title: Komisijas Lēmums (ES) 2015/1075 (2015. gada 19. janvāris) par valsts atbalstu SA.35843 (2014/C) (ex 2012/NN), ko īstenojusi Itālija saistībā ar sabiedrisko pakalpojumu papildkompensāciju uzņēmumam Buonotourist (izziņots ar dokumenta numuru C(2015) 75) (Autentisks ir tikai teksts itāļu valodā)Dokuments attiecas uz EEZ

text:
               8.7.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               L 179/128

         KOMISIJAS LĒMUMS (ES) 2015/1075
   (2015. gada 19. janvāris)
   par valsts atbalstu SA.35843 (2014/C) (ex 2012/NN),
   ko īstenojusi Itālija saistībā ar sabiedrisko pakalpojumu papildkompensāciju uzņēmumam Buonotourist

   (izziņots ar dokumenta numuru C(2015) 75)
   (Autentisks ir tikai teksts itāļu valodā)
   (Dokuments attiecas uz EEZ)
   EIROPAS KOMISIJA,
   ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 108. panta 2. punkta pirmo daļu,
   ņemot vērā Līgumu par Eiropas Ekonomikas zonu un jo īpaši tā 62. panta 1. punkta a) apakšpunktu,
   pēc tam, kad ieinteresētās personas tika aicinātas sniegt piezīmes atbilstīgi iepriekš minētajiem noteikumiem un to piezīmes tika ņemtas vērā,
   tā kā:
   1.   PROCEDŪRA

               (1)

               Atbilstīgi Līguma 108. panta 3. punktam Itālijas iestādes 2012. gada 5. decembrī iesniedza paziņojumu elektroniskā formā par to, ka atbilstīgi Consiglio di Stato (Itālijas Augstākā administratīvā tiesa) spriedumam ir piešķirta papildkompensācija uzņēmumam Buonotourist S.r.l. (turpmāk “Buonotourist”), kas sniedz pasažieru pārvadājumu pakalpojumus ar autobusu, pamatojoties uz koncesijām, kuras Itālijas Kampānijas reģions (turpmāk “reģions”) piešķīris laikposmā no 1996. gada līdz 2002. gadam (turpmāk “pārskata periods”).

               (2)

               Paziņojums tika reģistrēts ar lietas numuru SA.35843, un, sākot no 2012. gada 13. decembra, tas tiek uzskatīts par nepaziņotu pasākumu, jo atbilstīgi Komisijas rīcībā esošajai informācijai reģionam nebija pienākuma maksāt Buonotourist papildkompensāciju līdz 2012. gada 7. decembrim, t. i., pēc tam, kad Itālijas valdība bija informējusi Komisiju par pasākumu, bet pirms Komisijas lēmuma pieņemšanas.

               (3)

               Komisija savā 2014. gada 20. februāra vēstulē informēja Itāliju par savu lēmumu saistībā ar atbalstu sākt Līguma 108. panta 2. punktā minēto procedūru (turpmāk “lēmums sākt procedūru”).

               (4)

               Lēmums sākt procedūru tika publicēts Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī
                   (1). Komisija aicināja ieinteresētās personas sniegt piezīmes par pasākumu.

               (5)

               Itālijas iestādes savās 2014. gada 21. un 24. marta vēstulēs iesniedza savus apsvērumus par lēmumu sākt procedūru.

               (6)

                  Buonotourist, kas ir atbalsta saņēmējs, bija vienīgā trešā persona, kas iesniedza apsvērumus par lēmumu sākt procedūru. Uzņēmuma piezīmes tika saņemtas 2014. gada 25. martā.

               (7)

               Itālijas iestādes 2014. gada 11. jūlijā iesniedza piezīmes par trešās personas sniegtajiem apsvērumiem un papildinformāciju, atsaucoties uz 2014. gada 11. jūnija prasību sniegt informāciju.

               (8)

               Pēc tam, kad Komisija piekrita pagarināt termiņu, Itālijas iestādes sniedza papildinformāciju savā 2014. gada 15. septembra vēstulē.

         2.   PASĀKUMA APRAKSTS

   2.1.   UZŅĒMUMS

               (9)

                  Buonotourist ir privāts uzņēmums, kas sniedz vietēja mēroga sabiedriskā transporta pakalpojumus, pamatojoties uz reģiona un municipalitātes koncesijām. Saskaņā ar precīzāku Itālijas iestāžu sniegto informāciju Buonotourist visā pārskata periodā nodrošināja autobusu maršrutu tīklu saskaņā ar reģiona koncesiju, aptverot aptuveni 1,8 miljonus kilometru gadā.

               (10)

               Saskaņā ar Itālijas iestāžu sniegto informāciju reģions par minētajiem pakalpojumiem pārskata periodā jau ir samaksājis Buonotourist EUR 1 9 5 07  121,54 un no šīs summas EUR 1 7 0 36  021,13 ir par pakalpojumu nodrošināšanu un pārvaldību un EUR 2 4 71  100,41 par ieguldījumiem. Tā kā šī kompensācija izrādās piešķirta Buonotourist vairāk nekā desmit gadus pirms Komisijas pirmā pieprasījuma Itālijas valstij sniegt informāciju, uz to neattieksies prasība veikt novērtējumu šīs procedūras ietvaros (2).

               (11)

               Papildus iepriekš minētajām jau saņemtajām summām Buonotourist pieprasījis reģionam papildkompensāciju EUR 5 5 67  582,57 apmērā, pamatojoties uz Padomes Regulu (EEK) Nr. 1191/69 (3), par ekonomiskiem zaudējumiem, kas uzņēmumam esot radīti, jo tam tikušas uzliktas sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas saistības. Saskaņā ar reģiona sniegto informāciju pieprasījums tika izteikts 2007. gada janvārī, kad Buonotourist sāka procesu Itālijas administratīvajās tiesās.

               (12)

               Reģiona administratīvā tiesa, kas atrodas Salerno, 2008. gadā noraidīja Buonotourist prasību par papildkompensāciju, pamatojoties uz Regulu (EEK) Nr. 1191/69. Tiesa norādīja, ka atbilstīgi Regulas (EEK) Nr. 1191/69 4. pantam (4)
                  Buonotourist nevar pieprasīt kompensāciju par ekonomiskiem zaudējumiem, kas uzņēmumam radušies tam uzlikto sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas saistību rezultātā, ja iepriekš uzņēmums nav pieprasījis izbeigt šādas sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas saistības.

         2.2.   CONSIGLIO DI STATO SPRIEDUMI

               (13)

               Savā 2009. gada 27. jūlija spriedumā (Sentenza Nr. 4683/09) Consiglio di Stato atbalstīja Buonotourist apelāciju saistībā ar Salerno Reģionālās administratīvās tiesas spriedumu un secināja, ka Buonotourist ir tiesības saņemt papildkompensāciju par sabiedriskajiem pakalpojumiem, ko uzņēmums veicis atbilstīgi Regulas (EEK) Nr. 1191/69 6., 10. un 11. pantam. Spriedumā nav precīzi noteikts, no kura tiesību akta izriet, ka sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas saistības tikušas uzliktas, un tieši kādā veidā tas noticis, bet uzsvērts, ka nevar noraidīt tāda uzņēmuma prasību, kurš sniedz sabiedriskos pakalpojumus, ja prasība ir atmaksāt izmaksas, kas faktiski jau ir radušās, sniedzot šādus pakalpojumus. Consiglio di Stato arī uzskatīja, ka Buonotourist bija tiesības saņemt sabiedrisko pakalpojumu kompensāciju arī tad, ja iepriekš uzņēmums nebija pieprasījis izbeigt sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas saistības.

               (14)

                  Consiglio di Stato norādījusi, ka Buonotourist pienākošās papildkompensācijas precīzais apmērs bija jānosaka reģionam, pamatojoties uz ticamiem datiem, kas iegūti no uzņēmuma finanšu pārskatiem, un ir jābūt redzamai starpībai starp izmaksām, kuras ir saistītas ar to Buonotourist darbības daļu, kas ir sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas saistības, un attiecīgajiem ieņēmumiem. Tomēr reģions apgalvoja, ka tas nevarēja noteikt summu, jo nebija skaidru un ticamu datu.

               (15)

               Ar 2010. gada 13. decembra rīkojumu (ordinanza) Nr. 8737/2010 Consiglio di Stato iecēla ekspertu šā uzdevuma veikšanai. Itālijas iestādes norādīja, ka minētais eksperts arī nevarēja noteikt kompensējamo summu. Ar 2011. gada 7. novembra rīkojumu (ordinanza) Nr. 5880/2011 Consiglio di Stato iecēla vēl vienu ekspertu (turpmāk “otrais eksperts”). No Consiglio di Stato2012. gada 7. novembra sprieduma (giudizio per l’ottemperanza) Nr. 5650/2012 9. punkta izriet, ka abi eksperti izslēdza iespēju, ka pastāv tiesības uz kompensāciju atbilstīgi 10. pantam Regulā (EEK) Nr. 1191/69 (t. i., saistības veikt darbību vai veikt pārvadājumus), bet abi eksperti secināja, ka Buonotourist nebija saņēmis pietiekamu kompensāciju par 1998., 1999. un 2000. gadu, jo tika piemērota Regulas (EEK) Nr. 1191/69 11. pantā noteiktā formula (par saistībām ievērot likmes jeb tarifu saistības). Netieši abi eksperti tādējādi pieņēma, ka reģions ir uzlicis uzņēmumam Buonotourist tarifu saistības.

               (16)

               Kaut gan pirmais eksperts secināja, ka nav atbilstīgi izmantot “induktīvu metodi”, lai aprēķinātu papildizmaksas, kas uzņēmumam radušās saistībā ar tarifu izmaksām, un ieteica papildkompensāciju aprēķināt, izmantojot pašu kapitāla vērtības pieaugumu (in via equitativa), otrais eksperts izmantoja “induktīvu metodi”, aprēķinot reģiona maksājamo kompensācijas summu uzņēmumam, un norādīja, ka Consiglio di Stato uzskatījusi, ka “induktīvas metodes” izmantošana uzskatāma par galīgu, jo tā tikusi izmantota dažādos spriedumos un nav tikusi apstrīdēta.

               (17)

               Tomēr otrais eksperts nevarēja aprēķināt kompensāciju atbilstīgi Regulas (EEK) Nr. 1191/69 11. pantam, jo nebija būtisku datu par to, kāds ir sagaidāmais nosacīto transporta vienību skaits un faktiskais transporta mērvienību skaits. Tādēļ otrais eksperts aprēķināja nepietiekamās kompensācijas iespējamo summu kā starpību starp potenciālajiem ieņēmumiem, kādus uzņēmums varēja gūt, sniedzot pakalpojumus uz komerciāliem pamatiem (aplēse), un faktiski saņemto ieņēmumu un publisko iemaksu kopsummu. Saskaņā ar šiem aprēķiniem Buonotourist saņēmis nepietiekamu kompensāciju tikai par 1998., 1999. un 2000. gadu, un tās kopējā summa ar procentiem ir EUR 1 1 11  572. Eksperts secināja, ka par nepietiekamu kompensāciju var uzskatīt šādu summu.

               (18)

               Attiecīgi Consiglio di Stato savā 2012. gada 7. novembra spriedumā Nr. 5650/2012 noteica, ka skaitliskā izteiksmē reģionam jāmaksā Buonotourist papildkompensācija EUR 1 1 11  572 apmērā un maksājums jāveic līdz 2012. gada 7. decembrim (5). Norādīto summu reģions samaksāja Buonotourist2012. gada 21. decembrī.

               (19)

               Reģiona veiktais papildkompensācijas maksājums Buonotourist saskaņā ar spriedumu Nr. 5650/2012 ir nepaziņotais pasākums un šā lēmuma priekšmets.

         2.3.   ITĀLIJAS IESTĀŽU SNIEGTĀ PAPILDINFORMĀCIJA/APSVĒRUMI

               (20)

               Itālijas iestādes norādīja, ka Buonotourist – līdzīgi kā citi pakalpojumu sniedzēji, kuri veic reģionālus plānotus pārvadājumus ar autobusu, – darbojās saskaņā ar pagaidu licenci (koncesiju), kas jāatjauno reizi gadā pēc uzņēmuma pieprasījuma. Šādas koncesijas dod uzņēmumam ekskluzīvas tiesības sniegt attiecīgos pakalpojumus.

               (21)

               Itālijas iestādes norāda arī, ka Buonotourist pieprasīja reģionam koncesijas pakalpojumu sniegšanai attiecīgajos maršrutos katrā pārskata perioda gadā un šādas koncesijas vienmēr nozīmēja to, ka pakalpojumi tika sniegti, uzņēmumam pilnībā uzņemoties risku, t. i., “pakalpojuma sniegšana nav saistīta ar tiesībām uz subsīdiju vai jebkādu kompensāciju”. Itālijas iestādes iesniedza koncesijas līguma parauga kopiju (turpmāk “koncesijas līguma paraugs”), kas parakstīts ar citu uzņēmumu 1972./1973. gadā, un norādīja, ka tāds pats līgums tika izmantots ar Buonotourist pārskata periodā. Tomēr Itālijas iestādes neiesniedza nevienu koncesijas līgumu, kas pārskata periodā būtu noslēgts ar Buonotourist.

               (22)

               Itālijas iestādes uzskata, ka saskaņā ar šīm koncesijām Buonotourist varēja ierosināt citu transportlīdzekļu izmantošanu vai iesniegt pieteikumu par sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas saistību izbeigšanu pilnībā vai daļēji, ja šādas saistības uzņēmumam radīja ekonomiskus zaudējumus, tomēr uzņēmums nekad nav īstenojis šādas tiesības. Itālijas iestādes arī apgalvo, ka uzņēmums nekad nav informējis reģionu par to, ka tam ir ekonomiski zaudējumi vai ka tas pilda saistības, ko tas nepildītu, ja tam nebūtu pienākuma sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas saistību ietvaros. Visbeidzot, Itālijas iestādes norāda, ka Buonotourist nekad nebija pieprasījis izbeigt sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas saistības, kā noteikts Regulas (EEK) Nr. 1191/69 4. panta 1. punktā.

               (23)

               Itālijas iestādes norāda, ka uzņēmumam Buonotourist iepriekš piešķirtās publiskās iemaksas balstījās uz standartizmaksu metodiku un tika aprēķinātas, pamatojoties uz noteiktiem parametriem, kas paredzēti Reģiona likumā Nr. 16/1983 (6); šādi parametri ir, piemēram, piešķirto kilometru skaits salīdzinājumā ar nobraukto kilometru skaitu, darbinieku un autobusu skaits, un šādi parametri atšķiras atkarībā no sniegtā pakalpojuma veida (pakalpojums tiek sniegts pilsētā vai kalnos), darbiniekiem piemērotā tiesiskā un saimnieciskā regulējuma, uzņēmuma lieluma un autobusu izmaksām.

               (24)

               Itālijas iestādes arī apšauba, vai Buonotourist ir parādījis, ka tas efektīvi un pareizi ir pildījis sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas saistības atbilstīgi Regulai (EEK) Nr. 1191/69, un norāda, ka Buonotourist neveica atsevišķu uzskaiti, kā tas noteikts minētās regulas 1. panta 5. punktā.

