
Solveeritavuse hindamine
1.           Solveerimiskavade koostamisel
kooskõlas artikliga 7 viib solveerimisnõukogu pärast konsulteerimist pädeva
asutusega, sealhulgas EKPga, ning oluliste filiaalide asukohaks olevate
mitteosalevate liikmesriikide solveerimisasutustega niivõrd, kui see on olulise
filiaali puhul asjakohane, läbi hindamise selle kohta, mil määral on
krediidiasutused ja investeerimisühingud ning grupid solveeritavad, eeldamata
mis tahes erakorralise riikliku finantstoetuse andmist lisaks artikli 64
kohaselt loodud fondi kasutamisele.
2.           Artiklis 2 osutatud üksustele
solveerimiskava koostamisel hindab solveerimisnõukogu, millises ulatuses on see
üksus käesoleva määruse kohaselt solveeritav. Üksus loetakse solveeritavaks
juhul, kui solveerimisasutuse arvates on usutav ja teostatav kas selle
likvideerimine tavalise maksejõuetusmenetluse alusel või selle solveerimine eri
solveerimisvahendeid ja -õigusi kohaldades, ilma et see tooks kaasa olulisi negatiivseid
tagajärgi, sealhulgas üldisemat finantsilist ebastabiilsust või kogu süsteemi
haaravaid sündmusi üksuse asukohaliikmesriigi või teiste liikmesriikide või
liidu finantssüsteemile ning pidades silmas üksuse oluliste funktsioonide
jätkuvuse tagamist.
3.           Gruppidele solveerimiskavade
koostamisel hindab solveerimisnõukogu, millises ulatuses on grupid käesoleva
määruse kohaselt solveeritavad. Grupp loetakse solveeritavaks juhul, kui
solveerimisasutuste arvates on usutav ja teostatav kas grupi üksuste likvideerimine
tavalise maksejõuetusmenetluse alusel või grupi üksuste solveerimine
solveerimisvahendeid ja -õigusi kohaldades, ilma et see tooks kaasa olulisi
negatiivseid tagajärgi, sealhulgas laiemat finantsilist ebastabiilsust või kogu
süsteemi haaravaid sündmusi gruppi kuuluvate üksuste asukohaliikmesriikide või
teiste liikmesriikide või liidu finantssüsteemile ning pidades silmas
kõnealuste üksuste oluliste funktsioonide jätkuvuse tagamist sellega, et
kõnealuseid funktsioone saab õigel ajal kergesti eraldada või täita muude
vahenditega.
4.           Hindamise eesmärgil hindab
solveerimisnõukogu vähemalt direktiivi [ ] lisa C jaos sätestatud aspekte.
5.           Kui solveerimisnõukogu teeb
kooskõlas lõigetega 2 ja 3 üksuse või grupi solveeritavusele antud hinnangu
kohaselt pärast konsulteerimist pädeva asutusega, sealhulgas EKPga, kindlaks,
et kõnealuse üksuse või grupi solveeritavusel esineb võimalikke olulisi
takistusi, koostab solveerimisnõukogu pädevate asutustega konsulteerides
krediidiasutusele või investeerimisühingule või emaettevõtjale suunatud
aruande, milles analüüsitakse solveerimisvahendite tulemusliku kohaldamise ja
solveerimisõiguste teostamise ees seisvaid olulisi takistusi. Samuti
soovitatakse selles aruandes mis tahes meetmeid, mis on solveerimisnõukogu arvates
vajalikud või asjakohased nende takistuste kõrvaldamiseks kooskõlas lõikega 8.
6.           Aruandest teavitatakse
asjaomast üksust või emaettevõtjat, pädevaid asutusi ja oluliste filiaalide
asukohaks olevate mitteosalevate liikmesriikide solveerimisasutusi. Selle
toetuseks esitatakse kõnealuse hindamise või kindlakstegemise põhjendused ning
selles näidatakse, kuidas kõnealune hindamine või kindlakstegemine on kooskõlas
artiklis 6 sätestatud proportsionaalse kohaldamise nõudega.
7.           Nelja kuu jooksul pärast
selle aruande saamist võib üksus või emaettevõtja esitada oma tähelepanekud
ning teha solveerimisnõukogule ettepaneku alternatiivsete meetmete kohta,
millega oleks võimalik aruandes tuvastatud takistused kõrvaldada.
Solveerimisnõukogu teavitab üksuse või emaettevõtja poolt välja pakutud
meetmetest pädevaid asutusi ja oluliste filiaalide asukohaks olevate
mitteosalevate liikmesriikide solveerimisasutusi.
8.           Kui asjaomase üksuse või
emaettevõtja poolt välja pakutud meetmed ei kõrvalda tulemuslikult takistusi
solveeritavusele, teeb solveerimisnõukogu pärast pädeva asutuse ja vajaduse
korral makrotasandi usaldatavusjärelevalvet teostava asutusega konsulteerimist
otsuse, näidates selles, et välja pakutud meetmed ei kõrvalda tulemuslikult
takistusi solveeritavusele, ja andes selles riiklikele solveerimisasutustele
korralduse nõuda krediidiasutuselt või investeerimisühingult, emaettevõtjalt
või asjaomase grupi mis tahes tütarettevõtjalt, et nad võtaksid mis tahes
lõikes 9 loetletud meetmeid, tuginedes järgmistele kriteeriumidele:
(a)
meetme tulemuslikkus solveeritavuse ees seisvate
takistuste kõrvaldamisel;
(b)
vajadus vältida negatiivset mõju
finantsstabiilsusele osalevates liikmesriikides;
(c)
vajadus vältida asjaomasele krediidiasutusele või
investeerimisühingule või grupile avalduvat mõju, mis läheb solveeritavuse ees
seisva takistuse kõrvaldamiseks vajalikust kaugemale või on
ebaproportsionaalne.
9.           Lõike 8 kohaldamisel annab
solveerimisnõukogu riiklikele solveerimisasutustele korralduse võtta mis tahes
järgmisi meetmeid:
(a)
nõuda üksuselt, et see koostaks teenuslepingud
(grupisisesed või kolmandate isikutega), mis hõlmaksid oluliste funktsioonide
täitmist;
(b)
nõuda üksuselt, et see piiraks oma maksimaalset
individuaalset ja summaarset riskipositsiooni;
(c)
kehtestada konkreetsetel juhtudel või regulaarselt
solveerimise seisukohast olulise teabe esitamise nõude;
(d)
nõuda üksuselt teatavate varade müüki;
(e)
nõuda üksuselt, et see piiraks teatavat praegust
või kavandatud tegevust või lõpetaks selle tegevuse;
(f)
piirata või takistada uute või olemasolevate
tegevusalade arendamist või uute või olemasolevate toodete müüki;
(g)
nõuda üksuse või grupi mõne üksuse, mis on kas otse
või kaudselt tema kontrolli all, õiguslike või tegevusstruktuuride muutmist
vähem keerukamaks, tagamaks, et solveerimisvahendite rakendamisel oleks
võimalik olulised funktsioonid teistest funktsioonidest õiguslikult ja
tegevuslikult eraldada;
(h)
nõuda üksuselt liikmesriigis emaettevõtjana
tegutseva finantsvaldusettevõtja või liidus emaettevõtjana tegutseva
finantsvaldusettevõtja loomist;
(i)
nõuda üksuselt allahinnatavate kohustuste
emiteerimist, et täita artiklis 10 sätestatud nõuded;
(j)
nõuda, et üksus püüaks uuesti läbi rääkida tema
poolt emiteeritud mis tahes allahinnatava kohustuse, täiendavatesse esimese
taseme omavahenditesse kuuluva instrumendi või teise taseme omavahenditesse
kuuluva instrumendi tingimused, eesmärgiga tagada, et komisjoni mis tahes
otsust kõnealuse kohustuse või instrumendi allahindamiseks või
konverteerimiseks täidetaks selle jurisdiktsiooni õigusnormide kohaselt, mille alla
kõnealune kohustus või instrument kuulub.
10.         Riiklikud solveerimisasutused
täidavad solveerimisnõukogu korraldused artikli 26 kohaselt.
Artikkel 9
Lihtsustatud kohustused ja erandid
1.           Solveerimisnõukogu võib omal
algatusel või riikliku solveerimisasutuse ettepanekul kohaldada lihtsustatud
kohustusi seoses solveerimiskavade koostamisega kooskõlas artikliga 7 või teha
kõnealuste kavade koostamise kohustusest erandi.
2.           Riiklikud solveerimisasutused
võivad teha ettepaneku lihtsustatud kohustuste kohaldamiseks või
solveerimiskavade koostamise kohustusest erandi tegemiseks konkreetsete
krediidiasutuste ja investeerimisühingute või gruppide puhul. Kõnealune
ettepanek peab olema põhjendatud ja selle toetuseks tuleb esitada kogu
asjaomane dokumentatsioon.
3.           Solveerimisnõukogu teostab
pärast lõikes 1 osutatud ettepaneku saamist või omal algatusel asjaomaste
krediidiasutuste ja investeerimisühingute või grupi hindamise. Hindamise
teostamisel võetakse arvesse võimalikku mõju, mida krediidiasutuse või
investeerimisühingu või grupi maksejõuetus võiks tema äritegevuse olemuse,
selle suuruse või seotuse tõttu muude krediidiasutuste ja
investeerimisühingutega või finantssüsteemiga üldiselt avaldada
finantsturgudele, muudele krediidiasutustele ja investeerimisühingutele või
rahastamistingimustele.
4.           Solveerimisnõukogu hindab
erandite kohaldamise jätkamist vähemalt kord aastas ja alates erandi lubamise
kuupäevast või pärast asjaomase krediidiasutuse või investeerimisühingu või
grupi õigusliku või organisatsioonilise struktuuri, äritegevuse või
finantsseisundi muutumist. Solveerimisnõukogu ei võimalda krediidiasutusele või
investeerimisühingule erandit juhul, kui kõnealusel krediidiasutusel või
investeerimisühingul on üks või mitu tütarettevõtjat või olulist filiaali teises
liikmesriigis või kolmandas riigis.
Solveerimisnõukogu lõpetab lihtsustatud kohustuste
kohaldamise või solveerimiskavade koostamise kohustusest erandi tegemise, kui
neid õigustanud mis tahes asjaolud enam ei esine.
Kui riiklik solveerimisasutus, kes on teinud
ettepaneku lihtsustatud kohustuse kohaldamiseks või erandi tegemiseks kooskõlas
lõikega 1, on arvamusel, et lihtsustatud kohustuste kohaldamise või erandi
tegemise otsus tuleb tühistada, esitab ta solveerimisnõukogule sellekohase
ettepaneku. Sel juhul teeb solveerimisnõukogu ettepanekukohase tühistamise
kohta otsuse, võttes igakülgselt arvesse riikliku solveerimisasutuse esitatud
tühistamise põhjendusi, pidades silmas lõikes 3 sätestatud aspekte.
5.           Solveerimisnõukogu võib
kooskõlas lõigetega 3 ja 4 teha maksevõime taastamise kavade koostamise
kohustusest erandi keskasutusega seotud individuaalsete krediidiasutuste ja
investeerimisühingute suhtes, nagu see on ette nähtud ka direktiivi 2013/36/EL
artikliga 21, kui need krediidiasutused ja investeerimisühingud on kooskõlas
direktiivi 2013/36/EL artikli 2 lõikega 5 siseriiklikus õiguses sätestatud
usaldatavusnõuete täitmisest täielikult või osaliselt vabastatud. Sel juhul
kohaldatakse solveerimiskava koostamise kohustust keskasutuse suhtes
konsolideeritud alusel.
6.           Solveerimisnõukogu võib teha
solveerimiskavade koostamise kohustuse kohaldamisest erandi krediidiasutuste ja
investeerimisühingute suhtes, kes kuuluvad krediidiasutuste ja
investeerimisühingute kaitseskeemi kooskõlas määruse (EL) nr 575/2013 artikli
113 lõikega 7. Krediidiasutuste ja investeerimisühingute kaitseskeemi kuuluvale
krediidiasutusele või investeerimisühingule erandi tegemise kohta otsuse
tegemisel kaalub solveerimisnõukogu, kas kõnealune kaitseskeem suudab
tõenäoliselt vastata nõudmistele, mis esitatakse talle ühekorraga seoses tema
liikmetega.
7.           Solveerimisnõukogu teavitab
Euroopa Pangandusjärelevalvet (EBA) sellest, et ta kohaldab lõikeid 1, 4 ja 5.
Artikkel 10
Miinimumnõue omavahendite ja allahinnatavate kohustuste puhul
1.           Solveerimisnõukogu määrab
pärast konsulteerimist pädevate asutustega, sealhulgas EKPga, kindlaks artiklis
2 osutatud krediidiasutustelt ja investeerimisühingutelt ning emaettevõtjatelt
nõutava hoitavate omavahendite ja allahinnatavate kohustuste miinimumnõude, millele
on osutatud lõikes 2.
2.           Miinimumnõue arvutatakse kui
omavahendite ja allahinnatavate kohustuste summa, mis on väljendatud
protsendina artiklis 2 osutatud krediidiasutuste ja investeerimisühingute ning
emaettevõtjate kõikidest kohustustest ja omavahenditest (v.a
tuletisinstrumentidest tulenevad kohustused).
3.           Lõike 1 kohane
kindlaksmääramine toimub järgmiste kriteeriumide alusel:
(a)
vajadus tagada, et artiklis 2 osutatud
krediidiasutuse või investeerimisühingu või emaettevõtja saab solveerida,
rakendades solveerimisvahendeid, sealhulgas vajaduse korral kohustuste ja
nõudeõiguste teisendamise vahendit, selliselt, et see täidab solveerimise
eesmärke;
(b)
vajadus asjakohastel juhtudel tagada, et artiklis 2
osutatud krediidiasutusel või investeerimisühingul või emaettevõtjal on
piisavalt allahinnatavaid kohustusi selleks, et kui rakendatakse kohustuste ja
nõudeõiguste teisendamise vahendit, saaks katta kahjud ja tõsta artiklis 2
osutatud krediidiasutuse või investeerimisühingu või emaettevõtja esimese
taseme põhiomavahendite määra uuesti tasemele, mis võimaldab tal vastata
jätkuvalt tegevusloa saamise tingimustele ja jätkata tegevusi, mille jaoks
talle on antud määruse (EL) nr 575/2013 kohane luba, ning säilitada turu piisav
usaldus artiklis 2 osutatud krediidiasutuse või investeerimisühingu või
emaettevõtja vastu;
(c)
vajadus tagada, et juhul kui solveerimiskava
eeldab, et teatavad allahinnatavate kohustuste klassid võidakse artikli 24
lõike 5 alusel kohustuste ja nõudeõiguste teisendamise vahendi rakendusalast
välja jätta või et teatavad allahinnatavate kohustuste klassid võidakse
kohustuste osalise ülekandmise raames saajale täielikult üle kanda, on artiklis
2 osutatud krediidiasutusel või investeerimisühingul või emaettevõtjal
piisavalt muid allahinnatavaid kohustusi selleks, et saaks katta kahjud ja
tõsta artiklis 2 osutatud krediidiasutuse või investeerimisühingu või
emaettevõtja esimese taseme põhiomavahendite määra uuesti tasemele, mis
võimaldab tal vastata jätkuvalt tegevusloa saamise tingimustele ja jätkata tegevusi,
mille jaoks talle on antud määruse (EL) nr 575/2013 kohane luba;
(d)
artiklis 2 osutatud krediidiasutuse või
investeerimisühingu või emaettevõtja suurus, ärimudel ja riskiprofiil,
sealhulgas selle omavahendid;
(e)
see, mil määral hoiuste tagamise skeem võiks aidata
rahastada solveerimist vastavalt artiklile 73;
(f)
see, mil määral oleks artiklis 2 osutatud
krediidiasutuse või investeerimisühingu või emaettevõtja maksejõuetusel
negatiivne mõju finantsstabiilsusele, sealhulgas seotuse tõttu muude
krediidiasutuste ja investeerimisühingute või ülejäänud finantssüsteemiga,
kriisi levimise kaudu muudele krediidiasutustele või investeerimisühingutele.
Kõnealuse kindlaksmääramise juures täpsustatakse
miinimumnõue, mille täitmist nõutakse krediidiasutustelt ja investeerimisühingutelt
individuaalsel alusel ning emaettevõtjatelt konsolideeritud alusel.
Solveerimisnõukogu võib otsustada teha erandi miinimumnõude kohaldamisest
konsolideeritud alusel emaettevõtja suhtes, tingimusel et täidetud on
direktiivi [ ] artikli 39 lõike 4ca punktides a ja b sätestatud nõuded.
Solveerimisnõukogu võib otsustada teha erandi miinimumnõude kohaldamisest
konsolideeritud alusel tütarettevõtja suhtes, tingimusel et täidetud on
direktiivi [ ] artikli 39 lõike 4d punktides a–c sätestatud nõuded.
4.           Lõike 1 kohasel
kindlaksmääramisel võidakse sätestada, et omavahendite ja allahinnatavate
kohustuste suhtes kohaldatavat miinimumnõuet täidetakse konsolideeritud või
individuaalsel alusel osaliselt lepinguliste kohustuste ja nõudeõiguste
teisendamise vahendite kaudu.
5.           Vahendi kvalifitseerumiseks
lepingulise kohustuste ja nõudeõiguste teisendamise vahendina lõike 4 alusel
peab solveerimisnõukogu olema veendunud, et:
(a)
vahendi lepinguline tingimus sätestab, et juhul kui
komisjon otsustab kohaldada asjaomase krediidiasutuse või investeerimisühingu
suhtes kohustuste ja nõudeõiguste teisendamise vahendit, hinnatakse kõnealune
vahend alla või konverteeritakse vajalikus ulatuses, enne kui muud
allahinnatavad kohustused alla hinnatakse või konverteeritakse, ning
(b)
vahendi suhtes kehtib siduv allutamisleping,
kohustus või säte, mille alusel tavalises maksejõuetusmenetluses on vahend
madalama nõudeõiguse järguga kui teised allahinnatavad kohustused ja seda ei
saa tagasi maksta enne, kui teised sel hetkel arveldamata allahinnatavad
kohustused on arveldatud.
6.           Solveerimisnõukogu teeb lõike
1 kohased mis tahes kindlaksmääramised artikli 7 kohase solveerimiskavade
väljatöötamise ja ajakohastamise käigus.
7.           Solveerimisnõukogu
adresseerib oma kindlaksmääramise riiklikele solveerimisasutustele. Riiklikud
solveerimisasutused täidavad solveerimisnõukogu korraldused artikli 26
kohaselt. Solveerimisnõukogu nõuab, et riiklikud solveerimisasutused
kontrolliksid ja tagaksid, et krediidiasutused ja investeerimisühingud ning
emaettevõtjad täidaksid jätkuvalt lõikes 1 sätestatud miinimumnõuet.
8.           Solveerimisnõukogu teavitab
EKPd ja EBAt miinimumnõudest, mille ta on iga krediidiasutuse ja
investeerimisühingu ning emaettevõtja jaoks lõike 1 kohaselt kindlaks määranud.
2. peatükk
Varane sekkumine
Artikkel 11
Varane sekkumine
1.           EKP või osalevate
liikmesriikide pädevad asutused teavitavad solveerimisnõukogu kõigist
meetmetest, mille võtmist nad krediidiasutuselt või investeerimisühingult või
grupilt nõuavad või mida nad ise võtavad vastavalt nõukogu määruse (EL) nr
[...] artiklile 13b, direktiivi [...] artikli 23 lõikele 1 või artiklile 24 või
vastavalt direktiivi 2013/36/EL artiklile 104.
Solveerimisnõukogu teatab komisjonile igasugusest
esimese lõigu kohaselt saadud teabest.
2.           Alates lõikes 1 osutatud
teabe saamise kuupäevast ja ilma et see piiraks EKP või pädevate asutuste
volitusi, mis tulenevad muudest liidu õigusaktidest, võib solveerimisnõukogu
valmistada ette asjaomase krediidiasutuse või investeerimisühingu või grupi
solveerimise.
Esimese lõike kohaldamisel jälgib
solveerimisnõukogu koostöös EKP ja asjaomase pädeva asutusega tähelepanelikult
krediidiasutuse või investeerimisühingu või emaettevõtja olukorda ja seda,
kuidas nad täidavad nõutud varajase sekkumise meetmeid.
3.           Solveerimisnõukogul on
järgmised õigused:
(a)
nõuda vastavalt käesoleva jaotise 5. peatükile kogu
teavet, mis on vajalik, et valmistada ette krediidiasutuse või
investeerimisühingu või grupi solveerimine;
(b)
hinnata krediidiasutuse või investeerimisühingu või
grupi varasid ja kohustusi vastavalt artiklile 17;
(c)
võtta ühendust võimalike ostjatega, et valmistada
ette krediidiasutuse või investeerimisühingu või grupi solveerimine, või nõuda,
et seda teeks krediidiasutus või investeerimisühing, emaettevõtja või riiklik
solveerimisasutus, täites käesolevas määruses ja direktiivi [...] artiklis 76
kehtestatud konfidentsiaalsusnõudeid;
(d)
nõuda, et asjaomane riiklik solveerimisasutus
koostaks kõnealuse krediidiasutuse või investeerimisühingu või grupi jaoks
esialgse solveerimisskeemi.
4.           Kui EKP või osalevate
liikmesriikide pädevad asutused kavatsevad kehtestada krediidiasutuse või
investeerimisühingu või grupi suhtes lisameetmeid vastavalt nõukogu määruse
(EL) nr [...] artiklile 13b või direktiivi [...] artiklile 23 või 24 või
direktiivi 2013/36/EL artiklile 104 enne, kui krediidiasutus või
investeerimisühing või grupp on täielikult rakendanud esimese meetme, millest
solveerimisnõukogule teatati, konsulteerivad nad solveerimisnõukoguga enne, kui
krediidiasutuse või investeerimisühingu või grupi suhtes kehtestatakse selline
lisameede.
5.           EKP või pädev asutus ja
solveerimisnõukogu tagavad, et lõikes 4 osutatud lisameede ja
solveerimisnõukogu mis tahes tegevus, millega valmistatakse ette solveerimist
vastavalt lõikele 2, on omavahel kooskõlas.
3. peatükk
Solveerimine
Artikkel 12
Solveerimiseesmärgid
1.           Tegutsedes artiklis 16
osutatud solveerimismenetluse kohaselt võtavad komisjon ja solveerimisnõukogu
oma vastavate kohustuste puhul arvesse solveerimiseesmärke ning valivad
sellised vahendid ja õigused, mis nende arvates aitaksid konkreetsel juhul
kõige paremini saavutada asjakohaseid eesmärke.
2.           Lõikes 1 osutatud
solveerimiseesmärgid on järgmised:
(a)
tagada oluliste funktsioonide jätkuvus;
(b)
vältida märkimisväärset ebasoodsat mõju
finantsstabiilsusele, sealhulgas hoida ära kriisi levikut, ja säilitada
turudistsipliini;
(c)
kaitsta riiklikke vahendeid, minimeerides
tuginemist erakorralisele riiklikule finantstoetusele;
(d)
kaitsta direktiivi 94/19/EÜ reguleerimisalasse
kuuluvaid hoiustajaid ja direktiivi 97/9/EÜ[21]
reguleerimisalasse kuuluvaid investoreid.
Nimetatud eesmärke täites püüavad komisjon ja
solveerimisnõukogu hoiduda väärtuste asjatust hävitamisest ja hoida
solveerimise kulud võimalikult väikesed.
3.           Komisjon säilitab tasakaalu
lõikes 2 osutatud eesmärkide vahel, lähtudes iga konkreetse juhu olemusest ja
asjaoludest.
Artikkel 13
Solveerimise üldpõhimõtted
1.           Tegutsedes artiklis 16
osutatud solveerimismenetluse kohaselt, võtavad komisjon ja solveerimisnõukogu
kõik vajalikud meetmed tagamaks, et solveerimine toimub kooskõlas järgmiste
põhimõtetega:
(a)
solveeritava krediidiasutuse või
investeerimisühingu aktsionärid kannavad esimese järjekoha kahju;
(b)
solveeritava krediidiasutuse või
investeerimisühingu võlausaldajad kannavad kahju pärast aktsionäre vastavalt
nende nõuete rahuldamise järjekorrale artikli 15 alusel;
(c)
solveeritava krediidiasutuse või
investeerimisühingu juhtkond vahetatakse välja, välja arvatud juhtudel, kui
vastavalt asjaoludele peetakse kas kogu juhtkonna või selle osa ametissejäämist
vajalikuks solveerimiseesmärkide saavutamiseks;
(d)
 seadustega ette nähtud korras peetakse isikuid ja
üksusi vastutavaks solveeritava krediidiasutuse või investeerimisühingu
maksejõuetuse eest vastavalt nende vastutuse määrale siseriikliku õiguse
alusel;
(e)
ühe ja sama klassi võlausaldajaid koheldakse
võrdselt;
(f)
ükski võlausaldaja ei kanna suuremat kahju kui see,
mida ta oleks kandnud juhul, kui artiklis 2 osutatud üksus oleks likvideeritud
tavalise maksejõuetusmenetluse alusel.
2.           Kui krediidiasutus või
investeerimisühing on gruppi kuuluv üksus, rakendavad komisjon (vajaduse
korral) ja solveerimisnõukogu solveerimisvahendeid ja kasutavad
solveerimisõigusi nii, et mõju teistele gruppi kuuluvatele üksustele ja grupile
tervikuna oleks minimaalne ning ebasoodne mõju finantsstabiilsusele liidus ja
eelkõige neis riikides, kus grupp tegutseb, oleks minimaalne.
3.           Kui artiklis 2 osutatud
üksuse suhtes rakendatakse ettevõtte müügi vahendit, sildasutuse vahendit või
varade eraldamise vahendit, loetakse selle üksuse suhtes algatatuks
pankrotimenetlus või analoogiline maksejõuetusmenetlus direktiivi 2001/23/EÜ[22] artikli 5 lõike 1 tähenduses.
