title: Komisijas Lēmums (ES) 2019/1246 (2018. gada 23. novembris) par iespējamo valsts atbalstu SA.35905 (2016/C) (ex 2015/NN) (ex 2012/CP) – Beļģija Antverpenes ostā darbojošies koncesionāri (izziņots ar dokumenta numuru C(2018) 7690) (Dokuments attiecas uz EEZ.)

text:
                  22.7.2019

                  LV

                  Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

                  L 194/4

         KOMISIJAS LĒMUMS (ES) 2019/1246
         (2018. gada 23. novembris)
         par iespējamo valsts atbalstu SA.35905 (2016/C) (ex 2015/NN) (ex 2012/CP) – Beļģija Antverpenes ostā darbojošies koncesionāri

               (izziņots ar dokumenta numuru C(2018) 7690)

         (Autentisks ir tikai teksts franču un nīderlandiešu valodā)
         (Dokuments attiecas uz EEZ)
         EIROPAS KOMISIJA,
         ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 108. panta 2. punkta pirmo daļu,
         ņemot vērā Līgumu par Eiropas Ekonomikas zonu un jo īpaši tā 62. panta 1. punkta a) apakšpunktu,
         saskaņā ar iepriekš minētajiem noteikumiem uzaicinājusi ieinteresētās personas iesniegt piezīmes (1) un ņēmusi vērā to piezīmes,
         tā kā:
         1.   PROCEDŪRA

                     (1)

                     Komisija 2012. gada 17. decembrī saņēma Katoen Natie NV (“sūdzības iesniedzējs” vai “KN”) sūdzību par iespējamu valsts atbalstu, ko Beļģija sniegusi diviem termināļa koncesionāriem, kuri darbojas Antverpenes ostā, proti, PSA Antwerp NV (“PSA”) (2) un Antwerp Gateway NV (“AG”). 2013. gada 4. un 7. janvārī sūdzības iesniedzējs iesniedza Komisijas dienestiem papildu informāciju par iespējamo atbalstu.

                     (2)

                     2013. gada 29. janvārī minētā sūdzība tika pārsūtīta Beļģijai, lai Beļģijas iestādes varētu sniegt piezīmes. Beļģija 2013. gada 8. aprīļa vēstulē informēja Komisijas dienestus par to, ka uzskata, ka pasākums, par kuru tika iesniegta sūdzība, neietver nelikumīgu atbalstu. Beļģija iesniedza papildu informāciju 2013. gada 11. jūlijā.

                     (3)

                     2013. gada 12. jūlija vēstulē Komisijas dienesti attiecīgi pieprasīja papildu informāciju no Beļģijas, un Beļģija uz šo vēstuli atbildēja 2013. gada 2. septembrī. Pēc Komisijas dienestu pieprasījuma, kas datēts ar 2014. gada 4. martu, Beļģija iesniedza papildu precizējumus 2014. gada 6. martā, 1. un 24. aprīlī, kā arī 19. maijā.

                     (4)

                     Komisijas dienesti 2014. gada 11. augustā nosūtīja sūdzības iesniedzējam sākotnējā novērtējuma vēstuli, norādot, ka pasākums, uz kuru attiecas sūdzība, pirmšķietami nav valsts atbalsts. Tajā pašā vēstulē sūdzības iesniedzējam tika pārsūtītas Beļģijas piezīmes par sūdzību.

                     (5)

                     Sūdzības iesniedzējs 2014. gada 9. septembra vēstulē apstrīdēja Komisijas dienestu sākotnējo novērtējumu un sniedza Komisijai informāciju par jauniem faktiem šajā lietā. 2015. gada 7. janvārī Beļģija iesniedza piezīmes par sūdzības iesniedzēja sniegtajiem jaunajiem elementiem.

                     (6)

                     Komisija 2016. gada 18. janvāra vēstulē informēja Beļģiju par savu lēmumu sākt Līguma par Eiropas Savienības darbību (turpmāk “LESD”) 108. panta 2. punktā paredzēto procedūru. Pēc procedūras sākšanas Beļģija iesniedza piezīmes 2016. gada 15. martā. Komisijas lēmums par procedūras sākšanu (turpmāk tekstā “lēmums par procedūras sākšanu”) tika publicēts Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī (3)2016. gada 18. martā. Komisija aicināja ieinteresētās personas iesniegt piezīmes.

                     (7)

                     Laikposmā no 2016. gada 18. aprīļa līdz 3. maijam trīs ieinteresētās personas iesniedza Komisijas dienestiem piezīmes. Komisijas dienesti 2016. gada 20. maijā šīs ieinteresēto personu piezīmes pārsūtīja Beļģijai. Beļģija iesniedza komentārus par šīm piezīmēm 2016. gada 15. jūnijā.

                     (8)

                     Komisijas dienesti 2016. gada 23. jūnijā pieprasīja papildu informāciju no Beļģijas, kas tika sniegta 2016. gada 19. un 29. augustā.

                     (9)

                     2016. gada 10. oktobrīAG iesniedza Komisijas dienestiem iesniegumu.

                     (10)

                     Komisijas dienesti 2016. gada 20. oktobrī pieprasīja papildu informāciju no Beļģijas iestādēm, kas tika sniegta 2016. gada 16. decembrī.

                     (11)

                     Komisijas dienesti 2017. gada 20. februārī pieprasīja papildu informāciju no Beļģijas, kas tika sniegta 2017. gada 21. martā.

                     (12)

                     Saistībā ar 2017. gada 2. martā notikušo tikšanos ar Komisijas dienestiem sūdzības iesniedzējs iesniedza iesniegumu 2017. gada 2. martā.

                     (13)

                     Komisijas dienesti 2017. gada 7. martā pieprasīja papildu informāciju no Beļģijas, kas tika sniegta 2017. gada 5. un 20. aprīlī.

                     (14)

                     Komisijas dienesti 2017. gada 4. augusta vēstulēs pieprasīja informāciju no PSA un AG, un abi uzņēmumi sniedza prasīto informāciju 2017. gada 15. septembrī.

                     (15)

                     Komisijas dienesti 2017. gada 13. novembrī pieprasīja papildu informāciju no Beļģijas, kas tika sniegta 2017. gada 1., 4. un 14. decembrī.

                     (16)

                     2018. gada 16. jūlijā Komisijas dienesti pieprasīja vēl papildu informāciju no Beļģijas, kas tika sniegta 2018. gada 18. un 27. jūlijā un 10. augustā.

               2.   PRIEKŠVĒSTURE UN PASĀKUMU APRAKSTS

                     (17)

                     2004. gadā pēc publiskā iepirkuma konkursa Antverpenes ostas iestāde (Gemeentelijk Havenbedrijf Antwerpen, turpmāk “GHA”) noslēdza koncesijas līgumus (4) ar PSA un AG uz 42 gadiem par konteineru pārkraušanas pakalpojumu sniegšanu minētās ostas jaunajā Deurganckdok (“DGD”) terminālī.

                     (18)

                     Līgumos tika paredzētas 20 pēdu ekvivalenta mērvienībās (“LES”) izteiktas tonnāžas minimuma prasības (“TMP”), kuru mērķis ir novērst to, ka koncesionāri neizmanto tiem atvēlētās platības. DGD terminālī TMP tika pakāpeniski ieviestas darbības sākumstadijā, kas ilga līdz 2012. gadam (5). Pēc tam TMP bija jābūt fiksētām. Ja koncesionāri neizpildīja paredzētās TMP, tiem radās līgumisks pienākums maksāt naudas sodus/kompensācijas GHA. Koncesijās bija paredzēts arī, ka GHA tās var izbeigt pirms noteiktā izbeigšanās termiņa, ja koncesionārs tās izmanto acīmredzami nepietiekami vai ja koncesionārs ir kļuvis maksātnespējīgs.

                     (19)

                     Konteineru pārvadājumi tā dēvētajā Hamburgas–Havras areālā (6) laikposmā no 2008. līdz 2009. gadam samazinājās par 15,8 %, bet piecās lielākajās šā areāla ostās (Roterdamā, Antverpenē, Hamburgā, Brēmenē un Havrā) – par 16,3 % (7). Šis pārvadājumu apjoma samazinājums atspoguļoja kopš 2008. gada novērotās globālās ekonomikas recesijas (turpmāk tekstā “krīze”) ietekmi Hamburgas–Havras areālā. Arī Antverpenē kopējais konteineru pārvadājumu apjoms samazinājās par 16,3 %. DGD pārvadājumu apjoms kopumā samazinājās par 38,6 % (PSA – par 37,7 %, AG – par 39,9 %). PSA un AG vairs nespēja izpildīt savas attiecīgās TMP, kas joprojām katru gadu palielinājās pakāpeniskās ieviešanas mehānisma dēļ. Tādēļ šiem uzņēmumiem bija līgumisks pienākums maksāt kompensācijas GHA, tomēr laikposmā no 2009. līdz 2012. gadam kompensācijas netika iekasētas.

                     (20)

                     Pēc GHA un AG e-pasta sarakstes 2009. gada decembrī notika sarunas par sākotnējo TMP samazināšanu. Šajā kontekstā GHA sākotnēji ierosināja samazināt sākumā noteiktās TMP tādā apmērā, kāds kritums tajā gadā tika novērots Hamburgas–Havras areālā (t. i., par 15,8 %) (8). Kopš 2011. gada februāra GHA atkārtoti atgādināja PSA un AG par neizpildītajām TMP un lūdza šiem uzņēmumiem paust to nostāju. PSA un AG vairākās atbildēs (9) norādīja uz to, cik svarīgs ir viņu devums ostas attīstības kontekstā (10), deva mājienus par iespējamo pāriešanu uz citām ostām (11), kā arī pieminēja krīzes ietekmi. Turklāt gan PSA, gan AG iesniedza arī savu advokātu juridiskos atzinumus, kuros bija izklāstīts, kāpēc līgumsoda klauzulas nav piemērojamas vai izpildāmas (12). Šos argumentus gan PSA, gan AG vēlāk izmantoja šķīrējtiesu strīdos pret GHA (13).

                     (21)

                     Kā minēts 1. apsvērumā, KN2012. gada 17. decembrī iesniedza Komisijai sūdzību par to, ka netiek piedzīti kompensācijas maksājumi, kuri PSA un AG ir jāmaksā par neizpildītajām TMP. 1992. gadā GHA noslēdza koncesijas līgumu ar KN. 1998. gadā koncesijas līgumā ar KN tika iekļautas TMP. KN 2009. gadā neizpildīja noteiktās TMP. GHA samazināja KN līgumā noteikto maksājamās kompensācijas apjomu (tāpat kā attiecībā uz citiem termināļa operatoriem krīzes kontekstā), proti, aptuveni [180 000–250 000] (*1) EUR vietā KN par 2009. gadu (un tikai par 2009. gadu) bija jāmaksā [7 500–9 000] EUR.