         2.4.   KOMPENSĀCIJAS APMĒRS

               (25)

               Kā paskaidrots 15. apsvērumā, Consiglio di Stato iecēla divus ekspertus, lai tie noteiktu papildkompensāciju, kas Buonotourist pienākas no reģiona, pamatojoties uz Regulas (EEK) Nr. 1191/69 6., 10. un 11. pantu. Eksperti savus ziņojumus sniedza 2012. gada 27. septembrī, bet tikai otrais eksperts varēja aprēķināt papildkompensāciju, kas reģionam bija jāmaksā uzņēmumam Buonotourist (turpmāk “ziņojums”).

               (26)

               Savā ziņojumā otrais eksperts bieži norāda, ka puses iesniedza datus, kas nebija saskanīgi vai pietiekami precīzi, bet tikai aptuvenas summas. Jo īpaši otrais eksperts konstatēja, ka puses iesniegušas pretrunīgus dokumentārus pierādījumus par iepriekš izmaksāto kompensāciju. Pretēji Itālijas iestāžu apgalvojumam otrais eksperts norāda, ka Buonotourist veica atsevišķu uzskaiti par uzņēmuma sabiedrisko un privāto pārvadājumu darbībām, bet paskaidro, ka nav bijis iespējams pārbaudīt to, vai dažas izmaksas saistībā ar noteikto darbības nozari tikušas pareizi aprēķinātas. Otrais eksperts arī paskaidro, ka nebija iespējams iegūt ticamus datus par izmaksām, kādas nebūtu izveidojušās, ja sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas saistības būtu izbeigtas; tas nebūtu iespējams, pat izmantojot Consiglio di Stato norādīto “induktīvo metodi”.

               (27)

               Attiecīgi otrais eksperts secināja, ka nevar noteikt papildkompensāciju par saistībām veikt darbību vai veikt pārvadājumus, ko aprēķina atbilstīgi Regulas (EEK) Nr. 1191/69 10. pantam.

               (28)

               Otrais eksperts norādīja, ka papildkompensāciju par pildītajām saistībām ievērot likmes jeb tarifu saistībām (Regulas (EEK) Nr. 1191/69 11. pants) nevar aprēķināt atbilstīgi minētā panta 1. punktam, jo trūkst datu un/vai dati nav ticami. Tādēļ tika piemērota Consiglio di Stato norādītā “induktīvā metode”.

               (29)

               Regulas (EEK) Nr. 1191/69 11. pantā cita starpā noteikts, ka par saistībām ievērot likmes (jeb tarifu saistībām) kompensācijas apmērs ir vienāds ar šādu divu lielumu starpību:

                           —

                           pirmo lielumu iegūst, no sagaidāmā nosacīto transporta vienību skaita reizinājuma ar:

                                       —

                                       vai nu visizdevīgāko pastāvošo likmi (tarifu), uz kuru lietotāji varētu pretendēt, ja attiecīga saistība nepastāvētu,

                                       —

                                       vai, ja šāda likme (tarifs) nepastāv, tad likmi (tarifu), kuru uzņēmums piemērotu, ja darbotos uz komerciāliem pamatiem un ņemtu vērā kā izmaksas attiecīgai darbībai, tā arī pārvadājumu tirgus stāvokli,

                                 atskaitot faktiskā transporta mērvienību skaita un aplūkojamam laikposmam noteiktās likmes (tarifa) reizinājumu,

                           —

                           otrais lielums ir vienāds ar starpību starp izmaksām, ko uzņēmums veiktu, ja piemērotu vai nu vislabvēlīgāko pastāvošo likmi (tarifu), vai tādu likmi (tarifu), kādu šis uzņēmums būtu piemērojis, ja darbotos uz komerciāliem pamatiem, un izmaksām, ko uzņēmums faktiski veic, piemērojot obligāto likmi (tarifu).

               (30)

               Tā kā nebija nepieciešamo datu šo summu noteikšanai, otrais eksperts maksājamās kompensācijas apmēru aprēķināja kā šādu divu turpmāk paskaidroto lielumu starpību:

                           —

                           tā kā nav sagaidāmā nosacīto transporta vienību skaita un faktiskā transporta mērvienību skaita, pirmais lielums ir summa, kas ir nepieciešama reālo izmaksu (vai “standartizmaksu”, ja tās ir mazākas) (7) segšanai, no kuras atskaita ieņēmumus, kas gūti, veicot pārvadājumus (8),

                           —

                           saistībā ar otru lielumu eksperts uzskatīja, ka tam jābūt vienādam ar reālajām izmaksām (vai “standartizmaksām”, ja tās ir mazākas) (9), no kurām atskaita starpību starp reālajām izmaksām (vai “standartizmaksām”, ja tās ir mazākas) un jau saņemtās kompensācijas summu (10).

               (31)

               Otrais eksperts norāda, ka saskaņā ar aprēķiniem par pārskata periodu Buonotourist varēja apgalvot, ka tas nav saņēmis pietiekamu kompensāciju tikai par 1998., 1999. un 2000. gadu, jo tam tika uzliktas tarifu saistības. Saskaņā ar otrā eksperta aprēķiniem nepietiekamā kompensācija par šiem trim gadiem bija EUR 8 38  593,21, kam tika pieskaitīti likumīgie procenti EUR 2 72  979,13 apmērā, un attiecīgi papildkompensācija bija EUR 1 1 11  572. Šādu summu Consiglio di Stato lika reģionam samaksāt Buonotourist, un tā faktiski tika samaksāta 2012. gada 21. decembrī.

         2.5.   PAMATOJUMS PROCEDŪRAS SĀKŠANAI

               (32)

               Lēmumā sākt procedūru ir paskaidrots, ka Komisijai bija bažas par pasākuma saderību ar iekšējo tirgu.

               (33)

               Pirmkārt, Komisija apšaubīja, ka ir izpildīti četri nosacījumi, kurus Eiropas Savienības Tiesa (turpmāk “Tiesa”) noteikusi Altmark lietā (11).

               (34)

               Otrkārt, Komisijai bija šaubas par atbrīvojumu no paziņošanas pienākuma saskaņā ar Regulu (EEK) Nr. 1191/69. Jautājums par to, vai saskaņā ar Regulas (EEK) Nr. 1191/69 17. panta 2. punktu Itālijas iestādes patiesi tiek atbrīvotas no iepriekšējas informēšanas šajā lietā, ir atkarīgs no šādiem faktoriem: pirmkārt, vai reģions faktiski ir vienpusēji uzlicis Buonotourist sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas saistības, un, otrkārt, vai kompensācija, kas izmaksāta par šīm saistībām, atbilst Regulas (EEK) Nr. 1191/69 prasībām. Komisija nevarēja izdarīt secinājumu, vai Buonotourist piešķirtā kompensācija atbilda šiem nosacījumiem.

               (35)

               Treškārt, Komisijai bija bažas par pasākuma iespējamo saderību atbilstīgi Eiropas Parlamenta un Padomes Regulai (EK) Nr. 1370/2007 (12). Komisijai bija bažas par to, vai, ja apstiprinātos, ka kaut viens nosacījums atbrīvošanai no paziņošanas atbilstīgi Regulai (EEK) Nr. 1191/69 nav izpildīts un ir jāveic novērtējums atbilstīgi Regulai (EK) Nr. 1370/2007, šajā lietā ir nodrošināta atbilstība minētās regulas nosacījumiem.

         3.   ITĀLIJAS PIEZĪMES

               (36)

               Itālijas valsts iestādes nesniedza piezīmes par lēmumu sākt procedūru. Piezīmes iesniedza tikai Kampānijas reģions.

               (37)

               Pirmkārt, reģions iesniedza dokumentus, lai parādītu, ka attiecīgajā periodā Buonotourist sniedza ne tikai “licencētus pakalpojumus”, pašam uzņemoties risku, bet arī pakalpojumus saskaņā ar koncesiju. Piemēram, pārskata periodā Buonotourist sniedza starpvalstu un starpreģionu pārvadājumu pakalpojumus ar autobusu. Turklāt reģions paskaidroja, ka Buonotourist bija atsevišķa uzskaite tikai izīrēšanas pakalpojumiem un pārvadājumu pakalpojumiem ar autobusu, sīkāk nenodalot “licencētus pakalpojumus”, kurus uzņēmums sniedza, pašam uzņemoties risku.

               (38)

               Otrkārt, reģions norādīja, ka pārskata periodā tas nav vienpusēji uzlicis sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas saistības. Reģions norādīja, ka uzņēmums, ievērojot tolaik spēkā esošos noteikumus, pieprasījis ik gadu atjaunot koncesijas ietvaros sniegtos pakalpojumus un neviens koncesijas akts nenozīmēja, ka sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas saistības tiek vienpusēji uzliktas. Turklāt pēc Consiglio di Stato sprieduma 2009. gadā reģions atkārtoti pieprasījis, lai Buonotourist iesniedz tiesību aktus vai līgumus, ar kuriem uzņēmumam tiek uzliktas sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas saistības, lai nodrošinātu atbilstību spriedumam. Reģions norādīja, ka uzņēmums nekad nav sniedzis atbildi uz šiem pieprasījumiem. Saistībā ar maksimāli pieļaujamajiem tarifiem reģions norādīja, ka koncesijas līgumos norādītās likmes (tarifi) izriet no vispārējiem pasākumiem cenu politikas jomā un tās tiek piemērotas visiem uzņēmumiem, kuri darbojas vienā nozarē.

         4.   IEINTERESĒTO PERSONU PIEZĪMES

               (39)

                  Buonotourist, kas ir atbalsta saņēmējs, bija vienīgā trešā persona, kas iesniedza apsvērumus par lēmumu sākt procedūru. Uzņēmums nepiekrita Komisijas sākotnējai nostājai lēmumā sākt procedūru.

               (40)

               Lai pamatotu savu apgalvojumu par to, ka uzņēmumam tika uzliktas saistības, Buonotourist norādīja, ka sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas saistības nebija noteiktas dokumentā, ar kuru uzņēmumam tika piešķirta koncesija, jo tāda dokumenta nebija, bet tās izrietēja tikai no reģiona iekšējiem tiesību aktiem, kuros tiek iepriekš noteikta uzņēmuma organizatoriskā struktūra un tas, ka kompensācija tiek noteikta, izmantojot t. s. “standartizmaksu” mehānismu. Buonotourist paskaidroja, ka Itālijā sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas saistības tiek reglamentētas Likumā Nr. 151/81, Reģiona likumā Nr. 16/83, Likuma Nr. 59/97 4. pantā un Dekrētā Nr. 422/97. Reģions uzticēja Buonotourist sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas saistības, izmantojot 1972./1973. gadā noslēgtu koncesijas aktu, un atjaunoja koncesiju reizi gadā līdz 2003. gadam. To, ka 1996.–2002. gadā Buonotourist tika uzliktas sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas saistības, piemēram, tarifu saistības, maršruti, laika grafiks un pieturas, varot secināt no šādiem dokumentiem:

                           —

                           līguma par pakalpojumu savienošanu, ko uzņēmums Buonotourist un reģions parakstīja par 2003. gadu atbilstīgi Reģiona likuma Nr. 3/02 46. pantam, saskaņā ar kuru tiek atsauktas un aizstātas pastāvošās koncesijas,

                           —

                           reģiona valdības 1999. gada 30. decembra Lēmuma (delibera della Giunta Regionale) Nr. 8726, saskaņā ar kuru Buonotourist tiek piešķirta atļauja grozīt dažus maršrutus, ņemot vērā paša uzņēmuma un citu pieteikumu iesniedzēju pieprasījumu,

                           —

                           reģiona valdības 2000. gada 4. maija Lēmuma Nr. 323, saskaņā ar kuru tiek pagarināts periods, kura laikā tiek apturēts izmaksu pieaugums sezonas biļetēm par pārvadājumu pakalpojumiem ar autobusu reģionā,

                           —

                           Piezīmes Nr. 4770/2000, ar kuru tiek paziņota prasība nodalīt aprēķinu likmei (tarifam) par parasto sezonas biļeti un likmei (tarifam) par sezonas biļeti t. s. “darba līnijās” (linee operaie),

                           —

                           reģiona Assessore di Trasporti Dekrēta Nr. 1609/2001 par pāreju no liras uz euro, ar kuru pakalpojumu sniedzējiem tiek atgādināts, ka ikviena nepamatota likmes (tarifa) palielināšana ir aizliegta un aizliegums ir “koncesijā/līgumā noteikts pienākums”.

               (41)

               Turklāt Buonotourist norādīja, ka reģions ir atkārtoti samazinājis standartizmaksas apmēru un piemērojis izmaksu nevienlīdzīgi dažādiem maršrutiem un koncesijām, tāpēc daži pārvadātāji pieņēmuši lēmumu slēgt noteiktus autobusu maršrutus, kuros pārvadājumi pastāvīgi tiek veikti ar zaudējumiem. Reģions esot sniedzis atbildi, ka pārvadātājiem bijis pienākums darboties maršrutos atbilstīgi sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas saistībām un tiks sākts tiesas process pret pārvadātājiem par sabiedrisko pakalpojumu pārtraukšanu, ja tie patiesi vairs neveiks savu darbību. Buonotourist norādīja, ka tas liecina, ka uzņēmumam tika uzliktas sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas saistības. Tomēr Buonotourist nesniedza pierādījumus, lai pamatotu savu apgalvojumu.

               (42)

                  Buonotourist arī apgalvoja, ka tas galvenokārt darbojies kā vietēja mēroga sabiedriskā transporta pakalpojumu sniedzējs (80 % no uzņēmuma darbības). Pārējā uzņēmuma saimnieciskā darbība bijusi dažādota, un tai tika veikta atsevišķa uzskaite.

               (43)

               Uzņēmums, norādot uz Consiglio di Stato galīgo nolēmumu, apstrīdēja šādus reģiona izteiktos apgalvojumus:

                           —

                           aprēķinus nepamatoja atsevišķa vadības uzskaite, ko uztur izmaksu centri, lai nodalītu darbības, kas tiek veiktas sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas saistību ietvaros,

                           —

                           tā kā nav uzskaites datu, kuri ļautu noteikt īpašus elementus, kas tiek aprēķināti atbilstīgi Regulas (EEK) Nr. 1191/69 10. un 11. pantam, aprēķini jāveic ar induktīvu metodi, par kuru reģions norāda, ka tā ir “neskaidra un novirzīta”.

               (44)

                  Buonotourist paskaidroja, ka saskaņā ar spēkā esošajiem noteikumiem prasība bija vienkārši sniegt atsevišķi uzskaites datus par sabiedriskā transporta pakalpojumu darbībām, kas tiek veiktas sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas saistību ietvaros, un datus par citu saimniecisko darbību, bet nebija prasības sīkāk sadalīt uzskaites datus, atsevišķi uzrādot izmaksas un ieņēmumus katrā aptvertajā maršrutā. Buonotourist apgalvoja, ka tas atsevišķi uzskaita datus par sabiedrisko pakalpojumu darbībām un datus par saimniecisko darbību, un piebilda, ka reģions nekad nav apšaubījis šādu uzskaites datu ticamību, bet gluži pretēji – ir pareizi izmantojis šādus datus par pamatu gada iemaksas aprēķināšanai un izmaksāšanai.