Artikkel 14
Finantseerimisasutuste ja emaettevõtjate solveerimine
1.           Komisjon võtab
finantseerimisasutuse suhtes solveerimismeetmeid, kui artikli 16 lõikes 2
osutatud tingimused on täidetud nii finantseerimisasutuse kui ka emaettevõtja
puhul.
2.           Komisjon võtab artikli 2
punktis b osutatud emaettevõtja suhtes solveerimismeetmeid, kui artikli 16
lõikes 2 osutatud tingimused on täidetud nii selle emaettevõtja kui ka ühe või
mitme tütarettevõtja puhul, kes on krediidiasutused või investeerimisühingud.
3.           Erandina lõikest 2 ja
olenemata asjaolust, et emaettevõtja ei pruugi vastata artikli 16 lõikes 2
osutatud tingimustele, võib komisjon võtta solveerimismeetmeid selle
emaettevõtja suhtes, kui üks või mitu tütarettevõtjat, kes on krediidiasutused
või investeerimisühingud, vastavad artikli 16 lõikes 2 osutatud tingimustele,
ning meetmete võtmine selle emaettevõtja suhtes on vajalik ühe või mitme
tütarettevõtja (kes on krediidiasutused või investeerimisühingud) või grupi kui
terviku solveerimiseks.
Artikkel 15
Nõuete tähtsuse järjekord
Kui solveeritava krediidiasutuse või
investeerimisühingu puhul kasutatakse kohustuste ja nõudeõiguste teisendamise
vahendit ja ilma, et see piiraks kohustusi, mille puhul kohustuste ja
nõudeõiguste teisendamise vahendit ei kohaldata vastavalt artikli 24 lõikele 3,
otsustab komisjon allahindamis- ja konverteerimisõiguse kasutamise üle ning
solveerimisnõukogu ja osalevate liikmesriikide riiklikud solveerimisasutused
kasutavad seda õigust nõuete puhul tavapäraste maksejõuetusmenetluste
järgmisele järjekorrale vastupidises järjekorras:
(a)
nõuded, mis on seotud kõlblike hoiustega või
tulenevad hoiuste tagamise skeemidest;
(b)
tagamata nõuded, mis ei ole eelisnõuded;
(c)
allutatud nõuded, mida ei ole nimetatud punktides
d–f;
(d)
kõrgema astme juhtide ja juhatuse liikmete nõuded;
(e)
nõuded, mis on seotud täiendavate esimese ja teise
taseme omavahendite instrumentidega;
(f)
nõuded, mis on seotud esimese taseme
põhiomavahenditesse kuuluvate instrumentidega;
alustades punktist f ja lõpetades punktiga a.
Artikkel 16
Solveerimismenetlus
1.           Kui EKP või riikliku
solveerimisasutuse hinnangu kohaselt on lõike 2 punktides a ja b osutatud
tingimused artiklis 2 osutatud üksuse puhul täidetud, edastab ta sellise
hinnangu viivitamata komisjonile ja solveerimisnõukogule.
2.           Solveerimisnõukogu teostab
pärast lõikes 1 osutatud teabe saamist või omal algatusel hindamise, et
kontrollida, kas järgmised tingimused on täidetud:
(a)
üksus on maksejõuetuse ohus või tõenäoliselt satub
maksejõuetusse;
(b)
võttes arvesse ajastust ja muid asjakohaseid
asjaolusid, puudub põhjendatud väljavaade, et ükski alternatiivne
erasektoripoolne või järelevalvemeede (sealhulgas varase sekkumise meetmed või artikli
14 kohane kapitaliinstrumentide allahindamine või konverteerimine) üksuse
suhtes aitaks tema maksejõuetust mõistliku aja jooksul ära hoida;
(c)
solveerimismeede on vajalik avaliku huvi
seisukohast vastavalt lõikele 4.
3.           Lõike 2 punkti a
kohaldamisel loetakse üksus maksejõuetuse ohus olevaks või tõenäoliselt
maksejõuetusse sattuvaks, kui tema suhtes kehtib üks või mitu järgmistest
asjaoludest:
(a)
üksus rikub või on objektiivsed tõendid, mis
toetavad otsust, et krediidiasutus või investeerimisühing rikub lähiajal
tegevusloa kehtivuse jätkumisega seotud nõudeid viisil, mis õigustaks
tegevusloa tühistamist EKP või pädeva asutuse poolt, sealhulgas, kuid mitte
ainult põhjusel, et krediidiasutus või investeerimisühing on kandnud või kannab
tõenäoliselt kahju, mis ammendab kõik tema omavahendid või olulise osa nendest;
(b)
üksuse varad on kohustustest väiksemad või on
objektiivsed tõendid, mis toetavad otsust, et üksuse varad jäävad lähiajal
kohustustest väiksemaks;
(c)
üksus ei suuda või on objektiivsed tõendid, mis
toetavad otsust, et lähiajal ei suuda üksus oma võlgu õigeaegselt tasuda;
(d)
vajatakse erakorralist riiklikku finantstoetust,
välja arvatud juhul, kui seda antakse tõsiste häirete likvideerimiseks
liikmesriigi majanduses ja finantsstabiilsuse säilitamiseks järgmises vormis:
i)        riigi tagatis keskpankade poolt nende
tingimuste alusel antud likviidsusvahenditele;
ii)       riigi tagatis hiljuti emiteeritud
kohustustele;
iii)      omavahenditesse tehtav kapitalisüst või
kapitaliinstrumentide ost selliste hindadega ja sellistel tingimustel, mis ei
anna üksusele eelist, kui riikliku toetuse andmise ajal ei kehti käesoleva
artikli lõike 2 punktis a, b ja c ega artiklis 14 esitatud asjaolud.
Igal alapunktides i, ii ja iii nimetatud juhul on
nendes osutatud tagatis või samaväärsed meetmed piiratud maksevõimeliste
üksustega ning need sõltuvad riigiabi eeskirjade kohaselt antavast
heakskiidust. Need meetmed võetakse ettevaatusabinõuna, need on ajutised ja
proportsionaalsed tõsiste häirete tagajärgede korvamisega ning neid ei kasutata
selleks, et katta kahjusid, mida üksus on kandnud või tõenäoliselt kannab
lähitulevikus.
4.           Lõike 2 punkti c kohaldamisel
käsitatakse solveerimismeedet avaliku huvi seisukohast vajalikuna, kui sellega
saavutatakse üks või mitu artiklis 12 osutatud solveerimiseesmärki ja see on
nende eesmärkidega proportsionaalne, ning üksuse likvideerimine tavalise
maksejõuetusmenetluse alusel ei aitaks solveerimiseesmärke samavõrra saavutada.
5.           Kui kõik lõikes 2 osutatud
tingimused on täidetud, esitab solveerimisnõukogu komisjonile soovituse
alustada üksuse solveerimist. Soovitus sisaldab vähemalt järgmist:
(a)
soovitus alustada üksuse solveerimist;
(b)
artikli 19 lõikes 3 osutatud solveerimisvahendite
raamistik;
(c)
raamistik, mille kohaselt kasutatakse fondi
solveerimismeetme toetamiseks vastavalt artiklile 71.
6.           Arvestades konkreetse juhtumi
asjaolude kiireloomulisust otsustab komisjon kas omal algatusel või võttes
arvesse võimalikku lõikes 1 osutatud teadet või lõikes 5 osutatud
solveerimisnõukogu soovitust, kas alustada üksuse solveerimist või mitte,
milliseid solveerimisvahendeid kõnealuse üksuse puhul kohaldatakse ja kuidas
kasutatakse fondi solveerimismeetme toetamiseks. Komisjon võib omal algatusel
otsustada alustada üksuse solveerimist, kui täidetud on kõik lõikes 2 osutatud
tingimused.
7.           Komisjoni otsus suunatakse
solveerimisnõukogule. Kui komisjon otsustab, et üksust ei asuta solveerima,
sest lõike 2 punktis c sätestatud tingimus ei ole täidetud, likvideeritakse
asjaomane üksus riigisisese maksejõuetusseaduse kohaselt.
8.           Solveerimisnõukogu otsustab
komisjoni kehtestatud raamides artiklis 20 osutatud solveerimisskeemi üle ning
tagab, et asjaomased riiklikud solveerimisasutused võtavad skeemi elluviimiseks
vajalikud solveerimismeetmed. Solveerimisnõukogu adresseerib oma otsuse asjaomastele
riiklikele solveerimisasutustele ja juhendab neid asutusi, kes võtavad kõik
vajalikud meetmed, et rakendada solveerimisnõukogu otsus vastavalt artiklile
26, kasutades mis tahes solveerimisõigusi, mis on sätestatud direktiivis [...],
eelkõige selle direktiivi artiklites 56–64. Kui antakse riigiabi, võib
solveerimisnõukogu teha oma otsuse alles pärast seda, kui komisjon on teinud
otsuse kõnealuse riigiabi kohta.
9.           Kui solveerimisnõukogu leiab
pärast lõikes 1 osutatud teate saamist või omal algatusel, et
solveerimismeetmete puhul võib olla tegemist riigiabiga ELi toimimise lepingu
artikli 107 lõike 1 tähenduses, esitab ta osalevale liikmesriigile või
asjaomastele liikmesriikidele üleskutse teatada kavandatud meetmetest
viivitamata komisjonile vastavalt ELi toimimise lepingu artikli 108 lõikele 3.
10.         Kuivõrd solveerimisnõukogu
ettepaneku kohane solveerimismeede hõlmab fondi kasutamist, kuid ei hõlma
riigiabi andmist vastavalt ELi toimimise lepingu artikli 107 lõikele 1,
kohaldab komisjon analoogia põhjal paralleelselt ELi toimimise lepingu artikli
107 kohaldamiseks kehtestatud kriteeriume.
11.         Komisjonil on õigus saada
solveerimisnõukogult mis tahes teavet, mida ta peab oluliseks käesolevast
määrusest ja vajaduse korral ELi toimimise lepingu artiklist 107 tulenevate
kohustuste täitmisel. Solveerimisnõukogul on õigus saada vastavalt käesoleva
jaotise 5. peatükile kõigilt isikutelt mis tahes teavet, mida ta vajab
solveerimismeetmete ettevalmistamiseks ja nende üle otsustamiseks, kaasa
arvatud solveerimiskavades esitatud ajakohastatud teavet ja täiendusi.
12.         Solveerimisnõukogul on õigus
esitada komisjonile soovitus muuta solveeritava üksuse puhul kohaldatavate
solveerimisvahendite ja fondi kasutamise raamistikku.
Artikkel 17
Hindamine
1.           Enne solveerimismeetme
võtmist või kapitaliinstrumentide allahindamise või konverteerimise õiguse
kasutamist tagab solverimisnõukogu, et artiklis 2 osutatud üksuse varasid ja
kohustusi hindab õiglaselt ja realistlikult isik, kes on sõltumatu mis tahes
ametiasutusest, sealhulgas solveerimisnõukogust, solveerimisasutusest ja
asjaomasest üksusest.
2.           Kui lõikest 13 ei tulene
teisiti ja kui kõik lõigetes 3–14 sätestatud nõuded on täidetud, loetakse
hindamine lõplikuks.
3.           Kui lõike 1 kohane sõltumatu
hindamine ei ole võimalik, võib solveerimisnõukogu teostada artiklis 2 osutatud
üksuse varade ja kohustuste esialgse hindamise vastavalt lõikele 9.
4.           Hindamise eesmärk on hinnata
maksejõuetuse ohus oleva või tõenäoliselt maksejõuetusse sattuva artiklis 2
osutatud üksuse varade ja kohustuste väärtust.
5.           Hindamise eesmärgid on
järgmised:
(a)
seda tuleks võtta arvesse, kui tehakse kindlaks,
kas on täidetud solveerimise tingimused või kapitaliinstrumentide allahindamise
või konverteerimise tingimused;
(b)
kui solveerimise tingimused on täidetud, tuleks
seda arvesse võtta, kui tehakse otsus artiklis 2 osutatud üksuse puhul sobiva
solveerimismeetme kohta;
(c)
kui kasutatakse kapitaliinstrumentide allahindamise
või konverteerimise õigust, tuleks seda arvesse võtta, kui tehakse otsus
aktsiate või muude omandiõiguse instrumentide tühistamise või nende väärtuse
alandamise ulatuse kohta ning asjaomaste kapitaliinstrumentide allahindamise
või konverteerimise ulatuse kohta;
(d)
kui rakendatakse kohustuste ja nõudeõiguste
teisendamise vahendit, tuleks seda arvesse võtta, kui tehakse otsus
allahinnatavate kohustuste allahindamise või konverteerimise ulatuse kohta;
(e)
kui kasutatakse sildasutuse vahendit või varade
eraldamise vahendit, tuleks seda arvesse võtta, kui tehakse otsus ülekantavate
varade, õiguste, kohustuste või aktsiate või muude omandiõiguse instrumentide
kohta ja otsus solveeritavale krediidiasutusele või investeerimisühingule või
olenevalt olukorrast aktsiate või muude omandiõiguse instrumentide omanikele
makstava tasu kohta;
(f)
kui kohaldatakse ettevõtte müügi vahendit, tuleks
seda arvesse võtta, kui tehakse otsus ülekantavate varade, õiguste, kohustuste
või aktsiate või muude omandiõiguse instrumentide kohta, ja anda
solveerimisnõukogule teavet, mille põhjal saaks kindlaks määrata, mida peetakse
artikli 21 lõike 2 punkti b kohaldamisel äritingimusteks;
(g)
kõigil juhtudel tuleb tagada, et kõik artiklis 2
osutatud üksuse varadega seotud kahjud võetakse täies ulatuses arvesse
solveerimisvahendite rakendamise või kapitaliinstrumentide allahindamise või
konverteerimise õiguse kasutamise hetkel.
6.           Võimaluse korral põhineb
hindamine mõistlikel eeldustel, sealhulgas ka seoses makseviivituse määra ja
kahju suurusega. Hindamisel ei eeldata potentsiaalset tulevast erakorralise
riikliku finantstoetuse andmist artiklis 2 osutatud üksusele pärast
solveerimismeetme võtmist või kapitaliinstrumentide allahindamise või
konverteerimise õiguse kasutamist. Kui rakendatakse mis tahes
solveerimisvahendit, võetakse hindamisel lisaks arvesse järgmisi asjaolusid:
(a)
solveerimisnõukogu võib nõuda solveeritavalt
krediidiasutuselt või investeerimisühingult sisse kõik mõistlikud
nõuetekohaselt tekkinud kulud;
(b)
fond võib kooskõlas artikliga 71 nõuda intressi või
tasusid seoses solveeritavale krediidiasutusele või investeerimisühingule antud
laenude ja tagatistega.
7.           Hinnangule lisatakse järgmine
teave, nagu see on esitatud artiklis 2 osutatud üksuse raamatupidamisarvestuses
ja -dokumentides:
(a)
artiklis 2 osutatud üksuse ajakohastatud bilanss ja
aruanne üksuse finantsseisundi kohta;
(b)
varade arvestusliku väärtuse analüüs ja hinnang;
(c)
artiklis 2 osutatud üksuse raamatupidamisarvestuses
ja -dokumentides näidatud täitmata kohustuste nimekiri, kus on märgitud ka
vastavad laenud ja nõuete tähtsuse järjekord vastavalt artiklile 15;
(d)
artiklis 2 osutatud üksuse poolt nende kolmandate
isikute arvel hoitavate varade nimekiri, kellel on kõnealuste varadega seoses
omandiõigusi.
8.           Vajaduse korral võib lõike 5
punktides e ja f osutatud otsuste põhjendamiseks täiendada lõike 7 punktis b
osutatud teavet artiklis 2 osutatud üksuse varade ja kohustuste turuväärtuse
alusel tehtud analüüsi ja hinnanguga.
9.           Hindamisel tuleb esitada
võlausaldajate jagamine klassidesse vastavalt artiklis 15 osutatud nõuete
tähtsuse järjekorrale ning hinnang sellele, kuidas aktsionäride ja võlausaldajate
iga klassi oleks eeldatavalt koheldud, kui artiklis 2 osutatud üksus oleks
likvideeritud tavalise maksejõuetusmenetluse kohaselt.
10.         Kui juhtumi asjaolude
kiireloomulisust arvestades ei ole lõigetes 6 ja 8 sätestatud nõudeid võimalik
täita või kui kohaldatakse lõiget 2, tuleb läbi viia esialgne hindamine.
Esialgne hindamine peab vastama lõikes 4 sätestatud nõuetele ja selles
ulatuses, nagu asjaolusid arvestades on mõistlikult saavutatav, lõigetes 1, 7
ja 9 sätestatud nõuetele.
Esimeses lõigus nimetatud esialgne hinnang peab
sisaldama täiendavate kahjude puhvrit koos asjakohaste põhjendustega.
11.         Hinnangut, mis ei vasta
kõigile käesolevas artiklis sätestatud nõuetele, peetakse esialgseks seni, kuni
sõltumatu isik viib läbi hindamise, mis vastab täielikult kõigile käesolevas
artiklis sätestatud nõuetele. Kõnealune lõplik järelhindamine viiakse läbi nii
pea, kui mõistlikult võimalik.
Lõpliku järelhindamise eesmärk on:
(a)
tagada, et kõik artiklis 2 osutatud üksuse varadega
seotud kahjud võetakse selle üksuse raamatupidamisarvestuses täies ulatuses
arvesse;
(b)
aidata teha põhjendatud otsus taastada
võlausaldajate nõuded või suurendada lepingutasu kooskõlas lõikega 12.
12.         Juhul kui lõpliku
järelhindamise tulemusel on artiklis 2 osutatud üksuse varade hinnanguline
netoväärtus suurem kui selle üksuse esialgse hindamise tulemusel saadud varade
hinnanguline netoväärtus, võib solveerimisnõukogu paluda riiklikul
solveerimisasutusel teha järgmist:
(a)
kasutada õigust suurendada kohustuste ja
nõudeõiguste teisendamise vahendi alusel alla hinnatud võlausaldajate nõuete
väärtust;
(b)
anda sildasutusele või varahaldusvahendile
korraldus maksta täiendavaid tasusid artiklis 2 osutatud solveeritavale
üksusele seoses varade, õiguste ja kohustustega või vastavalt olukorrale
aktsiate või muude omandiõiguse instrumentide omanikele seoses aktsiate või
omandiõiguse instrumentidega.
13.         Erandina lõikest 1 annab
lõigete 10 ja 11 kohaselt koostatud esialgne hinnang solveerimisnõukogule
põhjendatud aluse solveerimismeetmete võtmiseks või kapitaliinstrumentide
allahindamise või konverteerimise õiguse kasutamiseks.
14.         Hindamisel ei ole õiguslikke
tagajärgi, vaid tegemist on menetluse etapiga, mis aitab ette valmistada
solveerimisnõukogu otsust kohaldada solveerimisvahendit või kasutada solveerimisõigust.
15.         Hindamine peab olema kooskõlas
ka delegeeritud õigusaktidega, mis käsitlevad asjaolusid, mille korral isik on
sõltumatu, üksuse varade ja kohustuste väärtuse hindamise metoodikat ning
täiendavate kahjude puhvri arvutamise ja esialgsele hinnangule lisamise
metoodikat, ja mille komisjon on vastu võtnud vastavalt direktiivi [...]
artikli 30 lõikele 7.
16.         Selleks et hinnata, kas
aktsionäre ja võlausaldajaid oleks koheldud paremini, kui solveeritava
krediidiasutuse või investeerimisühingu suhtes oleks algatatud tavaline
maksejõuetusmenetlus, tagab solveerimisnõukogu pärast solveerimismeetme
jõustamist, et sõltumatu isik teostab hindamise. Kõnealune hindamine on erinev
lõigete 1–14 kohaselt teostatavast hindamisest.
17.         Lõikes 16 sätestatud hindamisega
tehakse kindlaks järgmine:
(a)
kuidas aktsionäre ja võlausaldajaid oleks koheldud
juhul, kui artiklis 2 osutatud solveeritava üksuse suhtes, kellega seoses on
tehtud osaline ülekandmine, allahindamine või konverteerimine, oleks algatatud
tavaline maksejõuetusmenetlus vahetult enne ülekandmise, allahindamise või
konverteerimise sooritamist;
(b)
kuidas aktsionäre ja võlausaldajaid artiklis 2
osutatud solveeritava üksuse solveerimise käigus tegelikult koheldi,
(c)
kas punktis a osutatud kohtlemine erineb punktis b osutatud
kohtlemisest.
18.         Lõikes 16 sätestatud hindamise
käigus:
(a)
eeldatakse, et artiklis 2 osutatud solveeritava
üksuse suhtes, kellega seoses on tehtud osaline ülekandmine, allahindamine või
konverteerimine, oleks kohaldatud tavalist maksejõuetusmenetlust vahetult enne
solveerimismeetme jõustumist;
(b)
eeldatakse, et õiguste, varade või kohustuste
osalist ülekandmist, allahindamist või konverteerimist ei ole tehtud;
(c)
jäetakse arvesse võtmata mis tahes erakorralise
riikliku toetuse andmine artiklis 2 osutatud solveeritavale üksusele.
Artikkel 18
Kapitaliinstrumentide allahindamine ja konverteerimine
1.           EKP, pädev asutus või
solveerimisasutus, kelle liikmesriik on määranud vastavalt direktiivi [...]
artikli 51 lõike 1 punktidele ba ja bb ning artiklile 54, teatab
solveerimisnõukogule, kui tema hinnangul on artiklis 2 osutatud üksuse või
osalevas liikmesriigis tegutseva grupi puhul täidetud järgmised tingimused:
(a)
üksus ei oleks ilma kapitaliinstrumentide
allahindamise või omavahenditeks konverteerimiseta enam elujõuline;
(b)
üksus või grupp vajab erakorralist riiklikku
finantstoetust, välja arvatud artikli 16 lõike 3 punkti d alapunktis iii
sätestatud asjaolude korral.
2.           Lõike 1 kohaldamisel loetakse
artiklis 2 osutatud üksus või grupp mitte enam elujõuliseks üksnes juhul, kui
täidetud on mõlemad järgmised tingimused:
(a)
üksus on maksejõuetuse ohus või tõenäoliselt satub
maksejõuetusse;
(b)
võttes arvesse ajastust ja muid asjakohaseid
asjaolusid puudub põhjendatud väljavaade, et ükski meede, sealhulgas
alternatiivne erasektoripoolne või järelevalvemeede (k.a varajase sekkumise
meetmed), peale kapitaliinstrumentide allahindamise või konverteerimise, aitaks
kas üksikult või koos solveerimismeetmega mõistliku aja jooksul selle üksuse
või grupi maksejõuetuse ära hoida.
3.           Lõike 1 punkti a
kohaldamisel loetakse üksus maksejõuetuse ohus olevaks või tõenäoliselt
maksejõuetusse sattuvaks, kui tema puhul esineb üks või mitu artikli 16 lõikes
3 sätestatud asjaoludest.
4.           Lõike 2 punkti a kohaldamisel
loetakse grupp maksejõuetuse ohus olevaks või tõenäoliselt maksejõuetusse
sattuvaks, kui grupp rikub või kui leidub objektiivseid tõendeid, mis toetavad
otsust, et grupp rikub lähiajal konsolideeritud tasandil kohaldatavaid
usaldatavusnõudeid viisil, mis õigustaks pädeva asutuse poolt meetmete võtmist,
sealhulgas, kuid mitte ainult, kuna grupp on kandnud või kannab tõenäoliselt
kahju, mis ammendab tema omavahendid täielikult või märkimisväärses ulatuses.
5.           Komisjon kontrollib
solveerimisnõukogu soovitusel või omal algatusel, et lõikes 1 osutatud
tingimused on täidetud. Komisjon määrab kindlaks, kas kapitaliinstrumentide
allahindamise või konverteerimise õigust kasutatakse eraldi või artikli 16
lõigete 4–7 kohase menetluse alusel koos solveerimismeetmega.
6.           Kui komisjon teeb kindlaks,
et lõikes 1 osutatud tingimused on täidetud, kuid artikli 16 lõike 2 kohase
solveerimise tingimused ei ole täidetud, annab solveerimisnõukogu pärast
komisjoni otsust riiklikele solveerimisasutustele korralduse kasutada
allahindamise või konverteerimise õigusi vastavalt direktiivi [...] artiklitele
51 ja 52.
7.           Kui lõikes 1 osutatud
tingimused on täidetud ning täidetud on ka artikli 16 lõikes 2 osutatud
tingimused, kohaldatakse artikli 16 lõigetes 4–7 sätestatud menetlust.
8.           Solveerimisnõukogu tagab, et
riiklikud solveerimisasutused kasutavad allahindamise või konverteerimise
õigusi viisil, millega saavutatakse järgmised tulemused:
(a)
esimese taseme põhiomavahendeid vähendatakse
esimesena, proportsionaalselt kahjuga ja nende ammendumiseni;
(b)
asjaomaste kapitaliinstrumentide põhisumma
hinnatakse alla või konverteeritakse esimese taseme põhiomavahenditesse
kuuluvateks instrumentideks või tehakse mõlemat vajalikus ulatuses ja kuni
asjaomaste kapitaliinstrumentide ammendumiseni.
9.           Riiklikud solveerimisasutused
rakendavad solveerimisnõukogu korraldused ning kasutavad kapitaliinstrumentide
allahindamise või konverteerimise õigust vastavalt artiklile 26.
Artikkel 19
Solveerimisvahendite üldpõhimõtted
1.           Kui solveerimisnõukogu
otsustab kohaldada artiklis 2 osutatud üksuse suhtes solveerimisvahendit ja see
solveerimismeede põhjustaks võlausaldajatele kahju või nende nõuete
konverteerimist, kasutab solveerimisnõukogu artikli 18 kohast õigust vahetult
enne solveerimisvahendi kohaldamist või koos sellega.
2.           Artikli 16 lõike 5 punktis b
osutatud solveerimisvahendid on järgmised:
(a)
ettevõtte müügi vahend;
(b)
sildasutuse vahend;
(c)
varade eraldamise vahend;
(d)
kohustuste ja nõudeõiguste teisendamise vahend.