                     (22)

                     2013. gada 26. martāGHA nolēma koriģēt koncesijas līgumus ar PSA un AG (“GHA 2013. gada lēmums”). GHA 2013. gada lēmumā bija noteikts:

                        1. pasākums (piemērojams attiecībā uz PSA un AG) – sk. 1. un 2. grafisko attēlu (14)
                        tālāk. 1. pasākums (15) ir kompensācijas maksājumu, kuri PSA un AG bija jāmaksā par TMP neizpildi, samazināšana ar atpakaļejošu spēku no 2009. gada saskaņā ar GHA noteikto “75/125 noteikumu”. Saskaņā ar šo noteikumu TMP tika koriģētas, iepriekšējā gada TMP pierēķinot 125 % no Hamburgas–Havras areāla gada izaugsmes tempa. Ja pārvadājumu apjoms samazinājās, no iepriekšējā gada TMP tika atskaitīti 75 % no Hamburgas–Havras areāla ekonomikas samazinājuma tempa. Tādējādi šis noteikums nozīmē, ka PSA un AG ir jāsasniedz par 25 % augstāki rezultāti nekā līdzīgiem uzņēmumiem Hamburgas–Havras areālā. Atskaites punkts jauno TMP noteikšanai 2009. gadam bija DGD 2008. gadā realizētais pārvadājumu apjoms. “Darbības rezultātu pārspēšanas koeficients” 25 % apmērā ir balstīts uz Antverpenes ostas vēsturiskajiem darbības rezultātiem, kas ikgadējā pārvadājumu pieauguma tempa ziņā ilgākā laikposmā vidēji bija par 25 % labāki nekā vidēji Hamburgas–Havras areāla ostās. Šā 1. pasākuma īstenošana attiecībā uz 2009. gadu vien noveda pie TMP samazināšanas par 41,7 % (PSA) un 29,7 % (AG), salīdzinot ar sākotnējām 2009. gada TMP.

                     (23)

                     2014. gada 12. maijāGHA pieņēma lēmumu par:

                        2. pasākumu – sk. 2. grafisko attēlu tālāk. 2. pasākums (16) izpaužas kā samazinātās kompensācijas (saskaņā ar noteikumu “75/125”) saglabāšana vienīgi attiecībā uz AG.

                     (24)

                        PSA samaksāja GHA samazinātos naudas sodus pēc tam, kad saskaņā ar GHA 2013. gada lēmumu tika koriģētas TMP, bet paturēja tiesības apstrīdēt šo maksājumu, pamatojoties uz to, ka līgumsoda klauzula pārkāpa sabiedrisko kārtību tādā ziņā, ka tā bija tīri represīva, un ka naudas sodu piemērošana bija GHA tiesību ļaunprātīga izmantošana. 2016. gada 2. maijāPSA lūdza šķīrējtiesas kolēģiju uzdot GHA atmaksāt PSA kompensācijas, ko šis uzņēmums bija samaksājis pēc GHA 2013. gada lēmuma. Šā procesa iznākums šā lēmuma pieņemšanas laikā vēl nav zināms.

                     (25)

                        AG nesamaksāja samazinātos naudas sodus, un attiecīgi GHA oficiāli pieprasīja AG rīkoties. Lieta tika nodota šķīrējtiesas kolēģijai. AG cita starpā apgalvoja, ka līgumsoda klauzulu varētu piemērot tikai tad, ja TMP nebūtu izpildītas ar AG saistītu apstākļu dēļ, taču patiesībā tās netika izpildītas krīzes dēļ, un ka samazināto naudas sodu piemērošana bija tiesību ļaunprātīga izmantošana no GHA puses. Tomēr process noslēdzās ar to, ka GHA piemērotie samazinātie naudas sodi tika atzīti par saprātīgiem.

                     (26)

                     2014. gada 12. maijāGHA vienpusēji grozīja koncesijas līgumus ar PSA un AG. Izmaiņu ietvaros PSA tika piešķirta noteikta DGD platība, kas sākotnēji bija piešķirta AG, bet kuru AG neizmantoja. Tā rezultātā PSA rīcībā esošā platība pieauga par aptuveni 20 %, savukārt AG platība samazinājās par aptuveni 30 %, salīdzinot ar sākotnēji piešķirtajām platībām. Vienlaikus GHA nolēma attiecībā uz AG saglabāt noteikumu “75/125” saskaņā ar 2. pasākumu (sk. 22. apsvērumu). Attiecībā uz PSA GHA noteikumu “75/125” pēdējo reizi nolēma piemērot 2013. gadā. GHA pakāpeniski atjaunoja sākotnēji līgumos noteiktās TMP (pēc pakāpeniskas ieviešanas laikposma, kas ilga līdz 2016. gadam) (17). Turklāt no 2016. gada PSA tiek piemērotas papildu TMP, ko piemēro platībai, kura PSA tika piešķirta 2014. gadā.

                     (27)

                     2015. gadā Briseles Pirmās instances tiesa noraidīja KN prasību pret GHA par to, ka GHA veiktā TMP korekcija attiecībā uz AG un PSA būtu uzskatāma par valsts atbalstu (18). Tiesa cita starpā konstatēja, ka, koriģējot TMP, GHA pamatoti ņēma vērā krīzi un ka var pieņemt, ka privāts kreditors būtu pieņēmis līdzīgu lēmumu. Šo 2015. gada 12. februāra spriedumu KN pārsūdzēja. Šā lēmuma pieņemšanas laikā minētā apelācijas sūdzība tiek izskatīta Briseles Apelācijas tiesā.

                     (28)

                     Komisija 2016. gada 15. janvārī sāka oficiālo izmeklēšanas procedūru. Komisija uzskatīja, ka 1. un 2. pasākums varētu būt valsts atbalsts.

                     (29)

                     Šajā lēmumā tiek aprakstīti un vērtēti 1. un 2. pasākums, kā tie definēti 22. apsvērumā un kā tie sākotnēji definēti lēmuma par procedūras sākšanu 49. apsvēruma i) un ii) punktā, kā arī 81. un 82. apsvērumā.

               3.   LĒMUMS PAR PROCEDŪRAS SĀKŠANU

         3.1.   Atbalsta esība

                     (30)

                     Lēmumā par procedūras sākšanu Komisija uzskatīja, ka 1. un 2. pasākums varētu būt valsts atbalsts LESD 107. panta 1. punkta nozīmē.

               3.1.1.   1. pasākums

                     (31)

                     Pirmkārt, Komisija apšaubīja to, ka racionāls privāts tirgus dalībnieks būtu nogaidījis četrus gadus, pirms pieņemt lēmumu par maksājamās kompensācijas samazināšanu. Tika atzīmēts, ka, vērtējot 1. pasākuma atbilstību tirgus principiem, būtu jāņem vērā krīzes ietekme. Tika arī atzīmēts, ka progresīvas TMP, kas laikposmā no 2004. līdz 2012. gadam katru gadu palielinājās, bija piemērojamas tikai PSA un AG, turpretī visiem pārējiem Antverpenes ostas koncesionāriem, tostarp sūdzības iesniedzējam, bija noteiktas fiksētas TMP. Tāpēc krīzes kontekstā PSA un AG situācija bija īpaša un atšķīrās no situācijas, kādā bija citi operatori, kas darbojās Antverpenes ostā.

                     (32)

                     Komisija atzina, ka krīzes nepieredzēti spēcīgā ietekme piespieda visu ekonomikas nozaru uzņēmumus attiecīgi pielāgoties.

                     (33)

                     Papildus krīzes kontekstam Komisija atzīmēja, ka uzturēt sadarbību ar PSA un AG bija ostas ilgtermiņa interesēs.

                     (34)

                     Neraugoties uz šiem argumentiem, tomēr tika uzskatīts, ka racionāls privāts tirgus dalībnieks būtu centies maksimāli palielināt savu peļņu (vai samazināt zaudējumus), pēc iespējas drīz uzsākot tam pienākošos summu piedziņu. Kopš 2009. gada nesamaksātās un uzkrātās kompensācijas tika būtiski samazinātas un skatītas tikai GHA 2013. gada lēmumā, ar atpakaļejošu spēku.

                     (35)

                     Valde vairākās sanāksmēs kopš 2009. gada apsprieda problēmas saistībā ar satiksmes datiem un krīzi, bet ne tieši jautājumu par rēķina izrakstīšanu PSA un AG par kompensācijām, kas šiem uzņēmumiem bija jāmaksā par TMP neizpildi. Kā norādīts GHA 2013. gada lēmuma 5.3. punktā, TMP jautājums tika apspriests, taču rēķinu izrakstīšana par kompensācijām, kas bija jāmaksā, tika atlikta (19).

                     (36)

                     Otrkārt, Komisija apšaubīja, ka racionāls privāts tirgus dalībnieks būtu piešķīris PSA un AG samazinājumu, kas būtu līdzīgs tam, kādu piešķīra GHA. Tika atzīmēts, ka, kaut arī 2009. gadā faktiskais pārvadājumu apjoma samazinājums DGD bija 38,6 % (un nevis 16 %, kā norādīja sūdzības iesniedzējs), kompensācijas samazinājums bija aptuveni 80 % (lai gan tas bija četru gadu periodā) (20).

                     (37)

                     Treškārt, Komisija apšaubīja, ka racionāls privāts tirgus dalībnieks būtu piešķīris PSA un AG kompensācijas samazinājumu, ņemot vērā to, ka, balstoties uz koncesijas līgumiem, GHA pozīcijas šķita visai spēcīgas. Tā kā konteineru termināļa operatori nevarēja vienpusēji izbeigt attiecības ar GHA, turpretī GHA varēja pilnībā vai daļēji atcelt koncesiju, ja DGD tiktu izmantots acīmredzami nepietiekami, PSA un AG nevarēja ticami draudēt ar aiziešanu no Antverpenes ostas, ja TMP netiktu samazinātas vai nenotiktu atteikšanās no kompensācijas.

                     (38)

                     Ceturtkārt, Komisija arī atzīmēja, ka tas, ka GHA nepiedzina kompensācijas maksājumus, būtu varējis stimulēt PSA un AG pārcelt savus pārvadājumus uz ostām, kurās attiecībā uz TMP izpildi bija strikta pieeja, lai izvairītos no sankcijām šajās ostās.

                     (39)

                     Piektkārt, Komisija pauda bažas par to, ka GHA 2013. gada lēmumā bija ņemti vērā tādi faktori kā teritoriālplānojums, mobilitāte un nodarbinātība ilgtermiņā. Atbilstīgi iedibinātajai judikatūrai (21), piemērojot tirgus ekonomikas dalībnieka principu, šādi neekonomiski darījumdarbības lēmumu aspekti nav jāņem vērā.

                     (40)

                     Sestkārt, Komisija pauda apšaubīja, ka GHA faktiski bija nopietns risks, ka PSA un AG varētu tiesāties ar to, un ka minētie uzņēmumi draudētu aiziet no Antverpenes ostas. PSA un AG2013. gada 19. februāra un 23. februāra vēstules, kurās izklāstīta to juridiskā nostāja, tika nosūtītas GHA pēc 2013. gada 29. janvāra, t. i., pēc tam, kad šajā lietā iesniegtā sūdzība bija pārsūtīta Beļģijai piezīmju sniegšanai.

               3.1.2.   2. pasākums

                     (41)

                     Attiecībā uz 2. pasākumu Komisija atzīmēja, ka sākotnēji noteiktās TMP nebija iespējams izpildīt krīzes dēļ. Tā kā GHA savā 2014. gada 12. maija lēmumā norādīja, ka vairs nav iespējams apgalvot, ka sākotnējās TMP nav iespējams izpildīt krīzes dēļ, Komisija apšaubīja, ka par tirgus principiem atbilstīgu varētu atzīt to, ka AG tika atstāta spēkā samazinātā kompensācija TMP neizpildes gadījumā.

                     (42)

                     Konkrēti, samazinātās kompensācijas atstāšana spēkā šķita nevajadzīga AG kompensēšanai par tā koncesijas daļas īslaicīgu zaudēšanu, jo AG jebkurā gadījumā faktiski neizmantoja šo koncesijas teritorijas daļu. Saskaņā ar 2. pasākumu attiecībā uz AG pieņemtajām samazinātajām TMP (un attiecīgi samazinātajām kompensācijām) bija jāpaliek spēkā līdz 2042. gadam, proti, daudz ilgāk nekā septiņus gadus, kuru laikā būtu nodota daļa no koncesijas (22).