               (45)

                  Buonotourist arī apstrīdēja to, ka iesniegtie uzskaites dokumenti neesot pietiekams pamatojums pieprasītajai kompensācijai tikai tādēļ, ka tie ir gada finanšu pārskati un E veidlapas (13) un tiem nav pievienotas pilnīgas dokumentu kopijas par pamatā esošajiem uzskaites un administratīvajiem ierakstiem (uzskaites reģistrs, virsgrāmatas, izrakstītie un saņemtie rēķini, biļešu pasakņi utt.). Buonotourist norādīja, ka šāds iebildums var tikt viegli atspēkots, jo pārskata periodā reģions pieņēmis tādus pašus datus, un tolaik tie bijuši ticami. Turklāt vairs nepastāv prasība turēt pilnā apmērā uzskaites un administratīvos dokumentus par pārskata periodu, tādēļ objektīvu iemeslu dēļ tagad ir grūti pieprasīt kopijas. Tādēļ ir atbilstīgi, ka tagad maksājamās kompensācijas apmēra noteikšanai izmanto induktīvu pieeju, kā noteikusi Consiglio di Stato. Visbeidzot, finanšu pārskati bijuši attiecīgi apstiprināti, un to pareizība un patiesums nekad nav apšaubīti. Secinājums ir, ka Buonotourist iesniegtie pārskati nepārprotami ir pietiekams pamats kompensācijas aprēķināšanai un tas pilnībā atbilst Regulas (EEK) Nr. 1191/69 prasībām.

               (46)

               Saistībā ar aprēķina metodes pareizību un atbilstību Savienības tiesību aktiem Buonotourist uzskata, ka uzņēmumam jāsaņem kompensācija par zaudējumiem, ko tam radījusi starpība starp mazākiem ieņēmumiem un lielākām izmaksām pildīto sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas saistību dēļ. Lai noteiktu, kāda ir mazāku ieņēmumu vērtība, pamatojoties uz ticamiem datiem, Buonotourist, pirmkārt, apsvēra faktiskos pamatdarbības ieņēmumus gadā, reizinot faktisko transporta mērvienību skaitu ar uzlikto likmi (tarifu). Tad uzņēmums noteica summu, kas jāatskaita atbilstīgi Savienības noteikumiem, ņemot vērā ieņēmumus, kas ir nepieciešami gada finanšu pārskatos iegrāmatoto faktisko izmaksu segšanai. Pamatdarbības ieņēmumu gada summa sakrīt ar uzņēmuma faktiski gūtajiem ieņēmumiem, veicot tādu darbību atbilstīgi tarifu saistībām, kura tika atsevišķi norādīta Buonotourist gada finanšu pārskatos un E veidlapās; šie dokumenti katru gadu tika sūtīti reģionam, un reģions nekad nebija apšaubījis datu ticamību. Tādēļ nav nepieciešamības sīkāk sadalīt summas sastāvdaļās, pat ja šādas sastāvdaļas ir ieņēmumi saistībā ar maršrutiem, uz kuriem neattiecās koncesija un kuri tādēļ bija pārmērīgi novērtēti. Saistībā ar atskaitāmo summu Buonotourist norādīja, ka tika izmantots kritērijs, kas pilnībā atbilst Regulas (EEK) Nr. 1191/69 norādījumiem un saskaņā ar kuru drīkst izmantot likmi (tarifu), kādu uzņēmums izmantotu, ja tas darbotos uz komerciāliem pamatiem, un šādai summai būtu jāsedz faktiski radušās izmaksas. Attiecībā uz starpību starp izmaksām, kādas uzņēmumam rastos, piemērojot vislabvēlīgāko pastāvošo likmi (tarifu) vai darbojoties uz komerciāliem pamatiem, un faktiski radušajām izmaksām Buonotourist uzskatīja, ka aprēķins pilnībā atbilst minētās regulas 11. pantam, jo starpība aptver mazākas izmaksas, kas uzņēmumam rodas sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas saistību rezultātā, ņemot vērā no reģiona saņemtās iemaksas pamatdarbības izmaksu segšanai. Turklāt Buonotourist uzskata, ka nebūtu iespējams aplēst pasažieru pārvadājumus brīvā tirgus scenārijā. Tādēļ Consiglio di Stato noteiktā induktīvā metode ir likumīga. Visbeidzot, Buonotourist atgādina, ka gan 10., gan 11. pants nosaka, ka sabiedriskā transporta uzņēmumiem, kam piemēro sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas saistības, ir tiesības saņemt kompensāciju par visu negatīvo finanšu ietekmi, ko uzņēmumiem rada šādas saistības.

               (47)

               Saistībā ar valsts atbalsta jēdzienu Buonotourist norādīja, ka attiecīgajā periodā sabiedriskā transporta tirgus Itālijā nebija atvērts konkurencei citās dalībvalstīs reģistrētiem uzņēmumiem. Tādēļ Buonotourist secinājis, ka nebija ietekmes uz tirdzniecību. Līdzīgā kārtā, ņemot vērā to, ka patlaban vietēja mēroga sabiedriskā transporta pakalpojumi tiek organizēti, pamatojoties uz vienpusēju, ekskluzīvu koncesiju dažos maršrutos, kompensācija, visticamāk, nevarētu kropļot konkurenci. Turklāt standartizmaksas uz vienu kilometru noteica reģions, un koncesionārs piekrita gan šādām izmaksām, gan visām citām sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas saistībām, tādēļ neveidotos priekšrocība. Buonotourist uzskatīja, ka šajā gadījumā nebija izpildīti vismaz trīs no Tiesas formulētajiem nosacījumiem valsts atbalsta konstatēšanai.

               (48)

                  Buonotourist uzskata, ka kompensācijas saderība bija jāvērtē, ņemot vērā Regulu (EEK) Nr. 1191/69. Saistībā ar atbrīvojumu no paziņošanas prasības saskaņā ar Regulu (EEK) Nr. 1191/69 Buonotourist uzskatīja, ka, tā kā reģions vienpusēji ir uzlicis saistības ievērot likmes (jeb tarifu saistības) un summas neveido sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas saistības saskaņā ar pakalpojumu līgumu, bet izriet no minētās regulas 11. pantā noteiktā aprēķina pareizas piemērošanas koncesijas ietvaros, maksājums, kas ticis piešķirts kā kompensācija, tika atbrīvots no minētās regulas 17. panta 2. punktā noteiktās paziņošanas prasības.

         5.   ITĀLIJAS PIEZĪMES PAR IEINTERESĒTO PERSONU PIEZĪMĒM

               (49)

               Itālijas valsts līmeņa iestādes nesniedza piezīmes par Buonotourist piezīmēm. Piezīmes iesniedza tikai Kampānijas reģions 2014. gada 11. jūlijā.

               (50)

               Reģions paskaidroja, ka atsevišķa uzskaite uzņēmumā Buonotourist attiecās tikai uz izīrēšanas pakalpojumiem (noleggio jeb fuorilinea) salīdzinājumā ar autobusu pakalpojumiem kopumā. Tomēr Buonotourist sniedza autobusu pakalpojumus arī starpreģionu un starpvalstu maršrutos (t. s. “licencētus pārvadājumu pakalpojumus”), pašam uzņemoties risku. Reģions sniedza pierādījumus par to, ka Buonotourist sniedzis šādus licencētus pakalpojumus pārskata periodā. Konkrēti, reģions iesniedza reģiona valdības Lēmumu Nr. 8734/1999, ar kuru tiek piešķirta licence pakalpojumiem starp diviem reģioniem, un Infrastruktūras un transporta ministrijas Paziņojumu Nr. 4765/2011, kas apliecina triju starpreģionu maršrutu nodrošināšanu. Turklāt piezīmēs par uzņēmuma pārskatiem par 1998. gadu un 2000. gadu ir skaidri norādītas starpvalstu un starpreģionu darbības, un tās ir arī norādītas spriedumā Nr. 2157/2004, ko pieņēmusi Lacio (Lazio) Reģionālā administratīvā tiesa (Tribunal Amministrativo Regionale).

               (51)

               Tas, ka tiek sniegti “licencēti” starpreģionu un starpvalstu transporta pakalpojumi, nebija atsevišķi norādīts Buonotourist pārskatos. Visbeidzot, atsevišķa uzskaite šādiem pakalpojumiem neizriet no E veidlapām, kuras Buonotourist iesniedza reģionam katru gadu, jo faktiskās izmaksas un ieņēmumi par autobusu pakalpojumu sniegšanu tiek norādīti atsevišķi pozīcijā “Vietēja mēroga sabiedriskais transports Kampānijas reģionā” un izīrēšanas pakalpojumi tiek norādīti pozīcijā “Izīrēšana” (noleggio jeb fuorilinea). Reģions norāda, ka ailē “Vietēja mēroga sabiedriskais transports Kampānijas reģionā” tiek uzrādītas visas izmaksas un ieņēmumi, kas ir norādīti peļņas un zaudējumu pārskatā par autobusu pakalpojumiem, savukārt minētais dokuments aptver visus autobusu pakalpojumus kopumā, tostarp licencētus starpreģionu un starpvalstu transporta pakalpojumus.

         6.   ATBALSTA NOVĒRTĒJUMS

   6.1.   ATBALSTA ESAMĪBA

               (52)

               Atbilstīgi LESD 107. panta 1. punktam “ar iekšējo tirgu nav saderīgs nekāds atbalsts, ko piešķir dalībvalstis vai ko jebkādā citā veidā piešķir no valsts līdzekļiem un kas rada vai draud radīt konkurences izkropļojumus, dodot priekšroku konkrētiem uzņēmumiem vai konkrētu preču ražošanai, ciktāl tāds atbalsts iespaido tirdzniecību starp dalībvalstīm”.

               (53)

               Attiecīgi, lai atbalsta pasākumu uzskatītu par valsts atbalstu LESD 107. panta 1. punkta nozīmē, tam kumulatīvi jāatbilst visiem šādiem nosacījumiem:

                           —

                           atbalstu piešķir valsts vai tas tiek piešķirts no valsts līdzekļiem,

                           —

                           atbalsts piešķir selektīvu priekšrocību konkrētiem uzņēmumiem vai konkrētu preču ražošanai,

                           —

                           atbalsts rada vai draud radīt konkurences izkropļojumus, un

                           —

                           atbalsts iespaido tirdzniecību starp dalībvalstīm.

         6.1.1.   Valsts līdzekļi un attiecināmība

               (54)

               Komisija norāda, ka saskaņā ar Consiglio di Stato spriedumu reģionam tiek izteikta prasība maksāt Buonotourist papildkompensāciju par plānotu autobusu pakalpojumu sniegšanu pārskata periodā maršrutos, kas ir reģiona pakļautībā. Otrais tiesas ieceltais eksperts aprēķināja, ka Buonotourist cieta ekonomiskus zaudējumus nepietiekamas kompensācijas veidā tikai 1998., 1999. un 2000. gadā EUR 1 1 11  572 apmērā, jo uzņēmumam tika uzliktas tarifu saistības. Reģions 2012. gada 21. decembrī samaksāja Buonotourist norādīto summu, izpildot minēto spriedumu.

               (55)

               Tas, ka valsts tiesa noteica reģionam pienākumu maksāt kompensāciju uzņēmumam, nenozīmē, ka atbalstu nevar attiecināt uz reģionu, kas nodrošina sprieduma izpildi, jo minētās valsts vietējās tiesas jāuzskata par valsts struktūrām, tādēļ tām rodas lojālas sadarbības pienākums (14).

               (56)

               Tādēļ pasākums ir attiecināms uz valsti, un līdzekļi, no kuriem minētā kompensācija tikusi izmaksāta, ir valsts līdzekļi.

         6.1.2.   Selektīva ekonomiska priekšrocība

               (57)

               Vispirms Komisija norāda, ka Buonotourist veic saimniecisko darbību, kas ir pasažieru pārvadājumi par atlīdzību. Tādēļ Buonotourist būtu jāuzskata par “uzņēmumu” Līguma 107. panta 1. punkta nozīmē.

               (58)

               Pasākuma piešķiršana arī uzskatāma par selektīvu, jo labumu gūst tikai Buonotourist.

               (59)

               Saistībā ar selektīvas ekonomiskas priekšrocības piešķiršanu no sprieduma Altmark lietā izriet, ka kompensācija, ko uzņēmumam kā atlīdzību par tam uzliktām sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas saistībām piešķīrusi valsts vai kas tikusi piešķirta no valsts līdzekļiem, nepiešķir šādu priekšrocību attiecīgajam uzņēmumam un tādēļ nav valsts atbalsts Līguma 107. panta 1. punkta nozīmē, ar nosacījumu, ka kumulatīvi ir izpildīti šādi četri nosacījumi (15):

                           —

                           pirmkārt, saņēmējuzņēmumam faktiski ir jābūt uzliktām sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas saistībām un šīm saistībām jābūt skaidri definētām,

                           —

                           otrkārt, kompensācijas aprēķināšanas parametriem jābūt iepriekš objektīvi un pārredzami noteiktiem,

                           —

                           treškārt, kompensācija nedrīkst pārsniegt summu, kas nepieciešama, lai nosegtu visas vai daļu izmaksu, kas radušās, pildot sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas saistības, ņemot vērā atbilstošos rēķinus un saprātīgu peļņu saistībā ar šo saistību izpildi,

                           —

                           ceturtkārt, ja uzņēmums sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas saistībām konkrētajā gadījumā nav izvēlēts publiskā iepirkuma procedūras rezultātā, kompensācijas apjoms nosakāms, pamatojoties uz tādu izmaksu analīzi, kādas, pildot šīs saistības, rastos tipiskam uzņēmumam, kas ir labi vadīts un atbilstīgi nodrošināts ar transportlīdzekļiem, lai spētu izpildīt sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas saistības, ņemot vērā atbilstošos rēķinus un paredzot saprātīgu peļņu par šo saistību izpildi.

               (60)

               Saskaņā ar spriedumu Altmark lietā ir jābūt kumulatīvi izpildītiem visiem četriem nosacījumiem, lai izslēgtu ekonomisku priekšrocību gadījumā, kad kompensācija tiek piešķirta uzņēmumam kā atlīdzība par tam uzliktām sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas saistībām.

               (61)

               Komisija norāda, ka, pirmkārt, ne Itālijas iestādes, ne Buonotourist nevarēja Komisijai iesniegt aktu par tiesību piešķiršanu saistībā ar pārskata periodu un Buonotourist nevarēja skaidri pateikt, kuras tieši saistības, kas tam bija jāpilda, būtu sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas saistības, kā sīkāk paskaidrots 6.2. iedaļas i) apakšiedaļā.

               (62)

               Otrkārt, Komisija norāda, ka kompensācija, kas tika piešķirta atbilstīgi Consiglio di Stato spriedumam, pamatojas vienīgi uz ex post aprēķinu, izmantojot “induktīvu metodi”, jo nav nepieciešamo ticamo datu. Tādēļ Komisija secina, ka parametri, kurus tiesas ieceltie eksperti izmantojuši iespējamās nepietiekamās kompensācijas aprēķināšanai, netika noteikti iepriekš, tādēļ nešķiet, ka ir nodrošināta atbilstība otrajam spriedumā Altmark lietā minētajam nosacījumam saistībā ar nepaziņotu pasākumu.