3.           Artikli 16 lõikes 5 osutatud
soovituse vastuvõtmisel kaalub solveerimisnõukogu järgmisi tegureid:
(a)
solveeritava krediidiasutuse või
investeerimisühingu varad ja kohustused lähtuvalt artikli 17 kohasest
hindamisest;
(b)
solveeritava krediidiasutuse või
investeerimisühingu likviidsuspositsioon;
(c)
solveeritava krediidiasutuse või
investeerimisühingu frantsiisiväärtuse turustatavus, arvestades turu
konkurentsi- ja majandustingimusi;
(d)
kasutadaolev aeg.
4.           Kui lõikes 5 ei ole
sätestatud teisiti, võib solveerimisvahendeid kohaldada eraldi või koos, kuid
varade eraldamise vahendit võib kasutada ainult koos mõne teise
solveerimisvahendiga.
Artikkel 20
Solveerimisskeem
Solveerimisskeemiga, mille solveerimisnõukogu
võtab vastu vastavalt artikli 16 lõikele 8 kooskõlas artikli 16 lõike 6 kohase
komisjoni otsustega solveerimisskeemi kohta ja mis tahes riigiabi käsitleva
otsusega vajaduse korral analoogia põhjal, nähakse ette solveeritava
krediidiasutuse või investeerimisühingu puhul kohaldatavate
solveerimisvahendite üksikasjad vähemalt artikli 21 lõikes 2, artikli 22 lõikes
2, artikli 23 lõikes 2 ja artikli 24 lõikes 1 osutatud meetmete puhul ning
määratakse kindlaks konkreetsed summad ja fondi kasutamise eesmärgid.
Solveerimise käigus võib solveerimisnõukogu
solveerimisskeemi vastavalt vajadusele muuta ja ajakohastada, pidades silmas
konkreetseid asjaolusid ja jäädes solveerimisraamistiku piiridesse, mille kohta
komisjon on teinud otsuse vastavalt artikli 16 lõikele 6.
Artikkel 21
Ettevõtte müügi vahend
1.           Komisjoni kehtestatud
raamides seisneb ettevõtte müügi vahend järgmiste varade ülekandmises ostjale,
kes ei ole sildasutus:
(a)
solveeritava krediidiasutuse või
investeerimisühingu aktsiad või muud omandiõigust tõendavad instrumendid või
(b)
solveeritava krediidiasutuse või
investeerimisühingu kõik või teatavad varad, õigused ja kohustused.
2.           Artikli 16 lõikes 8 osutatud solveerimisskeemis
määratakse ettevõtte müügi vahendi kohta kindlaks järgmised üksikasjad:
(a)
instrumendid, varad, õigused ja kohustused, mille
riiklik solveerimisasutus kannab üle vastavalt direktiivi [...] artikli 32
lõigetele 1 ja 7–11;
(b)
äritingimused, võttes arvesse asjaolusid ning
solveerimisprotsessi käigus tekkinud kulusid, mille kohaselt teeb riiklik
solveerimisasutus ülekande vastavalt direktiivi [...] artikli 32 lõigetele 2–4;
(c)
kas riiklik solveerimisasutus võib ülekandmisõigust
kasutada rohkem kui ühe korra vastavalt direktiivi [...] artikli 32 lõigetele 5
ja 6;
(d)
kord, mille kohaselt riiklik solveerimisasutus
turustab kõnealuse üksuse või need instrumendid, varad, õigused ja kohustused
vastavalt direktiivi [...] artikli 33 lõigetele 1 ja 2;
(e)
kas on tõenäoline, et turustamisnõuete järgimine
riikliku solveerimisasutuse poolt võib seada ohtu solveerimiseesmärgid, nagu on
kirjeldatud lõikes 3.
3.           Ettevõtte müügi vahendit
rakendades ei pea solveerimisnõukogu järgima lõike 2 punktis e sätestatud
turustamisnõudeid, kui ta otsustab, et kõnealuste nõuete järgimine seaks
tõenäoliselt ohtu ühe või enama kriisilahenduseesmärgi saavutamise, ning
eelkõige kui on täidetud järgmised tingimused:
(a)
solveerimisnõukogu leiab, et solveeritava
krediidiasutuse või investeerimisühingu maksejõuetusest või võimalikust
maksejõuetusest tuleneb oluline oht finantsstabiilsusele või maksejõuetus
suurendab sellist ohtu,
(b)
solveerimisnõukogu leiab, et kõnealuste nõuete
järgimine kahjustaks tõenäoliselt ettevõtte müügi vahendi tulemuslikkust sellise
ohu leevendamisel või takistaks artikli 12 lõike 2 punktis b sätestatud
solveerimiseesmärgi saavutamist.
Artikkel 22
Sildasutuse vahend
1.           Komisjoni kehtestatud
raamides seisneb sildasutuse vahend mõne järgmise vara ülekandmises
sildasutusele:
(a)
ühe või mitme solveeritava krediidiasutuse või
investeerimisühingu emiteeritud aktsiad või muud omandiõiguse instrumendid;
(b)
ühe või mitme solveeritava krediidiasutuse või
investeerimisühingu kõik varad, õigused või kohustused või osa neist.
2.           Artiklis 20 osutatud
solveerimisskeemis määratakse sildasutuse vahendi kohta kindlaks järgmised
üksikasjad:
(a)
instrumendid, varad, õigused ja kohustused, mille
riiklik solveerimisasutus kannab üle sildasutusele vastavalt direktiivi [...]
artikli 34 lõigetele 1–9;
(b)
kord, mille kohaselt riiklik solveerimisasutus
asutab sildasutuse, käitab seda ja lõpetab selle tegevuse, vastavalt direktiivi
[...] artikli 35 lõigetele 1–3 ja 5–8;
(c)
kord, mille kohaselt riiklik solveerimisasutus
turustab sildasutust või tema varasid ja kohustusi vastavalt direktiivi [...]
artikli 35 lõikele 4.
3.           Solveerimisnõukogu tagab, et
riikliku solveerimisasutuse poolt sildasutusele üle kantud kohustuste
koguväärtus ei ületa solveeritavast krediidiasutusest või investeerimisühingust
üle kantud või teistest allikatest saadud õiguste ja varade koguväärtust.
Artikkel 23
Varade eraldamise vahend
1.           Komisjoni kehtestatud
raamides seisneb varade eraldamise vahend solveeritava krediidiasutuse või
investeerimisühingu varade, õiguste või kohustuste ülekandmises varahaldusvahendile.
Varahaldusvahend on juriidiline isik, kelle puhul
on täidetud kõik järgmised nõuded:
(a)
see on täielikult või osaliselt ühe või mitme
riigiasutuse (mille hulka võib kuuluda ka solveerimisasutus või solveerimise
rahastamismehhanism) omanduses või seda kontrollib üks või mitu riigiasutust;
(b)
see on loodud eesmärgiga võtta vastu ühe või mitme
solveeritava krediidiasutuse või investeerimisühingu või sildasutuse kõik
varad, õigused ja kohustused või osa nendest.
2.           Artiklis 20 osutatud
solveerimisskeemis määratakse varade eraldamise vahendi kohta kindlaks
järgmised üksikasjad:
(a)
instrumendid, varad, õigused ja kohustused, mille
riiklik solveerimisasutus kannab üle varahaldusvahendile vastavalt direktiivi
[...] artikli 36 lõigetele 1–4 ja 6–10;
(b)
tasu, mille eest riiklik solveerimisasutus kannab
varad varahaldusvahendile üle vastavalt artiklis 17 kehtestatud põhimõtetele.
Selle sättega ei välistata, et tasul on nominaalne või negatiivne väärtus.
Artikkel 24
Kohustuste ja nõudeõiguste teisendamise vahend
1.           Kohustuste ja nõudeõiguste
teisendamise vahendit võib kohaldada ühel järgmistest eesmärkidest:
(a)
et rekapitaliseerida solveerimistingimustele vastav
artiklis 2 osutatud üksus tasemel, mis võimaldaks tal uuesti vastata tegevusloa
saamise tingimustele ja jätkata tegevusi, mille jaoks on talle antud direktiivi
2013/36/EL või direktiivi 2004/39/EÜ kohane luba;
(b)
et konverteerida omakapitaliks või vähendada nende
nõuete või võlainstrumentide põhisummat, mis kantakse üle sildasutusse
eesmärgiga luua sellele sildasutusele kapitali.
Solveerimisskeemis määratakse seoses kohustuste ja
nõudeõiguste teisendamise vahendiga komisjoni poolt kehtestatud raamides
kindlaks järgmised üksikasjad:
(a)
kogusumma, mille võrra tuleb allahinnatavaid
kohustusi vähendada või konverteerida vastavalt lõikele 6;
(b)
kohustused, mille võib lõigete 5–13 alusel välja
jätta;
(c)
lõike 16 alusel esitatava ettevõtte saneerimiskava
eesmärgid ja vähim sisu.
2.           Kohustuste ja nõudeõiguste
teisendamise vahendit võib lõike 1 punktis a osutatud eesmärgil kohaldada ainult
juhul, kui on reaalne eeldada, et selle vahendi rakendamine koos lõike 16
alusel nõutava ettevõtte saneerimiskava alusel kohaldatavate meetmetega aitab
lisaks asjaomaste solveerimiseesmärkide täitmisele taastada kõnealuse
krediidiasutuse või investeerimisühingu finantsilise usaldusväärsuse ja
pikaajalise elujõulisuse.
Kui esimeses lõigus osutatud tingimus ei ole
täidetud, kohaldatakse vastavalt vajadusele ükskõik millist artikli 19 lõike 2
punktis a, b või c osutatud solveerimisvahendit ning artikli 19 lõike 2 punktis
d osutatud kohustuste ja nõudeõiguste teisendamise vahendit.
3.           Järgmisi kohustusi ei hinnata
alla ega konverteerita:
(a)
tagatud hoiused;
(b)
tagatud kohustused, sealhulgas pandikirjad;
(c)
kohustused, mis on artiklis 2 osutatud üksusele
tekkinud seoses klientide vara või raha hoidmisega või artiklis 2 osutatud
üksuse kui usaldusisiku ja mõne teise isiku kui kasusaaja vahelise usaldussuhte
alusel, tingimusel et selline klient või kasusaaja on kaitstud kohaldatava
maksejõuetus- või tsiviilõiguse alusel;
(d)
krediidiasutuste ja investeerimisühingute, välja
arvatud samasse gruppi kuuluvate üksuste kohustused, mille esialgne tähtaeg on
lühem kui seitse päeva;
(e)
kohustused, mis tulenevad direktiivi 98/26/EÜ[23] kohaselt määratud süsteemis
osalemisest ja mille tähtajani on jäänud vähem kui seitse päeva;
(f)
järgmised kohustused:
i)        kohustus krediidiasutuse või
investeerimisühingu töötaja vastu seoses palgavõlgnevuse, pensionihüvitise või
muu kindlaksmääratud tasuga, välja arvatud tasu muutuv osa, mis ei ole
reguleeritud seaduse või kollektiivlepinguga;
ii)       kohustus kaubakrediiti andnud
võlausaldaja vastu seoses krediidiasutuse või investeerimisühingu või artikli 1
esimese lõigu punktis b, c või d osutatud üksuse igapäevaseks tegevuseks
vältimatult vajalike kaupade või teenuste tarnetega, sealhulgas IT-teenused,
kommunaalteenused ning ruumide rent, teenindus ja korrashoid;
iii)      kohustus maksu- ja
sotsiaalkindlustusasutuste vastu, kui sellised kohustused on kohaldatava
maksejõuetus- või tsiviilõiguse alusel eelistatud.
4.           Lõikes 3 sätestatud
kohustuste ja nõudeõiguste teisendamise vahendi ulatus ei takista kõnealuste
õiguste kasutamist vajaduse korral seoses tagatud kohustuse või pandiga tagatud
kohustuse sellise osa suhtes, mis ületab tagatiseks olevate varade, pandi,
pandiõiguse või tagatise väärtust. Selle sätte kohaldamisalast võib välja jätta
direktiivi 2009/65/EÜ[24]
artikli 52 lõikes 4 määratletud pandikirjad.
5.           Erandjuhtudel võib jätta
teatavad kohustused allahindamis- ja konverteerimisõiguste kohaldamisel
täielikult või osaliselt välja mõne järgmise asjaolu korral:
(a)
kui kõnealuse kohustuse suhtes ei ole võimalik
mõistliku aja jooksul rakendada kohustuste ja nõudeõiguste teisendamise
vahendit, hoolimata solveerimisasutuse poolt heas usus tehtud jõupingutustest,
või
(b)
kui väljajätmine on rangelt vajalik ja on
proportsionaalne oluliste funktsioonide ja põhitegevusalade jätkuvuse
saavutamisega viisil, mis säilitab solveeritava krediidiasutuse või
investeerimisühingu võime jätkata põhiliste operatsioonide, teenuste ja
tehingute teostamist, või
(c)
kui väljajätmine on rangelt vajalik ja on
proportsionaalne vältimaks kriisi ulatusliku levimise põhjustamist, mis häiriks
tõsiselt finantsturgude toimimist viisil, mis võib põhjustada tõsiseid häireid
liikmesriikide või liidu majanduses, või
(d)
kohustuste ja nõudeõiguste teisendamise vahendi
rakendamine nende kohustuste suhtes põhjustaks väärtuse sellise vähenemise,
mille korral oleks teiste võlausaldajate kantav kahju suurem kui siis, kui need
kohustused jäetaks kohustuste ja nõudeõiguste teisendamise vahendi
rakendamisest välja.
Kui allahinnatav kohustus või allahinnatavate
kohustuste klass jäetakse osaliselt või tervikuna välja, võib muude
allahinnatavate kohustuste suhtes kohaldatava allahindamise või konverteerimise
määra tõsta vastavalt sellistele väljajätmistele, tingimusel et muude
allahinnatavate kohustuste suhtes kohaldatava allahindamise ja konverteerimise
määr on kooskõlas artikli 13 lõike 1 punktis f sätestatud põhimõttega.
6.           Kui allahinnatav kohustus või
allahinnatavate kohustuste klass jäetakse lõike 5 alusel osaliselt või
tervikuna välja ning kahju, mida nende kohustustega oleks kantud, ei ole
täielikult üle kantud teistele võlausaldajatele, võib fond anda solveeritavale
krediidiasutusele või investeerimisühingule vahendeid, et:
(a)
katta mis tahes kahju, mida ei ole kaetud
allahinnatavate kohustustega, ning taastada solveeritava krediidiasutuse või
investeerimisühingu vara netoväärtus nullini vastavalt lõike 1 punktile a;
(b)
osta aktsiaid või muid omandiõiguse instrumente või
kapitaliinstrumente solveeritavas krediidiasutuses või investeerimisühingus, et
see rekapitaliseerida kooskõlas lõike 1 punktiga b.
7.           Fond võib anda vahendeid
vastavalt lõikele 6, kui need vastavad mõlemale järgmisele kriteeriumile:
(a)
vahendid kahju katmiseks ja rekapitaliseerimiseks,
mille summa moodustab vähemalt 8 % solveeritava krediidiasutuse või
investeerimisühingu kogu kohustustest (k.a omavahendid), arvutatuna
solveerimismeetme võtmise ajal vastavalt artiklis 17 sätestatud hindamisele, on
andnud aktsionärid ja muude omandiõiguse instrumentide omanikud, asjaomaste
kapitaliinstrumentide ja muude allahinnatavate kohustuste omanikud
allahindamise või konverteerimise abil või muul viisil;
(b)
fondi antavad vahendid ei ületa 5 %
solveeritava krediidiasutuse või investeerimisühingu kõigist kohustustest (k.a
omavahendid), arvutatuna solveerimismeetme võtmise ajal kooskõlas artiklis 17
sätestatud hindamisega.
8.           Fondi antavaid vahendeid võib
rahastada:
(a)
fondi kasutada olevast summast, mis on saadud
artiklis 2 osutatud üksuste osamaksudest vastavalt artiklile 66;
(b)
summast, mille võib saada kolme aasta jooksul
tagantjärele makstavatest osamaksudest vastavalt artiklile 67; ning
(c)
juhul kui punktides a ja b osutatud summad ei ole
piisavad, siis summadest, mis saadakse alternatiivsetest rahastamisallikatest
vastavalt artiklile 69.
9.           Erandjuhtudel võib taotleda
täiendavat rahastamist alternatiivsetest rahastamisallikatest pärast seda, kui:
(a)
on saavutatud käesoleva lõike 7 punktis b
sätestatud piirmäär 5 % ning
(b)
kõik tagamata, eelisnõudeõiguseta kohustused, mis
ei ole kõlblikud hoiused, on täielikult alla hinnatud või konverteeritud.
10.         Kui täidetud on lõike 7
punktides a ja b sätestatud tingimused, võib alternatiivina või lisaks anda
vahendeid allikatest, mis on saadud ette makstavatest osamaksudest vastavalt
artiklile 66 ja mida ei ole veel kasutatud.
11.         Käesoleva määruse kohaldamisel
ei kohaldata direktiivi [...] artikli 38 lõike 3cab viiendat lõiku.
12.         Lõikes 5 osutatud otsuse
tegemisel võetakse nõuetekohaselt arvesse järgmist:
(a)
põhimõte, et solveeritava krediidiasutuse või
investeerimisühingu aktsionärid peaksid kandma esimese järjekoha kahju, mille
järel tuleksid üldiselt võlausaldajad eelistatuse järjekorras;
(b)
solveeritava krediidiasutuse või
investeerimisühingu kahjukatmisvõime, mis jääks alles siis, kui kohustus või
kohustuste klass jäetaks kohustuste ja nõudeõiguste teisendamise vahendi
rakendamisest välja,
(c)
vajadus säilitada piisavad vahendid solveerimise
rahastamiseks.
13.         Solveerimisnõukogu annab
hinnangu järgmistele punktidele, lähtudes artikli 17 nõuete kohasest
hindamisest.
(a)
kogusumma, mille ulatuses allahinnatavad kohustused
tuleb alla hinnata, tagamaks, et solveeritava krediidiasutuse või
investeerimisühingu varade netoväärtus võrdub nulliga,
(b)
vajaduse korral kogusumma, mille ulatuses
allahinnatavad kohustused tuleb konverteerida aktsiatesse, et taastada kas
solveeritava krediidiasutuse või investeerimisühingu või sildasutuse esimese
taseme põhiomavahendite määr.
Kui kohustuste ja nõudeõiguste teisendamise
vahendit otsustatakse kohaldada lõike 1 punktis a osutatud eesmärgil, tehakse
esimeses lõigus osutatud hinnangu põhjal kindlaks summa, mille võrra
allahinnatavaid kohustusi tuleb konverteerida, et taastada solveeritava
krediidiasutuse või investeerimisühingu või vajaduse korral sildasutuse esimese
taseme põhiomavahendite määr, võttes arvesse artikli 71 lõike 1 punkti d
kohaselt solveerimisfondist mis tahes eraldatavaid vahendeid, ning et säilitada
turu piisav usaldus solveeritava krediidiasutuse või investeerimisühingu või
sildasutuse vastu ja võimaldada tal jätkuvalt vastata tegevusloa saamise
tingimustele ja jätkata tegevusi, mille jaoks talle on antud direktiivi
2013/36/EL või direktiivi 2004/39/EÜ kohane luba.
14.         Lõikega 5 ette nähtud
väljajätmisi võib rakendada kas jättes kohustuse täielikult allahindamisest
välja või piirates kõnealuse kohustuse suhtes kohaldatava allahindamise
ulatust.
15.         Allahindamis- ja
konverteerimisõiguste puhul peetakse kinni artiklis 15 sätestatud nõuete
tähtsusjärjekorrast.
16.         Riiklik solveerimisasutus
saadab solveerimisnõukogule viivitamata ettevõtte saneerimiskava, mille pärast
kohustuste ja nõudeõiguste teisendamise vahendi kohaldamist saatis direktiivi
[...] artikli 47 lõike 1 kohaselt nimetatud haldur.
Solveerimisasutus esitab kahe nädala jooksul pärast
ettevõtte saneerimiskava esitamise kuupäeva solveerimisnõukogule saneerimiskava
kohta hinnangu. Solveerimisnõukogu hindab ühe kuu jooksul pärast ettevõtte
saneerimiskava esitamist, kui tõenäoline on, et sellise kava rakendamise korral
taastatakse artiklis 2 osutatud üksuse pikaajaline elujõulisus. Hindamine
viiakse läbi kokkuleppel pädeva asutusega.
Kui solveerimisnõukogu on veendunud, et kava
saavutaks selle eesmärgi, lubab ta riiklikul solveerimisasutusel kava heaks
kiita vastavalt direktiivi [...] artikli 47 lõikele 5. Kui solveerimisnõukogu
ei ole veendunud, et kava selle eesmärgi saavutaks, annab ta riiklikule
solveerimisasutusele korralduse teavitada haldurit oma kahtlustest ja nõuda, et
haldur muudaks kava selliselt, et need kahtlused saaksid kõrvaldatud vastavalt
direktiivi [...] artikli 47 lõikele 6. Seda tehakse kokkuleppel pädeva
asutusega.
Riiklik solveerimisasutus edastab muudetud kava
solveerimisnõukogule. Solveerimisnõukogu annab riiklikule solveerimisasutusele
korralduse teatada haldurile ühe nädala jooksul, kas välja toodud probleemid on
muudetud kavas lahendatud või kas on vaja täiendavaid muudatusi.
Artikkel 25
Solveerimisnõukogu poolne jälgimine
1.           Solveerimisnõukogu jälgib
tähelepanelikult, kuidas riiklikud solveerimisasutused solveerimisskeemi
täidavad. Selle eesmärgi nimel teevad riiklikud solveerimisasutused järgmist:
(a)
teevad solveerimisnõukoguga koostööd ja abistavad
teda jälgimiskohustuse täitmisel;
(b)
esitavad solveerimisnõukogule tolle kehtestatud
ajavahemike järel solveerimisskeemi täitmise, solveerimisvahendite kohaldamise
ja solveerimisõiguste kasutamise kohta korrapäraselt täpse, usaldusväärse ja
täieliku teabe, mida solveerimisnõukogu on soovinud; teave käsitleb muu hulgas
järgmist:
i)        solveeritava krediidiasutuse või
investeerimisühingu, sildasutuse ja varahaldusvahendi tegevus ja
finantsseisund;
ii)       kuidas oleks aktsionäre ja
võlausaldajaid koheldud, kui krediidiasutus või investeerimisühing oleks
likvideeritud tavalise maksejõuetusmenetluse kohaselt;
iii)      kõik pooleliolevad kohtumenetlused, mis
on seotud maksejõuetu krediidiasutuse või investeerimisühingu varade
likvideerimise, solveerimisotsuse vaidlustamiste ja hindamisega või
aktsionäride või võlausaldajate esitatud kompensatsioonitaotlustega;
iv)      hindajate, haldurite, raamatupidajate,
juristide ja teiste spetsialistide ametisse nimetamine, ametist kõrvaldamine
või asendamine, kelle abi riiklik solveerimisasutus võib vajada, ning see,
kuidas nad oma ülesandeid täidavad;
v)       kõik muud küsimused, millele
solveerimisnõukogu võib viidata;
vi)      millises ulatuses ja mil viisil
kasutavad riiklikud solveerimisasutused direktiivi [...] V peatükis loetletud
õigusi;
vii)     artikli 24 lõikes 16 sätestatud
ettevõtte saneerimiskava majanduslik elujõulisus, teostatavus ja rakendamine.
Riiklikud solveerimisasutused esitavad
solveerimisnõukogule lõpparuande solveerimisskeemi täitmise kohta.
2.           Esitatud teabe põhjal võib
solveerimisnõukogu anda riiklikele solveerimisasutustele korraldusi
solveerimisskeemi täitmise mis tahes aspekti kohta, eelkõige artiklis 20
osutatud elementide kohta, ning solveerimisõiguste kasutamise kohta.
3.           Kui see on vajalik
solveerimiseesmärkide saavutamiseks, võib komisjon solveerimisnõukogu
soovitusel või omal algatusel oma solveerimisraamistikku käsitleva otsuse läbi
vaadata ja võtta vastu asjakohased muudatused.
Artikkel 26
Solveerimisotsuste rakendamine
1.           Riiklikud solveerimisasutused
võtavad artikli 16 lõikes 8 osutatud solveerimisotsuse rakendamiseks vajalikud
meetmed, eelkõige kontrollides artiklis 2 osutatud üksusi, võttes vajalikke
meetmeid vastavalt direktiivi [...] artiklile 64 ja tagades, et järgitakse
selles direktiivis sätestatud kaitsemeetmeid. Riiklikud solveerimisasutused
rakendavad kõik otsused, mille solveerimisnõukogu neile adresseerib.
Nimetatud eesmärkide saavutamiseks kasutavad nad
direktiivi [...] ülevõtmiseks vastu võetud siseriiklikest õigusaktidest
tulenevaid õigusi kooskõlas siseriiklikes õigusaktides sätestatud tingimustega.
Riiklikud solveerimisasutused teavitavad solveerimisnõukogu nende õiguste
kasutamisest täies mahus. Kõik nende meetmed peavad olema kooskõlas artikli 16
lõikes 8 osutatud otsusega.
2.           Kui riiklik solveerimisasutus
ei ole kohaldanud artiklis 16 osutatud otsust või on seda kohaldanud viisil,
mis ei võimalda saavutada käesoleva määruse kohaseid solveerimiseesmärke, on
solveerimisnõukogul õigus and solveeritavale krediidiasutusele või
investeerimisühingule korraldus:
(a)
kanda mõnele muule isikule üle solveeritava
krediidiasutuse või investeerimisühingu teatavad õigused, varad või kohustused;
(b)
nõuda selliste võlainstrumentide konverteerimist,
mis sisaldavad lepingulist tingimust konverteerimiseks artiklis 18 sätestatud
asjaolude korral.
3.           Solveeritav krediidiasutus
või investeerimisühing täidab kõik lõikes 2 osutatud otsused. Sellised otsused
on ülimuslikud kõigi varasemate otsuste üle, mis riiklikud solveerimisasutused
samas küsimuses on teinud.
4.           Kui riiklikud asutused
võtavad meetmeid seoses küsimusega, mille kohta on tehtud lõike 2 kohane otsus,
järgivad nad seda otsust.