               3.2.   Saderība

                     (43)

                     Komisija konstatēja, ka attiecīgo pasākumu rezultātā tika samazināti maksājumi, kas parasti būtu jāsedz PSA un AG, tādēļ šie pasākumi varētu būt darbības atbalsts. Šādu atbalstu nevar uzskatīt par saderīgu ar iekšējo tirgu, jo tas neveicināja nekādu saimniecisko darbību vai tautsaimniecības jomu attīstību. Tādēļ Komisija lēmuma par procedūras sākšanu posmā uzskatīja, ka LESD 107. panta 2. un 3. punktā paredzētie izņēmumi nav piemērojami.

               4.   IEINTERESĒTO PERSONU PIEZĪMES

         4.1.   Katoen Natie

                     (44)

                        KN piekrita Komisijas sākotnējam novērtējumam, ka attiecīgie pasākumi bija attiecināmi uz Beļģijas valsti, un piebilda, ka, tā kā GHA 2013. gada lēmumam bija piemērojamas labas pārvaldības prasības, GHA valde noteikti apzinājās, ka tā rīkojas sabiedrības interesēs kā publisko tiesību subjekts.

                     (45)

                     Kā norāda KN, ikviens delikāts GHA valdes lēmums (piem., lēmums par TMP neizpildes sekām) tika pieņemts ar Antverpenes pilsētas domes valdošās koalīcijas pilnīgu atbalstu.

                     (46)

                        KN arī piekrita Komisijas sākotnējam novērtējumam, ka attiecīgie pasākumi bija selektīvi.

                     (47)

                     Kā norādīja KN, ņemot vērā GHA 2013. un 2014. gadā pieņemtos lēmumus, GHA paturēja tiesības pēc izvēles veikt konkrētus un individuālus novērtējumus attiecībā uz jebkādiem īpašajiem apstākļiem, kas attiecas uz konkrēto koncesiju, un pieņemt jebkādus lēmumus, kurus tā uzskatītu par piemērotiem. 2013. gada lēmumā GHA norādīja, ka tās lēmums tika pieņemts saskaņā ar GHA pieejamo “rīcības brīvību”. KN skatījumā tas pierāda, ka pasākumi bija noteikti īpaši PSA un AG un tādēļ bija selektīvi.

                     (48)

                        KN arī piekrita Komisijas sākotnējam novērtējumam, ka minētie pasākumi kropļoja konkurenci un ietekmēja tirdzniecību starp dalībvalstīm. Šajā kontekstā KN uzsvēra, ka Antverpenes osta, pateicoties tās atrašanās vietai iekšzemē un ērtiem dzelzceļa, ūdensceļu un autoceļu iekšzemes savienojumiem, darbojās kā starptautisks mezgls un ka PSA un AG konkurēja ar citiem termināļu operatoriem, piemēram, KN, gan Antverpenes ostā, gan Hamburgas–Havras areālā.

                     (49)

                        KN piekrita Komisijas lēmumā par procedūras sākšanu paustajām bažām, ka 1. pasākums radīja ekonomisku priekšrocību gan PSA, gan AG.

                     (50)

                        KN papildus apgalvoja, ka tirgus ekonomikas dalībnieks, kam būtu tik spēcīgas pozīcijas kā GHA, būtu iekasējis pilnu maksājamo kompensāciju vai vismaz būtu vienojies par būtiski mazāku un samērīgu samazinājumu.

                     (51)

                        KN norādīja, ka ar koncesijas līgumiem GHA bija piešķirtas spēcīgas tiesības, jo tie ļāva GHA pieprasīt 7,31 EUR par neizpildītu LES un acīmredzami nepietiekamas izmantošanas gadījumā vai nu noteikt koncesionāram papildu nosacījumus tā darbības rezultātu uzlabošanai, vai pilnībā vai daļēji atcelt koncesiju.

                     (52)

                        KN arī uzsvēra, ka attiecīgie koncesijas līgumi ļāva GHA veikt tiešo debetu attiecībā uz veicamajiem naudas soda maksājumiem.

                     (53)

                     Kā norādīja KN, attiecīgo naudas soda maksājumu samazinājuma apjoms bija nesamērīgs un tādēļ nebija saistīts ar krīzi. Tā kā kopējais Antverpenes ostā novērotais pārvadājumu apjoma samazinājums bija 15,6 % un tā kā DGD, kur darbojās PSA un AG, samazinājums bija 38,6 %, faktiskais samazinājums bija 80 %.

                     (54)

                     Kā papildus norādīja KN, samazinātās TMP attiecībā uz PSA un AG joprojām tiktu piemērotas nākotnē neatkarīgi no tā, cik ilgi turpinātos krīze. Tāpēc KN uzskata, ka 2. pasākums, ar kuru samazinātās TMP tika saglabātas pēc 2013. gada, nebija saistīts ar krīzi.

                     (55)

                        KN arī norādīja, ka GHA, pieņemot apstrīdētos lēmumus, bija ņēmusi vērā ar teritoriālplānojumu, mobilitāti un ilgtermiņa nodarbinātību saistītus aspektus un ka tiekšanās uz šādiem mērķiem nebija saderīga ar tirgus ekonomikas dalībnieka principu (“TEDP”).

                     (56)

                        KN apgalvoja, ka GHA rīcība pēc krīzes nelīdzinājās citu kaimiņu ostu un konkurējošo ostu iestāžu rīcībai. Kā norādīja KN, Roterdamas osta atzina, ka atbrīvojumam no kompensācijas būtu tikai nelabvēlīga ietekme.

                     (57)

                        KN uzskatīja, ka 1. pasākums nebija pamatots, lai novērstu PSA un AG aiziešanu no Antverpenes ostas. Kā norādīja KN, nekas neliecināja par to, ka PSA un AG būtu plānojuši pieņemt lēmumus par ieguldījumu likvidēšanu TMP izpildes grūtību dēļ. Šajā kontekstā KN atsaucās uz grupu, kurās ietilpa PSA un AG, konsolidēto apgrozījumu un peļņu laikposmā no 2013. līdz 2015. gadam. Peļņa vairākkārt pārsniedza PSA un AG sākotnēji maksājamos naudas sodus par neizpildītajām TMP Antverpenes ostā.

                     (58)

                        KN arī apgalvoja, ka tikai GHA bija tiesības vienpusēji izbeigt koncesijas līgumus. Koncesijas līguma izbeigšana nebūtu radījusi nekādas negatīvas ekonomiskas sekas GHA, jo, ņemot vērā līgumā iekļauto izbeigšanas klauzulu, GHA jebkurā gadījumā varētu pieprasīt kompensāciju no koncesionāra par jebkādu kaitējumu, kas GHA nodarīts izbeigšanas rezultātā koncesionāra radīta iemesla dēļ. Tādēļ līguma izbeigšanas rezultātā radītais papildu finansiālais slogs būtu attiecināms uz koncesionāru, nevis uz GHA.

                     (59)

                        KN norādīja, ka koncesijas attiecību uzsākšanā ar GHA bija ieinteresēts arī uzņēmums MSC-Maersk. Jebkādus zaudējumus, kas būtu radušies ar PSA un AG noslēgto līgumu izbeigšanas rezultātā, būtu mazinājuši ieņēmumi, kurus radītu šāds jauns koncesijas turētājs. KN papildus norādīja, ka 2004. gadā, kad koncesija sākotnēji tika piešķirta PSA, arī Maersk bija ieinteresētā persona, taču koncesija tika piešķirta PSA, jo PSA piekrita augstākām TMP.

                     (60)

                        KN uzskatīja, ka PSA un AG draudi par tiesvedības uzsākšanu saistībā ar koncesijas līgumiem nebija ticami, jo saskaņā ar Beļģijas tiesību aktiem prasība par kompensācijām par neizpildītajām TMP bija izpildāma. Turklāt saskaņā ar Beļģijas tiesību aktiem attiecībā uz līgumiem nebija piemērojama izpildes grūtību doktrīna (23).

                     (61)

                     Par 2. pasākumu attiecībā uz AG – KN piekrita Komisijas sākotnējam novērtējumam, ka jebkāda iespējamā priekšrocība, kas saistīta ar samazinātajām TMP, joprojām turpinātos par labu AG, jo ar 2. pasākumu samazinātās TMP šim uzņēmumam tika saglabātas (saskaņā ar “75/125” noteikumu).

                     (62)

                     Attiecībā uz PSA – KN apgalvoja, ka GHA piešķīra PSA netaisnīgu priekšrocību, neatjaunojot šim uzņēmumam noteiktās 2004. gada TMP tūlītēji, bet gan pakāpeniski, tādējādi vismaz daļēji saglabājot zemākās TMP. Tā kā GHA atzina, ka vairs nebija iespējams atsaukties uz krīzi, lai pamatotu, kāpēc 2004. gada TMP izpildīt nav iespējams, nebija objektīva iemesla, kāpēc nekavējoties nepaaugstināt TMP. Tomēr GHA laikposmā no 2014. gada 1. janvāra līdz 2015. gada 31. decembrim tikai pakāpeniski palielināja uzņēmumam PSA noteiktās TMP. Tas PSA radīja papildu priekšrocību.

                     (63)

                        KN arī apgalvoja, ka minētā priekšrocība tika vēl vairāk palielināta, ņemot vērā to, ka 2014. gada 12. maijāPSA tika piešķirta papildu platība, attiecībā uz kuras izmantošanu PSA 2014. un 2015. gadā nebija jāievēro nekādas TMP.

                     (64)

                        KN norādīja, ka starp Maersk, MSC un CMA CGM (“P3 tīkls”) tika noslēgts darbības nolīgums par kuģu koplietošanu nolūkā uzlabot ekonomikas attīstības perspektīvas. Tādēļ GHA to vajadzēja ņemt vērā, koriģējot uzņēmumam PSA noteiktās TMP. KN arī norādīja, ka, pat ja, sākot no 2016. gada, uzņēmumam PSA tika piemērotas sākotnējās TMP, kurām bija pieskaitītas attiecībā uz papildus piešķirto platību noteiktās TMP, joprojām pastāvētu priekšrocība PSA kopuzņēmumam ar MSC, kas aizstāj sākotnējo koncesijas turētāju. KN šo priekšrocību neizteica kvantitatīvi.

                     (65)

                     Attiecībā uz koncesijas platību, kas no AG tika nodota PSA, KN apgalvoja, ka ar to, ka AG zaudēja minēto platību, nevar pamatot samazinātās kompensācijas saglabāšanu uzņēmumam AG, jo AG jebkurā gadījumā šo platību netika izmantojis, un ka, palielinot PSA koncesijas apmēru, bija jāpalielina arī uzņēmumam PSA 2004. gadā noteiktās TMP.

                     (66)

                     Attiecībā uz minēto pasākumu saderību ar iekšējo tirgu KN norādīja, ka LESD 107. panta 3. punkta c) apakšpunktā ir minēts “atbalsts, kas veicina konkrētu saimniecisko darbību vai konkrētu tautsaimniecības jomu attīstību”. KN uzskata, ka vārds “veicina” norāda, ka ar atbalstu saņēmējs ir jāstimulē veikt ieguldījumus kādas darbības vai jomas attīstībā. Kā norādīja KN, GHA vienīgi stimulēja PSA un AG novirzīt pārvadājumus prom no Antverpenes ostas. Tādējādi nevarēja pastāvēt saderība saskaņā ar šo noteikumu.

                     (67)

                     Papildus jautājumam par saderību ar iekšējo tirgu KN pievērsās arī jautājumiem par kopīgu interešu mērķi, atbalsta nepieciešamību un proporcionalitāti, konkurences kropļošanu un ietekmi uz ES iekšējo tirdzniecību. KN arī piekrita Komisijas sākotnējam novērtējumam, ka attiecīgie pasākumi bija darbības atbalsts uzņēmumiem PSA un AG. KN secināja, ka šie pasākumi bija nesaderīgi ar iekšējo tirgu.