               (63)

               Ņemot vērā Altmark nosacījumu kumulatīvo raksturu, Komisijai nav jāpārbauda, vai divi pārējie Altmark nosacījumi ir izpildīti šajā lietā. Attiecīgi papildkompensācijas izmaksa Buonotourist par pārskata periodā sniegtajiem pakalpojumiem piešķir šim uzņēmumam selektīvu ekonomisku priekšrocību Līguma 107. panta 1. punkta nozīmē.

         6.1.3.   Konkurences izkropļojumi un ietekme uz tirdzniecību starp dalībvalstīm

               (64)

               Savos apsvērumos Buonotourist norādīja, ka pārskata periodā sabiedriskā transporta tirgus Itālijā nebija atvērts konkurencei citās dalībvalstīs reģistrētiem uzņēmumiem, tādēļ saistībā ar apstrīdēto pasākumu nevarēja būt ietekmes uz tirdzniecību vai konkurences izkropļojumu.

               (65)

               Komisija atgādina, ka, pirmkārt, apstrīdētais pasākums tika īstenots 2012. gada 21. decembrī, t. i., ilgi pēc tam, kad Itālijas pasažieru pārvadājumu tirgus tika atvērts konkurencei. Tā kā pārskatāmais pasākums ietekmē tirgu tieši šajā laikā, vienlaikus arī jāvērtē, vai pasākums varētu izkropļot konkurenci vai ietekmēt tirdzniecību starp dalībvalstīm.

               (66)

               Jebkurā gadījumā Komisija arī norāda, ka atbilstīgi Tiesas norādei spriedumā Altmark lietā 1995. gadā vairākas dalībvalstis sāka atvērt dažus pārvadājumu pakalpojumu tirgus konkurencei ar citās dalībvalstīs reģistrētiem uzņēmumiem, tādējādi jau vairāki uzņēmumi piedāvāja pilsētas, piepilsētas vai reģionālo pārvadājumu pakalpojumus dalībvalstīs, kuras līdz tam laikam nebija to reģistrācijas valsts.

               (67)

               Tādējādi var uzskatīt, ka ikviena kompensācija, kas ir piešķirta Buonotourist, varētu izkropļot konkurenci saistībā ar pasažieru pārvadājumu pakalpojumu sniegšanu ar autobusu un tā varētu ietekmēt tirdzniecību starp dalībvalstīm tādējādi, ka tā mazina citās dalībvalstīs reģistrētu pārvadājumu uzņēmumu spēju piedāvāt savus pakalpojumus Itālijā, turklāt tā stiprina Buonotourist pozīciju tirgū, jo uzņēmums tiek atbrīvots no izmaksām, kuras tam būtu bijis jāsedz saistībā ar ikdienas pārvaldību vai parastu darbību (16).

               (68)

               Komisija arī norāda, ka Buonotourist aktīvi darbojas citos tirgos, t. i., izīrēšanas pakalpojumu jomā, tādēļ tas konkurē ar citiem uzņēmumiem Savienībā šādos tirgos. Visu veidu kompensācijas, kas piešķirtas Buonotourist, var arī radīt draudus izkropļot konkurenci un ietekmēt tirdzniecību starp dalībvalstīm arī šajos tirgos.

               (69)

               Komisija tātad secina, ka pasākums izkropļo konkurenci un ietekmē tirdzniecību starp dalībvalstīm.

         6.1.4.   Secinājums

               (70)

               Ņemot vērā iepriekš minēto, Komisija secina, ka pasākums ir atbalsts Līguma 107. panta 1. punkta nozīmē.

         6.2.   Atbrīvojums no Regulā (EEK) Nr. 1191/69 noteiktā paziņošanas pienākuma

               (71)

                  Consiglio di Stato uzskata, ka Buonotourist ieguvis tiesības saņemt papildkompensāciju par attiecīgo pārvadājumu pakalpojumu sniegšanu laikā, kad tas sniedza šos pakalpojumus. Lai izmantotu minēto pamatojumu, kompensācijas maksājumiem jābūt atbrīvotiem no obligātās paziņošanas procedūras atbilstīgi Regulas (EEK) Nr. 1191/69 17. panta 2. punktam. Pretējā gadījumā, ja kompensācija ir valsts atbalsts LESD 107. panta 1. punkta nozīmē un tā netiek paziņota, kompensācija tiek uzskatīta par nelikumīgu atbilstīgi Līguma 108. pantam.

               (72)

               Tas ir tāpēc, ka saskaņā ar Regulas (EEK) Nr. 1191/69 17. panta 2. punktu kompensācija, kas tiek izmaksāta saskaņā ar minēto regulu, tiek atbrīvota no Līguma 108. panta 3. punktā noteiktās iepriekšējas informēšanas procedūras un attiecīgi no paziņošanas.

               (73)

               Tomēr no sprieduma Combus lietā izriet, ka jēdziens “sabiedrisko pakalpojumu kompensācija” attiecīgā noteikuma izpratnē jāskaidro ļoti ierobežoti (17). Regulas (EEK) Nr. 1191/69 17. panta 2. punktā minētais atbrīvojums no paziņošanas attiecas tikai uz kompensāciju par sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas saistībām, kuras uzņēmumam tiek uzliktas vienpusēji atbilstīgi minētās regulas 2. pantam, kas aprēķināta atbilstīgi tās pašas regulas 10.–13. pantā norādītajai metodei (kompensēšanas kopējā procedūra), nevis uz minētās regulas 14. pantā definētajiem pakalpojumu valsts līgumiem. Ja kompensācija tiek maksāta atbilstīgi pakalpojumu valsts līgumam, kas noteikts Regulas (EEK) Nr. 1191/69 14. pantā, un tas ir valsts atbalsts, par to jāziņo Komisijai pirms līguma stāšanās spēkā. Pretējā gadījumā kompensācija tiek uzskatīta par nelikumīgi īstenotu atbalstu atbilstīgi Līguma 108. pantam.

               (74)

               Jautājums par to, vai saskaņā ar Regulas (EEK) Nr. 1191/69 17. panta 2. punktu Itālijas iestādes patiesi ir atbrīvotas no iepriekšējas paziņošanas šajā lietā, ir atkarīgs no tā, vai, pirmkārt, reģions faktiski vienpusēji uzlika Buonotourist sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas saistības, un, otrkārt, kompensācija, kas tika izmaksāta par šīm saistībām, atbilst Regulas (EEK) Nr. 1191/69 prasībām. Komisija katru jautājumu skatīs atsevišķi.

         i)   Sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas saistības tika uzliktas vienpusēji

               (75)

               Komisija norāda, ka ne Itālijas iestādes, ne Buonotourist nevarēja Komisijai iesniegt aktu par tiesību piešķiršanu, kas attiektos uz pārskata periodu. Buonotourist iesniedza Komisijai tikai līgumus, kuru īstenošana sākās 2003. gadā.

               (76)

               Itālijas iestādes apgalvo, ka to iesniegtais koncesijas līguma paraugs – kas attiecās uz citu uzņēmumu – bija standartdokuments, kas reģionā tika izmantots pārskata periodā. Tomēr koncesijas līgums, kas iesniegts kā paraugs, bija spēkā tikai laikā no 1972. gada aprīļa līdz 1973. gada decembrim, tātad vairāk nekā 20 gadus pirms pārskata perioda, un pirms Likuma Nr. 151/1981, kas stājās spēkā saskaņā ar Reģiona likumu Nr. 16/1983, stāšanās spēkā, uz kura pamata Buonotourist tika izmaksāta pirmā kompensācija. Kaut gan varētu šķist, ka koncesijas līguma paraugā varētu būt noteiktas dažas saistības, kas varētu būt sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas saistības (piemēram, dokumenta 2., 9. un 10. punktā), tostarp pienākums piemērot atlaidi studentiem, strādniekiem, skolotājiem un privātā un publiskā sektora darbiniekiem, kā arī pienākums dažas pasažieru kategorijas pārvadāt bez maksas, Komisijai nav pierādījumu par to, ka tādas pašas saistības pārskata periodā tika faktiski piemērotas Buonotourist, jo nav akta par tiesību piešķiršanu. Tā kā sniegtie pakalpojumi bija regulāri un plānoti pakalpojumi, drīzāk bija nepieciešams, lai koncesijas regulējumā, ar kuru Buonotourist tika piešķirtas ekskluzīvas tiesības sniegt šādus pakalpojumus, tiktu iepriekš noteikta pakalpojumu sniegšanas kārtība. Buonotourist nav sniedzis pierādījumus par to, ka šādu kārtību vienpusēji noteicis reģions – nevis ierosinājis pats uzņēmums – apmaiņā pret tiesībām sniegt ekskluzīvus pakalpojumus un tad piešķīris licenci. Jebkurā gadījumā tiesas iecelto ekspertu izmantotā metodika iespējamās nepietiekamās kompensācijas aprēķināšanai neattiecas uz šīm saistībām.

               (77)

               Komisija arī novērtējusi, vai sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas saistības varētu izrietēt no Reģiona likuma Nr. 16/1983, jo gan reģions, gan Buonotourist to ir norādījis kā tiesisko pamatu kompensācijas piešķiršanai uzņēmumam pārskata periodā (skatīt 23. un 40. apsvērumu). Saistībā ar šo jānorāda, ka Reģiona likumā ir vienīgi paredzēts, ka tādas struktūras un valsts vai privātie uzņēmumi, kuri sniedz vietēja mēroga sabiedriskā transporta pakalpojumus saskaņā ar koncesiju, drīkst saņemt publiskas iemaksas. Saskaņā ar minētā likuma 2. pantu “(..) ikvieni iespējamie zaudējumi vai iztrūkums, ko nesedz reģionālas iemaksas, kas noteiktas iepriekš [2. pantā], jāsedz konkrētajam uzņēmumam”.

               (78)

               Komisija arī norāda, ka Buonotourist iesniegtajos reģiona tiesību aktos (skatīt 40. apsvērumu) ir minētas dažas līgumsaistības, kas pārskata periodā pastāvēja starp Buonotourist un reģionu. Tomēr šajos tiesību aktos nav skaidri noteiktas saistības, kuras varētu uzskatīt par sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas saistībām, kaut gan ir norāde par šādu saistību iespējamo pastāvēšanu. Turklāt līgumsaistību pastāvēšana izslēdz iespēju, ka Buonotourist tika vienpusēji uzliktas sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas saistības. Jebkurā gadījumā tiesas ieceltā eksperta izmantotā metodika nepietiekamās kompensācijas aprēķināšanai neattiecas uz šīm saistībām.

               (79)

               Kaut gan tiesas ieceltā eksperta izmantotā metodika papildkompensācijas aprēķināšanai balstās uz Regulas (EEK) Nr. 1191/69 11. pantu, Komisijai nav pierādījumu par to, ka ir bijušas saistības ievērot likmes (jeb tarifu saistības) un Buonotourist tās faktiski tika vienpusēji uzliktas. Atbilstīgi Regulas (EEK) Nr. 1191/69 2. panta 5. punktam saistības ievērot likmes (jeb tarifu saistības) nozīmē “transporta uzņēmumiem uzlikto jebkāda veida saistību piemērot, jo īpaši dažām pasažieru kategorijām, dažām preču kategorijām vai dažos maršrutos tādas jebkuras valsts iestādes noteiktas vai apstiprinātas pārvadājumu likmes, kas ir pretrunā šā uzņēmuma komerciālām interesēm un kas rodas speciālo likmju noteikumu uzlikšanas vai atteikšanās no šo noteikumu maiņas dēļ”. Savukārt tarifu saistību definīciju “nepiemēro saistībām, kas rodas tādas cenu politikas vispārējo pasākumu dēļ, ko piemēro tautsaimniecībai kopumā, vai vispārēja rakstura pasākumiem attiecībā uz pārvadājumu tarifiem un nosacījumiem, ko veic, lai organizētu pārvadājumu tirgu vai tā daļu”. Komisija atzīst, ka 1972./1973. gadā noslēgtā koncesijas līguma parauga 27. punktā ir noteikts, kādi uzņēmumam piemērojamie tarifi ir ietverti līgumā, bet atgādina, ka tā nav saņēmusi līdzīgu aktu par koncesiju vai tiesību piešķiršanu saistībā ar Buonotourist pārskata periodā, no kura varētu konstatēt, ka šādas saistības uzņēmumam tika uzliktas. Jebkurā gadījumā Komisija norāda, ka saskaņā ar Reģiona likuma Nr. 16/1983 2. pantu ikgadējā kompensācija uzņēmumiem, kas sniedz sabiedriskā transporta pakalpojumus, tika aprēķināta ex ante kā starpība starp ieņēmumiem, kuri rodas, piemērojot minimālos pieļaujamos tarifus, un t. s. “standartizmaksām” (skatīt 23. apsvērumu). Tādēļ Komisija secina, ka Reģiona likumā ir noteikti minimālie pieļaujamie tarifi un tādējādi tiek izslēgtas vispārējas tarifu saistības.

               (80)

               Jebkurā gadījumā nešķiet, ka tās sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas saistības, kuru sniegšanu varēja lūgt uzņēmumam Buonotourist, tika uzņēmumam uzliktas vienpusēji. Saistībā ar šo Komisija norāda, ka visos septiņos pārskata perioda gados koncesijas atjaunošana tika pieprasīta pēc Buonotourist iniciatīvas.

               (81)

                  Buonotourist norādes par to, ka uzņēmumiem bija pienākums veikt pārvadājumus maršrutos atbilstīgi sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas saistībām, neraugoties uz to, ka reģions atkārtoti samazināja standartizmaksas, un ka pret uzņēmumiem tiktu sākta tiesvedība par sabiedrisko pakalpojumu pārtraukšanu, ja tie patiesi vairs neveiktu savu darbību, nebija pamatotas ar pierādījumiem, tādēļ tās nevar izmantot, lai pamatotu konstatējumu par to, ka šajā lietā sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas saistības tika uzliktas vienpusēji.

         ii)   Kompensācijas atbilstība kompensēšanas kopējai procedūrai

               (82)

               Pat ja tiek parādīts, ka šajā lietā uzņēmumam Buonotourist tika vienpusēji uzliktas sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas saistības, kas tomēr nav taisnība, kompensācijai par šādiem pakalpojumiem jāatbilst kompensēšanas kopējai procedūrai (IV iedaļa Regulā (EEK) Nr. 1191/69), lai tā tiktu atbrīvota no iepriekšējas paziņošanas atbilstīgi minētās regulas 17. panta 2. punktam. Komisija neuzskata, ka tā ir.

               (83)

               Pirmkārt, Komisija norāda, ka Regulā (EEK) Nr. 1191/69 noteiktā kompensēšanas kopējā procedūra nosaka metodi tādas kompensācijas summas aprēķināšanai, kura tiek piešķirta saistībā ar finanšu slogu, kas rodas, uzliekot uzņēmumam sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas saistības. 1992. gada 1. jūlijā stājas spēkā Regulas (EEK) Nr. 1191/69 1. panta 5. punkta a) apakšpunktā noteiktā prasība, saskaņā ar kuru transporta uzņēmumiem, kuri ne tikai sniedz tādus pakalpojumus, uz ko attiecas sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas saistības, bet veic arī citu veidu darbību, sabiedrisko pakalpojumu sniegšana jānodrošina, izveidojot atsevišķas uzņēmuma struktūrvienības, tā, ka: i) norēķinu kontiem, kas saistīti ar katru no šīm darbībām, jābūt atsevišķiem, un katrai no šīm darbībām jāizmanto aktīvu daļa saskaņā ar spēkā esošiem grāmatvedības uzskaites noteikumiem, un ii) izdevumi jāsabalansē ar pamatdarbības ieņēmumiem un valsts iestāžu maksājumiem, izslēdzot jebkādu iespēju līdzekļu pārnešanai no vai uz kontiem, kas saistīti ar citiem uzņēmuma darbības veidiem.