4. peatükk
Koostöö
Artikkel 27
Koostöökohustus
1.           Solveerimisnõukogu teatab
komisjonile kõigist meetmetest, mida ta solveerimise ettevalmistamiseks võtab.
Komisjoni liikmed ja töötajad peavad igasuguse solveerimisnõukogult saadud
teabe puhul täitma artiklis 79 sätestatud ametisaladuse hoidmise nõuet.
2.           Solveerimisnõukogu, komisjon,
EKP, riikide pädevad asutused ja solveerimisasutused teevad oma käesoleva
määruse kohaseid ülesandeid täites tihedat koostööd. EKP ja riikide pädevad
asutused esitavad solveerimisnõukogule ja komisjonile kogu teabe, mida need oma
ülesannete täitmiseks vajavad.
3.           Solveerimisnõukogu, komisjon,
EKP, riikide pädevad asutused ja solveerimisasutused teevad oma käesoleva
määruse kohaseid ülesandeid täites tihedat koostööd artiklites 7–26 sätestatud
solveerimise kavandamise, varajase sekkumise ja solveerimise etappide puhul.
EKP ja riikide pädevad asutused esitavad solveerimisnõukogule ja komisjonile
kogu teabe, mida need oma ülesannete täitmiseks vajavad.
4.           Käesoleva määruse
kohaldamisel, kui EKP kutsub solveerimisnõukogu esindaja osalema nõukogu
määruse (EL) nr [...] artikli 19 kohaselt loodud EKP järelevalvenõukogus,
nimetab solveerimisnõukogu endale esindaja.
5.           Käesoleva määruse
kohaldamisel nimetab solveerimisnõukogu endale esindaja, kes osaleb direktiivi
[...] artikli 113 kohaselt loodud Euroopa Pangandusjärelevalve
solveerimiskomitees.
6.           Solveerimisnõukogu teeb
tihedat koostööd Euroopa finantsstabiilsusvahendi (EFSF) ja Euroopa
stabiilsusmehhanismiga (ESM), eelkõige juhul, kui EFSF või ESM on andnud või
tõenäoliselt annavad otsest või kaudset finantsabi osalevas liikmesriigis
asutatud üksusele, eelkõige artikli 24 lõikes 9 osutatud erakorraliste
asjaolude puhul.
7.           Solveerimisnõukogu ja EKP
sõlmivad vastastikuse mõistmise memorandumi, milles kirjeldatakse lõike 2
alusel toimuva koostöö üldisi tingimusi. Memorandum vaadatakse korrapäraselt
läbi ja avaldatakse vastavalt konfidentsiaalse teabe nõuetekohase käsitlemise
nõuetele.
Artikkel 28
Teabevahetus ühtse solveerimismehhanismi raames
1.           Nii solveerimisnõukogul kui
ka riiklikel solveerimisasutustel on kohustus teha heas usus koostööd ja
vahetada teavet.
2.           Solveerimisnõukogu esitab
komisjonile mis tahes teavet, mis on oluline käesolevast määrusest ja vajadusel
ELi toimimise lepingu artiklist 107 tulenevate kohustuste täitmiseks.
Artikkel 29
Koostöö ühtse solveerimismehhanismi raames ja grupi käsitlemine
Direktiivi [...] artikli 12 lõikeid 4, 5, 6 ja
15 ning artikleid 80–83 ei kohaldata osalevate liikmesriikide riiklike
solveerimisasutuste vaheliste suhete suhtes. Nende asemel kohaldatakse
käesoleva määruse asjaomaseid sätteid.
Artikkel 30
Koostöö mitteosalevate liikmesriikidega
Kui gruppi kuuluvad nii osalevates kui ka
mitteosalevates liikmesriikides asuvad üksused, esindab solveerimisnõukogu
osalevate liikmesriikide riiklikke solveerimisasutusi mitteosalevate
liikmesriikidega tehtavas koostöös vastavalt direktiivi [...] artiklitele 7, 8,
11, 12, 15, 50 ja 80–83, ilma et see piiraks mis tahes käesoleva määruse
kohaselt vajalikku komisjonipoolset heakskiitu.
Artikkel 31
Koostöö kolmandate riikide ametiasutustega
Komisjonil ja solveerimisnõukogul on oma
vastutusalas ainuvastutus sõlmida osalevate liikmesriikide riiklike
solveerimisasutuste nimel direktiivi [...] artikli 88 lõikes 4 osutatud mittesiduvaid
koostöölepinguid ning nad teavitavad neid vastavalt selle artikli lõikele 6.
5. peatükk
Uurimisvolitused
Artikkel 32
Teabenõuded
1.           Artiklites 7, 8, 11, 16 ja 17
osutatud ülesannete täitmiseks võib solveerimisnõukogu kas vahetult või
riiklike solveerimisasutuste kaudu nõuda, et järgmised juriidilised või
füüsilised isikud esitaksid kogu teabe, mis on vajalik käesoleva määrusega
solveerimisnõukogule pandud ülesannete täitmiseks:
(a)
artiklis 2 osutatud üksused;
(b)
artiklis 2 osutatud üksuste töötajad;
(c)
kolmandad isikud, kes on artiklis 2 osutatud
üksuste ülesandeid või tegevusi teostavad allhankijad.
2.           Artiklis 2 osutatud üksused
ja lõike 1 punktis b osutatud isikud esitavad lõike 1 kohaselt nõutava teabe.
Ametisaladust käsitlevad sätted ei vabasta neid üksusi ega isikuid kohustusest
esitada sellist teavet. Nõutava teabe esitamist ei loeta ametisaladuse hoidmise
kohustuse rikkumiseks.
3.           Kui solveerimisnõukogu saab
teabe otse sellistelt üksustelt või isikutelt, teeb ta selle kättesaadavaks
asjaomastele riiklikele solveerimisasutustele.
4.           Solveerimisnõukogul peab
olema võimalik saada pidevalt igasugust solveerimise seisukohast olulist teavet
sellise krediidiasutuse või investeerimisühingu kapitali, likviidsuse, varade
ja kohustuste kohta, kelle puhul tal on solveerimisõigus.
5.           Solveerimisnõukogu, pädevad
asutused ja riiklikud solveerimisasutused võivad koostada vastastikuse
mõistmise memorandumi teabevahetuse korra kohta.
6.           Pädevad asutused, sealhulgas
vajaduse korral EKP, ja riiklikud solveerimisasutused teevad
solveerimisnõukoguga koostööd, et kontrollida, kas nõutav teave on osaliselt
või tervikuna juba kättesaadav. Kui selline teave on kättesaadav, esitavad
pädevad asutused, sealhulgas vajaduse korral EKP, või riiklikud
solveerimisasutused selle teabe solveerimisnõukogule.
Artikkel 33
Üldised uurimised
1.           Artiklites 7, 8, 11, 16 ja 17
osutatud ülesannete täitmiseks ja arvestades asjaomastes liidu õigusnormides
sätestatud muid tingimusi võib solveerimisnõukogu teostada kõiki vajalikke
uurimisi kõigi osalevas liikmesriigis asutatud või asuvate artikli 32 lõikes 1
osutatud isikute suhtes.
Sel eesmärgil on solveerimisnõukogul järgmised
õigused:
(a)
nõuda dokumentide esitamist;
(b)
vaadata läbi artikli 32 lõikes 1 osutatud isikute
raamatupidamisarvestus ja -dokumendid ning teha neist koopiaid või
väljavõtteid;
(c)
saada kirjalikke või suulisi selgitusi kõigilt
artikli 32 lõikes 1 osutatud isikutelt või nende esindajatelt või personalilt;
(d)
intervjueerida kõiki teisi isikuid, kes annavad
selleks nõusoleku, et koguda teavet uuritava küsimuse kohta.
2.           Artikli 32 lõikes 1 osutatud
isikute suhtes kohaldatakse solveerimisnõukogu otsuse põhjal algatatud
uurimisi.
Kui isik takistab uurimise läbiviimist, võimaldab
selle osaleva liikmesriigi riiklik solveerimisasutus, kus asjaomased tööruumid
asuvad, oma riigi õiguse kohaselt vajalikku abi, sealhulgas tagades
solveerimisnõukogule juurdepääsu artikli 32 lõikes 1 osutatud juriidiliste
isikute tööruumidele, et eespool nimetatud õigusi saaks kasutada.
Artikkel 34
Kontrollimine kohapeal
1.           Artiklites 7, 8, 11, 16 ja 17
osutatud ülesannete täitmiseks ja arvestades asjaomastes liidu õigusnormides
sätestatud muid tingimusi võib solveerimisnõukogu teostada kõiki vajalikke
kontrollimisi artikli 32 lõikes 1 osutatud juriidiliste isikute tööruumides
kohapeal, kui sellest teatatakse eelnevalt asjaomastele riiklikele
solveerimisasutustele Kontrollimise nõuetekohase läbiviimise ja tulemuslikkuse
huvides võib solveerimisnõukogu teostada kontrollimist kohapeal ilma sellest
eelnevalt neile juriidilistele isikutele teatamata.
2.           Solveerimisnõukogu ametnikud
ja muud isikud, keda solveerimisnõukogu on volitanud kohapeal kontrollimist
teostama, võivad siseneda nende juriidiliste isikute tööruumidesse ja maale,
kelle suhtes kohaldatakse solveerimisnõukogu artikli 32 lõike 2 kohaselt
vastuvõetud otsust, ning neil on kõik artikli 32 lõikes 1 osutatud õigused.
3.           Artikli 32 lõikes 1 osutatud
juriidiliste isikute suhtes kohaldatakse solveerimisnõukogu otsusel põhinevat
kontrollimist kohapeal.
4.           Kontrollimise toimumiskoha
liikmesriigi riiklike solveerimisasutuste volitatud või nimetatud ametnikud või
teised kaasas olevad isikud abistavad solveerimisnõukogu järelevalve all ja
koordineerimisel aktiivselt solveerimisnõukogu ametnikke ja muid
solveerimisnõukogu volitatud isikuid. Sel eesmärgil on neil lõikes 2 osutatud
õigused. Osalevate liikmesriikide riiklike solveerimisasutuste ametnikel on
samuti õigus osaleda kohapealses kontrollimises.
5.           Kui solveerimisnõukogu
ametnikud või teised solveerimisnõukogu volitatud või nimetatud kaasas olevad
isikud leiavad, et isik ei nõustu lõike 1 kohaselt korraldatud kontrollimisega,
võimaldavad asjaomaste osalevate liikmesriikide riiklikud solveerimisasutused
neile siseriikliku õiguse kohaselt vajalikku abi. Selline abi hõlmab tööruumide
ning raamatupidamis- ja muude dokumentide pitseerimist kontrollimiseks
vajalikus ulatuses. Kui asjaomastel riiklikel solveerimisasutustel ei ole
selliseid õigusi, kasutavad nad oma õigusi, et taotleda vajalikku abi teistelt
riiklikelt solveerimisasutustelt.
Artikkel 35
Õigusasutuse luba
1.           Kui artikli 34 lõigetes 1 ja
2 sätestatud kontrollimiseks kohapeal või artikli 34 lõikes 5 sätestatud abiks
on liikmesriigi õiguse kohaselt nõutav õigusasutuse luba, taotletakse seda.
2.           Lõikes 1 osutatud loa taotlemise
korral kontrollib liikmesriigi õigusasutus solveerimisnõukogu otsuse autentsust
ning seda, et kavandatavad sunnimeetmed ei oleks kontrolli eseme seisukohast
omavolilised ega ebaproportsionaalsed. Kontrollides sunnimeetmete
proportsionaalsust, võib liikmesriigi õigusasutus küsida solveerimisnõukogult
üksikasjalikke selgitusi, eelkõige põhjuste kohta, miks solveerimisnõukogu
kahtlustab artiklis 26 osutatud õigusaktide rikkumist, ja kahtlustatava
rikkumise tõsiduse kohta ja selle isiku seotuse laadi kohta, kellele
sunnimeetmed on suunatud. Liikmesriigi õigusasutus ei vaata siiski läbi
uurimise vajalikkust ega nõua, et talle esitataks solveerimisnõukogu toimikus
sisalduv teave. Solveerimisnõukogu otsuse seaduslikkuse võib läbi vaadata
ainult Euroopa Liidu Kohus.
6. peatükk
Sanktsioonide
kehtestamise õigus
Artikkel 36
Trahvid
1.           Kui solveerimisnõukogu leiab,
et artiklis 2 osutatud üksus on tahtlikult või hooletusest pannud toime mõne
lõikes 2 osutatud rikkumise, annab solveerimisnõukogu asjaomasele riiklikule
solveerimisasutusele korralduse kehtestada asjaomase artiklis 2 osutatud üksuse
suhtes trahv kooskõlas direktiiviga [...].
Sellise üksuse rikkumine loetakse tahtlikuks, kui
on objektiivseid tegureid, mis näitavad, et üksus või selle kõrgem juhtkond tegutses
rikkumist toime pannes tahtlikult.
2.           Artiklis 2 osutatud üksusi
võib trahvida järgmiste rikkumiste eest:
(a)
kui nad ei esita artikli 32 kohaselt nõutavat
teavet;
(b)
kui nad ei nõustu artikli 33 kohase üldise uurimise
või kohapeal kontrollimisega ega esita artikli 32 kohaselt nõutavat teavet;
(c)
kui nad ei anna oma panust fondi vastavalt
artiklitele 66 ja 67;
(d)
kui nad ei täida otsust, mille solveerimisnõukogu
on neile adresseerinud vastavalt artiklile 24.
3.           Riiklikud solveerimisasutused
avaldavad kõik lõike 1 kohaselt määratud trahvid. Kui avaldamine põhjustaks
asjaomastele isikutele ebaproportsionaalset kahju, avaldavad riiklikud
solveerimisasutused sanktsioonid ilma asjaosaliste identiteeti avalikustamata.
4.           Järjepidevate, tõhusate ja
tulemuslike jõustamistavade kehtestamiseks ning käesoleva määruse ühise, ühtse
ja järjepideva kohaldamise tagamiseks koostab solveerimisnõukogu riiklikele
solveerimisasutustele suunatud suunised trahvide ja perioodiliste
karistusmaksete kohaldamise kohta.
Artikkel 37
Perioodilised karistusmaksed
1.           Solveerimisnõukogu annab
asjaomasele riiklikule solveerimisasutusele korralduse määrata asjaomasele
artiklis 2 osutatud üksusele perioodiline karistusmakse kooskõlas direktiiviga
[], et sundida:
(a)
krediidiasutust täitma artikli 32 alusel
vastuvõetud otsust;
(b)
artikli 32 lõikes 1 osutatud isikut esitama kogu
teabe, mida on nõutud nimetatud artikli kohase otsusega;
(c)
artikli 33 lõikes 1 osutatud isikut nõustuma
uurimisega ja eelkõige esitama täielikud dokumendid, andmed, menetlused või
muud nõutud materjalid ning täiendama ja parandama muud teavet, mis on esitatud
nimetatud artikli kohase otsusega käivitatud uurimise käigus;
(d)
artikli 34 lõikes 1 osutatud isikut nõustuma
nimetatud artikli kohase otsuse alusel nõutava kontrollimisega kohapeal.
2.           Perioodiline karistusmakse
peab olema mõjus ja proportsionaalne. Perioodiline karistusmakse määratakse
igapäevaselt kuni krediidiasutus või asjaomane isik täidab lõike 1 punktides
a–d osutatud asjaomased otsused.
3.           Perioodilise karistusmakse
võib määrata kuni kuueks kuuks.
III OSA
INSTITUTSIOONILINE RAAMISTIK
I JAOTIS
Solveerimisnõukogu
Artikkel 38
Õiguslik seisund
1.           Käesolevaga luuakse ühtne
solveerimisnõukogu. Solveerimisnõukogu on Euroopa Liidu amet, mille
spetsiifiline ülesehitus vastab tema ülesannetele. Ta on juriidiline isik.
2.           Solveerimisnõukogul on igas
liikmesriigis kõige ulatuslikum siseriikliku õigusega juriidilistele isikutele
antav õigus- ja teovõime. Eelkõige võib solveerimisnõukogu omandada ja
võõrandada vallas- ja kinnisvara ning olla kohtus hagejaks ja kostjaks.
3.           Solveerimisnõukogu esindab
tegevdirektor.
Artikkel 39
Koosseis
1.           Solveerimisnõukokku kuuluvad:
(a)
tegevdirektor;
(b)
tegevdirektori asetäitja;
(c)
komisjoni nimetatud liige;
(d)
EKP nimetatud liige;
(e)
iga liikmesriigi nimetatud liige, kes esindab
riiklikku solveerimisasutust.
2.           Tegevdirektori,
tegevdirektori asetäitja ning komisjoni ja EKP nimetatud solveerimisnõukogu
liikmete ametiaeg on viis aastat. Ametiaega ei pikendata, kui artikli 53 lõikes
6 ei ole sätestatud teisiti.
3.           Solveerimisnõukogu haldus- ja
juhtimisstruktuuri moodustavad:
(a)
solveerimisnõukogu täisistung, kes täidab artiklis
47 sätestatud ülesandeid;
(b)
solveerimisnõukogu täitevistung, kes täidab
artiklis 51 sätestatud ülesandeid;
(c)
tegevdirektor, kes täidab artiklis 53 sätestatud
ülesandeid.
Artikkel 40
Kooskõla liidu õigusega
Solveerimisnõukogu tegutseb kooskõlas liidu
õigusega, eelkõige käesoleva määruse kohaste komisjoni otsustega.
Artikkel 41
Aruandekohustus
1.           Solveerimisnõukogu annab
käesoleva määruse rakendamise kohta aru Euroopa Parlamendile, nõukogule ja
komisjonile kooskõlas lõigetega 2–8.
2.           Solveerimisnõukogu esitab
igal aastal Euroopa Parlamendile, nõukogule, komisjonile ja Euroopa
Kontrollikojale aruande talle käesoleva määrusega pandud ülesannete täitmise
kohta.
3.           Tegevdirektor esitab aruande
avalikult Euroopa Parlamendile ja nõukogule.
4.           Euroopa Parlamendi taotlusel
osaleb tegevdirektor parlamendi pädevate komisjonide korraldataval
ärakuulamisel, mis käsitleb solveerimisülesannete täitmist.
5.           Nõukogu taotlusel võib
nõukogu tegevdirektori solveerimisülesannete täitmisega seotud küsimustes ära
kuulata.
6.           Solveerimisnõukogu vastab
Euroopa Parlamendi või nõukogu küsimustele suuliselt või kirjalikult, vastavalt
oma menetlustele, selliste osalevate liikmesriikide esindajate juuresolekul,
kelle vääring ei ole euro.
7.           Tegevdirektor korraldab
taotluse korral Euroopa Parlamendi pädeva komisjoni esimehe ja aseesimeestega
kinniseid konfidentsiaalseid suulisi arutelusid, kui selliseid arutelusid on
vaja pidada Euroopa Parlamendi aluslepingu kohaste volituste täitmiseks.
Euroopa Parlament ja solveerimisnõukogu sõlmivad kokkuleppe selliste arutelude
korraldamise üksikasjaliku korra kohta, pidades silmas täieliku
konfidentsiaalsuse tagamist kooskõlas EKP-le kui pädevale asutusele asjakohase
liidu õiguse kohaselt pandud konfidentsiaalsuskohustusega.
8.           Solveerimisnõukogu teeb
parlamendiga koostööd kõigi parlamendi uurimiste käigus vastavalt ELi toimimise
lepingule. Solveerimisnõukogu ja parlament sõlmivad asjakohased kokkulepped demokraatliku
vastutuse ja järelevalve teostamise praktilise korra kohta seoses
solveerimisnõukogule käesoleva määrusega antud ülesannete täitmisega. Nimetatud
kokkulepped hõlmavad muu hulgas teabele juurdepääsu, uurimistel tehtavat
koostööd ja tegevdirektori valimise menetlust käsitlevat teavet.
Artikkel 42
Riikide parlamendid
1.           Solveerimisnõukogu ülesannete
spetsiifilisuse tõttu võivad osalevate liikmesriikide parlamendid taotleda
solveerimisnõukogult oma menetluste kohaselt kirjalikku vastust mis tahes
tähelepanekutele või küsimustele, mille nad on solveerimisnõukogule esitanud
seoses talle käesoleva määruse alusel antud ülesannetega.
2.           Osaleva liikmesriigi
parlament võib kutsuda tegevdirektori koos riikliku solveerimisasutuse
esindajaga osalema kõnealuse liikmesriigi krediidiasutuste solveerimist
käsitlevas arutelus.
3.           Käesolev määrus ei piira
riiklike solveerimisasutuste siseriikliku õiguse kohast vastutust oma riigi
parlamendi ees seoses selliste ülesannete täitmisega, mida ei ole käesoleva
määrusega pandud solveerimisnõukogule ega komisjonile.
Artikkel 43
Sõltumatus
1.           Solveerimisnõukogu ja
liikmesriikide solveerimisasutused tegutsevad neile käesoleva määrusega antud
ülesandeid täites sõltumatult ja üldistes huvides.
2.           Artikli 40 lõikes 2 osutatud
solveerimisnõukogu liikmed tegutsevad sõltumatult ja objektiivselt liidu kui
terviku huvides ning nad ei küsi ega võta vastu juhiseid liidu
institutsioonidelt ja organitelt, liikmesriikide valitsustelt ega muudelt
avaliku või erasektori asutustelt.
Artikkel 44
Asukoht
Solveerimisnõukogu asukoht on Belgias
Brüsselis.
II JAOTIS
Solveerimisnõukogu täiskogu
Artikkel 45
Täiskogus osalemine
Kõik solveerimisnõukogu liikmed osalevad
täiskogus.
Artikkel 46
Ülesanded
1.           Solveerimisnõukogu täiskogu
teeb järgmist:
(a)
võtab vastavalt artikli 49 lõikele 1 iga aasta 30.
novembriks vastu solveerimisnõukogu järgmise aasta töökava, mis põhineb
tegevdirektori esitatud projektil, ning edastab selle teadmiseks Euroopa
Parlamendile, nõukogule, komisjonile ja Euroopa Keskpangale;
(b)
võtab vastu solveerimisnõukogu aastaeelarve
vastavalt artikli 59 lõikele 2;
(c)
otsustab rahastamismehhanismide vaheliste
vabatahtlike laenude üle vastavalt artiklile 68, riiklike
rahastamismehhanismide vastastikuse toetamise üle vastavalt artiklile 72 ning hoiuste
tagamise skeemile laenude andmise üle vastavalt artiklile 73;
(d)
võtab vastu artiklis 42 osutatud iga-aastase
tegevusaruande solveerimisnõukogu tegevuse kohta. Tegevusaruandes esitatakse
üksikasjalikud selgitused eelarve täitmise kohta;
(e)
võtab vastu solveerimisnõukogu suhtes kohaldatavad
finantseeskirjad vastavalt artiklile 61;
(f)
võtab vastu pettusevastase strateegia, mis on
proportsionaalne pettuste ohuga ja võtab arvesse rakendatavate meetmete kulusid
ja kasulikkust;
(g)
võtab vastu eeskirjad oma liikmete huvide
konfliktide vältimiseks ja lahendamiseks;
(h)
võtab vastu oma töökorra;
(i)
rakendab vastavalt lõikele 2 solveerimisnõukogu
personali suhtes volitusi, mis on personalieeskirjadega antud ametisse
nimetavale asutusele või ametiisikule ja muude teenistujate teenistustingimustega
teenistuslepingute sõlmimise pädevusega asutusele[25] („ametisse nimetava asutuse
volitused”);
(j)
võtab vastu asjakohased rakenduseeskirjad, et
jõustada personalieeskirjad ja muude teenistujate teenistustingimused vastavalt
personalieeskirjade artiklile 110;
(k)
kui personalieeskirjadest või muude teenistujate
teenistustingimustest ei tulene teisiti, nimetab ametisse peaarvepidaja, kes on
oma ülesannete täitmisel sõltumatu;
(l)
tagab piisavad järelmeetmed sise- ja välisauditite
aruannetest ja hindamistest, samuti Euroopa Pettustevastase Ameti (OLAF)
uurimistest tulenevatele järeldustele ja soovitustele;
(m)
teeb kõik otsused solveerimisnõukogu sisemiste
struktuuride loomise ja vajaduse korral nende muutmise kohta.
2.           Vastavalt personalieeskirjade
artiklile 110 võtab solveerimisnõukogu täisistungil vastu otsuse, mis põhineb
personalieeskirjade artikli 2 lõikel 1 ja muude teenistujate
teenistustingimuste artiklil 6 ning millega delegeeritakse tegevdirektorile
asjakohased ametisse nimetamise volitused ja määratakse kindlaks tingimused,
mille alusel volituste delegeerimise võib peatada. Tegevdirektoril on õigus
need volitused edasi delegeerida.
Kui erandlikud asjaolud seda nõuavad, võib
solveerimisnõukogu täisistungi otsusega ajutiselt peatada tegevdirektorile delegeeritud
ja tema poolt edasi delegeeritud ametisse nimetamise volitused ning teostada
neid volitusi ise või delegeerida need mõnele oma liikmele või muule töötajale
peale tegevdirektori.
Artikkel 47
Solveerimisnõukogu täiskogu istung
1.           Solveerimisnõukogu täiskogu
istungi kutsub kokku tegevdirektor.
2.           Solveerimisnõukogu täiskogu
tuleb kokku vähemalt kaheks tavapäraseks koosolekuks aastas. Lisaks sellele
tuleb täiskogu kokku tegevdirektori algatusel, komisjoni nõudmisel või vähemalt
kolmandiku täiskogu liikmete nõudmisel.
3.           Solveerimisnõukogu täiskogu
võib vajaduse korral kutsuda oma istungitele vaatlejaid.
4.           Solveerimisnõukogu pakub
solveerimisnõukogu täiskogule sekretariaaditeenust.
Artikkel 48
Otsustusprotsess
1.           Solveerimisnõukogu täiskogu
teeb otsuseid liikmete lihthääleenamusega. Artikli 47 lõike 1 punktis c
osutatud otsused eeldavad siiski liikmete kahekolmandikulist häälteenamust.