               4.1.1.   KN papildu piezīmes

                     (68)

                     2017. gada 2. martāKN iesniedza papildu piezīmes par iespējamo valsts atbalstu uzņēmumiem PSA un AG, norādot, ka GHA turpināja piešķirt valsts atbalstu vismaz līdz 2015. gadam. GHA turpināja piemērot krīzes laika samazinājumus un atteicās no kompensācijas maksājumiem, kurus uzņēmumiem AG un PSA vajadzēja maksāt par sākotnējo TMP neizpildi. 2015. gadā PSA un AG neizpildīja līgumiskās TMP. Tomēr GHA nolēma (24) atteikties no PSA un AG līgumisko saistību izpildes panākšanas. KN norādīja, ka tādēļ uzņēmumiem PSA un AG joprojām netiek prasīts maksāt kompensāciju par līgumiski noteikto TMP saistību būtisku pārkāpumu.

                     (69)

                        KN papildus sīkāk norādīja, ka laikposmā no 2009. līdz 2015. gadam AG bija piešķirta selektīva priekšrocība 31 039 997,83 EUR apmērā un PSA bija piešķirta selektīva priekšrocība 61 122 116,16 EUR apmērā.

                     (70)

                        KN uzsvēra, ka uzņēmumiem AG un PSA piešķirto saimniecisko priekšrocību nevarēja raksturot kā krīzes pasākumu, bet gan kā strukturālu ieguvumu.

                     (71)

                        KN arī norādīja, ka uzņēmums PSA bija atteicies maksāt kompensācijas un bija ierosinājis tiesvedību Briseles Apelācijas tiesā, lai atgūtu savus iepriekš veiktos kompensācijas maksājumus.

               4.2.   PSA Antwerp

                     (72)

                     Uzņēmums PSA apstrīdēja to, ka attiecīgie pasākumi tika finansēti no valsts resursiem. Atsaukdamies uz Flandrijas Ostu dekrēta 15. panta 1. punktu un 20. pantu, PSA apgalvoja, ka GHA savā labā iekasēja “jebkādas” ostu nodevas “atšķirībā no pārējām iestādēm” un ka GHA visus ieņēmumus guva, īstenojot ar ostas apsaimniekošanu saistītās pilnvaras un “visas pārējās darbības”, ko tā veica. GHA zaudējumi nebija piedēvējami Beļģijas valstij un neradīja tai nekādu papildu slogu. Tā kā visi ieņēmumi no GHA pilnvaru īstenošanas ostu apsaimniekošanas jomā faktiski piederēja GHA un valsts šajā sakarā neuzņēmās nekādas izmaksas, jebkādas uzņēmumam PSA piešķirtās priekšrocības netika finansētas no valsts resursiem.

                     (73)

                        PSA arī uzsvēra, ka struktūra, kas kontrolēja GHA, bija neatkarīga. Flandrijas Ostu dekrēta mērķis bija izveidot juridisku personu, kas nav Antverpenes pilsētas pašvaldības struktūrvienība un kas pārņemtu no Antverpenes pilsētas visas ar ostu apsaimniekošanu saistītās pilnvaras (GHA statūtu 1. pants).

                     (74)

                        PSA norādīja, ka GHA varēja noslēgt vienu vai vairākas politiskas vienošanās ar Antverpenes pilsētu, jo īpaši attiecībā uz ostu un pilsētvides politiku (GHA statūtu 7. panta 2. punkts), un ka tāpēc Antverpenes pilsētai nebija kontrolējoša loma, bet bija jāved sarunas ar GHA, lai panāktu šīs politiskās vienošanās.

                     (75)

                        PSA papildus paskaidroja, ka pašvaldības domes locekļi valdē veido tikai vairākumu, bet ne visu tās sastāvu. Šie locekļi piederēja dažādām partijām ar daudzveidīgiem politiskajiem uzskatiem un kopumā nepārstāvēja pat trešo daļu no visas Antverpenes pašvaldības domes. Turklāt nebija nevienas sēdes, kurā ieceltajiem valdes locekļiem būtu darīta zināma pašvaldības domes vispārējā nostāja.

                     (76)

                     Kopumā PSA nepiekrita, ka konkrētie pasākumi būtu piedēvējami Beļģijas valstij. Kā norādīja PSA, pašvaldības domes ziņojumos nekas neliecināja par to, ka pašvaldības domei būtu kontrolējoša loma attiecībā uz GHA. Tieši pretēji – GHA sarunās un līgumos bieži tika dēvēta par neatkarīgu struktūru. PSA cita starpā atsaucās uz neseno Tiesas spriedumu lietā Commerz Nederland (25), kurā tika noteikts, ka valsts saistību ar pasākumu ir jāvar secināt no “netiešu pierādījumu kopuma, kurš izriet no attiecīgā gadījuma apstākļiem un konteksta, kādā šis pasākums ir īstenots”. PSA šajā kontekstā citēja arī profesora Eric van Hooydonk pētījumus, saskaņā ar kuriem lēmumu pieņemšana pašvaldību ostas iestādēs bija vērsta gandrīz tikai uz ostas interešu veicināšanu, nevis pašvaldības interesēm plašākā nozīmē.

                     (77)

                        PSA arī uzsvēra, ka ostas uzraudzības direktors attiecībā uz GHA lēmumiem varēja veikt vienīgi administratīvu likumības pārbaudi (GHA statūtu 25. panta c) punkts). Ostas uzraudzības direktoram nebija pilnvaru izvērtēt ostas operatora veiktā pasākuma saturu vai nepieciešamību. Konkrētajā lietā reģionālais ostu uzraudzības direktors nebija iesaistīts GHA valdes lēmumu pieņemšanā. Tā kā ar GHA lēmumu netika pārkāpts Flandrijas Ostu dekrēts, ostas uzraudzības direktoram pat nebija iespēju iebilst pret konkrēto lēmumu. Tā kā Antverpenes pilsēta vai Flandrijas reģions neīstenoja faktisku kontroli, neiestājās nosacījumi, kas izklāstīti Stardust Marine lietā.

                     (78)

                     Attiecībā uz jautājumu, vai konkrētie pasākumi bija saistīti ar jebkādu saimniecisku priekšrocību, PSA norādīja, ka, piemērojot tirgus ekonomikas dalībnieka principu (TEDP), tiesas ir atzinušas, ka peļņas palielināšana nenotiek tikai kā faktisko izmaksu atgūšana īstermiņā (26). Kā norādīja PSA, arī privāts kreditors būtu vadījies no ilgtermiņa perspektīvas, tostarp tādēļ, ka atceltās summas bija ostas attīstības stimulēšanai noteikts stimuls. Tādēļ GHA neradās zaudējumi, bet vienīgi netika iekasēti papildu ienākumi. Kā norādīja PSA, noteiktās TMP bija balstītas uz 1998. gada tirgus apsekojumu, kurā tika paredzēta pastāvīga gada izaugsme par 10 %, tādēļ PSA uzskatīja, ka tās bija pārāk vērienīgas jau no paša sākuma. PSA papildus norādīja, ka līdz 2012. gadam krīzes sekas vēl nebija pilnībā beigušās, jo 2012. gadā importa apjoms Eiropā joprojām bija zem 2008. gadā sasniegtā līmeņa (27).

                     (79)

                        PSA uzsvēra, ka maksas, kas tam bija jāmaksā par DGD neizpildītajām TMP, bija augstākas nekā maksas, kas noteiktas citos Antverpenes ostas dokos (piem., [0,30–0,70] EUR par tonnu uzņēmumam PSA, kas tika piemērotas DGD, savukārt [0,12–0,20] EUR par tonnu uzņēmumam KN, kas tika piemērotas Vrasenedock dokā).

                     (80)

                        PSA arī ierosināja apsvērt, ka krīzes iestāšanās laikā DGD vēl bija darbības sākumstadijā.

                     (81)

                     Attiecībā uz risku, ka PSA varētu aiziet no Antverpenes ostas, PSA apgalvoja, ka pastāvēja līdzekļi koncesijas līguma izbeigšanai vai atcelšanai. Šajā sakarā PSA atsaucās uz to, ka priekšlaicīgi tika izbeigti koncesijas līgumi, kas tam bija noslēgti ar [..] ostas iestādi, un šie lēmumi stājās spēkā [..] un [..]. Ja PSA būtu izbeidzis koncesijas līgumu ar GHA, GHA zaudētās koncesijas maksas būtu aptuveni [10–16] miljoni EUR gadā.

                     (82)

                        PSA apgalvoja, ka tas var izbeigt līgumu, vai nu atsaucoties uz nepārvaramu varu, jo līgums pēc krīzes spēcīgās ietekmes uz ostas darbību izrādījās neizpildāms, vai atceļot līgumu līgumsoda klauzulas spēkā neesības dēļ, vai pēc PSA maksātnespējas iestāšanās, ja sākotnēji noteiktie naudas sodi būtu piemēroti pilnā apmērā.

                     (83)

                        PSA iesniedza arī vienkāršotu aprēķinu par peļņu, ko PSA radījusi darbība DGD, parādot, ka 2013. gadā šī darbība būtu nesusi zaudējumus, ja sākotnēji noteiktie naudas sodi būtu piemēroti pilnā apmērā.

                     (84)

                        PSA arī iesniedza šādas piezīmes:

                                 —

                                    PSA būtu varējis piespiest GHA izbeigt koncesijas līgumu, veidojot nepietiekamas izmantošanas situāciju.

                                 —

                                 Ja GHA būtu uzstājusi uz sākotnējām tonnāžas prasībām, tas būtu varējis ietekmēt PSA nākotnes ieguldījumus Antverpenes ostā.

                                 —

                                    PSA aiziešana no Antverpenes ostas radītu GHA negatīvas sekas, jo, pirmkārt, GHA zaudētu ienākumus no koncesijas maksām – aptuveni 12 miljonus EUR gadā, otrkārt, GHA būtu jāmaksā finansiāla kompensācija par PSA veiktajiem ievērojamajiem ieguldījumiem nekustamajā īpašumā. Turklāt PSA būtu atturējies veikt turpmākus ieguldījumus Antverpenes ostā.

                                 —

                                 Ja PSA būtu aizgājis no ostas, tiktu negatīvi ietekmēti citi GHA ienākumu avoti, piemēram, ostas nodevas, kas tieši saistītas ar PSA piesaistīto pārvadājumu apjomu.

                                 —

                                    GHA nākotnē būtu bijis grūti atrast jaunu koncesionāru, kas būtu gatavs piekrist tādiem pašiem noteikumiem kā sākotnēji ar PSA nolīgtie.

                     (85)

                     Attiecībā uz jautājumu, vai PSA būtu novirzījis pārvadājumus uz citām ostām, kurās attiecībā uz TMP izpildi bija strikta pieeja, PSA uzsvēra, ka GHA nebija atteikusies no TMP, bet tikai koriģēja tās, un ka koriģētās TMP joprojām paredz labākus darbības rezultātus nekā vidēji Hamburgas–Havras areālā.

                     (86)

                     Par samazinājuma apjomu PSA piebilda, ka GHA piešķirt konkrēto TMP samazinājumu pamudināja reizē neprecīza uz nākotni vērsta aplēses metode, no vienas puses, un krīze, no otras puses. PSA šajā kontekstā papildus norādīja, ka DGD koncesionāriem noteiktās tonnāžas prasības bija pieaugošas, bet citiem Antverpenes ostas koncesionāriem noteiktās – lineāras.

                     (87)

                     Attiecībā uz tādiem elementiem kā teritoriālplānojums, mobilitāte un nodarbinātība ilgtermiņā PSA piebilda, ka būtu pieticis tikai ar komerciāliem apsvērumiem, lai privāts kreditors nonāktu līdz GHA pieņemtajam lēmumam.