               (84)

               Komisija norāda arī, ka atbilstīgi Tiesas spriedumam Antrop lietā saskaņā ar procedūru noteiktās prasības nav izpildītas, ja nav iespējams, pamatojoties uz ticamām grāmatvedības ziņām, noteikt starpību starp izmaksām, kas attiecināmas uz uzņēmuma darbības daļu teritorijā, par kuru ir piešķirta koncesija, un tai atbilstošajiem ieņēmumiem un līdz ar to nav iespējams aprēķināt no sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas saistību izpildes izrietošās papildizmaksas (18).

               (85)

               Komisija uzskata, ka Buonotourist piešķirtā kompensācija neatbilst šīm prasībām. Buonotourist apstiprināja, ka tas veicis ne tikai darbību saistībā ar sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas saistībām, bet arī izīrēšanas pakalpojumu darbību. Turklāt reģions uzskata, ka Buonotourist veica arī citas darbības saistībā ar starpreģionu un starpvalstu autobusu pakalpojumiem (skatīt 50.–52. apsvērumu). Tomēr ne Itālijas iestādes, ne Buonotourist neparādīja, ka šīs darbības tika uzskaitītas atsevišķi. To netieši apstiprina Buonotourist, apgalvojot, ka summās, kas norādītas E veidlapās, kuras katru gadu tika sūtītas reģionam, bija iekļauti arī ieņēmumi saistībā ar maršrutiem, uz kuriem neattiecas koncesija (skatīt 45. apsvērumu).

               (86)

               Komisija uzskata, ka Buonotourist norāde par to, ka vairs nav spēkā juridiskās prasības turēt pilnā apmērā uzskaites un administratīvos dokumentus par pārskata periodu, nav būtiska, lai ex post pamatotu papildkompensāciju, piemērojot induktīvu pieeju. Jebkurā gadījumā, šāda prasība, kas izriet no valsts tiesību aktiem – pat ja tās pastāvēšana tiktu pierādīta, – nevar atcelt no Tiesas judikatūras vai Regulas (EEK) Nr. 1191/69 izrietošās saistības, kas ir jāizpilda, pirms transporta uzņēmumam tiek izmaksāta sabiedrisko pakalpojumu kompensācija.

               (87)

               Otrkārt, Komisija norāda, ka saskaņā ar Regulas (EEK) Nr. 1191/69 13. pantu kompensācijas apmērs ir jānosaka iepriekš. Papildkompensācijas aprēķināšana, pamatojoties uz ex post novērtējumu, kā to nosaka Consiglio di Stato, ir pretrunā šim noteikumam, kā jau paskaidrots 62. un 63. apsvērumā.

               (88)

               Ņemot vērā šos apsvērumus, Komisija secina, ka papildkompensācija, kura – pēc Consiglio di Stato uzskatiem – pienākas Buonotourist, nebija atbrīvota no obligātās iepriekšējās paziņošanas, kas noteikta Regulas (EEK) Nr. 1191/69 17. panta 2. punktā.

         6.3.   ATBALSTA SADERĪBA

               (89)

               Tā kā nav ticis parādīts, ka pārskatāmais pasākums bija atbrīvots no Regulas (EEK) Nr. 1191/69 17. panta 2. punktā noteiktās iepriekšējās paziņošanas, ir jāpārbauda maksājuma saderība ar iekšējo tirgu, jo, kā paskaidrots 6.1. iedaļā, maksājumus uzskata par valsts atbalstu Līguma 107. panta 1. punkta nozīmē.

               (90)

               Līguma 93. panta noteikumi par valsts atbalsta saderību attiecas uz pārvadājumu un sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas saistību koordinēšanu pārvadājumu jomā, un tie ir lex specialis saistībā ar 107. panta 3. punktu, kā arī 106. panta 2. punktu, jo tajos ietverti īpaši noteikumi par valsts atbalsta saderību. Saskaņā ar Tiesas nolēmumu minētajā pantā “tiek atzīts, ka atbalsts pārvadājumiem ir saderīgs ar iekšējo tirgu tikai precīzi formulētos gadījumos, kuri neapdraud [Savienības] vispārējās intereses” (19).

               (91)

               Regula (EK) Nr. 1370/2007 stājās spēkā 2009. gada 3. decembrī, un ar to tika atcelta Regula (EEK) Nr. 1191/69 un Padomes Regula (EEK) Nr. 1107/70 (20). Regulu (EK) Nr. 1370/2007 piemēro kompensācijai par sabiedriskā pasažieru transporta pakalpojumiem, izmantojot dzelzceļu un autoceļus.

               (92)

               Komisija uzskata, ka nepaziņota pasākuma atbilstība būtu jāpārbauda saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 1370/2007, jo šis tiesību akts bija spēkā šā lēmuma pieņemšanas laikā (21). Komisija norāda arī, ka papildkompensācija, kuru Consiglio di Stato piešķīra uzņēmumam Buonotourist, tika izmaksāta 2012. gada 21. decembrī, tātad datumā, kurā radās izmaksātā atbalsta sekas, Regula (EK) Nr. 1370/2007 jau bija spēkā ilgāk nekā trīs gadus (22).

               (93)

               Regulas (EK) Nr. 1370/2007 9. panta 1. punktā ir noteikts, ka “sabiedrisko pakalpojumu kompensācijas, ko saskaņā ar šo regulu izmaksā par sabiedriskā pasažieru transporta pakalpojumu sniegšanu vai par vispārējos noteikumos paredzēto tarifu saistību ievērošanu, ir saderīgas ar [iekšējo] tirgu. Tādas kompensācijas ir atbrīvotas no Līguma [108. panta 3. punktā] paredzētās iepriekšējas paziņošanas prasības”.

               (94)

               Turpmāk izklāstīto apsvērumu dēļ Komisija uzskata, ka paziņotā kompensācija neatbilst Regulai (EK) Nr. 1370/2007, tātad nevar uzskatīt, ka tā ir saderīga ar iekšējo tirgu, kā noteikts minētās regulas 9. panta 1. punktā.

               (95)

               Pirmkārt, saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1370/2007 3. pantu, ja kompetentā iestāde nolemj izvēlētajam pakalpojumu sniedzējam par sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas saistību izpildi piešķirt ekskluzīvas tiesības un/vai kompensāciju, tā to dara saskaņā ar pakalpojumu valsts līgumu, ja vien sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas saistību mērķis nav noteikt maksimāli pieļaujamos tarifus un šādas sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas saistības tiek uzliktas, izmantojot pasākumu, kas bez diskriminācijas attiecas uz visiem viena tipa sabiedriskā pasažieru transporta pakalpojumiem kādā ģeogrāfiskā apgabalā (vispārēji noteikumi).

               (96)

               Komisija uzskata, ka šajā lietā nav sniegti pierādījumi par to, ka starp Buonotourist un reģionu būtu pastāvējusi līgumiska shēma vai būtu ieviesti vispārēji noteikumi, ar kuriem tiek noteikti maksimāli pieļaujamie tarifi visiem pasažieriem vai noteiktām pasažieru kategorijām. Komisija ir saņēmusi tikai viena koncesijas līguma paraugu, kas noslēgts 1972./1973. gadā un attiecas uz citu uzņēmumu, un no tā nevar iegūt ticamu informāciju par attiecībām starp Buonotourist un reģionu pārskata periodā (1996.–2002. gadā). Turklāt Komisija norāda, ka atbilstīgi 2. pantam Reģiona likumā Nr. 16/1983, ko par juridisko pamatu attiecībā uz pārskata periodu norādījis gan reģions, gan Buonotourist (skatīt 21. un 39. apsvērumu), sabiedriskā transporta pakalpojumu sniedzēju ieņēmumi izriet no reģiona noteikto minimālo pieļaujamo tarifu piemērošanas. Nav atsauces uz maksimāli pieļaujamajiem tarifiem.

               (97)

               Tādēļ Komisija secina, ka nav nodrošināta atbilstība Regulas (EK) Nr. 1370/2007 3. pantam.

               (98)

               Otrkārt, Komisija norāda, ka neatkarīgi no tā, vai Buonotourist noslēdzis pakalpojumu valsts līgumu vai tam piemērotas tarifu saistības, izmantojot vispārējus noteikumus, nešķiet, ka būtu ievēroti visi Regulas (EK) Nr. 1370/2007 4. panta nosacījumi, saskaņā ar kuriem tiek noteikts pakalpojumu valsts līgumu un vispārējo noteikumu obligātais saturs. Piemēram, 4. panta 1. punkta b) apakšpunktā ir noteikta prasība par to, ka parametri kompensācijas maksājumu aprēķināšanai jānosaka iepriekš objektīvi un pārredzami, lai novērstu pārmērīgu kompensēšanu, savukārt 4. panta 1. punkta c) apakšpunktā un 4. panta 2. punktā ir noteikta kārtība izmaksu un ieņēmumu sadalei. Saistībā ar Komisijas veikto pārbaudi par otro nosacījumu Tiesas spriedumā Altmark lietā (6.1. iedaļa) ir paskaidrots, ka parametri, uz kuru pamata otrais eksperts aprēķināja iespējamo nepietiekamo kompensāciju, netika noteikti iepriekš, un attiecīgi nav nodrošināta atbilstība Regulas (EK) Nr. 1370/2007 4. pantam.

               (99)

               Treškārt, 6. panta 1. punktā ir noteikts, ka gadījumos ar tieši piešķirtiem pakalpojumu valsts līgumiem kompensācijai ir jāatbilst Regulas (EK) Nr. 1370/2007 noteikumiem un pielikumā ietvertajiem noteikumiem, lai nodrošinātu, ka kompensācija nav lielāka par summu, kas ir nepieciešama sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas saistību izpildei. Regulas (EK) Nr. 1370/2007 pielikumā norādīts, ka kompensācija nevar būt lielāka par summu, kura ir vienāda ar finanšu summu, ko veido šādi elementi: izmaksas, kas radušās, pildot sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas saistības, no kurām atskaita biļešu ieņēmumus, mīnus jebkura pozitīva finansiāla ietekme, kas radusies tīklā, kurā sniedz pakalpojumus saskaņā ar attiecīgajām sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas saistībām, plus samērīga peļņa. Turklāt saskaņā ar minēto pielikumu izmaksas un ieņēmumi ir jāaprēķina saskaņā ar spēkā esošiem grāmatvedības un nodokļu noteikumiem. Turklāt pārredzamības apsvērumu dēļ konti ir jānošķir (5. punkts Regulas (EK) Nr. 1370/2007 pielikumā).

               (100)

               Kā norādīts 85. apsvērumā, Buonotourist atbilstīgi nenošķīra uzskaiti. Tādējādi nav iespējams parādīt, ka neatkarīgi no galīgās summas piešķirtā kompensācija nevar būt lielāka par summu, kas atbilst neto finanšu ietekmei, kura ir vienāda ar kopējo ietekmi – pozitīvu vai negatīvu –, kāda sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas saistību ievērošanai ir uz sabiedrisko pakalpojumu sniedzēja ieņēmumiem un izmaksām (pielikuma 2. punkts).

               (101)

               Turklāt, tā kā kompensācijas parametri netika noteikti iepriekš, ikviena izmaksu sadale jāveic ex post, pamatojoties uz brīvi izvēlētiem pieņēmumiem, kā tas tika darīts, izmantojot induktīvo metodi.

               (102)

               Attiecīgi Komisija uzskata, ka Consiglio di Stato pieprasītā papildkompensācija netika izmaksāta atbilstoši Regulai (EK) Nr. 1370/2007, tādēļ nepaziņotais pasākums nav saderīgs ar iekšējo tirgu.

         6.4.   CONSIGLIO DI STATO PIEŠĶIRTĀ KOMPENSĀCIJA NAV KAITĒJUMS

               (103)

               Lēmumā sākt procedūru Komisija aicināja ieinteresētās personas sniegt piezīmes par to, vai Consiglio di Stato spriedums attiecas uz kompensāciju par kaitējumu saistībā ar iespējamu tiesību akta pārkāpumu vai arī sabiedrisko pakalpojumu kompensāciju, pamatojoties uz spēkā esošajām Padomes regulām. Ne Itālijas iestādes, ne Buonotourist savos apsvērumos nepieminēja šo jautājumu.

               (104)

               Saistībā ar šo Komisija norāda, ka noteiktos apstākļos kompensācija par kaitējumu, ko izraisa valsts iestāžu nelikumīgas vai citādas darbības (23), nenozīmē, ka tiek piešķirta priekšrocība, tādēļ to neuzskata par valsts atbalstu Līguma 107. panta 1. punkta nozīmē (24). Kompensācijai par kaitējumu un valsts atbalstam ir atšķirīgi mērķi, jo pirmajā gadījumā mērķis ir atjaunot stāvokli, kādā kaitējuma cietējs bija pirms kaitējuma nodarīšanas, it kā kaitējuma nebūtu bijis (restitutio in integrum). Saistībā ar šo Komisija arī norāda, ka kompensācija par kaitējumu ir ārpus valsts atbalsta noteikumiem un tās pamatā ir vispārējie kompensēšanas noteikumi (25). Visbeidzot, Komisija atgādina, ka Tiesa savā spriedumā Lucchini lietā atzina, ka valsts tiesa nedrīkst piemērot valsts tiesību aktus, ja šāda tiesību akta piemērošanas radītā ietekme nozīmētu graut “Kopienu tiesību piemērošanu, kā rezultātā nebūtu iespējams atgūt valsts atbalstu, kas piešķirts, pārkāpjot Kopienu tiesības” (26). Šāda paziņojuma pamatā ir princips, ka valsts tiesību aktu nevar piemērot, ja tādējādi tiktu grauta Savienības tiesību akta atbilstīga piemērošana (27).

               (105)

               Saistībā ar papildkompensāciju, kuru Consiglio di Stato piešķīra Buonotourist, Komisija norāda, ka, kaut gan Consiglio di Stato sprieduma rezolutīvajā daļā nav minēta Regula (EEK) Nr. 1191/69, spriedums attiecas uz Buonotourist tiesībām saņemt summu kā kompensāciju atbilstoši Regulas (EEK) Nr. 1191/69 6., 10. un 11. pantam, kas jānosaka valsts pārvaldes iestādēm, pamatojoties uz ticamiem datiem. Tas varētu norādīt, ka atbilstoši Consiglio di Stato viedoklim Buonotourist tiesības uz papildkompensāciju izriet nevis no vispārējā noteikuma par kompensāciju saistībā ar kaitējumu, ko izraisa valsts iestāžu nelikumīgas vai citādas darbības, bet no Regulas (EEK) Nr. 1191/69.