2.           Tegevdirektor võtab
hääletamisest osa.
3.           Solveerimisnõukogu võtab
vastu ja avalikustab oma töökorra. Töökorras nähakse ette üksikasjalikum
hääletamiskord, eelkõige asjaolud, mille korral üks liige võib tegutseda teise
liikme nimel, ning vajaduse korral ka kvoorumitega seotud reeglid.
III JAOTIS
Solveerimisnõukogu täitevistung
Artikkel 49
Täitevistungitel osalemine
1.           Kui lõigetes 2 ja 3 ei ole
sätestatud teisiti, osalevad artikli 40 lõike 1 punktides a–d osutatud
solveerimisnõukogu liikmed solveerimisnõukogu täitevistungitel.
2.           Kui arutletakse mõne artiklis
2 osutatud üksuse või üksuste grupi üle, mis on asutatud ainult ühes
liikmesriigis, osaleb ka selle liikmesriigi nimetatud liige arutelus ja
otsustusprotsessis vastavalt artikli 52 lõigetele 1 ja 3.
3.           Kui arutletakse piiriülese
grupi üle, osalevad ka selle liikmesriigi nimetatud liige, kus asub grupi
tasandi solveerimisasutus, ning liikmed, kelle on nimetanud liikmesriigid, kus
on asutatud konsolideeritud järelevalve alla kuuluv tütarettevõtja või üksus,
arutelus ja otsustusprotsessis vastavalt artikli 52 lõigetele 2 ja 3.
Artikkel 50
Ülesanded
1.           Solveerimisnõukogu
täitevistung abistab solveerimisnõukogu täisistungit.
2.           Solveerimisnõukogu
täitevistung teeb järgmist:
(a)
valmistab ette otsused, mille peaks vastu võtma
solveerimisnõukogu täiskogu istung;
(b)
teeb kõik otsused käesoleva määruse rakendamiseks.
See hõlmab järgmist.
i)        esitab komisjonile võimalikult varakult
kogu asjaomase teabe, mis võimaldab komisjonil anda hinnangu ja teha
põhjendatud otsuse vastavalt artikli 16 lõikele 6;
ii)       otsustab solveerimisnõukogu eelarve
fondi käsitleva II osa üle.
3.           Kui see peaks olema vajalik
olukorra kiireloomulisuse tõttu, võib solveerimisnõukogu täitevistungil teha
teatavaid ajutisi otsuseid solveerimisnõukogu täiskogu nimel, eelkõige kui
tegemist on haldusjuhtimise, sh eelarve küsimustega.
4.           Solveerimisnõukogu
täitevistung tuleb kokku tegevdirektori algatusel või liikmete taotlusel.
5.           Solveerimisnõukogu
täitevistungi töökord kehtestatakse solveerimisnõukogu täiskogu istungil.
Artikkel 51
Otsustamine
1.           Kui arutletakse eraldi üksuse
üle või grupi üle, kes on asutatud vaid ühes osalevas liikmesriigis, teeb
solveerimisnõukogu otsuse täitevistungil osalevate liikmete
lihthäälteenamusega. Häälte võrdse jagunemise korral otsustab tegevdirektori
hääl.
2.           Kui arutletakse piiriülese
grupi üle, teeb solveerimisnõukogu otsuse täitevistungil osalevate liikmete
lihthäälteenamusega. Artikli 40 lõikes 2 osutatud solveerimisnõukogu liikmetel
ning liikmel, kelle on nimetanud see liikmesriik, kus asub grupi tasandi
solveerimisasutus, on igal ühel üks hääl. Teistel osalevatel liikmetel on igal
ühel hääleõigus, mis on võrdne osaga ühest häälest, mis saadakse selle hääle
jagamisel nende liikmesriikide riiklike solveerimisasutuste arvuga, kus on
asutatud konsolideeritud järelevalve alla kuuluv tütarettevõtja või üksus.
Häälte võrdse jagunemise korral otsustab tegevdirektori hääl.
3.           Kuni artiklis 65 osutatud
rahastamise sihttaseme saavutamiseni võib liikmesriigi nimetatud liige ühe
korra nõuda solveerimisnõukogult täiendavat arutelu, kui arutelu all olev otsus
kahjustab selle liikmesriigi eelarvelisi kohustusi.
4.           Solveerimisnõukogu võtab
täitevistungil vastu ja avalikustab täitevistungite töökorra.
Solveerimisnõukogu täitevistungi kutsub kokku
tegevdirektor omal algatusel või kahe liikme taotluse korral ning seda juhatab
tegevdirektor. Solveerimisnõukogu võib vajaduse korral kutsuda
täitevistungitele vaatlejaid.
IV JAOTIS
Tegevdirektor ja tegevdirektori
asetäitja
Artikkel 52
Ametisse nimetamine ja ülesanded
1.           Solveerimisnõukogu juhatab
täistööajaga tegevdirektor, kellel ei tohi olla riigi tasandil ühtegi
ametikohta.
2.           Tegevdirektor vastutab
järgmise eest:
(a)
solveerimisnõukogu töö ettevalmistamine nii
täiskogu istungiteks kui ka täitevistungiteks ning kohtumiste kokkukutsumine ja
juhatamine;
(b)
kõik personaliküsimused;
(c)
igapäevased haldusküsimused;
(d)
solveerimisnõukogu aastaeelarve täitmine vastavalt
artikli 59 lõikele 3;
(e)
solveerimisnõukogu juhtimine;
(f)
solveerimisnõukogu iga-aastase töökava rakendamine;
(g)
tegevdirektor koostab igal aastal esialgse aruande,
mille üks osa käsitleb solveerimisnõukogu solveerimisalast tegevust ja teine
osa finants- ja haldusküsimusi.
3.           Tegevdirektorit abistab
tegevdirektori asetäitja.
Tegevdirektori asetäitja täidab tegevdirektori
ülesandeid tema puudumise korral.
4.           Tegevdirektori ja
tegevdirektori asetäitja ametisse nimetamisel lähtutakse nende saavutustest,
oskustest, pangandus- ja finantsalastest teadmistest ning finantsjärelevalve ja
-regulatsiooni valdkonna jaoks olulistest kogemustest.
5.           Pärast solveerimisnõukogu
täiskogu ärakuulamist esitab komisjon nõukogule kandidaatide nimekirja, et
nimetada ametisse tegevdirektor ja tegevdirektori asetäitja. Nõukogu nimetab
tegevdirektori ja tegevdirektori asetäitja ametisse pärast Euroopa Parlamendi
ärakuulamist.
6.           Erandina artikli 40 lõikest 2
on pärast käesoleva määruse jõustumist ametisse määratava esimese
tegevdirektori ametiaeg kolm aastat; seda ametiaega võib ühe korra pikendada
viie aasta võrra. Tegevdirektor ja tegevdirektori asetäitja jäävad ametisse
kuni määratakse nende järglased.
7.           Kui tegevdirektori või
tegevdirektori asetäitja ametiaega on pikendatud, ei kandideeri nad kogu
ametiaja lõppedes uuesti samale ametikohale.
8.           Kui tegevdirektor või
tegevdirektori asetäitja ei vasta enam ülesannete täitmiseks nõutavatele
tingimustele või on süüdi raskes üleastumises, võib nõukogu komisjoni
ettepanekul ja pärast Euroopa Parlamendi ärakuulamist tegevdirektori või
tegevdirektori asetäitja ametist vabastada.
Artikkel 53
Sõltumatus
1.           Tegevdirektor ja
tegevdirektori asetäitja täidavad oma ülesandeid kooskõlas komisjoni ja
solveerimisnõukogu otsustega.
Solveerimisnõukogu aruteludes ja
otsustusprotsessis osaledes ei küsi tegevdirektor ega tegevdirektori asetäitja
juhiseid liidu institutsioonidelt ja asutustelt ega võta neid vastu, vaid
väljendab oma seisukohti ja hääletab sõltumatult. Sellistes aruteludes ja
otsustusprotsessis osaledes ei ole tegevdirektori asetäitja tegevdirektori
alluvuses.
2.           Liikmesriigid ega
avalik-õiguslikud või erasektori asutused ei püüa tegevdirektorit ja
tegevdirektori asetäitjat nende ülesannete täitmisel mõjutada.
3.           Vastavalt artikli 78 lõikes 6
osutatud personalieeskirjadele on tegevdirektor ja tegevdirektori asetäitja
pärast töölt lahkumist endiselt kohustatud käituma ausameelselt ja diskreetselt
teatavate ametissenimetamiste või soodustuste vastuvõtmisel.
V JAOTIS
FINANTSSÄTTED
1. peatükk
Üldsätted
Artikkel 54
Ressursid
Solveerimisnõukogu vastutab talle käesoleva
määrusega antud ülesannete täitmiseks vajalike inimressursside ja rahaliste
vahendite tagamise eest.
Artikkel 55
Eelarve
1.           Igaks eelarveaastaks (vastab
kalendriaastale) koostatakse solveerimisnõukogu kõigi tulude ja kulude
eelarvestus, mis esitatakse solveerimisnõukogu eelarves.
2.           Solveerimisnõukogu eelarves
peavad tulud ja kulud olema tasakaalus.
3.           Eelarve koosneb kahest osast:
I osa hõlmab solveerimisnõukogu haldamist ja II osa fondi.
Artikkel 56
Solveerimisnõukogu haldamist käsitlev eelarve I osa
1.           Eelarve I osa tulud koosnevad
iga-aastastest osamaksudest, mis on vajalikud halduskulude katmiseks vastavalt
artikli 62 lõike 1 punktile a.
2.           Eelarve I osa kulud hõlmavad
vähemalt personali, tasustamist, haldust, taristut, tööalast koolitust ja
tegevuskulusid.
Artikkel 57
Fondi käsitlev eelarve II osa
1.           Eelarve II osa tulud
koosnevad eelkõige järgmisest:
(a)
osalevates liikmesriikides asutatud krediidiasutuste
või investeerimisühingute osamaksud vastavalt artiklile 62, välja arvatud
artikli 62 lõike 1 punktis a osutatud iga-aastane osamaks;
(b)
muudest solveerimise rahastamismehhanismidest
saadud laenud mitteosalevates liikmesriikides vastavalt artikli 68 lõikele 1;
(c)
finantseerimisasutustelt või muudelt kolmandatelt
isikutelt saadud laenud vastavalt artiklile 69;
(d)
fondis hoitavate summade investeerimisest saadud
tulu vastavalt artiklile 70.
2.           Eelarve II osa kulud
koosnevad järgmisest:
(a)
artiklis 71 osutatud eesmärkidega seotud kulud;
(b)
artikli 70 kohased investeeringud;
(c)
intressid, mida makstakse muudest solveerimise
rahastamismehhanismidest saadud laenudelt mitteosalevates liikmesriikides
vastavalt artikli 68 lõikele 1;
(d)
intressid, mida makstakse finantseerimisasutustelt
või muudelt kolmandatelt isikutelt saadud laenudelt vastavalt artiklile 69.
Artikkel 58
Eelarve koostamine ja täitmine
1.           Tegevdirektor koostab iga
aasta 15. veebruariks solveerimisnõukogu järgmise aasta tulude ja kulude
eelarvestuse ning saadab selle solveerimisnõukogu täiskogule heakskiitmiseks
hiljemalt iga aasta 31. märtsil.
2.           Solveerimisnõukogu täiskogu
võtab solveerimisnõukogu eelarve vastu eelarvestuse projekti põhjal. Vajaduse
korral kohandatakse seda vastavalt.
3.           Solveerimisnõukogu eelarvet
täidab tegevdirektor.
Artikkel 59
Audit ja kontrollimine
1.           Solveerimisnõukogu juurde
luuakse siseauditi üksus, mis tegutseb asjakohaste rahvusvaheliste standardite
kohaselt. Solveerimisnõukogu nimetatav siseaudiitor vastutab solveerimisnõukogu
ees solveerimisnõukogu eelarve täitmise süsteemide ja menetluste nõuetekohasuse
kontrollimise eest.
2.           Siseaudiitor nõustab
solveerimisnõukogu riskidega tegelemisel, esitades sõltumatuid arvamusi
juhtimis- ja kontrollsüsteemide kvaliteedi kohta ning andes soovitusi, kuidas
toimingute teostamise tingimusi parandada ja usaldusväärset finantsjuhtimist
edendada.
3.           Solveerimisnõukogu vastutab
siseaudiitori ülesannete täitmiseks sobivate sisekontrollisüsteemide ja
-menetluste kasutuselevõtu eest.
Artikkel 60
Raamatupidamisaruanded ja eelarve täitmisele heakskiidu andmine
1.           Tegevdirektor on
eelarvevahendite käsutaja.
2.           Solveerimisnõukogu
peaarvepidaja saadab esialgse raamatupidamise aastaaruande kontrollikojale
järgmise eelarveaasta 1. märtsiks.
3.           Solveerimisnõukogu
täitevistung saadab iga aasta 31. märtsiks Euroopa Parlamendile, nõukogule,
komisjonile ja kontrollikojale solveerimisnõukogu eelmise eelarveaasta esialgse
raamatupidamise aastaaruande.
4.           Pärast seda, kui
kontrollikojalt on saadud tähelepanekud solveerimisnõukogu esialgse
raamatupidamisaruande kohta, koostab tegevdirektor omal vastutusel
solveerimisnõukogu lõpliku raamatupidamisaruande ja saadab selle
solveerimisnõukogu täiskogule heakskiitmiseks.
5.           Tegevdirektor saadab lõpliku
raamatupidamisaruande Euroopa Parlamendile, nõukogule, komisjonile ja
kontrollikojale igale eelarveaastale järgneva aasta 1. juuliks.
6.           Tegevdirektor saadab
kontrollikojale vastuse tema tähelepanekute kohta 30. septembriks.
7.           Lõplik raamatupidamisaruanne
avaldatakse Euroopa Liidu Teatajas järgmise aasta 15. novembriks.
8.           Solveerimisnõukogu täiskogu
annab tegevdirektorile heakskiidu eelarve täitmise kohta.
9.           Tegevdirektor esitab Euroopa
Parlamendile tolle taotlusel igasuguse teabe, mida solveerimisnõukogu
raamatupidamisaruande kohta soovitakse.
Artikkel 61
Finantseeskirjad
Solveerimisnõukogu võtab pärast Euroopa
Kontrollikoja ja komisjoniga konsulteerimist vastu sisefinantseeskirjad, milles
täpsustatakse esmajoones eelarve koostamise ja täitmise kord.
Kui see on kooskõlas solveerimisnõukogu
spetsiifilise olemusega, põhinevad finantseeskirjad raamfinantsmäärusel
asutustele, mis on loodud ELi toimimise lepingu alusel, vastavalt Euroopa
Parlamendi ja nõukogu 25. oktoobri 2012. aasta määruse (EL, Euratom) nr
966/2012 (mis käsitleb Euroopa Liidu üldeelarve suhtes kohaldatavaid
finantseeskirju) artiklile 208.[26]
Artikkel 62
Osamaksud
1.           Artiklis 2 osutatud üksused
panustavad solveerimisnõukogu eelarvesse vastavalt käesolevale määrusele ja
lõike 5 kohaselt vastu võetud delegeeritud õigusaktidele, milles käsitletakse
osamaksusid. Osamaksud hõlmavad järgmist:
(a)
halduskulude katmiseks vajalikud iga-aastased
osamaksud;
(b)
iga-aastased eelnevalt tasutavad osamaksud, mis on
vajalikud, et jõuda artiklis 65 sätestatud fondi rahastamise sihttasemeni, mis
arvutatakse kooskõlas artikliga 66;
(c)
erakorralised tagantjärele makstavad osamaksud, mis
arvutatakse vastavalt artiklile 67.
2.           Osamaksude summad määratakse
kindlaks sellisel tasemel, et neist saadav tulu oleks solveerimisnõukogu
iga-aastase tasakaalus eelarve ja fondi ülesannete jaoks põhimõtteliselt
piisav.
3.           Solveerimisnõukogu määrab iga
artiklis 2 osutatud üksuse poolt tasumisele kuuluva osamaksu kindlaks sellele
üksusele adresseeritavas otsuses kooskõlas lõikes 5 osutatud delegeeritud
õigusaktidega. Solveerimisnõukogu kohaldab protseduurilisi, aruandlusega seotud
ja muid eeskirju, et tagada osamaksude õigeaegne tasumine täies ulatuses.
4.           Lõigete 1, 2 ja 3 kohaselt
kogutud summasid kasutatakse ainult käesolevas määruses sätestatud eesmärkidel.
5.           Komisjon on volitatud võtma
vastu osamaksusid käsitlevaid delegeeritud õigusakte kooskõlas artikliga 82,
et:
(a)
määrata kindlaks osamaksude liigid, asjaolud, mille
tõttu tuleb osamaksud tasuda, ning osamaksude summa arvutamise ja tasumise
viis;
(b)
täpsustada lõikes 3 osutatud registreerimise,
arvepidamise, aruandluse ja muud eeskirjad, mille eesmärk on tagada, et
osamaksud tasutakse täies mahus ja õigeks ajaks;
(c)
määrata kindlaks selliste krediidiasutuste või
investeerimisühingute osamaksude süsteem, kes on saanud tegevusloa pärast seda,
kui fond on saavutanud sihttaseme;
(d)
määrata kindlaks iga-aastased osamaksud, mis on
vajalikud solveerimisnõukogu halduskulude katmiseks enne seda, kui ta on
saavutanud täieliku tegevusvõime.
Artikkel 63
Pettusevastased meetmed
1.           Selleks et lihtsustada
võitlust pettuse, korruptsiooni ja mis tahes muu ebaseadusliku tegevuse vastu
vastavalt määrusele (EÜ) nr 1073/1999, ühineb solveerimisnõukogu kuue kuu
jooksul alates oma tegevuse algusest 25. mai 1999. aasta
institutsioonidevahelise kokkuleppega Euroopa Pettustevastase Ameti (OLAF)
sisejuurdluste kohta ja võtab vastu kõikide oma töötajate suhtes kohaldatavad
asjakohased sätted, kasutades kõnealuse kokkuleppe lisas esitatud vormi.
2.           Euroopa Kontrollikojal on
õigus auditeerida dokumentide põhjal ja kohapeal kõiki toetusesaajaid,
töövõtjaid ja alltöövõtjaid, kes on saanud solveerimisnõukogu kaudu liidu
vahendeid.
3.           OLAF võib määruses (EÜ) nr
1073/1999 ja määruses (Euratom, EÜ) nr 2185/96 sätestatud korra kohaselt
teostada juurdlusi, sealhulgas kohapealseid kontrollimisi ja inspekteerimisi,
et teha kindlaks, kas solveerimisnõukogu rahastatud lepinguga seoses on
esinenud pettust, korruptsiooni või muud liidu finantshuve kahjustavat
ebaseaduslikku tegevust.
2. peatükk
Ühtne pankade
solveerimise fond
1. jagu
FONDI MOODUSTAMINE
Artikkel 64
Üldsätted
1.           Käesolevaga luuakse ühtne
pankade solveerimise fond.
2.           Solveerimisnõukogu kasutab
fondi ainult selleks, et tagada II osa I jaotises kirjeldatud
solveerimisvahendite ja õiguste tõhus rakendamine, ning teeb seda kooskõlas
artiklites 12 ja 13 sätestatud solveerimiseesmärkide ja üldpõhimõtetega. Liidu
eelarvet ei peeta mingil juhul fondi kulude või kahjude eest vastutavaks.
3.           Fondi omanik on
solveerimisnõukogu.
Artikkel 65
Rahastamise sihttase
1.           Hiljemalt kümme aastat pärast
käesoleva määruse jõustumist moodustavad fondi kasutatavad finantsvahendid
vähemalt 1 % kõigi osalevates liikmesriikides tegevusluba omavate
krediidiasutuste selliste hoiuste summast, mis on tagatud direktiivi 94/19/EÜ
kohaselt.
2.           Lõikes 1 osutatud esialgse
ajavahemiku jooksul tuleb artikli 66 kohaselt arvutatavad ja artikli 62
kohaselt sissenõutavad osamaksud jaotada ajaliselt võimalikult ühtlaselt kuni
saavutatakse sihttase, kui neid ei saa asjaoludest tulenevalt ettepoole tuua
soodsate turutingimuste või rahastamisvajaduse tõttu.
3.           Solveerimisnõukogu võib
pikendada esialgset ajavahemikku maksimaalselt neli aastat juhul, kui fondist
tehakse väljamakseid, mis kokku moodustavad rohkem kui 0,5 % kogu lõikes 1
osutatud summast.
4.           Kui pärast lõikes 1 osutatud
esialgset ajavahemikku vähenevad kasutatavad finantsvahendid alla lõikes 1
sätestatud sihttaset, kogutakse artikli 66 kohaselt arvutatud osamaksusid kuni
sihttaseme saavutamiseni. Kui kasutatavad finantsvahendid moodustavad sihttasemest
alla poole, et tohi iga-aastased osamaksud olla vähem kui neljandik
sihttasemest.
5.           Komisjonil on õigus võtta
vastu delegeeritud õigusakte kooskõlas artikliga 82, et sätestada
järgmist:
(a)
kriteeriumid, mille põhjal toimub lõike 2 kohaselt
arvutatud fondi osamaksude ajaline jaotamine;
(b)
asjaolud, mille korral võib osamaksude tasumise
ettepoole tuua vastavalt lõikele 2;
(c)
kriteeriumid, mille põhjal määratakse kindlaks,
mitme aasta võrra võib lõikes 1 osutatud esialgset ajavahemikku pikendada
vastavalt lõikele 3;
(d)
kriteeriumid, mille põhjal kehtestatakse lõikes 4
osutatud iga-aastased osamaksud.
Artikkel 66
Ette makstavad osamaksud
1.           Iga krediidiasutuse või
investeerimisühingu individuaalne osamaks nõutakse sisse vähemalt kord aastas
ning see arvutatakse proportsionaalselt sellega, kui suure osa moodustab tema
kohustuste summa (välja arvatud omavahendid ja tagatud hoiused) kõigi osalevate
liikmesriikide territooriumil tegevusloa saanud krediidiasutuste ja
investeerimisühingute kohustuste kogusummast (välja arvatud omavahendid ja
tagatud hoiused).
Osamaksu kohandatakse proportsionaalselt iga
krediidiasutuse või investeerimisühingu riskiprofiiliga kooskõlas direktiivi
[...] artikli 94 lõikes 7 osutatud delegeeritud õigusaktides sätestatud
kriteeriumidega.
2.           Kasutatavad finantsvahendid,
mis tuleb arvesse võtta artiklis 65 sätestatud rahastamise sihttaseme
saavutamiseks, võivad hõlmata maksekohustusi, mis on täielikult tagatud madala
riskiga varadest tagatisega, mis ei ole koormatud mis tahes kolmandate isikute
õigustega, on vabalt käsutatavad ja on ette nähtud kasutamiseks üksnes
solveerimisnõukogu poolt artikli 71 lõikes 1 sätestatud eesmärkidel. Selliste
tagasivõtmatute maksekohustuste osa ei tohi olla rohkem kui 30 % lõike 1
kohaselt kogutud osamaksude kogusummast.
3.           Komisjonil on õigus võtta
vastu delegeeritud õigusakte kooskõlas artikliga 82, et sätestada
järgmist:
(a)
lõikes 1 osutatud individuaalsete osamaksude
arvutamise metoodika;
(b)
lõikes 2 osutatud maksekohustuste tagatiste
kvaliteet;
(c)
lõikes 2 osutatud maksekohustuste osa arvutamise
kriteeriumid.
Artikkel 67
Erakorralised tagantjärele makstavad osamaksud
1.           Kui kasutada olevad
finantsvahendid ei ole piisavad, et katta fondi kasutamisel tekkinud kahju,
kulud ja muud kulutused, kogub solveerimisnõukogu vastavalt artiklile 62
osalevate liikmesriikide territooriumil tegevusloa saanud krediidiasutustelt
või investeerimisühingutelt erakorralisi tagantjärele makstavaid osamaksusid,
et katta täiendavad summad. Erakorralised osamaksud jaotatakse krediidiasutuste
ja investeerimisühingute vahel vastavalt artiklis 66 sätestatud eeskirjadele.
2.           Vastavalt lõikes 3 osutatud
delegeeritud õigusaktidele võib solveerimisnõukogu täielikult või osaliselt
vabastada krediidiasutuse või investeerimisühingu kohustusest tasuda erakorralisi
tagantjärele makstavaid osamaksusid vastavalt lõikele 1, kui artiklis 66 ja
käesoleva artikli lõikes 1 osutatud maksude summa seaks ohtu teistel
võlausaldajatel tema vastu olevate nõuete rahuldamise. Sellist erandit ei
kohaldata kauem kui kuus kuud, kuid seda võidakse krediidiasutuse või
investeerimisühingu taotlusel uuendada.
3.           Komisjonil on õigus võtta
vastu delegeeritud õigusakte kooskõlas artikliga 82, et määrata kindlaks
asjaolud ja tingimused, mille korral võib artiklis 2 osutatud üksuse osaliselt
või täielikult vabastada lõikes 2 osutatud tagantjärele makstavatest
osamaksudest.
Artikkel 68
 Rahastamismehhanismide vahelised vabatahtlikud laenud
1.           Solveerimisnõukogu võib
taotleda fondi jaoks laenu kõigist muudest solveerimise rahastamismehhanismidest
mitteosalevates liikmesriikides, kui:
(a)
artikli 66 kohaselt kogutud summad ei ole piisavad,
et katta fondi kasutamisel tekkinud kahju, kulud või muud kulutused;
(b)
artikliga 67 ettenähtud erakorralised tagantjärele
makstavad osamaksud ei ole kohe kasutatavad;
(c)
artikliga 69 ettenähtud alternatiivsed
rahastamisviisid ei ole mõistlikel tingimustel kohe kasutatavad.
2.           Need solveerimise
rahastamismehhanismid otsustavad sellise taotluse üle kooskõlas direktiivi
[...] artikliga 97. Laenamistingimuste suhtes kohaldatakse selle direktiivi
artikli 97 lõike 3 punkte a, b ja c.