                     (88)

                     Saistībā ar to, cik ticami bija PSA draudi sākt tiesvedību, PSA atsaucās uz memorandu, kas 2013. gada februārī tika iesniegts GHA. Šajā memorandā PSA pauda nostāju, ka koncesijas līgumā ietvertā līgumsoda klauzula saskaņā ar Beļģijas tiesību aktiem nav izpildāma. PSA šajā memorandā arī mudināja GHA pārstrādāt līgumsoda klauzulu, ņemot vērā PSA visos Antverpenes termināļos sasniegto apjomu (28). Turklāt PSA apgalvoja, ka tad, ja laikposmā no 2009. līdz 2013. gadam piemērotie naudas sodi tiktu atzīti par prettiesiskiem un tādējādi neizpildāmiem saskaņā ar Beļģijas tiesību aktiem, valsts atbalsta nebūtu, jo nepastāvētu GHA prasījums attiecībā uz PSA. PSA piebilda, ka jautājums par likumību saskaņā ar Beļģijas tiesību aktiem tiks tālāk risināts starplaikā ierosinātajā šķīrējtiesas procesā.

                     (89)

                        PSA apstrīdēja to, ka attiecīgie pasākumi pēc būtības ir selektīvi, jo PSA un AG bija īpašā situācijā, salīdzinot ar ostu operatoriem, kas darbojās citos dokos, izņemot DGD. DGD bija doks, kas īpaši piemērots atklātās jūras konteineru uzņemšanai un apkalpošanai. Citi ostas operatori koncentrējās uz metāla un lauksaimniecības produktiem un atradās uz loģistiku orientētā dokā. Tādēļ PSA uzskata, ka PSA un AG nebija sūdzības iesniedzēja konkurenti. PSA arī norādīja, ka minētie pasākumi netika veikti īpaši attiecībā uz PSA un AG, bet gan tika piemēroti DGD koncesionāriem.

               4.3.   Antwerp Gateway

                     (90)

                     Uzņēmums AG norādīja, ka tas vispār nebija piekritis saskaņā ar GHA 2013. gada lēmumu pieprasītajam samazinātajam naudas soda maksājumam (“1. pasākums”). Par šo jautājumu šķīrējtiesas kolēģijā izskatīšanā atradās juridisks strīds – pēc tam, kad Antverpenes pirmās instances tiesa bija pasludinājusi, ka lieta nav tai piekritīga koncesijas līgumā ietvertas šķīrējklauzulas dēļ.

                     (91)

                        AG apšaubīja, kādēļ koncesijas līgumos starp ostu iestādēm un koncesionāriem vispār bija iekļautas līgumsoda klauzulas. AG uzsvēra, ka komercuzņēmumu (tādu kā AG) mērķis ir gūt peļņu. Turklāt AG bija veicis ievērojamus ieguldījumus DGD, tādēļ tam pašsaprotami pastāvēja spēcīgs stimuls par tiem saņemt atlīdzību.

                     (92)

                     Kā norādīja AG, naudas sodu sistēmas mērķis bija izvērtēt pieejamās jaudas maksimālu palielināšanu un mudināt koncesionāru aktīvi pielikt pūles un sasniegt pieejamās jaudas maksimālu izmantošanu.

                     (93)

                        AG arī apgalvoja, ka naudas sodu maksājumus nevajadzēja noteikt, jo pastāvēja nepārvaramas varas iemesli Beļģijas Civilkodeksa izpratnē. AG uzskata, ka nepārvarama vara pastāvēja krīzes dēļ. Cits faktors, par kuru koncesionāri nevarēja būt atbildīgi un kas liedza Antverpenes ostā apkalpot īpaši lielus konteinerkuģus, bija aizkavētā Šeldas padziļināšana.

                     (94)

                        AG arī uzskatīja, ka naudas soda maksājumi saskaņā ar Beļģijas tiesību aktiem ir prettiesiski, jo tiem bija tīri represīvs raksturs un tādējādi ar tiem netika kompensēti varbūtējie zaudējumi.

                     (95)

                     Turklāt AG apgalvoja, ka kompensācijas summa bija pārlieku liela un nesamērīga ar GHA ciestajiem varbūtējiem zaudējumiem. Tādēļ kompensācija būtu jāsamazina līdz 25 % no pieprasītās summas atbilstīgi piemērojamajiem noteikumiem saskaņā ar Beļģijas Civilkodeksu.

                     (96)

                        AG arī piebilda, ka par GHA noteikto kompensācijas summu nebūtu jāmaksā PVN, jo ar PVN netika aplikti maksājumi, kurus klasificē kā vienreizējus maksājumus par iespējamiem zaudējumiem.

               5.   BEĻĢIJAS PIEZĪMES

         5.1.   Beļģijas piezīmes par lēmumu par procedūras sākšanu

                     (97)

                     Beļģija apstrīdēja to, ka GHA lēmumi būtu piedēvējami valstij. Beļģija uzskatīja, ka tikai valdes sastāvs vien (ko nosaka “valsts”) un “ostu komisāra” esība (ar šaurākām pilnvarām nekā valdības komisāram uzņēmumā SNCB), ņemot vērā ar Ostu dekrētu garantēto autonomiju, nekādā gadījumā nebija pietiekami pierādījumi, ka GHA rīcība būtu piedēvējama valstij. Tādēļ tikai ar to vien, ka GHA 2013. gada lēmums bija iesniegts valdei, nebija pietiekami, lai pieņemtu, ka minētais lēmums ir piedēvējams valstij.

                     (98)

                     Beļģija apstrīdēja arī to, ka GHA, pieņemot 1. un 2. pasākumu, radīja ekonomiskas priekšrocības PSA un AG. Šajā sakarā Beļģija atsaucās uz judikatūru, kurā tika izskatīts jautājums par tirgus ekonomikas dalībnieka kritēriju, jo īpaši HAMSA/Komisija (29), Komisija/EDF (30), Spānija/Komisija (31) un DM Transport (32). Beļģija uzsvēra, ka iestādes rīcība bija pamatoti atbilstīga jeb “samērīga” ar nostāju, kādu līdzīgos apstākļos būtu varējis ieņemt privāts kreditors.

                     (99)

                     Kā vispārīgu piezīmi Beļģija minēja, ka Briseles Pirmās instances tiesas 2015. gada 12. februāra spriedumā pēc būtības jau tika atzīts, ka nav ticis sniegts valsts atbalsts un ka GHA bija rīkojusies kā tirgus ekonomikas dalībnieks (TED), konkrētāk, kā hipotētisks privāts kreditors (33).

                     (100)

                     Attiecībā uz lēmumā par procedūras sākšanu paustajām šaubām par ievērojamo laika intervālu starp krīzes sākumu un GHA 2013. gada lēmumu Beļģija uzsvēra, ka iespējamu atbrīvošanu no parāda vai norēķinus bieži vien vērtē vairākus gadus pirms tiesvedības uzsākšanas.

                     (101)

                     Beļģija arī norādīja, ka krīzes ietekme, ārkārtējās sekas operatoriem, kuriem noteiktas augošas TMP, un ietekme uz ostu lika veikt padziļinātāku izmeklēšanu. Milzīgajam pārvadājumu apjoma samazinājumam, kad tika piedzīvots nepieredzēti spēcīgs samazinājums – Hamburgas–Havras areālā 15,8 % apmērā un Antverpenē – 15,6 % apmērā, bija ilgstošas un ārkārtējas sekas: 2012. gadā konteineru pārkraušanas līmenis Antverpenes ostā joprojām bija 0,1 % zem 2008. gada līmeņa. Kopīgo seku dēļ, ko radīja 15,6 % samazinājums Antverpenē 2009. gadā un krīzes ilgstošā ietekme, GHA 2013. gadā strukturāli pārskatīja TMP jautājumu. Turklāt apjoma iztrūkumu noteikšanas un attiecināšanas procedūra ar GHA 2013. gada lēmumu tika formāli standartizēta attiecībā uz visiem koncesionāriem, kuriem bija noteiktas tonnāžas prasības.

                     (102)

                     Beļģija apšaubīja arī to, vai izmeklēšanās par valsts atbalstu būtu jāvērtē valdības efektivitāte un izlēmīgums, nevis tas, vai valdības rīcības finansiālās un ekonomiskās sekas (un tās ietekme uz valsts resursu izlietojumu) atbilst privāta kreditora rīcībai. Tam, vai privāts dalībnieks tādu pašu lēmumu būtu pieņēmis ātrāk, bija daudz mazāka nozīme.

                     (103)

                     Attiecībā uz lēmumā par procedūras sākšanu paustajām šaubām par samazinājuma apjomu Beļģija uzsvēra, ka progresīvi augošas TMP bija noteiktas vienīgi PSA un AG, savukārt citiem uzņēmumiem bija noteiktas fiksētas TMP. Tādēļ krīzes sekas uzņēmumiem PSA un AG bija eksponenciāli smagākas nekā citiem koncesionāriem, un tad, ja attieksme pret PSA un AG būtu tāda pati kā pret citiem uzņēmumiem, tā būtu bijusi diskriminācija.

                     (104)

                     Beļģija norādīja, ka PSA un AG piemērojamās TMP tika pareizi ievērotas pirmajos trijos gados, neraugoties uz būtisko pieaugumu par aptuveni 250 % no 298 000LES 2006. gadā līdz 1 010 183LES 2008. gadā PSA gadījumā un no 187 000LES 2006. gadā līdz 665 208LES 2008. gadā – AG gadījumā.

                     (105)

                     Beļģija arī norādīja, ka DGD koncesijām piemērojamās TMP būtiski atšķīrās no tām, kas bija noteiktas uzņēmumam KN, kuram ir koncesija Vrasenedok dokā, jo TMP uz kvadrātmetru DGD koncesijām bija aptuveni [14–19] tonnas, turpretī KN – [2–4] tonnas, bet DGD koncesionāru kompensācija par nesasniegtajām tonnām bija aptuveni [0,30–0,70] EUR par tonnu, atšķirībā no [0,12–0,20] EUR par tonnu KN gadījumā. Ja GHA būtu pieprasījusi samaksu no PSA un AG par 2009.–2012. gada iztrūkumiem, balstoties uz KN piemērojamo kompensāciju par trūkstošajām tonnām (proti, [0,12–0,20] EUR par tonnu, nevis [0,30–0,70] EUR par tonnu), un pamatojoties uz sākotnējām PSA un AG piemērojamajām TMP, no PSA pieprasītā summa būtu bijusi aptuveni [10–15] miljoni EUR, nevis faktiski pieprasītie [8–10] miljoni EUR, bet no AG pieprasītā summa būtu bijusi aptuveni [4–7] miljoni EUR, nevis faktiski pieprasītie aptuveni [2–5] miljoni EUR.

                     (106)

                     Citi ostas koncesionāri 2012. gadā sasniedza tonnāžu, kas aptuveni līdzinājās līmenim, kāds bija pirms krīzes, un tiem nebija grūtību izpildīt piemērojamās TMP.

                     (107)

                     Saskaņā ar sākotnējām TMP uzņēmumiem PSA un AG bija jāsasniedz papildu pieaugums 70 % apmērā, tomēr kopējais pārvadājumu apjoms Antverpenes ostā 2009. gadā samazinājās par 15,6 % un 2012. gadā joprojām atradās nedaudz zem 2008. gada līmeņa. 2009. gada samazinājuma eksponenciālā ietekme uzņēmumus PSA un AG skāra smagāk. Turklāt PSA un AG gadījumā nepietika tikai ar to, ka gan Antverpenes ostas, gan pašu uzņēmumu pārvadājumu apjoms pakāpeniski atjaunojās līmenī, kāds bija pirms krīzes. Ja citiem operatoriem atgriešanās pirms krīzes sasniegtajā līmenī nozīmēja problēmu beigas, šajā situācijā PSA un AG joprojām bija pakļauti stingrām TMP.