               (106)

               Katrā ziņā Komisija uzskata, ka kompensācija par kaitējumu, kas piešķirta Buonotourist par sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas saistībām, kuras uzņēmumam, iespējams, nelikumīgi un vienpusēji uzlikušas Itālijas iestādes, un ko aprēķina, pamatojoties uz Regulā (EEK) Nr. 1191/69 noteikto kompensēšanas kopējo procedūru, nozīmētu Līguma 107. un 108. panta pārkāpumu. Tas ir tāpēc, ka, piešķirot kompensāciju, rezultāts būtu tāds pats kā tad, ja Buonotourist tiktu piešķirta sabiedrisko pakalpojumu kompensācija par pārskata periodu, neraugoties uz to, ka koncesijas nosacījumos par attiecīgajiem pakalpojumiem nedz bija paredzēts atbrīvojums no iepriekšējas paziņošanas, nedz nodrošināta atbilstība būtiskajām Regulas (EEK) Nr. 1191/69 vai Regulas (EK) Nr. 1370/2007 prasībām, kā norādīts iepriekš. Tādējādi kompensācijas pieejamība faktiski ļautu apiet Savienības tiesību aktu noteikumus un nosacījumus par valsts atbalstu, saskaņā ar kuriem kompetentās iestādes, kad tās uzliek sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas saistības vai slēdz līgumus par šādām saistībām, kompensē sabiedrisko pakalpojumu sniedzējiem izmaksas, kas tiem radušās, pildot sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas saistības. Ja kompensācija par kaitējumu ir vienāda ar atbalsta summu, kādu plāno piešķirt, tad tas patiesi nozīmē, ka netieši tiek piešķirts nelikumīgs un ar iekšējo tirgu nesaderīgs valsts atbalsts (28). Saskaņā ar šādu pieeju Vispārējā tiesa uzskata, ka kompensācijas klauzulas par valsts atbalsta atgūšanu ir valsts atbalsts (29).

               (107)

               Katrā ziņā 1972. gadā noslēgtā koncesijas līguma paraugā, saskaņā ar kuru var uzskatīt, ka Buonotourist sniedzis attiecīgos pārvadājumu pakalpojumus, nebija paredzēts veikt finanšu kompensācijas maksājumu. Buonotourist piekrita sniegt pakalpojumus atbilstīgi koncesijas nosacījumiem, pašam uzņemoties risku. Šādu secinājumu apstiprina arī Reģiona likuma Nr. 16/1983 2. pants, saskaņā ar kuru ikvieni zaudējumi vai iztrūkums, ko nesedz publiskās iemaksas, jāsedz pakalpojumu sniedzējiem.

               (108)

               Attiecīgi Komisija neuzskata, ka Consiglio di Stato spriedums nozīmē piešķirt Buonotourist kompensāciju par kaitējumu, ko uzņēmumam izraisa valsts iestāžu nelikumīgas vai citādas darbības, bet uzskata to par nelikumīga un nesaderīga valsts atbalsta piešķiršanu, kas ir aizliegts ar Līguma 107. panta 1. punktu.

               (109)

               Ņemot vērā iepriekš minēto, Komisija secina, ka nepaziņotais pasākums ir valsts atbalsts Līguma 107. panta 1. punkta nozīmē un tas nav saderīgs ar iekšējo tirgu.

         7.   ATBALSTA ATGŪŠANA

               (110)

               Saskaņā ar Līgumu un Tiesas iedibināto judikatūru Komisijai ir tiesības pieņemt lēmumu par to, ka attiecīgajai dalībvalstij jāatceļ vai jāmaina atbalsts (30), ja Komisija konstatē, ka atbalsts nav saderīgs ar iekšējo tirgu. Tiesa arī konsekventi norādījusi, ka valsts pienākums atcelt atbalstu, kuru Komisija uzskata par nesaderīgu ar iekšējo tirgu, ir noteikts tādēļ, lai atjaunotu iepriekš pastāvējušo situāciju (31). Saistībā ar šo Tiesa ir noteikusi, ka mērķis ir sasniegts, kad saņēmējs atmaksājis tam piešķirtās nelikumīgā atbalsta summas, tādējādi atsakoties no priekšrocībām, kādas tam bijušas salīdzinājumā ar konkurentiem tirgū, un tiek atjaunota situācija, kāda bija pirms atbalsta maksājuma (32).

               (111)

               Atbilstoši minētajai judikatūrai Padomes Regulas (EK) Nr. 659/1999 (33) 14. pantā paredzēts, “kad nelikumīga atbalsta gadījumos tiek pieņemti negatīvi lēmumi, Komisija izlemj, ka attiecīgā dalībvalsts veic visus vajadzīgos pasākumus, lai atgūtu atbalstu no saņēmēja”.

               (112)

               Tādēļ Itālijai ir jāatgūst šajā lēmumā norādītais valsts atbalsts tādā apmērā, kādā tas jau ir izmaksāts Buonotourist. Atbalsta summai jāpieskaita procenti par atgūstamo summu, kas aprēķināti, sākot no dienas, kad nelikumīgais atbalsts nodots Buonotourist rīcībā (t. i., no 2012. gada 21. decembra) līdz atgūšanas dienai (34) atbilstīgi Komisijas Regulas (EK) Nr. 794/2004 (35) V nodaļai.

               (113)

               Attiecīgi Komisija

         IR PIEŅĒMUSI ŠO LĒMUMU.
   1. pants
   Valsts atbalsts EUR 1 1 11  572 apmērā, kuru Itālijas Republika nelikumīgi piešķīrusi Buonotourist, pārkāpjot Līguma par Eiropas Savienības darbību 108. panta 3. punktu, nav saderīgs ar iekšējo tirgu.
   2. pants
   1.   Itālijas Republika atgūst no saņēmēja 1. pantā minēto atbalstu.
   2.   Atgūstamās summas ietver procentus par laiku no 2012. gada 21. decembra līdz summu faktiskajai atgūšanai.
   3.   Procentus aprēķina kā saliktus procentus atbilstīgi Regulas (EK) Nr. 794/2004 V nodaļai un Komisijas Regulai (EK) Nr. 271/2008 (36), ar ko groza Regulu (EK) Nr. 794/2004.
   4.   Itālijas Republika atceļ visus neveiktos maksājumus saistībā ar 1. pantā minēto atbalstu, sākot no šā lēmuma spēkā stāšanas dienas.
   3. pants
   1.   Šā lēmuma 1. pantā minēto atbalstu atgūst nekavējoties un efektīvi.
   2.   Itālijas Republika nodrošina, ka šis lēmums tiek īstenots četru mēnešu laikā pēc tā paziņošanas dienas.
   4. pants
   1.   Divu mēnešu laikā pēc šā lēmuma paziņošanas Itālijas Republika iesniedz Komisijai šādu informāciju:

               a)

               kopējā summa (pamatsumma un procenti), kas jāatgūst no saņēmēja;

               b)

               sīki izstrādāts apraksts par jau veiktajiem un plānotajiem pasākumiem, lai nodrošinātu atbilstību šim lēmumam;

               c)

               dokumenti, kuri apliecina, ka saņēmējam ir pieprasīts atmaksāt atbalstu.

         2.   Itālijas Republika periodiski ziņo Komisijai par to, kā virzās valsts veiktie pasākumi šā lēmuma īstenošanai, līdz 1. pantā minētais atbalsts tiek atgūts pilnībā. Pēc Komisijas pieprasījuma Itālija nekavējoties sniedz informāciju par jau veiktajiem un plānotajiem pasākumiem, lai nodrošinātu atbilstību šim lēmumam. Itālija arī sniedz sīki izstrādātu informāciju par atbalstu un procentiem par atgūstamajām summām, kas jau ir atgūti no saņēmēja.
   5. pants
   Šis lēmums ir adresēts Itālijas Republikai.

      Briselē, 2015. gada 19. janvārī

            Komisijas vārdā –

            Komisijas locekle

         Margrethe VESTAGER

      (1)  Komisijas 2014. gada 20. februāra lēmums par valsts atbalstu SA.35843 (2012/NN) – Itālija – Kompensācija par sabiedrisko pakalpojumu saistībām uzņēmumam Buonotourist (OV C 156, 23.5.2014., 51. lpp.).

      (2)  Komisija atgādina, ka atbilstīgi 15. pantam Padomes 1999. gada 22. marta Regulā (EK) Nr. 659/1999, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus Līguma par Eiropas Savienības darbību 108. panta piemērošanai (OV L 83, 27.3.1999., 1. lpp.), uz Komisijas tiesībām atgūt atbalstu attiecas desmit gadu noilguma periods, kas sākas dienā, kad nelikumīgais atbalsts piešķirts saņēmējam vai nu kā individuāls atbalsts, vai arī kā atbalsts saskaņā ar atbalsta shēmu. Visas darbības attiecībā uz nelikumīgu atbalstu, kuras veic Komisija vai dalībvalsts pēc Komisijas lūguma, pārtrauc noilguma periodu.

      (3)  Padomes 1969. gada 26. jūnija Regula (EEK) Nr. 1191/69 par dalībvalstu darbību sakarā ar saistībām, kuras parasti uzskata par sabiedriskajiem pakalpojumiem, dzelzceļa pārvadājumu, autopārvadājumu un iekšējo ūdensceļu pārvadājumu nozarē (OV L 156, 28.6.1969., 1. lpp.).

      (4)  Saskaņā ar Regulas (EEK) Nr. 1191/69 4. panta 1. punktu “[t]ransporta uzņēmumi iesniedz dalībvalstu kompetentās iestādēs pieteikumus par jebkuras sabiedrisko pakalpojumu saistības pilnīgu vai daļēju izbeigšanu, ja šāda saistība tiem izraisa ekonomiskus zaudējumus”. Saskaņā ar 6. panta 3. punktu “[v]iena gada laikā no pieteikuma iesniegšanas dienas dalībvalstu kompetentas iestādes pieņem lēmumus attiecībā uz saistībām veikt darbību vai veikt pārvadājumus, un sešu mēnešu laikā attiecībā uz saistībām ievērot likmes. Tiesības uz kompensāciju rodas kompetentās iestādes lēmuma pieņemšanas dienā (..)”.

      (5)  Tādējādi Buonotourist sākotnēji pieprasītā kompensācijas summa EUR 5 5 67  582,57 apmērā tika aizstāta ar šo summu.

      (6)  Legge Regionale 25 gennaio 1983, n. 16 Interventi regionali in materia di servizi di trasporto pubblico locale per viaggiatori (reģionālie pasākumi vietējiem pasažieru pārvadājumu pakalpojumiem; skatīt vietnē http://jtest.ittig.cnr.it:8080/cocoon/regioneCampania/xhtml?css=4&doc=/db/nir/RegioneCampania/1983/urn_nir_regione.campania_legge_1983-01-25n16&datafine=19830205).

      (7)  Nevis starpību starp sagaidāmā nosacīto transporta vienību skaita reizinājumu ar vai nu visizdevīgāko pastāvošo likmi, uz kuru lietotāji varētu pretendēt, ja attiecīgā saistība nepastāvētu, vai, ja šāda likme nepastāv, tad likmi, kuru uzņēmums piemērotu, ja darbotos uz komerciāliem pamatiem un ņemtu vērā kā izmaksas attiecīgai darbībai, tā arī pārvadājumu tirgus stāvokli.

      (8)  Nevis faktiskā transporta mērvienību skaita un aplūkojamam laikposmam noteiktās likmes reizinājumu.

      (9)  Nevis izmaksas, ko uzņēmums veiktu, ja piemērotu vai nu vislabvēlīgāko pastāvošo likmi, vai tādu likmi, kādu šis uzņēmums būtu piemērojis, ja darbotos uz komerciāliem pamatiem.

      (10)  Nevis izmaksas, ko uzņēmums faktiski veic, piemērojot obligāto likmi.

      (11)  Spriedums lietā C-280/00 Altmark Trans un Regierungspräsidium Magdeburg, 2003, EU:C:2003:415.

      (12)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2007. gada 23. oktobra Regula (EK) Nr. 1370/2007 par sabiedriskā pasažieru transporta pakalpojumiem, izmantojot dzelzceļu un autoceļus, un ar ko atceļ Padomes Regulu (EEK) Nr. 1191/69 un Padomes Regulu (EEK) Nr. 1107/70 (OV L 315, 3.12.2007., 1. lpp.).

      (13)  Modelli E ir dokumenti, kuru pamatā ir uzņēmuma finanšu pārskati un nepieciešamā informācija publiskās iemakas ikgadējam aprēķinam.

      (14)  Spriedums lietā C-527/12 Komisija/Vācija, EU:C:2014/2193, 56. punkts un norādītā judikatūra. Skatīt arī spriedumu lietā C-119/05 Lucchini, EU:C:2007:434, 59. punkts, kas minēts 94. apsvērumā.

      (15)  Spriedums lietā C-280/00 Altmark Trans un Regierungspräsidium Magdeburg, 2003, EU:C:2003:415, 87. un 88. punkts.

      (16)  Spriedums lietā C-172/03 Heiser, EU:C:2005:130, 55. punkts.

      (17)  Spriedums lietā T-157/01 Danske Busvognmænd, 2004, EU:T:2004:76, 77.–79. punkts.

      (18)  Spriedums lietā C-504/07 Associação Nacional de Transportadores Rodoviários de Pesados de Passageiros (Antrop) u. c./Conselho de Ministros, Companhia Carris de Ferro de Lisboa SA (Carris) un Sociedade de Transportes Colectivos do Porto SA (STCP), 2009, EU:C:2009:290.

      (19)  Spriedums lietā C-156/77, Eiropas Kopienu Komisija pret Beļģijas Karalisti, 1978 EU:C:1978:180, 10. punkts.

      (20)  Padomes 1970. gada 4. jūnija Regula (EEK) Nr. 1107/70 par atbalsta piešķiršanu pārvadājumiem pa dzelzceļu, autoceļiem un iekšējiem ūdensceļiem (OV L 130, 15.6.1970., 1. lpp.).

      (21)  Saistībā ar šo Komisija atsaucas uz 307.–313. apsvērumu Komisijas 2010. gada 24. februāra Lēmumā 2011/3/ES par sabiedriskā transporta pakalpojumu līgumiem starp Dānijas Transporta ministriju un Danske Statsbaner (lieta C 41/08 (ex NN 35/08)) (OV L 7, 11.1.2011., 1. lpp.). Minētais lēmums tika atcelts ar Vispārējās tiesas nolēmumu lietā T-92/11 Jørgen Andersen/Eiropas Komisija, 2013, EU:T:2013:143, un Tiesa patlaban skata apelāciju pret šo spriedumu (lieta C-303/13 P). Apelācijas iznākums nav būtisks šīs lietas iznākumam, jo Vispārējā tiesa savā spriedumā, pret kuru celta apelācija, apstiprinājusi, ka datums, kurā notiek atbalsta izmaksa, nosaka piemērojamo tiesību aktu kopumu. Šajā lietā atbalsts tika izmaksāts 2012. gada 21. decembrī, tātad valsts atbalsta saderības novērtēšanai būtu jāpiemēro noteikumi, principi un kritēriji, kuri ir spēkā Komisijas lēmuma pieņemšanas dienā (skatīt minētā sprieduma 39. punktu).

      (22)  Spriedums lietā C-334/07 P Komisija/Freistaat Sachsen, 2008, EU:C:2008:709, 50.–53. punkts, un spriedums lietā T-3/09 Itālija/Komisija, 2011, EU:T:2011:27, 60. punkts.