Artikkel 69
Alternatiivsed rahastamisvahendid
1.           Solveerimisnõukogu võib
sõlmida fondi jaoks finantseerimisasutuste või muude kolmandate isikutega
laenulepinguid või lepinguid muul kujul antava toetuse kohta, kui artiklite 66
ja 67 kohaselt kogutud summad ei ole kohe kättesaadavad või fondi kasutamisega
kaasnenud kulude katmiseks piisavad.
2.           Lõikes 1 osutatud laenud või
muul kujul antav toetus makstakse täies mahus tagasi vastavalt artiklile 62
laenu tähtaja jooksul.
3.           Lõikes 1 kirjeldatud laenude
kasutamisega kaasnenud kulusid ei kata liidu eelarve ega osalevad
liikmesriigid, vaid need kannab solveerimisnõukogu ise.
2. jagu
Fondi haldamine
Artikkel 70
Investeeringud
1.           Fondi haldab solveerimisnõukogu,
kes võib taotleda, et komisjon täidaks teatavaid fondi haldamisega seotud
ülesandeid.
2.           Solveeritavalt
krediidiasutuselt või investeerimisühingult või sildasutuselt saadud summad,
intressid ja muu investeeringutelt saadud tulu ning mis tahes muu tulu kantakse
fondi.
3.           Solveerimisnõukogu
investeerib fondis olevad summad osalevate liikmesriikide või valitsusvaheliste
organisatsioonide võlainstrumentidesse või väga likviidsetesse hea
krediidikvaliteediga varadesse. Investeeringud peaksid olema geograafilises
mõttes piisavalt hajutatud. Sellistest investeeringutest saadav tulu kantakse
fondi.
4.           Komisjon on volitatud vastu
võtma fondi haldamise üksikasjalikke eeskirju käsitlevaid delegeeritud
õigusakte artiklis 82 sätestatud korras.
3. jagu
Fondi kasutamine
Artikkel 71
Fondi ülesanne
1.           Kohaldades artiklis 2
osutatud üksuste suhtes solveerimisvahendeid, võib solveerimisnõukogu komisjoni
kehtestatud raamides kasutada fondi järgmistel eesmärkidel:
(d)
et tagada solveeritava krediidiasutuse või investeerimisühingu,
tema tütarettevõtjate, sildasutuse või varahaldusvahendi varad või kohustused;
(e)
et anda laenu solveeritavale krediidiasutusele või
investeerimisühingule, tema tütarettevõtjatele, sildasutusele või
varahaldusvahendile;
(f)
et osta solveeritava krediidiasutuse või
investeerimisühingu varasid;
(g)
et anda kapitali sildasutusele või
varahaldusvahendisse;
(h)
et maksta hüvitist aktsionäridele või
võlausaldajatele, kui pärast artikli 17 lõike 5 kohast hindamist on nad saanud
oma nõuete eest maksetena vähem, kui nad oleksid saanud pärast artikli 17 lõike
16 kohast hindamist tavalise maksejõuetusmenetluse alusel toimunud
likvideerimise korral;
(i)
et anda vahendeid solveeritavale krediidiasutusele
või investeerimisühingule nende vahendite asemel, mida oleks saadud teatavate
võlausaldajate allahindamise teel, kui kohaldatakse kohustuste ja nõudeõiguste
teisendamise vahendit ja solveerimisasutus otsustab teatavad võlausaldajad
kõnealuse vahendi rakendusalast välja jätta kooskõlas artikli 24 lõikega 3;
(j)
et võtta punktides a–f osutatud meetmeid mis tahes
kombinatsioonis.
2.           Fondi võib kasutada, et võtta
punktides a–g osutatud meetmeid ettevõtte müügi vahendi puhul ka ostja suhtes.
3.           Fondi ei kasutata otse
krediidiasutuse või investeerimisühingu või artiklis 2 osutatud üksuse kahjude
katmiseks või krediidiasutuse või investeerimisühingu või artiklis 2 osutatud
üksuse rekapitaliseerimiseks. Kui solveerimise rahastamismehhanismi kasutamine
lõikes 1 osutatud eesmärgil viib selleni, et osa krediidiasutuse või
investeerimisühingu või artiklis 2 osutatud üksuse kahjudest antakse edasi
fondile, kohaldatakse artiklis 24 sätestatud solveerimise rahastamismehhanismi
kasutamist reguleerivaid põhimõtteid.
4.           Solveerimisnõukogu ei või
hoida lõike 1 punkti f kohaselt antud kapitali kauem kui viis aastat.
Artikkel 72
Riiklike rahastamismehhanismide vastastikune toetamine grupi solveerimise
puhul,
kui see hõlmab mitteosalevate liikmesriikide krediidiasutusi või
investeerimisühinguid
Kui tegemist on grupi solveerimisega, millega
on seotud nii ühes või mitmes osalevas liikmesriigis tegevusloa saanud
krediidiasutused ja investeerimisühingud kui ka ühes või mitmes mitteosalevas
liikmesriigis tegevusloa saanud krediidiasutused ja investeerimisühingud, annab
fond oma panuse grupi solveerimisse vastavalt direktiivi [...] artikli 98
sätetele.
Artikkel 73
Hoiuste tagamise skeemide kasutamine solveerimise raames
1.           Osalevad liikmesriigid
tagavad, et kui solveerimisnõukogu võtab solveerimismeetmeid ja kui nende
meetmetega tagatakse, et hoiustajatel on jätkuvalt juurdepääs oma hoiustele,
vastutab krediidiasutuse või investeerimisühinguga seotud hoiuste tagamise
skeem direktiivi [...] artikli 99 lõigetes 1 ja 4 täpsustatud summade eest.
2.           Selle summa
kindlaksmääramine, mille ulatuses hoiuste tagamise skeem on vastutav vastavalt
lõikele 1, toimub vastavalt artiklis 17 kehtestatud tingimustele.
3.           Enne, kui solveerimisnõukogu
määrab käesoleva artikli lõike 1 kohaselt kindlaks summa, mille ulatuses
hoiuste tagamise skeem on vastutav vastavalt direktiivi [...] artikli 39 lõike
3 punktis d kehtestatud tingimustele, konsulteerib ta asjaomase hoiuste
tagamise skeemiga, võttes täies ulatuse arvesse küsimuse kiireloomulisust.
4.           Kui hoiuste tagamise skeemi
vahendid ei ole hoiustajatele tehtavate maksete katmiseks piisavad ning
asjaomaselt osalevalt liikmesriigilt ei ole kohe võimalik saada muid vahendeid,
võib fond laenata sellele hoiuste tagamise skeemile vajalikud vahendid
eeldusel, et kõik direktiivi 94/19/EÜ artiklis 10 sätestatud tingimused on
täidetud.
VI JAOTIS
Muud sätted
Artikkel 74
Privileegid ja immuniteedid
Solveerimisnõukogu ja selle töötajate suhtes
kohaldatakse ELi lepingule ja ELi toimimise lepingule lisatud Euroopa Liidu
privileegide ja immuniteetide protokolli (nr 7).
Artikkel 75
Keeled
1.           Solveerimisnõukogu suhtes
kohaldatakse nõukogu määrust nr 1[27].
2.           Solveerimisnõukogu teeb
otsuse keelte kasutamise sisekorra kohta solveerimisnõukogus.
3.           Solveerimisnõukogu võib
otsustada, milliseid ametlikke keeli kasutatakse liidu institutsioonidele ja
asutustele saadetavates dokumentides.
4.           Solveerimisnõukogu võib
leppida iga riikliku solveerimisasutusega kokku, millises keeles või millistes
keeltes koostatakse riiklikule solveerimisasutusele saadetavad ja neilt
saadavad dokumendid.
5.           Solveerimisnõukogu tööks vajalikke
tõlketeenuseid osutab Euroopa Liidu Asutuste Tõlkekeskus.
Artikkel 76
Solveerimisnõukogu töötajad
1.           Solveerimisnõukogu töötajate,
kaasa arvatud tegevdirektori ja tegevdirektori asetäitja suhtes kohaldatakse
personalieeskirju ja muude teenistujate teenistustingimusi ning nende
personalieeskirjade ja muude teenistujate teenistustingimuste jõustamiseks
liidu institutsioonide kokkuleppel vastu võetud eeskirju.
2.           Solveerimisnõukogu võtab
kokkuleppel komisjoniga ametnike personalieeskirjade ja muude teenistujate
teenistustingimuste jõustamiseks vastu rakenduseeskirjad kooskõlas
personalieeskirjade artikliga 110.
Artikkel 77
Töötajate vahetus
1.           Solveerimisnõukogu võib
kasutada lähetatud riiklikke eksperte või muid töötajaid, kelle tööandja ta ei
ole.
2.           Solveerimisnõukogu täiskogu
võtab vastu otsuse, milles sätestatakse eeskirjad töötajate vahetuseks
osalevate liikmesriikide riiklike solveerimisasutusega ja nende vahel ning
töötajate lähetamiseks osalevate liikmesriikide riiklikest solveerimisasutusest
ja nende vahel.
3.           Solveerimisnõukogu võib luua
asutusesiseseid solveerimismeeskondi, mis koosnevad osalevate liikmesriikide
riiklike solveerimisasutuste töötajatest.
Artikkel 78
Solveerimisnõukogu vastutus
1.           Solveerimisnõukogu
lepinguline vastutus on reguleeritud asjaomase lepingu suhtes kohaldatava
õigusega.
2.           Solveeerimisnõukogu sõlmitud
lepingus sisalduva vahekohtuklausli kohaste otsuste tegemine kuulub Euroopa
Liidu Kohtu pädevusse.
3.           Lepinguvälise vastutuse
korral hüvitab solveerimisnõukogu vastavalt liikmesriikide riigiasutuste
vastutust käsitlevate seaduste ühistele põhimõtetele kõik kahjud, mida
solveerimisnõukogu või selle töötajad oma kohustuste, eelkõige
solveerimisülesannete täitmisel, sealhulgas välisriikide solveerimismenetluste
toetamise käigus tehtu või tegematajäetuga, on tekitanud.
4.           Solveerimisnõukogu
kompenseerib riiklikule solveerimisasutusele kahjuhüvitise, mille siseriiklik
kohus on talle määranud või mille ta on solveerimisnõukogu nõusolekul lubanud
tasuda vastavalt poolte kokkuleppele ning mis tuleneb käesoleva määruse kohase
solveerimise käigus riikliku solveerimisasutuse poolt tehtust või
tegematajäetust, kui teo või tegematajätmise puhul ei ole tegemist liidu
õiguse, käesoleva määruse, komisjoni otsuse või solveerimisnõukogu otsuse
rikkumisega või ilmse ja raskekujulise väärotsusega.
5.           Kõigi lõikega 3 ja 4 seotud
vaidluste lahendamine kuulub Euroopa Liidu Kohtu pädevusse. Lepinguvälise
vastutusega seotud asjade aegumistähtaeg on viis aastat vastutuse aluseks
olevast sündmusest.
6.           Töötajate isiklik vastutus
solveerimisnõukogu ees on reguleeritud teenistujate suhtes kohaldatavate
personalieeskirjade või teenistustingimuste sätetega.
Artikkel 79
Ametisaladus ja teabevahetus
1.           Solveerimisnõukogu liikmete,
solveerimisnõukogu töötajate ning solveerimisülesandeid täitvate osalevate
liikmesriikide lähetatud või vahetustöötajate suhtes kohaldatakse ka pärast
nende ametikohustuste lõppemist ametisaladuse hoidmise nõudeid vastavalt ELi
toimimise lepingu artiklile 339 ja liidu õigusaktide asjaomastele sätetele.
2.           Solveerimisnõukogu tagab, et
selliste isikute suhtes, kes osutavad otseselt või kaudselt, pidevalt või
ühekordselt tema ülesannete täitmisega seotud teenuseid, kohaldatakse
samaväärseid ametisaladuse hoidmise nõudeid.
3.           Solveerimisnõukogul lubatakse
talle käesoleva määrusega antud ülesannete täitmiseks asjakohases liidu õiguses
sätestatud piirides ja tingimustel vahetada teavet riikide ja Euroopa
ametiasutustega ja organitega juhul, kui asjakohane liidu õigus võimaldab
riikide pädevatel asutustel sellistele üksustele teavet avaldada või kui
liikmesriigid näevad ette sellise avalikustamise kooskõlas asjakohase liidu
õigusega.
Artikkel 80
Läbipaistvus
1.           Solveerimisnõukogu valduses
olevate dokumentide suhtes kohaldatakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrust
(EÜ) nr 1049/2001 [28].
2.           Solveerimisnõukogu võtab kuue
kuu jooksul alates oma esimese koosoleku kuupäevast vastu üksikasjalikud
eeskirjad määruse (EÜ) nr 1049/2001 kohaldamise kohta.
3.           Määruse (EÜ) nr 1049/2001
artikli 8 alusel tehtud solveerimisnõukogu otsused võib pärast
apellatsiooniasutusele kaebuse esitamist vajaduse korral kaevata edasi
ombudsmanile või esitada nende kohta hagi Euroopa Liidu Kohtule kooskõlas ELi
toimimise lepingu artiklites 228 ja 263 sätestatud tingimustega.
4.           Solveerimisnõukogu kohaldab
isikuandmete töötlemise suhtes Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrust (EÜ) nr
45/2001 [29]. Riiklikud
solveerimisasutused kohaldavad isikuandmete töötlemise suhtes Euroopa
Parlamendi ja nõukogu direktiivi 95/46/EÜ[30].
Artikkel 81
Turvaeeskirjad salastatud teabe ja tundliku, kuid salastamata teabe kaitse
kohta
Solveerimisnõukogu kohaldab turvapõhimõtteid,
mis sisalduvad komisjoni turvaeeskirjades, mis käsitlevad Euroopa Liidu
salastatud teabe ja tundliku, kuid salastamata teabe kaitset ning mis on
sätestatud otsuse 2001/844/EÜ, ESTÜ, Euratom lisas. Turvapõhimõtete kohaldamine
hõlmab muu hulgas sellise teabe vahetamist, töötlemist ja säilitamist
käsitlevate sätete kohaldamist.
IV OSA
TÄITEVVOLITUSED JA LÕPPSÄTTED
Artikkel 82
Delegeeritud volituste rakendamine
1.           Komisjonile antakse õigus
võtta vastu delegeeritud õigusakte käesolevas artiklis sätestatud tingimustel.
2.           Õigus võtta vastu
delegeeritud õigusakte antakse komisjonile määramata ajaks alates
artiklis 88 osutatud kuupäevast.
3.           Euroopa Parlament ja nõukogu
võivad artikli 62 lõikes 5, artikli 65 lõikes 5,
artikli 66 lõikes 3, artikli 67 lõikes 3 ja artikli 70
lõikes 4 osutatud volituste delegeerimise igal ajal tagasi võtta. Tagasivõtmise
otsusega lõpetatakse otsuses nimetatud volituste delegeerimine. Otsus jõustub
järgmisel päeval pärast selle avaldamist Euroopa Liidu Teatajas või
otsuses kindlaksmääratud hilisemal kuupäeval. See ei mõjuta juba jõustunud
delegeeritud õigusaktide kehtivust.
4.           Niipea kui komisjon on
delegeeritud õigusakti vastu võtnud, teeb ta selle samal ajal teatavaks Euroopa
Parlamendile ja nõukogule.
5.           Artikli 62 lõike 5, artikli
65 lõike 5, artikli 66 lõike 3, artikli 67 lõike 3 ja artikli 70 lõike 4 alusel
vastu võetud delegeeritud õigusakt jõustub üksnes juhul, kui Euroopa Parlament
ega nõukogu ei ole kahe kuu jooksul pärast õigusakti teatavakstegemist Euroopa
Parlamendile ja nõukogule esitanud selle suhtes vastuväiteid või kui Euroopa
Parlament ja nõukogu on enne selle tähtaja möödumist komisjonile teatanud, et
nad ei esita vastuväiteid. Euroopa Parlamendi või nõukogu algatusel
pikendatakse seda tähtaega kahe kuu võrra.
Artikkel 83
Läbivaatamine
1.           Komisjon avaldab 31.
detsembriks 2016 ja seejärel iga viie aasta järel aruande käesoleva määruse
kohaldamise kohta, pöörates erilist tähelepanu võimalikule mõjule, mis on
määrusel siseturu sujuvale toimimisele. Aruandes tuleb hinnata järgmist:
(a)
ühtse solveerimismehhanismi toimimine ja
solveerimise mõju liidu kui terviku huvidele ning finantsteenuste siseturu sidususele
ja terviklikkusele, sealhulgas selle võimalik mõju riikide pangandussüsteemide
struktuuridele liidus, ning koostöö ja teabevahetuse tulemuslikkus ühtse
solveerimismehhanismi sees, ühtse solveerimismehhanismi ja ühtse
järelevalvemehhanismi vahel ning ühtse solveerimismehhanismi ja riiklike
solveerimisasutuste ja mitteosalevate liikmesriikide pädevate asutuste vahel;
(b)
sõltumatuse ja aruandekohustusega seotud meetmete
tõhusus;
(c)
suhted solveerimisnõukogu ja Euroopa
Pangandusjärelevalve vahel;
(d)
suhted solveerimisnõukogu ja mitteosalevate
liikmesriikide solveerimisasutuste vahel ning ühtse solveerimismehhanismi mõju
nendele liikmesriikidele.
2.           Aruanne esitatakse Euroopa
Parlamendile ja nõukogule. Komisjon teeb asjakohased kaasnevad ettepanekud.
Artikkel 84
Määruse (EL) nr 1093/2010 muutmine
Määrust (EL) nr 1093/2010 muudetakse
järgmiselt.
1.           Artikli 4 punkt 2
asendatakse järgmisega:
„2. „pädevad asutused”:
i)        Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse
(EL) nr 575/2013 artikli 4 lõike 1 punktis 40 ja direktiivis 2007/64/EÜ
määratletud ning direktiivis 2009/110/EÜ osutatud pädevad asutused;
ii)       direktiivide 2002/65/EÜ ja 2005/60/EÜ
puhul asutused, kes on pädevad tagama, et krediidi- ja finantseerimisasutused
järgivad kõnealustes direktiivides sätestatud nõudeid;
iii)      hoiuste tagamise skeemide puhul
direktiivi 94/19/EÜ kohased hoiuste tagamise skeeme haldavad asutused, või
juhul kui hoiuste tagamise skeemi toimimist haldab eraettevõte, kõnealuse
direktiivi kohaselt selliste skeemide üle järelevalvet teostav ametiasutus ning
iv)      artikli 62 lõike 5, artikli 65 lõike 5,
artikli 66 lõike 3, artikli 67 lõike 4 ja artikli 70 lõike 4 puhul selle
direktiivi artiklis 3 määratletud solveerimisasutused ning Euroopa Parlamendi
ja nõukogu määrusega (EL) nr .../... loodud ühtne solveerimisnõukogu.”
2.           Artiklisse 25 lisatakse
järgmine lõige:
„1a.    Piiriüleste gruppide solveerimise korral
võib Euroopa Pangandusjärelevalve korraldada ja teostada vastastikuseid
eksperdihindamisi ühtse solveerimismehhanismi määruses osutatud solveerimisnõukogu
ja ühtses solveerimismehhanismis mitteosalevate liikmesriikide riiklike
solveerimisasutuste vahelise teabevahetuse ja ühismeetmete suhtes, et tulemused
oleksid mõjusamad ja järjekindlamad. Selleks töötab Euroopa
Pangandusjärelevalve välja objektiivset hindamist ja võrdlemist võimaldavad
meetodid.”
3.           Artikli 40 lõikele 6
lisatakse kolmas lõik:
Artikli 62 lõike 5, artikli 65 lõike 5, artikli 66
lõike 3, artikli 67 lõike 4 ja artikli 70 lõike 4 reguleerimisalas tegutsemisel
on Euroopa Pangandusjärelevalve tegevdirektor järelevalvenõukogus vaatleja.”
Artikkel 85
Riiklike solveerimise rahastamismehhanismide väljavahetamine
Alates artikli 88 teises lõigus osutatud
kohaldamiskuupäevast loetakse fond osalevate liikmesriikide solveerimise
rahastamismehhanismiks vastavalt direktiivi [...] VII jaotisele.
Artikkel 86
Peakorterit käsitlev kokkulepe ja tegutsemistingimused
1.           Vajalikud korraldused, mis
käsitlevad solveerimisnõukogule asukohaliikmesriigis antavaid ruume ja selle
liikmesriigi pakutavaid vahendeid ning asukohaliikmesriigis tegevdirektori,
solveerimisnõukogu täiskogu liikmete, solveerimisnõukogu töötajate ja nende
perekonnaliikmete suhtes kohaldatavaid erieeskirju, sätestatakse
solveerimisnõukogu ja asukohaliikmesriigi vahelises peakorterilepingus, mis
sõlmitakse pärast solveerimisnõukogu täiskogu heakskiidu saamist hiljemalt kahe
aasta jooksul alates käesoleva määruse jõustumisest.
2.           Solveerimisnõukogu
asukohaliikmesriik tagab võimalikult head tingimused solveerimisnõukogu
toimimiseks, sealhulgas mitmekeelse ja Euroopale orienteeritud koolihariduse
ning asjakohase transpordiühenduse.
Artikkel 87
Solveerimisnõukogu tegevuse algus
3.           Solveerimisnõukogu peab olema
täiesti tegutsemisvõimeline 1. jaanuariks 2015.
4.           Komisjon vastutab
solveerimisnõukogu asutamise ja esialgse toimimise eest, kuni
solveerimisnõukogu on saavutanud eelarve täitmiseks operatiivse suutlikkuse.
Selleks:
(a)
võib komisjon nimetada komisjoni ametniku, kes
täidab ajutise tegevdirektorina tegevdirektori kohustusi, kuni selle ülesande
võtab üle tegevdirektor pärast seda, kui nõukogu on ta artiklis 53 sätestatud
tingimuste kohaselt ametisse nimetanud;
(b)
erandina artikli 47 lõike 1 punktist i ja kuni
artikli 47 lõikes 2 osutatud otsuse vastuvõtmiseni on ajutisel tegevdirektoril
ametisse nimetamise volitused;
(c)
komisjon võib pakkuda solveerimisnõukogule abi
eelkõige seeläbi, et lähetab komisjoni ametnikke viima ellu solveerimisnõukogu
tegevusi ajutise tegevdirektori või tegevdirektori juhtimisel;
(d)
komisjon kogub solveerimisnõukogu nimel kokku
artikli 62 lõike 5 punktis d osutatud iga-aastased osamaksud.
5.           Ajutine tegevdirektor võib
anda loa teostada kõiki makseid, mis kaetakse eraldistega solveerimisnõukogu
eelarvest, ning sõlmida lepinguid, kaasa arvatud töötajatega.
Artikkel 88
Jõustumine
Käesolev määrus jõustub kahekümnendal päeval
pärast selle avaldamist Euroopa Liidu Teatajas.
Artikleid 7–23 ja artikleid 25–38 kohaldatakse
alates 1. jaanuarist 2015.
Artiklit 24 kohaldatakse alates
1. jaanuarist 2018.
Käesolev määrus on tervikuna siduv ja
vahetult kohaldatav kõikides liikmesriikides.
Brüssel,
Euroopa Parlamendi nimel                           Nõukogu
nimel
president                                                        eesistuja
FINANTSSELGITUS
1.           ETTEPANEKU/ALGATUSE RAAMISTIK
              1.1.    Ettepaneku/algatuse nimetus
              1.2.    Asjaomased
poliitikavaldkonnad vastavalt tegevuspõhise juhtimise ja eelarvestamise
struktuurile
              1.3.    Ettepaneku/algatuse
olemus
              1.4.    Eesmärk/eesmärgid
              1.5.    Ettepaneku/algatuse
põhjendus
              1.6.    Meetme
kestus ja finantsmõju
              1.7.    Kavandatud
haldamisviis(id)
2.           HALDUSMEETMED
              2.1.    Järelevalve
ja aruandluse eeskirjad
              2.2.    Haldus-
ja kontrollisüsteem
              2.3.    Pettuse
ja eeskirjade eiramise ärahoidmise meetmed
3.           ETTEPANEKU/ALGATUSE HINNANGULINE
FINANTSMÕJU
              3.1.    Mitmeaastase finantsraamistiku rubriigid ja
kulude eelarveread, millele mõju avaldub
              3.2.    Hinnanguline
mõju kuludele
              3.2.1. Üldine hinnanguline
mõju kuludele
              3.2.2. Hinnanguline mõju
tegevusassigneeringutele
              3.2.3. Hinnanguline mõju
haldusassigneeringutele
              3.2.4. Kooskõla kehtiva
mitmeaastase finantsraamistikuga
              3.2.5. Kolmandate isikute
rahaline osalus
              3.3.    Hinnanguline mõju tuludele
FINANTSSELGITUS
1.           ETTEPANEKU/ALGATUSE RAAMISTIK
1.1.        Ettepaneku/algatuse nimetus
Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus, millega
luuakse ühtne solveerimismehhanism ja ühtne pankade solveerimise fond
1.2.        Asjaomased poliitikavaldkonnad
vastavalt tegevuspõhise juhtimise ja eelarvestamise struktuurile[31]
Siseturg – Finantsturud
1.3.        Ettepaneku/algatuse olemus
þ Ettepanek/algatus käsitleb uut meedet
¨ Ettepanek/algatus käsitleb uut meedet, mis
tuleneb katseprojektist / ettevalmistavast meetmest[32]
¨ Ettepanek/algatus käsitleb olemasoleva
meetme pikendamist
¨ Ettepanek/algatus käsitleb ümbersuunatud
meedet
1.4.        Eesmärk/eesmärgid
1.4.1.     Komisjoni mitmeaastased
strateegilised eesmärgid, mida ettepaneku/algatuse kaudu täidetakse
·
Tugevdada pangateenuste siseturgu säilitades samal
ajal võrdsed tingimused.
·
Säilitada finantsstabiilsus ja usaldus pankade
vastu, tagada oluliste finantsteenuste jätkuvus, vältida probleemide levikut.