                     (108)

                     Principā, ja DGD apjoms dažos pirmajos gados būtu attīstījies normāli, šie abi operatori faktiski savu maksimālo pārvadājumu apjomu būtu sasnieguši parastajā ceļā. Pēc atgūšanās no krīzes, trīs vai četrus gadus vēlāk tiem nebūtu bijis pienākuma maksāt kompensāciju. Taču tikai tādēļ, ka krīze iestājās jauna doka būvniecības procesa laikā un ar jauno doku bija saistīta specifiska situācija, PSA un AG problēma bija daudz smagāka nekā citiem ostas operatoriem. Kā norādīja Beļģija, nepastāvēja ne selektivitāte (jo DGD operatoru stāvoklis nebija salīdzināms ar citiem ostas operatoriem), ne priekšrocība.

                     (109)

                     Turklāt Beļģija apgalvoja, ka sākotnējās TMP bija balstītas uz konkrētu sagaidāmu tirgus attīstību, ko pamatoja plaša vienprātība par gaidāmajām tendencēm. Tomēr pamatā esošās gaidas vēlāk izrādījās nereālas tādu apstākļu dēļ, kurus nevarēja ietekmēt attiecīgie operatori un GHA. Roterdamā sākotnējās TMP tika koriģētas atbilstīgi mainīgajai ekonomiskajai situācijai pirms Maasvlakte 2 koncesiju darbības sākuma. Tur neviens pret šādu pieeju neiebilda. Analoģiski būtu nepamatoti prasīt, lai laikā, kad Eiropas ekonomika saskārās ar nepieredzētu un neprognozētu krīzi, arī turpmākajos gados joprojām tiktu turpināta PSA un AG piemērotā ievērojamo pieaugumu sistēma.

                     (110)

                     Attiecībā uz risku, ka PSA un AG (vismaz daļēji) aizietu no Antverpenes ostas, Beļģija norādīja, ka, nosakot, vai GHA rīkojās kā privāts tirgus ieguldītājs, var un vajag ņemt vērā ostas iestādes ilgtermiņa intereses. Šajā sakarā Beļģija norādīja, ka PSA un AG 2008.–2012. gada laikposmā radītā koncesijas maksājumu un ar tiem saistīto maksājumu absolūtā vērtība daudzkārt pārsniedza 13,5 miljonus EUR – kompensāciju, kas AG un PSA bija jāmaksā par grozīto TMP neizpildi saskaņā ar GHA 2013. gada lēmumu.

                     (111)

                     Turklāt Beļģija atsaucās uz citiem ar PSA un AG koncesijām saistītajiem ieņēmumiem, jo īpaši GHA darbības ieņēmumiem, kas laikposmā no 2012. līdz 2014. gadam regulāri pārsniedza [200–400] miljonus EUR. No šiem darbības ieņēmumiem [30–50] % bija saistīti ar koncesijas maksām, savukārt [30–50] % – ar pietauvoto kuģu maksātajām ostas nodevām.

                     (112)

                     Turklāt Beļģija norādīja, ka 2014. gadā GHA tiešie ieņēmumi no PSA un AG turējumā esošo koncesiju pārvaldības bija aptuveni [50–90] miljoni EUR, kas ir aptuveni [15–40] % no kopējā GHA apgrozījuma.

                     (113)

                     Attiecībā uz risku, ka sākotnējo TMP izpilde būtu novedusi pie tā, ka PSA un AG samazinātu savu darbību Antverpenes ostā, Beļģija norādīja, ka PSA un AG jau agrāk bija nolēmuši likvidēt ieguldījumus citās ostās. Beļģija atgādināja, ka attiecīgie operatori ekspluatēja pasaules mēroga termināļu tīklu un ka atsevišķu termināļu darbības rezultātus un izmaksu struktūras daudz ātrāk varēja salīdzināt, veicot salīdzinošo vērtēšanu. Beļģija papildus norādīja, ka citās ostās krīzes radīto izmaksu daļējai atsvēršanai tika veikti pasākumi (piem., ostas nodevu samazināšana) un pēc krīzes atbrīvojās neizmantota jauda, kas ļāva pārcelt darbību. Ņemot vērā minētos faktorus, GHA uzskatīja, ka PSA un AG nepiekritīs, ka tiem tiek aprēķināta maksa par sākotnējo TMP neizpildi, un ka pastāv reāls risks, ka tie varētu aiziet uz tuvumā esošajām ostām.

                     (114)

                     Attiecībā uz to, vai koncesijas līgumus varēja vai nevarēja izbeigt vai grozīt, Beļģija apgalvoja, ka PSA un AG varēja atsaukties uz nepārvaramu varu krīzes apstākļos vai apgalvot, ka kompensācijas maksājumi par TMP neievērošanu bija aizliegtas līgumsoda klauzulas un ka tie tādēļ bija spēkā neesoši (šo argumentu gan AG, gan PSA izvirzīja šķīrējtiesas procesā). Turklāt strukturāli ar zaudējumiem strādājoša koncesionāra bankrots arī būtu varējis novest pie līguma izbeigšanas.

                     (115)

                     Beļģija arī uzsvēra, ka Hamburgas–Havras areālā termināļu operatori konkurēja par pārvadājumu apjoma piesaistīšanu un noturēšanu. Šajā kontekstā GHA bija jāsaglabā konkurētspēja un GHA bija atkarīga no koncesionāru pircēja varas.

                     (116)

                     Kā sīkāk paskaidroja Beļģija, GHA bija jāņem vērā tas, ka koncesijas līgumi tika izstrādāti citos ekonomiskajos apstākļos gan pieprasījuma (uzplaukums), gan jaudas ziņā (ierobežota jauda ziemeļrietumu Eiropā). krīzes sekas bija tādas, ka ostas sāka darboties pircējiem labvēlīgā tirgū. Tādēļ kuģniecības sabiedrības, daļēji to lieluma un jaudas situācijas dēļ, kļuva par dominējošo pusi un izmantoja savu spēku sarunās.

                     (117)

                     Attiecībā uz to, vai GHA 2013. gada lēmums bija konkrēti pamudinājis PSA un AG novirzīt savus pārvadājumus uz citām ostām, kurās attiecībā uz tonnāžas prasību izpildi bija strikta pieeja, lai izvairītos no sankcijām šajās ostās, Beļģija norādīja uz citu konkurējošo ostu veiktajiem pasākumiem, lai mazinātu krīzes ietekmi uz ostu lietotājiem, piemēram, samazinot ostu nodevas. Beļģija kā piemēru minēja arī to, ka Hutchison Whampoa apturēja ieguldījumus savā ostā Fīlikstovā un ka London Gateway konteineru ostas un loģistikas parka operators (DP World) arī samazināja ieguldījumus vai tos pilnībā vai daļēji apturēja. Šajā kontekstā Beļģija gan neminēja nevienu lietu, kas attiektos uz TMP samazināšanu, taču apgalvoja, ka citētie piemēri liecina par to pašu pamatā esošo ideju, proti, ieguldījumu vai saistību samazināšanos krīzes laikā.

                     (118)

                     Beļģija arī paskaidroja, ka, tā kā GHA tikai 2013. gadā izlēma, kā rīkoties attiecībā uz 2009.–2012. gadā neizpildītajām TMP, PSA un AG nebija stimula novirzīt pārvadājumus uz citām ostām.

                     (119)

                     Attiecībā uz tādiem GHA 2013. gada lēmuma aspektiem kā teritoriālplānojums, mobilitāte un nodarbinātība ilgtermiņā Beļģija norādīja, ka šajā gadījumā teritoriālplānojuma un ilgtermiņa nodarbinātības apsvērumi pastiprinātu ekonomisko motivāciju. Pat tad, ja šādiem apsvērumiem arī bija kāda loma, tie pastiprināja domu, ka GHA rīcību izraisīja vēlme izvairīties no tā, ka PSA un AG aiziet no Antverpenes ostas. Beļģija uzskata, ka vienkārša atsauce uz neekonomiskiem aspektiem nevar ietekmēt secinājumu, ka GHA rīkojās kā privāts tirgus ieguldītājs.

                     (120)

                     Attiecībā uz risku, ka PSA un AG sāktu tiesvedību, lai apstrīdētu līgumisko TMP pilnīgu pieprasīšanu, Beļģija uzsvēra, ka valsts sektora iestāde, lemjot par savu rīcību, var ņemt vērā procesuālos riskus (piem., iespējamu ilgstošu parāda atmaksas grafika pārskatīšanas vai bankrota procedūru risku) (34) un ka valsts atbalsta noteikumi, piemēram, automātiski neaizliedz vienošanos par norēķiniem (35). Vēlāk tas, ka pastāvēja iespējami pamatots prasījums, bija nozīmīgs faktors apsvērumos, vai valsts sektora iestāde ir rīkojusies kā privāts kreditors (36). Tādēļ GHA bija jāņem vērā tas, ka PSA un AG varētu apstrīdēt valsts tiesās vai šķīrējtiesā pilnas kompensācijas piedziņu par neizpildītajām TMP un ka tiesas vai šķīrējtiesa šādu pilnu piedziņu varētu noraidīt cita starpā tādēļ, ka tā no GHA puses ir tiesību ļaunprātīga izmantošana, vai ka tiek izpildīta represīvā līgumsoda klauzula.

                     (121)

                     Beļģija atsaucās uz lēmuma par procedūras sākšanu 78. apsvērumu, kurā bija minēts, ka Beļģija, lai pierādītu iespējamo tiesvedības risku, iesniedza Komisijai PSA un AG vēstules, kurās bija izskaidrota to juridiskā nostāja. Tomēr vēstules bija datētas ar 2013. gada 19. februāri un 23. februāri. Tādēļ iespējamie labuma guvēji tās nosūtīja GHA pēc tam, kad sūdzība izskatāmajā lietā 2013. gada 29. janvārī tika pārsūtīta Beļģijai piezīmju sniegšanai. Beļģija apgalvoja, ka sūdzības iesniegšanas laikā vēl nebija pieņemts lēmums par neizpildītajām TMP par laikposmu no 2009. līdz 2012. gadam. Tā kā šis lēmums tika pieņemts tikai GHA 2013. gada lēmumā, PSA un AG nevarēja īstenot nekādas juridiskas darbības pirms GHA 2013. gada lēmuma un sūdzības par valsts atbalstu.

                     (122)

                     Papildus Komisijas lēmumā par procedūras sākšanu paustajām šaubām Beļģija piezīmēja, ka pat koriģētās TMP joprojām bija būtiski augstākas nekā TMP, ko PSA un AG ierosināja sākotnējā apspriedē ar tirgus dalībniekiem, kuras rezultātā pēc publiska konkursa PSA un AG tika piešķirtas attiecīgās koncesijas. Konkrēti, sākotnējās tonnāžas prasības – 16 700 000 tonnu (= 1 336 000LES) vēlāk tika palielinātas līdz 53 932 500 tonnām (= 4 131 600LES). Būtiskais TMP pieaugums radās tādēļ, ka dažādu DGD labā un kreisā krasta koncesiju pārkonfigurēšana ļāva attiecīgajiem operatoriem arī optimizēt pārkraušanu. Veicot korekciju, prognozes tika balstītas uz tirgus maksimālo punktu.

                     (123)

                     Beļģija arī apgalvoja, ka GHA 2013. gada lēmums atbilda līdzīgiem citu ostu iestāžu lēmumiem, kuri, kā uzskatīja Beļģija, papildus liecināja par tā “atbilstību tirgus principiem”.

                     (124)

                     Attiecībā uz 2. pasākumu Beļģija piebilda, ka GHA 2013. gada lēmumā bija paredzēts, ka koriģēto TMP piemērošana turpināsies līdz koncesijas līguma beigām.