      (23)  Piemēram, delikts vai netaisna iedzīvošanās.

      (24)  Spriedums apvienotajās lietās 106–120/87 Asteris un citi/Grieķija un EEK, 1988, EU:C:1988:457.

      (25)  Skatīt Komisijas 2004. gada 16. jūnija lēmumu par Nīderlandes atbalstu Akzo-Nobel, lai samazinātu hlora pārvadājumus (lieta N 304/2003), kopsavilkuma paziņojums izdevumā OV C 81, 2.4.2005., 4. lpp. Skatīt arī Komisijas 2006. gada 20. decembra lēmumu par Nīderlandes atbalstu automobiļu demontāžas uzņēmuma Steenbergen pārcelšanu (lieta N 575/2005), kopsavilkuma paziņojums izdevumā OV C 80, 13.4.2007., 1. lpp.

      (26)  Spriedums lietā C-119/05 Lucchini, EU:C:2007:434, 59. punkts.

      (27)  Turpat, 61. punkts.

      (28)  28. aprīļa secinājumi apvienotajās lietās C-346/03 un C-529/03 Atzori, EU:C:2005:256, 198. punkts.

      (29)  Spriedums lietā T-384/08 Elliniki Nafpigokataskevastiki AE Chartofylakeiou/Komisija, EU:T:2011:650, un spriedums lietā T-565/08 Corsica Ferries/Komisija, EU:T:2012:415, 23., 114. un 120.–131. punkts. Pēc analoģijas skatīt arī spriedumu lietā C-111/10 Komisija/Padome, EU:C:2013:785, 44. punkts.

      (30)  Spriedums lietā C-70/72 Komisija/Vācija (Recueil 1973, 813, 13. punkts).

      (31)  Spriedums apvienotajās lietās C-278/92, C-279/92 un C-280/92 Spānija/Komisija (Recueil 1994, I-4103. lpp., 75. punkts).

      (32)  Spriedums lietā C-75/97 Beļģija/Komisija (Recueil 1999, I-3671. lpp., 64. un 65. punkts).

      (33)  Padomes 1999. gada 22. marta Regula (EK) Nr. 659/1999, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus Līguma par Eiropas Savienības darbību 108. panta piemērošanai (OV L 83, 27.3.1999., 1. lpp.).

      (34)  Skatīt Regulas (EK) Nr. 659/1999 14. panta 2. punktu.

      (35)  Komisijas 2004. gada 21. aprīļa Regula (EK) Nr. 794/2004, ar ko īsteno Padomes Regulu (EK) Nr. 659/1999, ar kuru nosaka sīki izstrādātus noteikumus EK līguma 93. panta piemērošanai (OV L 140, 30.4.2004., 1. lpp.).

      (36)  Komisijas 2008. gada 30. janvāra Regula (EK) Nr. 271/2008, ar kuru groza Regulu (EK) Nr. 794/2004, ar ko īsteno Padomes Regulu (EK) Nr. 659/1999, ar kuru nosaka sīki izstrādātus noteikumus EK līguma 93. panta piemērošanai (OV L 82, 25.3.2008., 1. lpp.).


title: Komisijas Lēmums (2001. gada 26. jūlijs) par saistību pieņemšanu, ko piedāvā sakarā ar antidempinga procedūru attiecībā uz Čehijas Republikas, Korejas Republikas, Malaizijas, Krievijas, Taizemes un Turcijas izcelsmes dažu veidu dzelzs vai tērauda trošu un kabeļu importu, un procedūras pārtraukšanu saistībā ar Korejas Republikas un Malaizijas izcelsmes importu (paziņots ar dokumenta numuru C(2001) 2351)

text:
Avis juridique important

|

32001D0602

Official Journal L 211 , 04/08/2001 P. 0047 - 0048

Komisijas Lēmums(2001. gada 26. jūlijs)par saistību pieņemšanu, ko piedāvā sakarā ar antidempinga procedūru attiecībā uz Čehijas Republikas, Korejas Republikas, Malaizijas, Krievijas, Taizemes un Turcijas izcelsmes dažu veidu dzelzs vai tērauda trošu un kabeļu importu, un procedūras pārtraukšanu saistībā ar Korejas Republikas un Malaizijas izcelsmes importu(paziņots ar dokumenta numuru C(2001) 2351)(2001/602/EK)EIROPAS KOPIENU KOMISIJA,ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu,ņemot vērā Padomes Regulu (EK) Nr. 384/96 (1995. gada 22. decembris) par aizsardzību pret importu par dempinga cenām no valstīm, kas nav Eiropas Kopienas dalībvalstis[1], kurā jaunākie grozījumi izdarīti ar Regulu (EK) Nr. 2238/2000[2], un jo īpaši tās 8. un 9. pantu,pēc apspriešanās ar padomdevēju komiteju,tā kā ir šādi apsvērumi:A. PROCEDŪRA(1) Saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 230/2001[3] Komisija noteikusi pagaidu antidempinga maksājumu par Čehijas Republikas, Krievijas, Taizemes un Turcijas izcelsmes dažu veidu dzelzs vai tērauda trošu un kabeļu (SWR) importu un pieņēmusi saistības, ko piedāvāja daži ražotāji eksportētāji no Čehijas Republikas un Turcijas.(2) Nekādi pagaidu pasākumi importam no Korejas Republikas (Korejas) un Malaizijas nav piemēroti, jo dempinga starpības, kuras konstatēja šo abu valstu gadījumā, nesasniedza 2 % robežvērtību, kas noteikta 9. panta 3. punktā Regulā (EK) Nr. 384/96 ("pamatregulā").(3) Pēc pagaidu antidempinga pasākumu piemērošanas Komisija turpināja veikt dempinga un tā izraisītā kaitējuma, kā arī Kopienas interešu analīzi. Šīs izmeklēšanas galīgie atzinumi un secinājumi ir izklāstīti Padomes Regulā (EK) Nr. 1601/2001[4], ar ko uzliek galīgu antidempinga maksājumu un galīgi iekasē pagaidu antidempinga maksājumu attiecībā uz Čehijas Republikas Krievijas, Taizemes un Turcijas izcelsmes dažu veidu dzelzs vai tērauda trošu un kabeļu importu.(4) Izmeklēšanā apstiprinājušies pagaidu atzinumi par zaudējumus radošu dempingu saistībā ar Čehijas Republikas, Krievijas, Taizemes un Turcijas izcelsmes importu. Apstiprinājies arī tas, ka dempinga starpības attiecībā uz Korejas un Malaizijas izcelsmes importu, bija minimālas.B. SAISTĪBAS(5) Pēc pagaidu antidempinga pasākumu piemērošanas Krievijas un Taizemes ražotāji eksportētāji, kas sadarbojās, piedāvāja uzņemties saistības saskaņā ar pamatregulas 8. panta 1. punktu.(6) Saskaņā ar šīm saistībām attiecīgie ražotāji eksportētāji piedāvājuši pārdot attiecīgo ražojumu par tādu cenu, kas novērš dempinga radītos zaudējumus, vai par augstāku cenu.(7) Komisija uzskata, ka attiecīgo ražotāju eksportētāju piedāvātās saistības var pieņemt, jo tās novērš dempinga radītos zaudējumus. Turklāt uzņēmumi arī regulāri iesniegs Komisijai sīku informāciju par eksportu uz Kopienu, kas nozīmē, ka Komisija varēs efektīvi uzraudzīt šo saistību izpildi. Turklāt ražojuma īpašības, uzņēmumu struktūra un pārdošanas veids ir tādi, ka šiem uzņēmumiem ir ierobežotas iespējas pārkāpt pieņemtās saistības.8) Lai Kopiena varētu vēl efektīvāk uzraudzīt uzņēmumu saistību ievērošanu, uzrādot attiecīgajai muitas iestādei pieprasījumu laist brīvā apgrozībā saskaņā ar saistībām, atbrīvojums no maksājuma ir atkarīgs no tā, vai var uzrādīt tā ražotāja eksportētāja izdotu rēķinu, no kura ir pieņemtas šīs saistības, kurā iekļauti vismaz tie elementi, kas minēti Padomes Regulas (EK) Nr. 1601/2001 pielikumā. Šāda informācija ir vajadzīga arī tādēļ, lai muitas iestādes varētu ar pietiekamu precizitāti pārliecināties, ka sūtījumi atbilst tirdzniecības dokumentiem. Ja šādu rēķinu nevar uzrādīt vai ja tas neatbilst muitā nonākušajam ražojumam, ir jāmaksā attiecīgā antidempinga maksājuma likme.(9) Šo saistību iespējama pārkāpuma, pārkāpuma vai atsaukšanas gadījumā saskaņā ar pamatregulas 8. panta 9. un 10. punktu var uzlikt antidempinga maksājumu.(10) Ir notikušas konsultācijas ar padomdevēju komiteju, un iebildumi par piedāvāto saistību pieņemšanu nav celti.C. PROCEDŪRAS PĀRTRAUKŠANA(11) Ņemot vērā izmeklēšanas rezultātus attiecībā uz Koreju un Malaiziju un ņemot vērā to, ka konstatētās dempinga starpības bija minimālas, procedūra jāpārtrauc, nepiemērojot antidempinga pasākumus saistībā ar Korejas un Malaizijas izcelsmes attiecīgā ražojuma importu,IR PIEŅĒMUSI ŠO LĒMUMU.1. pantsAr šo pieņem še turpmāk minēto uzņēmumu piedāvātās saistības sakarā ar antidempinga procedūru attiecībā uz Čehijas Republikas, Korejas Republikas, Malaizijas, Krievijas, Taizemes un Turcijas izcelsmes dažu veidu dzelzs vai tērauda trošu un kabeļu importu.Valsts Uzņēmums TARIC papildu kodsKrievija Open Joint Stock Company Cherepovetsky Staleprokatny Zavod, Russia, 162200, Cherepovets, Vologda Region, ul. 50-letia Oktiabria, 1/33 A217Taizeme Usha Siam Steel Ind. Public Company Ltd. 888/116 Mahatun Plaza Building, Ploenchit Road, Bangkok 10330, Thailand A2182. pantsAr šo pārtrauc procedūru attiecībā uz Korejas Republikas un Malaizijas izcelsmes dažu veidu dzelzs vai tērauda trošu un kabeļu importu.3. pantsŠis lēmums stājas spēkā nākamajā dienā pēc publicēšanas Eiropas Kopienu Oficiālajā Vēstnesī.Briselē, 2001. gada 26. jūlijāKomisijas vārdā -Komisijas loceklisPascal Lamy[1] OV L 56, 6.3.1996., 1. lpp.[2] OV L 257, 11.10.2000., 2. lpp.[3] OV L 34, 3.2.2001., 4. lpp.[4] OV L 211, 4.8.2001., 1. lpp.


title: Komisijas lēmums (1983. gada 29. jūlijs) par to Jaunzēlandes uzņēmumu sarakstu, kuri apstiprināti svaigas gaļas importēšanai Kopienā

text:
Avis juridique important

|

31983D0402

Official Journal L 233 , 24/08/1983 P. 0024 - 0028 Finnish special edition: Chapter 3 Volume 16 P. 0197  Spanish special edition: Chapter 03 Volume 28 P. 0193  Swedish special edition: Chapter 3 Volume 16 P. 0197  Portuguese special edition Chapter 03 Volume 28 P. 0193