·
Minimeerida kogu ühiskonna ja eelkõige
maksumaksjate kahjusid, kaitsta hoiustajaid ja vähendada ebamoraalse käitumise
ohtu.
1.4.2.     Erieesmärgid ning asjaomased
tegevusalad vastavalt tegevuspõhise juhtimise ja eelarvestamise süsteemile
Eeltoodud üldeesmärke silmas pidades püütakse
saavutada järgmisi erieesmärke:
Ettevalmistus ja ennetamine:
·
suurendada järelevalveasutuste ja pankade
valmisolekut kriisiolukordadeks ning
·
teha võimalikuks kõigi pankade kriiside
lahendamine.
Varane sekkumine:
·
parandada pangajärelevalveasutuste varase sekkumise
korda.
Pangakriisi lahendamine:
·
tagada üheainsa järelevalvemehhanismi alla
kuuluvate pankade õigeaegne ja jõuline solveerimine;
·
tagada pankade solveerimise sidusrühmade
õiguskindlus.
Rahastamine:
·
luua ühtne pankade solveerimise fond, mis suudab
tõhusalt katta liidu pangandussüsteemi geograafiliselt asümmeetrilised kahjud;
·
tagada raskustesse sattunud pankade solveerimise
kulude täielik katmine finantsasutuste osamaksudest pärast aktsionäride ja
võlausaldajate nõudeõiguste teisendamist.
1.4.3.     Oodatav(ad) tulemus(ed) ja
mõju
·
Murda negatiivne mõjuahel riikide ja nende pankade
vahel.
·
Tagada kõigile pangandusliidu riikide äriühingutele
võrdsed tingimused ja pankade rahastamise kättesaadav.
·
Minimeerida hoiustajate, valitsuste ja
maksumaksjate kahjud suurte ja süsteemselt oluliste pankade maksevõime
taastamisel ja solveerimisel.
1.4.4.     Tulemus- ja mõjunäitajad
·
Pikaajaliste riigivõlakirjade intressierinevused
liikmesriikide vahel.
·
Solveeritavate pankade arv.
·
Pankade solveerimise kulud, sh väljamaksed ühtsest
solveerimisfondist.
·
Muutused pankade sellise võlgnevuse osatähtsuses,
mille puhul teisendatakse kohustusi.
1.5.        Ettepaneku/algatuse põhjendus
1.5.1.     Lühi- või pikaajalises
perspektiivis täidetavad vajadused
Nagu kirjeldatakse komisjoni „Tiheda ja toimiva
majandus- ja rahaliidu loomise tegevuskavas” ning nelja juhi 2012. aasta
aruandes, moodustab integreeritud finantsraamistik ehk „pangandusliit” olulise
osa Euroopa majanduse elavdamiseks ja kasvu teele suunamiseks vajalikest
poliitilistest meetmetest. Kooskõlastamata riiklikud meetmed pankade maksejõuetuse
ohu vähendamiseks on suurendanud siseturu killustatust laenu andmise ja
rahastamise valdkonnas. Selle tulemusena on ühise rahanduspoliitika edendamine
pärsitud ning varade ümberpaigutamine ohustab laenu andmist ettevõtjatele ja
tarbijatele.
Eriti kahjustav on see euroalal. Olukorras, kus on
vähe võimalusi kasutada rahandushoobasid pangandussektori puudujääkide
kõrvaldamiseks, põhjustab riiklike eelarvevahendite kasutamine pankade
maksejõuetuse ohu vähendamiseks negatiivset vastasmõju riikide ja pankade
vahel. Liikmesriikides, kus tajutav suutlikkus päästa oma territooriumil
tegutsevaid raskustesse sattunud panku on vähenenud, on ettevõtjate
konkurentsivõime tõsiselt kahjustatud. Peale selle, nagu kriis näitas, võivad
mõne euroala liikmesriigi probleemid kiiresti levida kahtluste ja
finantssidemete kaudu teistesse riikidesse, keda turg tõlgendab samas ohus
olevana.
Euroopa Ülemkogu kinnitas oma 2012. aasta
detsembri järeldustes, et „Olukorras, kus pangandusjärelevalve antakse
tulemuslikult üle ühtsele järelevalvemehhanismile, osutub vajalikuks ühise
kriisilahendusmehhanismi olemasolu, kellel on vajalikud volitused tagamaks, et
iga osaleva liikmesriigi panga kriisi saaks lahendada asjakohaste vahenditega”.
Kiire edu pangandusliidu ülesehitamisel on hädavajalik
euroala finantsstabiilsuse ja majanduskasvu tagamiseks. Seepärast on Euroopa
Komisjon võtnud reguleeriva raamistiku kujundamisel siseturu 28 liikme jaoks
(ühtsed eeskirjad) kaasava lähenemisviisi ja esitanud erinevaid
rahastamisvahendeid ja etappe hõlmava tegevuskava pangandusliidu
moodustamiseks, mis võib olla avatud kõigile liikmesriikidele, kuid igal juhul
17 praegusele euroala liikmele.
Esimene samm – ühtne järelevalvemehhanism euroala
ja sellega liituda soovivate liikmesriikide pankadele – annab EKPle volitused
peamiste järelevalveülesannete täitmiseks nende pankade suhtes.
Pangandusliidu teise olulise aspekti – 2012.
aastal vastu võetud ettepanek direktiivi kohta, millega luuakse
krediidiasutuste ja investeerimisühingute maksevõime taastamise ja solveerimise
raamistik (edaspidi „pankade maksevõime taastamise ja solveerimise direktiiv”)
– üle peavad kaasseadusandjad läbirääkimisi. Pankade maksevõime taastamise ja
solveerimise direktiiviga kehtestatakse siseturul solveerimiseeskirjad ning
nähakse riiklikele solveerimisasutustele ette pankade solveerimist võimaldavad
volitused ja menetlused.
Vastavalt Euroopa Ülemkogu järeldustele nõuab
liidu pangandusturgude integreerimine kogu euroala hõlmavat
solveerimismehhanismi, et tegeleda maksejõuetuse ohus olevate pankadega ja
hallata seega levikuriski kaitsmaks euroala finantsstabiilsust ja sellega kogu
siseturgu.
Kooskõlas komisjoni 2012. aasta tegevuskavaga on
pikaajaliseks eesmärgiks luua pangandusliit kõigi liikmesriikide pankade jaoks.
EKP poolne järelevalve koos pankade ühtse solveerimismehhanismiga ning kõigi
liikmesriikide tõhusad ja tugevad hoiuste tagamise skeemid aitavad säilitada
usaldust liidu jätkusuutliku stabiilsuse vastu.
1.5.2.     Euroopa Liidu meetme
lisaväärtus
Valdkondades, mis ei kuulu liidu ainupädevusse,
võtab liit kooskõlas ELi lepingu artikli 5 lõikes 3 sätestatud subsidiaarsuse
põhimõttega meetmeid ainult niisuguses ulatuses ja siis, kui liikmesriigid ei
suuda riigi, piirkonna või kohalikul tasandil piisavalt saavutada kavandatava meetme
eesmärke, kuid kavandatud meetme ulatuse või toime tõttu saab neid paremini
saavutada liidu tasandil.
Ainult Euroopa tasandi meetmed võivad tagada
maksejõuetuse ohus olevate pankade solveerimise diskrimineerimatult ja
kooskõlas ühtsete eeskirjadega, et parandada majandus- ja rahandusliidu ning
siseturu toimimist. Hoolimata liidu pangandussektori sügavast integreeritusest
võivad olulised erinevused riiklikul tasandil tehtud solveermisotsuste vahel
finantsstabiilsust liigselt ohustada.
Ühtne vääring kohustab tagama euroala pankade
ühtse järelevalve ja solveerimise, et vältida majanduse hävituslikku
killustumist. Ühtne solveerimismehhanism on tulemuslikum kui riiklike
solveerimisasutuste võrgustik, eelkõige piiriüleste pangagruppide puhul, mille
puhul kiirus ja koordineerimine on kulude minimeerimiseks ja usalduse
taastamiseks äärmiselt olulised. See hõlmab ka märkimisväärset mastaabisäästu
ja väldib negatiivset välismõju, mis võib tuleneda riigisisestest otsustest.
1.5.3.     Kokkusobivus ja võimalik
koostoime muude asjaomaste instrumentidega
Esimene samm – ühtne järelevalvemehhanism euroala
ja sellega liituda soovivate liikmesriikide pankadele – annab EKPle volitused
peamiste järelevalveülesannete täitmiseks nende pankade suhtes.
Pangandusliidu teise olulise aspekti – 2012.
aastal vastu võetud ettepanek direktiivi kohta, millega luuakse
krediidiasutuste ja investeerimisühingute maksevõime taastamise ja solveerimise
raamistik (edaspidi „pankade maksevõime taastamise ja solveerimise direktiiv”)
– üle peavad kaasseadusandjad läbirääkimisi. Pankade maksevõime taastamise ja
solveerimise direktiiviga kehtestatakse ühtsel turul solveerimiseeskirjad ning
nähakse riiklikele solveerimisasutustele ette pankade solveerimist võimaldavad
volitused ja menetlused.
Vastavalt Euroopa Ülemkogu järeldustele nõuab
liidu pangandusturgude integreerimine kogu euroala hõlmavat
solveerimismehhanismi, et tegeleda maksejõuetuse ohus olevate pankadega ja
hallata seega levikuriski kaitsmaks euroala finantsstabiilsust ja sellega kogu
ühtset turgu.
Kooskõlas komisjoni 2012. aasta tegevuskavaga on
pikaajaliseks eesmärgiks luua pangandusliit kõigi liikmesriikide pankade jaoks.
EKP poolne järelevalve koos pankade ühtse solveerimismehhanismiga ning kõigi
liikmesriikide tõhusad ja tugevad hoiuste tagamise skeemid aitavad säilitada
usaldust liidu jätkusuutliku stabiilsuse vastu.
1.6.        Meetme kestus ja finantsmõju
¨ Piiratud kestusega
ettepanek/algatus
–
¨  Ettepanek/algatus hõlmab ajavahemikku [PP/KK]AAAA–[PP/KK]AAAA
–
¨  Finantsmõju avaldub ajavahemikul AAAA – AAAA
þ Piiramatu kestusega
ettepanek/algatus
–
rakendamise käivitumisperiood hõlmab ajavahemikku
2014. aasta algusest lõpuni,
–
millele järgneb täieulatuslik rakendamine.
1.7.        Kavandatud haldamisviis(id)[33]
¨ Otsene haldamine komisjoni poolt
–
¨ komisjoni talitused, k.a tema töötajad liidu välisdelegatsioonides;
–
þ  rakendusametid.
¨ Haldamine koostöös
liikmesriikidega
¨ Kaudne haldamine,
mille puhul ülesanded on delegeeritud:
–
¨ kolmandatele riikidele või nende poolt määratud asutustele;
–
¨ rahvusvahelistele organisatsioonidele ja nende esindajatele
(täpsustada);
–
¨EIP-le ja Euroopa Investeerimisfondile;
–
þ finantsmääruse artiklites 208 ja 209 osutatud asutustele;
–
¨ avalik-õiguslikele asutustele;
–
¨ avalikke teenuseid osutavatele eraõiguslikele asutustele, kuivõrd nad
esitavad piisavad finantstagatised;
–
¨ liikmesriigi eraõigusega reguleeritud asutustele, kellele on
delegeeritud avaliku ja erasektori partnerluse rakendamine ja kes esitavad
piisavad finantstagatised;
–
¨ isikutele, kellele on delegeeritud ELi lepingu V jaotise kohaste ÜVJP
erimeetmete rakendamine ja kes on kindlaks määratud asjaomases alusaktis.
–
Mitme eelarve täitmise viisi valimise korral
esitage üksikasjad rubriigis „Märkused”.
Märkused:
2.           HALDUSMEETMED
2.1.        Järelevalve ja aruandluse
eeskirjad
Määruse artikliga 47 nähakse ette, et
solveerimisnõukogu vastutab Euroopa Parlamendi, nõukogu ja komisjoni ees
käesoleva määruse rakendamise eest, ning kohustatakse teda muu hulgas esitama
igal aastal Euroopa Parlamendile, nõukogule, komisjonile ja Euroopa Kontrollikojale
aruande talle käesoleva määrusega pandud ülesannete täitmise kohta.
2.2.        Haldus- ja kontrollisüsteem
2.2.1.     Tuvastatud ohud
Ettepanek ei tooks kaasa uusi riske seoses
eelarveassigneeringute seadusliku, säästva, tõhusa ja tulemusliku kasutamisega.
Kuid sisemine riskide juhtimine peaks võtma
arvesse solveerimisnõukogu rahastamismehhanismi erilist olemust. Erinevalt
paljudest muudest ühenduse asutustest, rahastavad solveerimisnõukogu pakutavaid
teenuseid eranditult finantseerimisasutused.
Teiseks vastutab solveerimisnõukogu ühtse pankade
solveerimise fondi haldamise tagamise eest. Seoses sellega tuleb välja töötada
ja kehtestada sisekontrolli menetlused.
2.2.2.     Teave sisekontrolli süsteemi
ülesehituse kohta
Sisekontrolli raamistiku ja eeskirjade ülesehitus
peaks olema sama nagu muude komisjoni asutatud asutuste puhul, v.a ühtse
pankade solveerimise fondi haldamise puhul, mille jaoks on vaja kehtestada
eraldi eeskirjad.
2.2.3.     Kontrolli kulude ja saadava
kasu ning eeldatava veariski taseme hindamine
Sisekontroll kaasatakse solveerimisnõukogu
menetlustesse, mis on olulised tema kohustuste ja talle pandud ülesannete
täitmise seisukohast. Selliste menetluste kulud ei tohi ületada nendest
oluliste vigade vältimisel saadavat kasu.
2.3.        Pettuse ja eeskirjade eiramise
ärahoidmise meetmed
Pettuste, korruptsiooni ja muu õigusvastase
tegevuse vastu võitlemiseks kohaldatakse solveerimisnõukogu suhtes piiranguteta
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 25. mai 1999. aasta määruse (EÜ) nr 1073/1999
(Euroopa Pettustevastase Ameti (OLAF) juurdluste kohta) sätteid.
Solveerimisnõukogu ühineb Euroopa Parlamendi,
Euroopa Liidu Nõukogu ja Euroopa Ühenduste Komisjoni vahelise 25. mai 1999.
aasta kokkuleppega Euroopa Pettustevastase Ameti (OLAF) sisejuurdluste kohta
ning võtab viivitamata vastu asjakohased sätted, mida kohaldatakse
solveerimisnõukogu kõigi töötajate suhtes.
Rahastamisotsustes ning nendest tulenevates
lepingutes ja õigusaktides sätestatakse selgesõnaliselt, et kontrollikoda ja
OLAF võivad vajaduse korral teha solveerimisnõukogu poolsest rahastamisest kasu
saajate ning raha jaotamise eest vastutavate töötajate juures kohapealseid
kontrolle.
Solveerimisnõukogu asutamismääruse artiklites
58–63 on sätestatud solveerimisnõukogu eelarve täitmise ja kontrolli tingimused
ning kohaldatavad finantseeskirjad.
3.           ETTEPANEKU/ALGATUSE HINNANGULINE
FINANTSMÕJU
Järgnevas analüüsis prognoositakse, millised on
solveerimisnõukogu ja selle juhtimise kulud (edaspidi „solveerimisnõukogu”)
ning komisjoni käesolevast ettepanekust tulenevad kulud kokku.
Solveerimisnõukogu kulusid rahastavad täielikult
Euroopa solveerimismehhanismi alla kuuluvad finantseerimisasutused. Umbes 6000
euroala panka maksab lisaks oma iga-aastasele osamaksule ühtses pankade
solveerimise fondis kindla proportsionaalse osa sellest summast, et katta
täielikult solveerimisnõukogu eelarvekulud. Osamaksu määr koos
solveerimisnõukogu eelarvega kinnitatakse aastapõhiselt. Osamaksu määra
solveerimisnõukogu rahastamiseks kohandatakse igal aastal, et tagada
solveerimisnõukogu eelarve tasakaal.
Solveerimisnõukogu täidab ülesandeid, mis on
seotud solveerimiste ettevalmistamise ja läbiviimise ning osamaksude tasumisega
solveerimisfondi ja solveerimisfondi haldamisega. Solveerimiste
ettevalmistamiseks solveerimisnõukogu koostab või vaatab läbi
solveerimiskavasid, osaleb piiriülestes solveerimiskolleegiumides ja valmistab
ette tegelikku solveerimist. Solveerimisnõukogu koostöös (konsolideeriva)
järelevalveasutuse ja riiklike solveerimisasutustega koostab paljude
krediidiasutuste ja investeerimisühingute jaoks solveerimiskavad, milles
nähakse ette solveerimismeetmed, mida võib võtta, kui on täidetud
solveerimiseks vajalikud tingimused, ning vaatab vähemalt kord aastas kavad
läbi ja vajaduse korral ajakohastab neid. Samuti hindab solveerimisnõukogu
krediidiasutuste ja investeerimisühingute ning gruppide solveeritavust ja
kõrvaldab kõik võimalikud solveeritavuse piirangud.
Riiklikud solveerimisutused koostavad muude
üksuste ja gruppide solveerimiskavad, mille solveerimisnõukogu peab läbi
vaatama. Juhul kui grupp sisaldab üksusi, mis ei ole asutatud osalevates
liikmesriikides, esindab solveerimisnõukogu solveerimiskolleegiumis osalevate
liikmesriikide solveerimisasutusi. Solveerimiskolleegiumid moodustatakse
selleks, et tagada koostöö ja koordineerimine asjaomaste asutuste vahel ning
täita muu hulgas solveerimiskavade väljatöötamise, solveeritavuse hindamise ja
tegeliku solveerimisega seotud ülesandeid.
Juhul kui komisjon on otsustanud algatada üksuse
solveerimise, jälgib solveerimisnõukogu solveerimise läbiviimist ja hindab
üksuse tegevuse ümberkorralduse kava elluviidavust.
Solveerimisnõukogu peab fondi tarbeks nõudma
peaaegu 6000 krediidiasutuselt ja investeerimisühingult sisse iga-aastased
osamaksud, samuti tagama, et üksikpankade osamaks on õigesti määratud, et
osamaksu tasutakse õigeaegselt ja et maksmata summad nõutakse tulemuslikult
sisse. Selleks viib solveerimisnõukogu läbi pankade raamatupidamisarvestuse
kontrolle. Sissenõutav ja hallatav summa on suurem kui liidu poole aasta
eelarve. Solveerimisnõukogu peab haldama rahalisi vahendeid nii, et riskid
oleksid väiksed ja rahalisi vahendeid oleks võimalik vajaduse korral teha
kättesaadavaks solveerimise rahastamiseks. See nõuab läbimõeldud pikaajalist
investeerimisstrateegiat, mille puhul võetakse muu hulgas arvesse
investeeringute liiki, geograafilist paiknevust ja lõpptähtaega. Loomulikult
peab solveerimisnõukogu neid funktsioone toetama tehniline personal, sh
infotehnoloogia ja kommunikatsioonid.
Peamised eeldused
Solveerimisnõukogu hinnanguline personali
ja kulude struktuur:
·
Solveerimisnõukogu peab saavutama täieliku töövõime
oma esimese tegutsemisaasta lõpuks, st kogu personal tuleb värvata esimese
aasta jooksul: mõju eelarvele oleks esimesel tegutsemisaastal 50 % ja
alates teisest tegutsemisaastast 100 %.
·
Võttes arvesse olulise tegutsemiskogemusega
riiklike solveerimisasutuste puudumist Euroopas, on solveerimisnõukogu
personalivajaduse hindamisel võetud aluseks USA Föderaalse
Hoiustekindlustuskorporatsiooni (Federal Deposit Insurance Corporation,
FDIC) vastavad ülesanded – vt tabel 1.
·
Tagatud hoiuste ja solveerimisfondide sihtsuuruse
seisukohast on euroala summad võrreldavad Ameerika Ühendriikide omadega, samas
kui solveerimismehhanismi alla kuuluvad pankade varad on euroalal Ameerika
Ühendriikide omadest märgatavalt suuremad.
·
Üldkulude võrdlus on tehtud Euroopa
järelevalveasutuste põhjal. Kuid võttes arvesse asjaolu, et Euroopa
järelevalveasutuste üldkulude osatähtsus on olnud suurem kui need, mida
kasutati võrdluses FDICiga, on kasutatud viimast, s.o konservatiivsemat
11,5 % suhet. Täiendavad eeldused ja nende selgitused võrdluse kohta
FDICiga on esitatud tabelis 1. 2012. aastal oli FDICis 7476 täistööajale
taandatud ametikohta.
·
Kuna FDICi ülesanded on laiemad kui
solveerimisnõukogu omad, on võrdluses arvestatud üksnes FDICi asjakohaseid
struktuuriüksusi.
·
Võrdluse alusel on vajalik hinnanguline töötajate
arv 309. Tuleb märkida, et FDICi töötajatest on 21 % tähtajalises
töösuhtes. Kõige konservatiivsema hinnangu alusel, et kui kriisidevahelisel perioodil
jääks FDICi üksnes püsilepinguga töötajad, väheneks solveerimisnõukogu personal
75 töötaja võrra 244 inimesele. Seepärast on oluline tagada
solveerimisnõukogule piisav paindlikkus palgata täiendavaid töötajaid või
suunata töökoormust väljapoole.
·
Ettepaneku kohaselt jaguneks personal järgmiselt:
–
80 % ajutisi töötajaid (68 % AD- ja
12 % AST-ametikohta);
–
10 % riikide lähetatud eksperte;
–
10 % lepingulisi töötajaid.
·
Kohaldataks ELi institutsioonide personalieeskirju,
mille kohaselt on kulud töötaja kohta:
–
keskmine kulu ajutise töötaja kohta aastas:
131 000 eurot;
–
keskmine kulu riigi lähetatud eksperdi kohta
aastas: 78 000 eurot;
–
keskmine kulu lepingulise töötaja kohta aastas:
70 000 eurot.
Lisaks töötasule hõlmab see kaudseid kulusid
nagu hoonete, koolituse, IT- ja sotsiaalmeditsiinilise taristu kulud.
·
Võttes arvesse, et solveerimisnõukogu asukoht ei
ole veel teada, on kasutatud töötasu korrektsioonikoefitsienti 1.
Solveerimisnõukogu erinev asukoht nõuaks tõenäoliselt kulude ümberhindamist.
·
Muu personali, haldus- ja tegevuskulude hinnangud
põhinevad võrdlusel Euroopa järelevalveasutuste kulustruktuuriga.
·
Tegevuskulud moodustavad eelduste kohaselt
25 % solveerimisnõukogu kuludest, eelkõige tuleks nimetada infosüsteemide
väljatöötamist ja haldamist, suhete ja ühise järelevalvekultuuri väljatöötamist
riiklike solveerimisasutustega võttes arvesse Euroopa solveerimismehhanismi,
mille raames peaks olema tihe ja tõhus koostöö solveerimisnõukogu ja riiklike
solveerimisasutuste vahel, kes on peamiselt seotud solveerimisotsuste
täitmisega.
·
Solveerimisnõukogu hinnangulised kulud on võetud
kokku tabelis 2.
Tabel 1. Solveerimisnõukogu hinnanguline
personalivajadus ning USA Föderaalse Hoiustekindlustuskorporatsiooni personal
   || FDIC1 || SOLVEERIMIS-NÕUKOGU
   Näitajad
 Pankade arv || 7 1812 || 6 0083
 Varad kokku || 14 451 miljardit USD, 2012 || 29 994 miljardit eurot, 2011
 Tagatud hoiused kokku || 6 027 miljardit USD, märts 2013 || 5 514 miljardit eurot, 2011
 Fondi sihtsuurus || 81 miljardit USD || 55 miljardit eurot
 Raskustes krediidiasutusi ja investeerimisühinguid 2008–2012 || 465 || 904
   Personal
 Töötajad kokku (täistööaja ekvivalendis, 2012; peakorteri osatähtsus) || 7 476 (28,6 %) ||
 (a)                    Solveerimise ja pankrotivara haldamise divisjoni töötajad (täistööaja ekvivalendis, 2012) || 1,428 || 82 (hinnanguliselt)5
 (b)                    Finantsdivisjoni töötajad (täistööaja ekvivalendis, 2012) || 176 || 88 (hinnanguliselt)6
 (c)                    Keeruliste krediidiasutuste ja investeerimisühingute büroo töötajad (täistööaja ekvivalendis, 2012) || 148 || 74 (hinnanguliselt)7
 (d)                    Õigusdivisjoni töötajad (täistööaja ekvivalendis, 2012 / osatähtsus kõigist töötajatest) || 716 / 9,6 % || 30 / 9,6 % (hinnanguliselt)8
 (e)                    Asjaomaste divisjonide töötajad kokku (täistööaja ekvivalendis, 2012) (a+b+c+d) || 2 468 || 274
 (f)                      Tehnilised töötajad (IT, kommunikatsioonid jne) (arv / osatähtsus kõigist töötajatest) || 863 / 11,5 % || 35 / 11,5% (hinnanguliselt)
 (g)                    Solveerimisnõukogu töötajad kokku (e+f) ||   || 309 (hinnanguliselt)
 (h)                    Tähtajalise lepinguga töötajad (osatähtsus kõigist töötajatest, 2012) || 21 %9 || 21 %
 (i)                      Solveerimisnõukogu püsilepinguga töötajad ||   || 244 (hinnanguliselt)
 1               Allikas: www.fdic.gov. 2               Hoiustekindlustusfondi liikmete arv, 2012. 3               Krediidiasutuste arv EL 17s jaanuaris 2013. Allikas: EKP. 4               Allikas: komisjoni talituste töödokument „Faktid ja arvud ELi liikmesriikides antud riigiabi kohta 2012”. Raskustes krediidiasutuste ja investeerimisühingute arv euroalal on suurem, sest arvesse ei ole võetud riigiabi saanud raskustes krediidiasutusi ja investeerimisühinguid. 5               Eeldusel, et 20 % töötajatest on hõivatud solveerimise ja 80 % pankrotivara haldamisega. Solveerimisnõukogu tegeleks ainult solveerimisega. FDIC keskse ja piirkondlike tasandite jaotuse alusel eeldatakse, et 28,6 % solveerimisega tegelevatest töötajatest töötab solveerimisnõukogu kesktasandil ja 71,4 % riiklikul tasandil. See on tagasihoidlik eeldus, võttes arvesse, et kõik solveerimisega seotud ülesanded jäävad solveermisnõukogu tasandile, samal ajal, kui solveerimisotsuste rakendamine toimub riiklikul tasandil ja selle järelevalve toimub keskselt. 6               FDICi finantsdivisjoni ülesannete täitmine toimub kesksel tasandil. Kõnealune divisjon ei tegele üksnes rahaliste osaluste sissenõudmise ja fondi haldamisega, vaid ka üldisema tegevusega nagu kontrolleritegevus, finantstehingud ja finantsplaneerimine. Seepärast eeldatakse, et 50 % FDICi finantsdivisjoni töötajatest vajatakse kesksel solveerimisnõukogu tasandil osamaksude ja fondi haldamiseks. 7               Suurte euroala pankade solveerimise kavandamine on solveerimisnõukogu kohustus. Solveerimisnõukogu võib nõuda riiklikelt ametiasutustelt solveerimiskava projekti esitamist. Seepärast eeldatakse, et 50 % töötajatest töötab keskel solveerimisnõukogu tasandil. 8               FDICi õigusdivisjon ei tegele üksnes solveerimise ning pankrotivara ja fondi haldamisega, vaid ka näiteks FDICi järelevalveülesannetega. Seepärast on kasutatud õigusdivisjoni töötajate osatähtsust kõigi töötajate hulgas solveerimisnõukogu vajaliku töötajate arvu prognoosimiseks. 9               Tähtajalise töölepinguga töötajate osatähtsus on arvutatud FDICi töötajate koguarvu alusel, võtmata arvesse solveerimise ja pankrotivara haldamise divisjoni töötajaid, kes tegutsevad põhiosas piirkondlikul tasandil.