                     (125)

                     Beļģija arī norādīja, ka pēc vienošanās par zemes nodošanu uzņēmumam AG piemērojamās TMP bija jāizpilda koncesijas platībā, kas bija par aptuveni 30 % mazāka nekā iepriekš. Lai gan AG neizmantoja uzņēmumam PSA nodoto daļu, TMP joprojām turpināja palielināties un uzņēmumam AG minētā platība būtu bijusi nepieciešama nākotnē.

                     (126)

                     Beļģija arī apgalvoja, ka nepastāvēja selektivitāte LESD 107. panta 1. punkta izpratnē. Kā paskaidroja Beļģija, visi koncesionāri, kuriem bija noteiktas tonnāžas prasības, reizi gadā tika aicināti izskaidrot un pamatot apjoma iztrūkumus saskaņā ar GHA 2013. gada lēmumā noteikto vienoto procedūru. Tādēļ GHA pret visiem bija izturējusies vienādi. Sūdzības iesniedzējs arī varēja izmantot šo sistēmu. Kā norādīja Beļģija, Komisijas 2014. gada paziņojuma projekta (37) izpratnē pastāvēja vienota “atsauces sistēma”, ko piemēroja visiem koncesionāriem.

               5.2.   Beļģijas piezīmes par trešo personu piezīmēm

                     (127)

                     Beļģija atkārtoti uzsvēra risku, ka PSA un AG varētu aiziet no Antverpenes ostas, ja tiktu piemērota kompensācijas maksājumu izpilde. Šajā kontekstā Beļģija norādīja uz piemēru, kad PSA un AG iepriekš bija likvidējuši ieguldījumus Dubajā un Indijā. Turklāt PSA bija priekšlaicīgi izbeidzis koncesiju [..] ostā. Tādēļ pastāvēja pamatotas bažas, ka PSA un AG varētu izbeigt arī koncesijas Antverpenē, un GHA pieņemtie lēmumi samazināt TMP un tādējādi daļēji atteikties no kompensācijas maksājumiem atbilda TEDP.

                     (128)

                     Beļģija arī atkārtoti uzsvēra, ka citi tirgus dalībnieki veica līdzīgas darbības kā GHA, samazinot plānotos ieguldījumus vai izkliedējot tos ilgākā laikposmā, nekā bija paredzēts sākotnēji. Arī citas ostu iestādes bija samazinājušas ostu nodevas un TMP (lai gan dažas ostu iestādes TMP vispār nebija piemērojušas).

                     (129)

                     Pēc KN iesniegtajām piezīmēm Beļģija norādīja, ka KN konkurēja ar PSA un AG, un šajā kontekstā atsaucās uz Raad van State un Hof van Beroep lēmumiem.

                     (130)

                     Attiecībā uz selektivitāti Beļģija nepiekrita KN apgalvojumam, ka GHA lēmumi netika pieņemti “vispārējas politikas” ietvaros. GHA 2013. gada lēmums paredzēja vispārēju pasākumu, kura mērķis bija novērst krīzes sekas un kurš attiecās uz konteineru pārvadājumiem un beztaras kravas pārvadājumiem. Kā norādīja Beļģija, attiecībā uz PSA un AG pieņemtajā lēmumā tika ņemta vērā šo abu koncesionāru īpašā faktiskā situācija.

                     (131)

                     Attiecībā uz KN piezīmēm par 2. pasākumu Beļģija norādīja, ka KN, apgalvojot, ka PSA būtu jāpiemēro vēl augstākas TMP, neņēma vērā GHA un minēto koncesionāru attiecību plašāko kontekstu. KN neņēma vērā arī to, ka TMP galvenais mērķis bija stimulēt koncesionārus pēc iespējas plašāk izmantot koncesijas potenciālu, nevis kalpot par pastāvīgu ienākumu avotu.

               5.3.   Beļģijas iesniegumi pēc Komisijas informācijas pieprasījumiem

         5.3.1.   Priekšrocība – 1. pasākums

                     (132)

                     Beļģija pierādīja, ka GHA vairākos gadījumos bija atteikusies no koncesionāru, kas nav PSA un AG, kompensācijas maksājumiem, atkāpjoties no attiecīgajos koncesijas līgumos paredzētajām kompensācijas klauzulām, ja līgumiski paredzētās TMP laikposmā no 2009. līdz 2012. gadam netika izpildītas. Vairākos citos gadījumos GHA no koncesionāriem, kas nebija izpildījuši līgumos noteiktās TMP, iekasēja kompensācijas maksājumus saskaņā ar attiecīgajos koncesijas līgumos paredzētajām kompensācijas klauzulām.

                     (133)

                     Lemjot, iekasēt kompensācijas maksājumus vai nē, tika ievērota GHA piemērotā procedūra. Piemēram, 2010. gada aprīlī GHA uzaicināja Antverpenes ostas koncesiju turētājus paskaidrot, kādēļ tie 2009. gadā nav izpildījuši savas līgumos noteiktās TMP.

                     (134)

                     Atbildot uz Komisijas 2016. gada 23. jūnija informācijas pieprasījumu par AG iespējamo TMP neizpildi pēc 2014. gada, Beļģija precizēja, ka GHA pirms lēmuma pieņemšanas par 2015. gadu bija nolēmusi (38) sagaidīt Komisijas formālās izmeklēšanas procedūras rezultātu. GHA arī vēlējās sagaidīt šķīrējtiesas kolēģijas lēmuma rezultātus. Lēmuma pieņemšanas atlikšana nenozīmēja to, ka AG tiktu atbrīvots no maksājumiem par 2015. gadu. GHA bija nepārprotami paturējusi visas tiesības attiecībā uz rēķinu izrakstīšanu par AG iespējamo TMP neizpildi. GHA šajā lēmumā arī uzsvēra, ka lēmuma par 2015. gada TMP atlikšana nav jāsaprot kā GHA atteikšanās no tiesībām.

                     (135)

                     Beļģija arī informēja Komisiju, ka tā no 2015. gada ir atjaunojusi AG sākotnējās TMP, tās pienācīgi koriģējot atbilstīgi pieejamās zemes samazinājumam pēc zemes nodošanas.

               5.3.2.   Priekšrocība – 2. pasākums

                     (136)

                     Attiecībā uz jautājumu, kādēļ GHA 2014. gadā pilnībā neatjaunoja PSA sākotnējās TMP, bet gan tās atjaunoja pakāpeniski, nosakot TMP 1 400 000LES 2014. gadā un 2 000 000LES 2015. gadā, pilnībā 2 559 600LES sasniedzot tikai 2016. gadā, Beļģija paskaidroja tālāk minēto.

                     (137)

                     Pieņemot, ka 2014. gadā ekonomiskā aktivitāte varbūt jau bija sasniegusi līmeni, kāds pastāvēja pirms krīzes, tas nenozīmē, ka DGD operatoru (AG un PSA) TMP varēja atgriezties sākotnējā līmenī. Lai gan trīs līdz piecus gadus vēlāk pārvadājumu apjoms bija atgriezies līmenī, kāds pastāvēja pirms krīzes, TMP nebija saglabājušās tajā pašā līmenī, bet bija turpinājušas palielināties. Tā ir DGD specifika, jo tas bija vienīgais terminālis, kurā TMP katru gadu joprojām turpināja pieaugt DGD darbības uzsākšanas dēļ un tādēļ, ka jauna termināļa aprīkošana un papildu pārvadājumu apjoma uzņemšanās līdz maksimālajai jaudai vienmēr prasa vairākus gadus. Citiem vārdiem sakot, parastā fiksētu TMP gadījumā pirms krīzes pastāvējušā līmeņa sasniegšana atrisina krīzes radīto TMP deficītu, taču DGD koncesiju gadījumā tā nav. Jau tas vien DGD operatorus nostāda daudz sarežģītākā situācijā un pamato, kādēļ atgūšanās prasa daudz ilgāku laikposmu. Minēto var apsvērt arī no cita skatpunkta: atgriešanās pie sākotnējā līmeņa liecinātu, ka GHA noteica vēl svarīgāku papildu konteineru plūsmas pieaugumu, nekā bija paredzēts spēkā esošajos koncesijas līgumos. Pats par sevi saprotams, ka pamatoti sasniedzamajam līmenim ir savas robežas.

               5.3.3.   Ilgtermiņa peļņas simulācijas

                     (138)

                     Beļģija iesniedza detalizētus aprēķinus, kas parāda, ka atcelto naudas sodu summu atsvērtu augstāki ieņēmumi ilgtermiņā. Aprēķini daļēji bija balstīti uz ex ante pierādījumiem, bet tika veikti ex post.

               6.   NOVĒRTĒJUMS

         6.1.   Atbalsta esība

                     (139)

                     Komisijai jāizvērtē, vai šajā procedūrā apskatītie pasākumi ir valsts atbalsts LESD 107. panta 1. punkta nozīmē.

                     (140)

                     Saskaņā ar LESD 107. panta 1. punktu “ar iekšējo tirgu nav saderīgs nekāds atbalsts, ko piešķir dalībvalstis vai ko jebkādā citā veidā piešķir no valsts līdzekļiem un kas rada vai draud radīt konkurences izkropļojumus, dodot priekšroku konkrētiem uzņēmumiem vai konkrētu preču ražošanai, ciktāl tāds atbalsts iespaido tirdzniecību starp dalībvalstīm”.

                     (141)

                     Tādēļ, lai pasākumu varētu kvalificēt kā valsts atbalstu šā noteikuma nozīmē, ir kumulatīvi jābūt izpildītiem visiem šādiem nosacījumiem: i) pasākums ir piedēvējams valstij un ir finansēts no valsts līdzekļiem; ii) tas piešķir uzņēmumam ekonomisku priekšrocību; iii) piešķirtā priekšrocība ir selektīva; iv) pasākums rada vai draud radīt konkurences izkropļojumus un ietekmē tirdzniecību starp dalībvalstīm.

                     (142)

                     Tādējādi, ja kāds no minētajiem kritērijiem nav izpildīts, pasākumu nevar atzīt par valsts atbalstu. Attiecībā uz konkrēto lietu Komisija uzskata, ka ir lietderīgi izvērtēt, vai kāds no abiem pasākumiem radīja priekšrocību iespējamajiem atbalsta saņēmējiem.

                     (143)

                     Priekšrocība Līguma 107. panta 1. punkta nozīmē ir saimniecisks labums, ko uzņēmums nebūtu guvis parastos tirgus apstākļos, proti, bez valsts iejaukšanās.

                     (144)

                     Lai LESD 107. panta 1. punkta vajadzībām noteiktu, vai GHA veiktā kompensāciju samazināšana radīja PSA un AG saimnieciskas priekšrocības, Komisijai ir jānosaka, vai GHA rīkojās salīdzināmi ar līdzīgā situācijā esošu privātu ekonomikas dalībnieku. Saskaņā ar tirgus ekonomikas dalībnieka principu valsts veikts pasākums nav uzskatāms par atbalstu, ja līdzīgos apstākļos privāts ieguldītājs, kas lieluma ziņā līdzinās attiecīgajām publiskā sektora struktūrām, darbojoties parastos tirgus apstākļos tirgus ekonomikā, būtu bijis ieinteresēts noteikt labuma guvējam tādus pašus pasākumus (39).

                     (145)

                     Atbilstīgi iedibinātajai judikatūrai (40) Komisija atzīst, ka pasākumi ir jāanalizē to veikšanas laikposma kontekstā. Turklāt Komisijai ir pienākums izskatāmo pasākumu novērtējumā ņemt vērā visu saistīto informāciju un kontekstu (41).