KOMISIJAS LĒMUMS(1983. gada 29. jūlijs)par to Jaunzēlandes uzņēmumu sarakstu, kuri apstiprināti svaigas gaļas importēšanai Kopienā(83/402/EEK)EIROPAS KOPIENU KOMISIJA,ņemot vērā Eiropas Ekonomikas kopienas dibināšanas līgumu,ņemot vērā Padomes 1972. gada 12. decembra Direktīvu 72/462/EEK par veselības un veterinārās pārbaudes problēmām, ievedot liellopus, cūkas un svaigu gaļu no trešām valstīm[1], kurā jaunākie grozījumi izdarīti ar Direktīvu 83/91/EEK[2], un jo īpaši tās 4. panta 1. punktu un 18. panta 1. punkta a) un b) apakšpunktu,tā kā trešo valstu uzņēmumiem nevar ļaut eksportēt svaigu gaļu uz Kopienu, ja vien tie neatbilst vispārējiem un īpašiem nosacījumiem, kas minēti Direktīvā 72/462/EEK;tā kā Jaunzēlande saskaņā ar Direktīvas 72/462/EEK 4. panta 3. punktu ir nosūtījusi to uzņēmumu sarakstu, kuriem atļauts veikt eksportu uz Kopienu;tā kā Kopienas veiktajās pārbaudēs uz vietas ir noskaidrots, ka higiēnas standarti daudzos no šiem uzņēmumiem ir pietiekami un tādēļ tos var iekļaut saskaņā ar minētās direktīvas 4. panta 1. punktu izveidotajā to uzņēmumu pirmajā sarakstā, no kuriem var atļaut svaigas gaļas importu;tā kā citi Jaunzēlandes ieteiktie uzņēmumi jāpārbauda atkārtoti, pamatojoties uz papildu informāciju attiecībā uz to higiēnas standartiem un to spēju ātri pielāgoties Kopienas tiesību aktiem;tā kā tikmēr, lai izvairītos no esošo tirdzniecības plūsmu straujas pārtraukšanas, šiem uzņēmumiem var uz laiku ļaut turpināt veikt svaigas gaļas eksportu uz tām dalībvalstīm, kas gatavas to pieņemt;tā kā tāpēc šis lēmums jāizskata atkārtoti un vajadzības gadījumā jāgroza, ņemot vērā šajā nolūkā veiktos pasākumus un izdarītos uzlabojumus;tā kā uz svaigas gaļas importu, ko veic šā lēmuma pievienotajā sarakstā minētie uzņēmumi, joprojām attiecas citi noteikumi un Līguma vispārīgie noteikumi; tā kā jo īpaši tādu atsevišķu kategoriju gaļas importam no trešām valstīm un reeksportam uz citām dalībvalstīm kā, piemēram, gaļa, kas sver mazāk par 3 kilogramiem, vai gaļa, kurā atrodami atsevišķu tādu vielu atlikumi, uz ko vēl neattiecas Kopienas noteikumi vai turpmāk saskaņojamie noteikumi, joprojām piemēro importētājas dalībvalsts veselības tiesību aktus, ievērojot arī Līguma vispārīgos noteikumus;tā kā šajā lēmumā paredzētie pasākumi ir saskaņā ar Pastāvīgās veterinārijas komitejas atzinumu,IR PIEŅĒMUSI ŠO LĒMUMU.1. pants1. Ar šo pielikumā minētos Jaunzēlandes uzņēmumus apstiprina svaigas gaļas importēšanai Kopienā saskaņā ar minēto pielikumu.2. Šā panta 1. punktā minēto uzņēmumu svaigas gaļas importam joprojām piemēro citur paredzētos Kopienas veterināros noteikumus.2. pants1. Dalībvalstis aizliedz svaigas gaļas importu no uzņēmumiem, kas nav minēti pielikumā.2. Tomēr dalībvalstis var turpināt līdz 1984. gada 30. aprīlim atļaut svaigas gaļas importu no uzņēmumiem, kuri nav minēti lēmuma pielikumā, bet kurus 1983. gada 30. martā saskaņā ar Direktīvas 72/462/EEK 4. panta 3. punktu oficiāli apstiprinājušas un ieteikušas Jaunzēlandes iestādes, ja vien līdz 1984. gada 1. maijam saskaņā ar iepriekš minētās direktīvas 4. panta 1. punktu nav pieņemts lēmums par pretējo.Komisija šo uzņēmumu sarakstu nosūta dalībvalstīm.3. pantsŠo lēmumu piemēro no 1983. gada 1. oktobra.4. pantsŠo lēmumu pārskata un vajadzības gadījumā groza līdz 1984. gada 1. februārim.5. pantsŠis lēmums ir adresēts dalībvalstīm.Briselē, 1983. gada 29. jūlijāKomisijas vārdā Komisijas loceklisPoul DalsagerPIELIKUMSUZŅĒMUMU SARAKSTSApstiprinājuma Nr. Uzņēmums AdreseI. LIELLOPU GAĻAA. Lopkautuves un gaļas izciršanas telpasME 14 Waitaki-NZ Refrigerating Ltd ChristchurchME 15 The Canterbury Frozen Meat Co. Ltd BelfastME 21 Southland Frozen Meat Ltd MatauraME 22 Southland Frozen Meat Ltd MakarewaME 24 Hellaby Shortland Ltd OtahuhuME 26 Waitaki-NZ Refrigerating Ltd BalcluthaME 34 The Canterbury Frozen Meat Co. Ltd PareoraME 50 Alliance Freezing Co. (Southland) Ltd InvercargillME 56 Auckland Farmers Freezing Co-op Ltd, Rangiuru Te PukeME 63 Farmers Meat Export Ltd WhangareiME 66 Phoenix Meat Co. Ltd, Kokiri GreymouthME 69 Ashley Meat Export Ltd ChristchurchB. Gaļas izciršanas telpasMPH 50 Crown Meats Ltd FeildingMPH 52 Dawn Meat (NZ) Ltd HastingsMPH 53 W. Richmond Ltd HastingsMPH 56 W. Richmond Ltd HastingsMPH 63 Primex Meats Ltd WellingtonMPH 69 Dawn Meat (NZ) Ltd HastingsMPH 72 Kellax Foods Ltd AucklandII. AITU GAĻAA. Lopkautuves un gaļas izciršanas telpasME 1 1 Borthwick CWS Ltd MastertonME 6 Borthwick CWS Ltd LongburnME 8 1 Gisborne Refrigerating Co. Ltd GisborneME 14 Waitaki-NZ Refrigerating Ltd ChristchurchME 17 Waitaki-NZ Refrigerating Ltd TimaruME 20 Ocean Beach Freezing Co. Ltd Ocean BeachME 21 Southland Frozen Meat Ltd MatauraME 22 Southland Frozen Meat Ltd MakarewaME 26 Waitaki-NZ Refrigerating Ltd BalcluthaME 34 The Canterbury Frozen Meat Co. Ltd PareoraME 37 Canterbury Frozen Meat Co. (Canterbury) LtdME 50 Alliance Freezing Co. (Southland) Ltd InvercargillME 56 Auckland Farmers Freezing Co-op Ltd, Rangiuru Te PukeME 58 Hawkes Bay Farmers" Meat Co. Ltd TakapauME 60 Pacific Freezing NZ Ltd DannevirkeME 65 AML Meats Ltd GisborneME 69 Ashley Meat Export Ltd Christchurch1 Neattiecas uz subproduktiem.Apstiprinājuma Nr. Uzņēmums AdreseB. LopkautuvesME 16 The Canterbury Frozen Meat Co. Ltd AshburtonME 41 NCF Kaiapoi Ltd KaiapoiC. Gaļas izciršanas telpasMPH 39 Defiance Processors Ltd DunedinMPH 42 Fresha Products Ltd New PlymouthMPH 45 Canterbury Frozen Meat Co. Ltd HarewoodMPH 50 Crown Meats Ltd FeildingMPH 52 Dawn Meat (NZ) Ltd HastingsMPH 53 W. Richmond Ltd HastingsMPH 54 Ashley Meat Export Ltd ChristchurchMPH 56 W. Richmond Ltd HastingsMPH 57 NZ Primary Processors Ltd Mt MaunganuiMPH 63 Primex Meats Ltd WellingtonMPH 69 Dawn Meat (NZ) Ltd HastingsMPH 72 Kellax Foods Ltd AucklandMPH 74 Canterbury Meat Packers Ltd AshburtonIII. SALDĒTAVASS 1 Timary Harbour Board Cool Store TimaruS 2 Auckland Farmer's Freezing Co-op Ltd WhangareiS 10 Otago Dairy Producers Cool Storage Ltd DunedinS 11 South Canterbury Co-op Cool Storage Ltd TimaruS 17 Cool Hire Storage Ltd DunedinS 25 Dawn Meat (NZ) Ltd HastingsS 28 Cool Stores (NZ) Ltd AucklandS 30 N. O. Pierson Ltd ChristchurchS 31 Pacific Cold Storage Co. Ltd Mt MaunganuiS 32 Taranaki Producers Freezing Ltd New PlymouthS 33 Christchurch Airport Authorities ChristchurchS 34 Coolpak Prebbleton Ltd, Prebbleton ChristchurchS 35 Nelson Cold Storage Co-op NelsonS 36 Cold Storage (Bay of Plenty) Ltd Te PukeS 39 Christchurch Cool Stores Ltd ChristchurchS 40 Southland Harbour Board BluffS 41 Eljays Ice Box FeildingS 42 Wellington Cold Storage Co. TawaS 45 Wairarapa Cold Storage GreytownS 47 Polar Cold Storage, Hornby ChristchurchS 49 Chill Air Ltd Aucklandi Nemzetközi RepültérS 51 Kiwi Fruit Cool Store Co-op GisborneS 53 Otaki Cold Store OtakiS 55 Airport Cold Storage Ltd WellingtonS 57 Air New Zealand Aucklandi RepültérS 58 Cool ... Cold Storage Associated Ltd Te PukeS 59 Richmond Cool Stores (1963) Ltd, Manchester Street HastingsS 60 Export Cool Storage Mt MaunganuiS 61 Coolpak Cool Stores Ltd TimaruS 63 Mogal Cool Stores Ltd Christchurchi RepültérS 66 Mogal Cool Stores Ltd Aucklandi RepültérS 68 Freezer Flow, Mt Wellington AucklandS 70 Freezer Stores Hawkes Bay Ltd HastingsS 72 Motueka Coldstorage MotuekaS 73 LEP International, Mangere AucklandS 75 Amaltal Coolstores ... Exporters Ltd NelsonS 84 Polar Cold Storage Ltd DunedinS 86 Tai-Tapu Dairy Co. Ltd ChristchurchS 87 Homebush Berryfruits MastertonS 88 Hawkes Bay Export Cold Stores Ltd NapierS 89 R. ... W. Hellaby Ltd Mt WellingtonS 90 Waitaki-NZ Refrigerating Ltd BlenheimS 91 Southland Frozen Meat Ltd MatauraS 92 Food Freezing Partnership Havelock NorthS 93 Air New Zealand ChristchurchS 95 McCallum Industries Ltd PateaS 96 Townsend ... Paul Ltd NapierS 97 J. Wattie Canneries Ltd Gisborne[1] OV L 302, 31.12.1972., 28. lpp.[2] OV L 59, 5.3.1983., 34. lpp.


title: Eiropas Parlamenta Lēmums (ES) 2017/1660 (2017. gada 27. aprīlis) par Eiropas Ķimikāliju aģentūras 2015. finanšu gada budžeta izpildes apstiprināšanu

text:
               29.9.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               L 252/209

         EIROPAS PARLAMENTA LĒMUMS (ES) 2017/1660
   (2017. gada 27. aprīlis)
   par Eiropas Ķimikāliju aģentūras 2015. finanšu gada budžeta izpildes apstiprināšanu
   EIROPAS PARLAMENTS,

               —

               ņemot vērā Eiropas Ķimikāliju aģentūras 2015. finanšu gada galīgos pārskatus,

               —

               ņemot vērā Revīzijas palātas ziņojumu par Eiropas Ķimikāliju aģentūras 2015. finanšu gada pārskatiem ar Aģentūras atbildi (1),

               —

               ņemot vērā deklarāciju par pārskatu ticamību (2), kā arī par pakārtoto darījumu likumību un pareizību, kuru Revīzijas palāta sniegusi par 2015. finanšu gadu saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienības darbību 287. pantu,

               —

               ņemot vērā Padomes 2017. gada 21. februāra ieteikumu par apstiprinājumu, ko sniedz Aģentūrai par 2015. finanšu gada budžeta izpildi (05873/2017 – C8-0068/2017),

               —

               ņemot vērā Līguma par Eiropas Savienības darbību 319. pantu,

               —

               ņemot vērā Eiropas Parlamenta un Padomes 2012. gada 25. oktobra Regulu (ES, Euratom) Nr. 966/2012 par finanšu noteikumiem, ko piemēro Savienības vispārējam budžetam, un par Padomes Regulas (EK, Euratom) Nr. 1605/2002 atcelšanu (3) un jo īpaši tās 208. pantu,

               —

               ņemot vērā Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 18. decembra Regulu (EK) Nr. 1907/2006, kas attiecas uz ķimikāliju reģistrēšanu, vērtēšanu, licencēšanu un ierobežošanu (REACH), un ar kuru izveido Eiropas Ķimikāliju aģentūru, groza Direktīvu 1999/45/EK un atceļ Padomes Regulu (EEK) Nr. 793/93 un Komisijas Regulu (EK) Nr. 1488/94, kā arī Padomes Direktīvu 76/769/EEK un Komisijas Direktīvu 91/155/EEK, Direktīvu 93/67/EEK, Direktīvu 93/105/EK un Direktīvu 2000/21/EK (4), un jo īpaši tās 97. pantu,

               —

               ņemot vērā Komisijas 2013. gada 30. septembra Deleģēto regulu (ES) Nr. 1271/2013 par finanšu pamatregulu struktūrām, kas minētas Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES, Euratom) Nr. 966/2012 208. pantā (5), un jo īpaši tās 108. pantu,

               —

               ņemot vērā Reglamenta 94. pantu un IV pielikumu,

               —

               ņemot vērā Budžeta kontroles komitejas ziņojumu un Vides, sabiedrības veselības un pārtikas nekaitīguma komitejas atzinumu (A8-0086/2017),

               1.

               sniedz Eiropas Ķimikāliju aģentūras izpilddirektoram apstiprinājumu par Aģentūras 2015. finanšu gada budžeta izpildi;

               2.

               izklāsta savus konstatējumus turpmāk tekstā iekļautajā rezolūcijā;

               3.

               uzdod priekšsēdētājam šo lēmumu un rezolūciju, kas ir tā neatņemama daļa, nosūtīt Eiropas Ķimikāliju aģentūras izpilddirektoram, Padomei, Komisijai un Revīzijas palātai un nodrošināt to publicēšanu Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī (L sērijā).

            Priekšsēdētājs

         Antonio TAJANI

            Ģenerālsekretārs

         Klaus WELLE

      (1)  OV C 449, 1.12.2016., 82. lpp.

      (2)  Skatīt 1. zemsvītras piezīmi.

      (3)  OV L 298, 26.10.2012., 1. lpp.

      (4)  OV L 396, 30.12.2006., 1. lpp.

      (5)  OV L 328, 7.12.2013., 42. lpp.


title: Padomes Lēmums (ES) 2015/702 (2007. gada 13. jūlijs), lai parakstītu un provizoriski piemērotu Protokolu Eiropas un Vidusjūras reģiona valstu nolīgumam, ar ko izveido asociāciju starp Eiropas Kopienu un tās dalībvalstīm, no vienas puses, un Libānas Republiku, no otras puses, lai ņemtu vērā Čehijas Republikas, Igaunijas Republikas, Kipras Republikas, Latvijas Republikas, Lietuvas Republikas, Ungārijas Republikas, Maltas, Polijas Republikas, Slovēnijas Republikas un Slovākijas Republikas pievienošanos Eiropas Savienībai

text:
               1.5.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               L 113/1

         PADOMES LĒMUMS (ES) 2015/702
   (2007. gada 13. jūlijs),
   lai parakstītu un provizoriski piemērotu Protokolu Eiropas un Vidusjūras reģiona valstu nolīgumam, ar ko izveido asociāciju starp Eiropas Kopienu un tās dalībvalstīm, no vienas puses, un Libānas Republiku, no otras puses, lai ņemtu vērā Čehijas Republikas, Igaunijas Republikas, Kipras Republikas, Latvijas Republikas, Lietuvas Republikas, Ungārijas Republikas, Maltas, Polijas Republikas, Slovēnijas Republikas un Slovākijas Republikas pievienošanos Eiropas Savienībai
   EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
   ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu un jo īpaši tā 310. pantu saistībā ar 300. panta 2. punkta pirmās daļas otro teikumu,
   ņemot vērā 2003. gada Pievienošanās aktu un jo īpaši tā 6. panta 2. punktu,
   ņemot vērā Komisijas priekšlikumu,
   tā kā:

               (1)

               Padome 2004. gada 10. februārī pilnvaroja Komisiju Eiropas Kopienas un tās dalībvalstu vārdā uzsākt sarunas ar Libānu, lai pielāgotu Eiropas un Vidusjūras reģiona valstu nolīgumu, ar ko izveido asociāciju starp Eiropas Kopienu un tās dalībvalstīm, no vienas puses, un Libānas Republiku, no otras puses (1), lai ņemtu vērā jauno dalībvalstu pievienošanos ES.

               (2)

               Komisija ir sekmīgi pabeigusi šīs sarunas.

               (3)

               Sarunās ar Libānas Republiku noslēgtā Protokola 9. panta 2. punkts paredz Protokola provizorisku piemērošanu līdz tā spēkā stāšanās dienai.

               (4)

               Protokols būtu jāparaksta Kopienas un tās dalībvalstu vārdā un jāpiemēro provizoriski, ņemot vērā tā noslēgšanu nākotnē,

         IR PIEŅĒMUSI ŠO LĒMUMU.
   1. pants
   Ar šo Padomes priekšsēdētājs tiek pilnvarots norīkot personu vai personas, kas tiesīgas Eiropas Kopienas un tās dalībvalstu vārdā parakstīt Protokolu Eiropas un Vidusjūras reģiona valstu nolīgumam, ar ko izveido asociāciju starp Eiropas Kopienu un to dalībvalstīm, no vienas puses, un Libānu, no otras puses, lai ņemtu vērā Čehijas Republikas, Igaunijas Republikas, Kipras Republikas, Latvijas Republikas, Lietuvas Republikas, Ungārijas Republikas, Maltas, Polijas Republikas, Slovēnijas Republikas un Slovākijas Republikas pievienošanos Eiropas Savienībai.
   Protokola teksts ir pievienots šim lēmumam.
   2. pants
   Protokolu piemēro provizoriski, ņemot vērā tā noslēgšanu nākotnē.

      Briselē, 2007. gada 13. jūlijā

            Padomes vārdā –

            priekšsēdētājs

         E. A. SANTOS

      (1)  OV L 143, 30.5.2006., 2. lpp.