Tabel 2. Solveerimisnõukogu kuluprognoos 309
töötaja põhjal
 Miljonid eurod || 2014 || 2015 || 2016 || 2017 || 2018 || 2019 || 2020
   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||
 Personalikulud (sh töötasud ja hüvitised ning asjaomased kulud nagu hoonete ja mööbli- ning IT-kulud) || 18 || 37 || 38 || 38 || 39 || 40 || 41
 Muud töötajatega seotud kulud (värbamiskulud, lähetuskulud, muu koosseisuvälise personali (ajutised töötajad, välised teenusepakkujad) kulud, …) || 3 || 3 || 3 || 3 || 3 || 3 || 3
 Vahekokkuvõte: personali- ja sellega seotud kulud || 22 || 40 || 41 || 42 || 43 || 43 || 44
   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||
 Halduskulud (telekommunikatsioon, teavitus- ja kirjastamiskulud, koosolekulud jm) || 3 || 5 || 5 || 5 || 5 || 5 || 5
 Vahekokkuvõte: halduskulud || 3 || 5 || 5 || 5 || 5 || 5 || 5
   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||
 Muud kulud (juhtimine, IT-projektid, suhtlemine asjaomaste Euroopa ja kolmandate riikide ametiasutustega, ühisprojektid ja õpikojad riiklike solveerimisasutuste ja muude asjakohaste asutustega, jne) ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||
 Vahekokkuvõte: muud kulud || 8 || 16 || 16 || 16 || 16 || 17 || 17
   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||
 Kulud kokku || 33 || 61 || 62 || 63 || 64 || 65 || 66
Ühtne pankade solveerimise fond:
·
Ühtse pankade solveerimise fondi sihtsuuruseks on
määratud 1 % osalevate liikmesriikide pangandussüsteemi tagatud hoiustest.
2011. aasta pangaandmete alusel oleks fondi sihtsuurus umbes 55 miljardit
eurot.
·
Osalevad pangad maksavad sisse oma riskide alusel
kohandatud osamaksu ühtses pankade solveerimise fondis 10 aasta jooksul. Nii
peaks solveerimisfondi kogunema igal aastal umbes 5,5 miljardit eurot, kui
mitte arvestada tagasimakseid ja võimalikke väljamakseid.
·
Suurimad pangad teevad ühtse pankade solveerimise
fondi absoluutväärtuses suurimad osamaksud. Võtmata arvesse pankade
riskiprofiili, näitavad komisjoni talituste 2011. aasta andmetel põhinevad
prognoosid, et 17 Euroopa suurimat panka tasub fondi umbes 40 % kõigist
osamaksudest.
·
Seoses fondi haldamisega tuleks märkida, et
solveerimisnõukogu kuluprognoosis on arvesse võetud üksnes personaliga seotud
tegureid. Muud kulud, näiteks investeeringukulud kaetakse eelduste kohaselt
otse fondist.
Finantsmõju komisjoni tasandil:
·
Prognoositakse et komisjoni tasandil on esimesel
tööaastal (2014) vaja eraldada ajutiselt 15 ametikohta, mis on
spetsialiseerunud personali haldamisele,, eelarveküsimuste lahendamisele ja muudele
solveerimisnõukogu asutamisega seotud haldusküsimustele, et aidata asutada ja
käivitusetapis (hinnanguliselt 6 kuud) hallata solveerimisnõukogu, mis eelduste
kohaselt peaks baseeruma Brüsselis. Järgnev finantshinnang võib muutuda
sõltuvalt sellest, milline asukoht solveerimisnõukogule valitakse.
·
Alates 2015. aastast võib komisjon vajada umbes 10
ametikohta määrusega talle pandud ülesannete täitmiseks, eelkõige
solveerimisotsuste koostamiseks. See sõltub iga-aastase eelarvemenetluse raames
tehtavatest otsustest.
3.1.        Mitmeaastase
finantsraamistiku rubriigid ja kulude eelarveread, millele mõju avaldub
Esimesel tööaastal (2014) vajatakse komisjoni
tasandil hinnanguliselt 15 ametikohta solveerimisnõukogu asutamiseks ja
käivitusetapi rakendamiseks.
Alates 2015. aastast vajatakse komisjonis 10
ametikohta määrusega talle pandud ülesannete täitmiseks, eelkõige
solveerimisotsuste koostamiseks.
3.2.        Hinnanguline mõju kuludele
3.2.1.     Üldine hinnanguline mõju kuludele

miljonites
eurodes (kolm kohta pärast koma)
 Mitmeaastase finantsraamistiku rubriik || Number || […][Rubriik……………...……………………………………………………………….]
 <…….> peadirektoraat ||   ||   || Aasta N[34]   || Aasta N+1 || Aasta N+2 || Aasta N+3 || Lisage vajalik arv aastaid, et kajastada kogu finantsmõju kestust (vt punkt 1.6) || KOKKU
  Tegevusassigneeringud ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||
 Eelarverea number || Kulukohustused || (1) ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||
 Maksed || (2) ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||
 Eelarverea number || Kulukohustused || (1a) ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||
 Maksed || (2a) ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||
 Eriprogrammide vahenditest rahastatavad haldusassigneeringud[35]   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||
 Eelarverea number ||   || (3) ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||
 <…> peadirektoraadi assigneeringud KOKKU || Kulukohustused || =1+1a +3 ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||
 Maksed || =2+2a +3 ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||
  Tegevusassigneeringud KOKKU || Kulukohustused || (4) ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||
 Maksed || (5) ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||
  Eriprogrammide vahenditest rahastatavad haldusassigneeringud KOKKU || (6) ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||
 Mitmeaastase finantsraamistiku RUBRIIGI <…> assigneeringud KOKKU || Kulukohustused || =4+ 6 ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||
 Maksed || =5+ 6 ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||
 Mitmeaastase finantsraamistiku rubriik || 5 || Halduskulud
miljonites
eurodes (kolm kohta pärast koma)
   ||   ||   || 2014 || 2015 || 2016 || 2017 || 2018 || 2019 || 2020 || KOKKU
 Komisjon ||
  Inimressursid || 1,965 || 1,310 || 1,310 || 1,310 || 1,310 || 1,310 || 1,310 || 9,825
  Muud halduskulud – lähetuskulud || 0,150 || 0,100 || 0,100 || 0,100 || 0,100 || 0,100 || 0,100 || 0,750
 Komisjon KOKKU || Assigneeringud || 2,115 || 1,410 || 1,410 || 1,410 || 1,410 || 1,410 || 1,410 || 10,575
 Mitmeaastase finantsraamistiku RUBRIIGI 5 assigneeringud KOKKU || (Kulukohustused kokku = maksed kokku) || 2,115 || 1,410 || 1,410 || 1,410 || 1,410 || 1,410 || 1,410 || 10,575
miljonites
eurodes (kolm kohta pärast koma)
   ||   ||   || 2014 || 2015 || 2016 || 2017 || 2018 || 2019 || 2020 || KOKKU
 Mitmeaastase finantsraamistiku RUBRIIKIDE 1–5 assigneeringud KOKKU || Kulukohustused || 2,115 || 1,410 || 1,410 || 1,410 || 1,410 || 1,410 || 1,410 || 10,575
 Maksed || 2,115 || 1,410 || 1,410 || 1,410 || 1,410 || 1,410 || 1,410 || 10,575
3.2.2.     Hinnanguline mõju
tegevusassigneeringutele
–
¨  Ettepanek/algatus ei hõlma tegevusassigneeringute kasutamist
–
¨  Ettepanek/algatus hõlmab tegevusassigneeringute kasutamist, mis
toimub järgmiselt:
Kulukohustuste
assigneeringud miljonites eurodes (kolm kohta pärast koma)
 Märkige eesmärgid ja väljundid   ò ||   ||   || Aasta N || Aasta N+1 || Aasta N+2 || Aasta N+3 || Lisage vajalik arv aastaid, et kajastada kogu finantsmõju kestust (vt punkt 1.6) || KOKKU
 VÄLJUNDID
 Liik[36]   || Keskmine kulu || Nr || Kulu || Nr || Kulu || Nr || Kulu || Nr || Kulu || Nr || Kulu || Nr || Kulu || Nr || Kulu || Nr kokku || Kulud kokku
 ERIEESMÄRK nr 1[37]   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||
 - Väljund ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||
 - Väljund ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||
 - Väljund ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||
 Erieesmärgi nr 1 vahekokkuvõte ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||
 ERIEESMÄRK nr 2 ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||
 - Väljund ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||
 Erieesmärgi nr 2 vahekokkuvõte ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||
 KULUD KOKKU ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||
3.2.3.     Hinnanguline mõju
haldusassigneeringutele
3.2.3.1.  Ülevaade
–
¨  Ettepanek/algatus ei hõlma haldusassigneeringute kasutamist
–
þ  Ettepanek/algatus hõlmab haldusassigneeringute kasutamist, nagu
eespool selgitati
miljonites eurodes (kolm kohta pärast koma)
   || Aasta N[38]   || Aasta N+1 || Aasta N+2 || Aasta N+3 || Lisage vajalik arv aastaid, et kajastada kogu finantsmõju kestust (vt punkt 1.6) || KOKKU
–

   || 2014 || 2015 || 2016 || 2017 || 2018 || 2019 || 2020 ||
 Mitmeaastase finantsraamistiku RUBRIIK 5 ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||
 Inimressursid || 1,965 || 1,310 || 1,310 || 1,310 || 1,310 || 1,310 || 1,310 || 9,825
 Muud halduskulud || 0,150 || 0,100 || 0,100 || 0,100 || 0,100 || 0,100 || 0,100 || 0,750
 Mitmeaastase finantsraamistiku RUBRIIGI 5 vahekokkuvõte || 2,115 || 1,410 || 1,410 || 1,410 || 1,410 || 1,410 || 1,410 || 10,575
–

 Väljaspool mitmeaastase finantsraamistiku RUBRIIKI 5[39]   || — || — || — || — || — || — || — || —
 Inimressursid || — || — || — || — || — || — || — || —
 Muud halduskulud || — || — || — || — || — || — || — || —
 Mitmeaastase finantsraamistiku RUBRIIGIST 5 välja jäävate summade vahekokkuvõte || — || — || — || — || — || — || — || —
–

 KOKKU || 2.115 || 1.410 || 1.410 || 1.410 || 1.410 || 1.410 || 1.410 || 10.575
Personalivajaduste assigneeringud kaetakse
juba meedet haldava peadirektoraadi assigneeringutest, mis on seotud meedet
haldavate töötajatega ja/või peadirektoraadi siseselt selleks ümberpaigutatud töötajatega.
Vajaduse korral võidakse personali täiendada meedet haldavale peadirektoraadile
iga-aastase vahendite eraldamise menetluse käigus, arvestades olemasolevate
eelarvepiirangutega.
3.2.3.2.  Hinnanguline personalivajadus
¨         Ettepanek/algatus ei hõlma personali kasutamist.
þ         Ettepanek/algatus hõlmab personali kasutamist, mis toimub
järgmiselt:
Prognoos täistööaja ekvivalendis
 ||   || 2014 || 2015 || 2016 || 2017 || 2018 || 2019 || 2020
 ||  Ametikohtade loeteluga ette nähtud ametikohad (ametnikud ja ajutised töötajad) ||   ||
 || XX 01 01 01 (komisjoni peakorteris ja esindustes) || 15 || 10 || 10 || 10 || 10 || 10 || 10
 || XX 01 01 02 (delegatsioonides) ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||
 || XX 01 05 01 (kaudne teadustegevus) ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||
 || 10 01 05 01 (otsene teadustegevus) ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||
  Koosseisuvälised töötajad (täistööaja ekvivalendis)[40]   ||
 || XX 01 02 01 (üldvahenditest rahastatavad lepingulised töötajad, renditööjõud ja riikide lähetatud eksperdid) ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||
 || XX 01 02 02 (lepingulised töötajad, kohalikud töötajad, riikide lähetatud eksperdid, renditööjõud ja noored eksperdid delegatsioonides) ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||
 || XX 01 04 yy[41]   || - peakorteris   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||
 || - delegatsioonides ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||
 || XX 01 05 02 (lepingulised töötajad, riikide lähetatud eksperdid ja renditud tööjõud kaudse teadustegevuse valdkonnas) ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||
 || 10 01 05 02(lepingulised töötajad, riikide lähetatud eksperdid ja renditööjõud otsese teadustegevuse valdkonnas) ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||
 || Muud eelarveread (täpsustage) ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||
 || KOKKU || 15 || 10 || 10 || 10 || 10 || 10 || 10
XX osutab asjaomasele poliitikavaldkonnale või
eelarvejaotisele.
Ülesannete kirjeldus:
 Ametnikud ja ajutised töötajad || Vt kirjeldus eespool
 Koosseisuvälised töötajad ||
3.2.4.     Kooskõla kehtiva mitmeaastase
finantsraamistikuga
–
¨  Ettepanek/algatus on kooskõlas kehtiva mitmeaastase
finantsraamistikuga
–
¨  Ettepanekuga/algatusega kaasneb mitmeaastase finantsraamistiku
asjakohase rubriigi ümberplaneerimine
Selgitage ümberplaneerimist, osutades asjaomastele
eelarveridadele ja summadele.
–
¨  Ettepanekuga/algatusega seoses on vajalik paindlikkusinstrumendi
kohaldamine või mitmeaastase finantsraamistiku läbivaatamine[42].
Selgitage vajalikku toimingut, osutades
asjaomastele rubriikidele, eelarveridadele ja summadele.
3.2.5.     Kolmandate isikute rahaline
osalus
–
Ettepanek/algatus ei hõlma kolmandate isikute
poolset kaasrahastamist.
–
Ettepanek/algatus hõlmab kaasrahastamist, mille
hinnanguline summa on järgmine:
assigneeringud
miljonites eurodes (kolm kohta pärast koma)
   || Aasta N || Aasta N+1 || Aasta N+2 || Aasta N+3 || Lisage vajalik arv aastaid, et kajastada kogu finantsmõju kestust (vt punkt 1.6) || Kokku
 Täpsustage kaasrahastav asutus ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||
 Kaasrahastatavad assigneeringud KOKKU ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||
3.3.        Hinnanguline mõju tuludele
–
þ  Ettepanekul/algatusel puudub finantsmõju tuludele.
–
¨  Ettepanekul/algatusel on järgmine finantsmõju:
–
¨         omavahenditele
–
¨         mitmesugustele tuludele
miljonites
eurodes (kolm kohta pärast koma)
 Eelarve tulurida: || Jooksva aasta eelarves kättesaadavad assigneeringud || Ettepaneku/algatuse mõju[43]
 Aasta N || Aasta N+1 || Aasta N+2 || Aasta N+3 || Lisage vajalik arv aastaid, et kajastada kogu finantsmõju kestust (vt punkt 1.6)
 Artikkel ………. ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||
Mitmesuguste sihtotstarbeliste tulude puhul
täpsustage, milliseid kulude eelarveridasid ettepanek mõjutab.
Täpsustage tuludele avaldatava mõju arvutusmeetod.
[1]               Komisjoni teatis Euroopa Parlamendile ja nõukogule
„Tegevuskava pangandusliidu poole liikumiseks”, COM(2012) 510, 12.9.2012.
[2]               Komisjoni teatis „Tiheda ja toimiva majandus- ja
rahaliidu loomise tegevuskava − Üleeuroopalise arutelu avamine”,
COM(2012) 777 final/2, 30.11.2012.
[3]               Euroopa Ülemkogu eesistuja Herman
Van Rompuy aruanne „Tõelise majandus- ja rahaliidu suunas”, EUCO 120/12,
26.6.2012.
[4]               COM(2012) 511.
[5]               Ettepanek: Euroopa Parlamendi ja
nõukogu direktiiv, millega luuakse krediidiasutuste ja investeerimisühingute
maksevõime taastamise ja solveerimise raamistik ning muudetakse nõukogu
direktiive 77/91/EMÜ ja 82/891/EÜ, direktiive 2001/24/EÜ, 2002/47/EÜ,
2004/25/EÜ, 2005/56/EÜ, 2007/36/EÜ ja 2011/35/EÜ ning määrust (EL) nr
1093/2010, COM (2012) 280, 6.6.2012.
[6]               Kapitalinõuete määrus ja direktiiv
http://ec.europa.eu/internal_market/bank/regcapital/index_en.htm
[7]               Sõltuvalt parlamendi ja nõukogu
vaheliste läbirääkimiste lõplikest tulemustest, võib kohustuste ja nõudeõiguste
teisendamise täielik jõustumine edasi lükkuda, komisjoni ettepaneku kohaselt
2018. aastani.
[8]               Vt nõukogu 9. oktoobri 2007. aasta
järeldused ELi finantsstabiilsusmeetmete tõhustamise kohta http://www.consilium.europa.eu/ueDocs/cms_Data/docs/pressData/en/ecofin/96351.pdf

[9]               Euroopa Parlamendi ja nõukogu
määrus (EL) nr 575/2013, 26. juuni 2013, krediidiasutuste ja
investeerimisühingute suhtes kohaldatavate usaldatavusnõuete kohta ja määruse
(EL) nr 648/2012 muutmise kohta (ELT L 176, 27.6.2013, lk 1).
[10]             Euroopa Parlamendi ja nõukogu
direktiiv 2013/36/EL, 26. juuni 2013, mis käsitleb krediidiasutuste tegevuse
alustamise tingimusi ning krediidiasutuste ja investeerimisühingute
usaldatavusnõuete täitmise järelevalvet, millega muudetakse direktiivi
2002/87/EÜ ning millega tunnistatakse kehtetuks direktiivid 2006/48/EÜ ja
2006/49/EÜ, ELT L 176, 27.6.2013, lk 338.
[11]             ELT C, , lk .
[12]             ELT C, , lk .
[13]             Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv, millega luuakse
krediidiasutuste ja investeerimisühingute maksevõime taastamise ja solveerimise
raamistik ning muudetakse nõukogu direktiive 77/91/EMÜ ja 82/891/EÜ, direktiive
2001/24/EÜ, 2002/47/EÜ, 2004/25/EÜ, 2005/56/EÜ, 2007/36/EÜ ja 2011/35/EÜ ning
määrust (EL) nr 1093/2010. ELT C, , lk .
[14]             Nõukogu ….. määrus (EL) nr .../..., millega Euroopa
Keskpangale antakse eriülesanded seoses krediidiasutuste usaldatavusnõuete
täitmise järelevalve poliitikaga.
[15]             Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 94/19/EL, 30. mai
1994, hoiuste tagamise skeemide kohta. EÜT L 135, 31.5.1994, lk 5–14.
[16]             Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus (EL)
nr 575/2013, 26. juuni 2013, krediidiasutuste ja
investeerimisühingute suhtes kohaldatavate usaldatavusnõuete kohta ja määruse
(EL) nr 648/2012 muutmise kohta, ELT L 176, 27.6.2013, lk 1.
[17]             Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2013/36/EL,
26. juuni 2013, mis käsitleb krediidiasutuste tegevuse alustamise
tingimusi ning krediidiasutuste ja investeerimisühingute usaldatavusnõuete
täitmise järelevalvet, millega muudetakse direktiivi 2002/87/EÜ ning millega
tunnistatakse kehtetuks direktiivid 2006/48/EÜ ja 2006/49/EÜ, ELT L 176,
27.6.2013, lk 338.
[18]             Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 94/18/EÜ, 30. mai
1994, millega muudetakse direktiivi 80/390/EMÜ, millega koordineeritakse
noteerimisega seotud selliste üksikasjade kogumist, uurimist ja levitamist
käsitlevaid nõudeid, mis avaldatakse väärtpaberite ametlikku börsinimekirja
lubamise korral, seoses kohustusega avaldada noteerimisega seotud üksikasjad,
EÜT L 135, 31.5.1994, lk 1.
[19]             Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2013/36/EL, 26.
juuni 2013, mis käsitleb krediidiasutuste tegevuse alustamise tingimusi ning
krediidiasutuste ja investeerimisühingute usaldatavusnõuete täitmise
järelevalvet, millega muudetakse direktiivi 2002/87/EÜ ning millega tunnistatakse
kehtetuks direktiivid 2006/48/EÜ ja 2006/49/EÜ, ELT L 176, 27.6.2013, lk 338.
[20]             Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus (EL) nr 575/2013, 26.
juuni 2013 , krediidiasutuste ja investeerimisühingute suhtes kohaldatavate
usaldatavusnõuete kohta ja määruse (EL) nr 648/2012 muutmise kohta, ELT L 176,
27.6.2013, lk 1.
[21]             Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 97/9/EÜ, 3. märts
1997, investeeringute tagamise skeemide kohta. EÜT L 084, 26.3.1997, lk 22.
[22]             Nõukogu direktiiv 2001/23/EÜ, 12. märts 2001, ettevõtjate,
ettevõtete või nende osade üleminekul töötajate õigusi kaitsvate liikmesriikide
õigusaktide ühtlustamise kohta. EÜT L, 82, 22.3.2001, lk 16.
[23]             Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 98/26/EÜ, 19. mai
1998, arvelduse lõplikkuse kohta makse- ja väärtpaberiarveldussüsteemides.
EÜT L 166, 11.6.1998, lk 45.
[24]             Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2009/65/EÜ, 13.
juuli 2009, vabalt võõrandatavatesse väärtpaberitesse ühiseks investeeringuks
loodud ettevõtjaid (eurofondid) käsitlevate õigus- ja haldusnormide
kooskõlastamise kohta, ELT L 302, 17.11.2009, lk 32.
[25]
[26]             ELT L 298, 26.10.2012, lk 1.
[27]             EÜT 17, 6.10.1958, lk 385.
[28]             Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus (EÜ) nr 1049/2001,
30. mai 2001, üldsuse juurdepääsu kohta Euroopa Parlamendi, nõukogu ja komisjoni
dokumentidele, EÜT L 145 31.5.2001, lk 43.
[29]             Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus (EÜ) nr 45/2001,
18. detsember 2000, üksikisikute kaitse kohta isikuandmete töötlemisel
ühenduse institutsioonides ja asutustes ning selliste andmete vaba liikumise
kohta, EÜT L 8, 12.1.2001, lk 1.
[30]             Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 95/46/EÜ, 24.
oktoober 1995, üksikisikute kaitse kohta isikuandmete töötlemisel ja selliste
andmete vaba liikumise kohta, EÜT L 281, 23.11.1995, lk 31.
[31]             ABM – tegevuspõhine juhtimine; ABB – tegevuspõhine
eelarvestamine.
[32]             Vastavalt finantsmääruse artikli 54 lõike 2 punktile a või
b.
[33]             Eelarve täitmise viise selgitatakse koos viidetega
finantsmäärusele veebisaidil BudgWeb: http://www.cc.cec/budg/man/budgmanag/budgmanag_en.html
[34]             Aasta, mil alustatakse
ettepaneku/algatuse rakendamist.
[35]             Tehniline ja/või haldusabi ning ELi
programmide ja/või meetmete rakendamiseks antava toetusega seotud kulud
(endised B..A read), otsene teadustegevus, kaudne teadustegevus.
[36]             Väljunditena käsitatakse tarnitavaid
tooteid ja osutatavaid teenuseid (nt rahastatud üliõpilasvahetuste arv,
ehitatud teede pikkus kilomeetrites jms).
[37]             Nagu kirjeldatud punktis 1.4.2
„Erieesmärk/eesmärgid...”
[38]             Aasta, mil alustatakse
ettepaneku/algatuse rakendamist.
[39]             Tehniline ja/või haldusabi ning ELi
programmide ja/või meetmete rakendamiseks antava toetusega seotud kulud
(endised B..A read), otsene teadustegevus, kaudne teadustegevus.
[40]             Lepingulised töötajad, kohalikud
töötajad, riikide lähetatud eksperdid, renditööjõud, noored eksperdid
delegatsioonides.
[41]             Tegevusassigneeringutest
rahastatavate koosseisuväliste töötajate alam-ülempiir (endised B.A read).
[42]             Vt institutsioonidevahelise
kokkuleppe (aastateks 2007–2013) punktid 19 ja 24.
[43]             Traditsiooniliste omavahendite
(tolli- ja suhkrumaksud) korral peab olema märgitud netosumma, s.t brutosumma
pärast 25 % sissenõudmiskulude mahaarvamist.