               6.1.1.   Ar 1. pasākumu piešķirtā iespējamā priekšrocība – GHA 2013. gada lēmums

                     (146)

                     Komisija, kā jau minēts lēmumā par procedūras sākšanu, atzīmē, ka, vērtējot 1. pasākuma atbilstību tirgus principiem, būtu jāņem vērā krīzes ietekme. Komisija arī atzīmē, ka krīzes iesākumā, konkrēti, 2008. un 2009. gadā, progresīvas TMP, kas gadu no gada pieauga, bija noteiktas vienīgi PSA un AG, savukārt pārējiem Antverpenes ostas koncesionāriem, tostarp sūdzības iesniedzējam, tika piemērotas fiksētas TMP (sk. 29. apsvērumu). Tāpēc krīzes kontekstā PSA un AG situācija bija īpaša un atšķīrās no situācijas, kādā bija citi operatori, kas darbojās Antverpenes ostā.

                     (147)

                     Komisija arī atzīst, ka krīzes nepieredzēti spēcīgā ietekme piespieda visu ekonomikas nozaru uzņēmumus attiecīgi pielāgoties.

                     (148)

                     Turklāt papildus krīzes kontekstam Komisija atzīmē, ka sadarbības turpināšana ar PSA un AG bija svarīga no ostas ilgtermiņa interešu viedokļa.

                     (149)

                     Komisija arī atgādina, ka sūdzības iesniedzējam KN (sk. 21. apsvērumu) un citiem Antverpenes ostas operatoriem (sk. 131. apsvērumu) krīzes sakarā tika izdarītas tiem labvēlīgas TMP korekcijas.

                     (150)

                     Tādēļ Komisija uzskata, ka principā ir iespējams, ka GHA situācijā esošs tirgus ekonomikas dalībnieks arī būtu koriģējis līgumiski piemērojamās TMP, ņemot vērā krīzi.

                     (151)

                     Tomēr lēmumā par procedūras sākšanu Komisija apšaubīja, ka GHA, īstenojot 1. pasākumu, rīkojās kā tirgus ekonomikas dalībnieks.

               Laika intervāls starp krīzes sākumu un GHA 2013. gada lēmumu

                     (152)

                     Konkrēti, Komisija lēmumā par procedūras sākšanu pauda viedokli, ka racionāls privāts tirgus dalībnieks būtu centies maksimāli palielināt peļņu (vai samazināt zaudējumus), pēc iespējas drīz uzsākot tam pienākošos summu piedziņu. Šajā konkrētajā gadījumā pagāja ievērojams laiks no krīzes sākuma līdz GHA 2013. gada lēmumam, ar kuru ar atpakaļejošu spēku tika risināts jautājums par nesamaksātajām kompensācijām, tās būtiski samazinot.

                     (153)

                     Turklāt, kā norādīts GHA 2013. gada lēmuma 6.4. punktā, TMP jautājums gadu gaitā vairākas reizes bija GHA valdes apspriežu priekšmets (42). Tomēr šajās sanāksmēs valde apsprieda jautājumus attiecībā uz pārvadājumu datiem un krīzi, bet ne tieši jautājumu par rēķina izrakstīšanu PSA un AG par kompensācijām saistībā ar TMP neizpildi. Tas ir tieši norādīts GHA 2013. gada lēmuma 5.3. punktā, kurā teikts, ka, lai arī TMP jautājums tika apspriests, rēķinu izrakstīšana par kompensācijām, kas jāmaksā, tika atlikta (43).

                     (154)

                     Ņemot vērā minēto, Komisija apšaubīja to, ka racionāls privāts tirgus dalībnieks būtu nogaidījis četrus gadus, proti, no 2009. līdz 2013. gadam, pirms pieņemt lēmumu par maksājamās kompensācijas samazināšanu.

                     (155)

                     Atbildot uz šīm šaubām, Beļģija iesniedza GHA un attiecīgi PSA un AG saraksti, kas apliecināja, ka 2009. gada decembrī notika sarunas par sākotnējo TMP samazināšanu. Šajā kontekstā GHA sākotnēji ierosināja samazināt sākumā noteiktās TMP tādā apmērā, kāds kritums tajā gadā tika novērots Hamburgas–Havras areālā (t. i., par 15,8 %) (44). Tolaik GHA atkārtoti atgādināja PSA un AG par neizpildītajām TMP un lūdza tos paust to nostāju. PSA un AG vairākās atbildēs norādīja uz to, cik svarīgs ir to devums ostas attīstības kontekstā, deva mājienus par iespējamo pāriešanu uz citām ostām, kā arī pieminēja krīzes ietekmi. Turklāt gan PSA, gan AG iesniedza arī savu advokātu juridiskos atzinumus, kuros bija izklāstīts, kāpēc līgumsoda klauzulas nav piemērojamas vai izpildāmas. Šos argumentus gan PSA, gan AG vēlāk izmantoja šķīrējtiesu strīdos pret GHA.

                     (156)

                     Komisija secina, ka krīzes kontekstā un ņemot vērā plašo savstarpējo saziņu starp GHA, no vienas puses, un PSA un AG, no otras puses, GHA nevar pārmest bezdarbību attiecībā uz naudas sodu nemaksāšanu. Turklāt Komisija atzīmē, ka PSA un AG situācija šķita sevišķi delikāta, jo to TMP bija progresīvas (turpretī citiem koncesionāriem – lineāras) un DGD vēl bija darbības sākumstadijā (tādēļ ietekme uz tā darbību varēja būt citāda nekā uz darbībām citos termināļos). Tādēļ fakts, ka GHA galīgo lēmumu pieņēma tikai 2013. gadā, pats par sevi neliecina, ka TED kritērijs nav izpildīts, jo tirgus ekonomikas dalībnieks šādu lēmumu būtu varējis pieņemt pēc līdzīga laika.

            Korekcijas apjoms

                     (157)

                     Attiecībā uz pašu kompensācijas samazinājumu Komisija apšaubīja, ka racionāls privāts tirgus dalībnieks būtu piešķīris PSA un AG tik lielu samazinājumu, kādu piešķīra GHA. Šajā sakarā lēmumā par procedūras sākšanu DGD 2009. gada pārvadājumu apjoma samazinājums 38,6 % apmērā tika salīdzināts ar kopējo kompensācijas samazinājumu, kas bija aptuveni 80 %.

                     (158)

                     Jāprecizē, ka 80 % samazinājums attiecas ne vien uz 2009. gadu, bet uz visu četru gadu laikposmu – no 2009. līdz 2012. gadam. Aplūkojot vienīgi 2009. gadu, kopējais svērtais vidējais TMP samazinājums PSA un AG bija 38,6 %, proti, vienāds ar 157. apsvērumā minēto pārvadājumu apjoma samazinājumu DGD. Kopējais piemērotais samazinājums bija aptuveni 80 %, jo tas papildus aptvēra 2010.–2012. gadu.

                     (159)

                     Komisija atgādina, ka ir iespējams, ka tirgus ekonomikas dalībnieks GHA situācijā būtu samazinājis TMP krīzes kontekstā un ar mērķi uzturēt sadarbību ilgtermiņā, kā norādīts šā lēmuma 150. apsvērumā. Tomēr tas neļauj automātiski secināt, ka ikviena TMP samazināšana atbilstu tirgus principiem. Tādēļ Komisija pauda šaubas par GHA piemērotās TMP samazināšanas apjomu, un tai ir jāvērtē, vai samazināšanas apjoms atbilst piesardzīga tirgus dalībnieka uzvedībai.

                     (160)

                     Sūdzības iesniedzējs apgalvoja, ka DGD darbības rezultātu izmantošana par pamatu uzņēmumiem PSA un AG noteikto TMP koriģēšanai radītu rekursijas efektu. Tā vietā, kā apgalvo sūdzības iesniedzējs, ir jāizmanto kopējais pārvadājumu apjoma samazinājums visā ostā (– 16 %).

                     (161)

                     No GHA viedokļa attiecībā uz TMP korekciju krīzes kontekstā a priori pastāv vairāki faktori. Komisija atzīmē, ka GHA piemēroja divu faktoru kombināciju. Viens no tiem bija pārvadājumu attīstība Hamburgas–Havras areālā, bet otrs – pārvadājumu samazinājums DGD.

                     (162)

                     Pirmais minētais faktors definēts kā visu areāla ostu konteineru pārvadājumu kopapjoms. Ir dabiski, ka areālā, kas aptver vairākas ostas, dažu ostu rādītāji ir labāki, bet citu – sliktāki nekā areālā kopumā. Katras ostas atsevišķo doku darbības rezultāti arī parasti atšķiras no ostas vidējā rādītāja. Tādēļ atsevišķa doka darbības rezultātu salīdzināšana ar visa Hamburgas–Havras areāla darbības rezultātiem, ko veido salīdzinoši liela datu kopa, var novest pie nepamatotiem secinājumiem. Turklāt katru doku krīze var būt skārusi dažādā apjomā. Minētais liecina par labu katra atsevišķā doka salīdzināšanai ar datiem, kas iegūti no salīdzināmas datu kopas.

                     (163)

                     Tomēr datu kopas sašaurināšanas robeža iestājas tad, kad tā kļūst rekursīva (attiecībā uz šo sk. sūdzības iesniedzēja apgalvojumu; 160. apsvērums). Rekursijas rezultātā zustu koncesijas turētāja stimuls izpildīt konkrētas TMP, jo rekursijas efekta dēļ TMP ar atpakaļejošu spēku tiktu pielīdzinātas koncesijas turētāja faktiskajiem darbības rezultātiem.

                     (164)

                     Tomēr Komisija atzīmē, ka korekcija, kuru piemēroja GHA, nav rekursīva, jo balstās uz divu faktoru kombināciju. Viens no tiem ir Hamburgas–Havras areāls, bet otrs – pārvadājumu samazinājums DGD. Komisija atzīmē, ka Hamburgas–Havras areāla izmantošana par TMP korekcijas matricas komponentu ir pamatota, jo tā atbilst plašākajai iespējamajai datu kopai attiecībā uz Antverpenes ostas operatoriem. Konteineru pārvadājumu apjoma ziņā Antverpenes osta veido būtisku Hamburgas–Havras areāla daļu, jo ir otrajā vietā aiz Roterdamas ostas. Turklāt Hamburgas–Havras areāla darbības rezultāti jebkurā gadījumā saskaņā ar noteikumu “75/125” tiek koriģēti par sliktu PSA un AG (sk. 21. apsvērumu). Šis noteikums būtībā nozīmē to, ka PSA un AG ir jāsasniedz par 25 % augstāki rezultāti nekā vidēji Hamburgas–Havras areālā. Starp citu, arī 25 % korekcijas koeficients ir balstīts uz reāliem (vēsturiskiem) datiem – tas atspoguļo Antverpenes ostas daudz labākos darbības rezultātus salīdzinājumā ar Hamburgas–Havras areāla rezultātiem.

                     (165)

                     Otrs faktors, kas bija iestrādāts TMP korekcijas formulā, bija faktiskais PSA un AG pārvadājumu apjoms DGD 2008. gadā. Togad Antverpenes ostā tika novērots konteineru pārvadājumu apjoma pieaugums par 6,3 % gadā. Turpretī laikposmā no 2008. līdz 2009. gadam konteineru pārvadājumu apjoms samazinājās par agrāk nepieredzētiem 16,3 %. Saskaņā ar tolaik Antverpenes ostā piemērojamajām katru gadu augošajām TMP uzņēmumiem PSA un AG 2009. gadā tika noteikts izpildīt ievērojami augstākas TMP nekā 2008. gadā (45), kas, kopējam konteineru pārvadājumu apjomam strauji samazinoties, izrādījās neiespējami. Komisija secina, ka bija pamatoti katra DGD koncesijas turētāja realizēto pārvadājumu apjomu izmantot kā otru matricas komponentu, jo citādi kopējo Antverpenē realizēto ostas pārvadājumu apjoma (nākamās lielākās šaura diapazona izlases) izmantošana būtu varējusi novest pie neprecīziem rezultātiem. Tas tā ir tādēļ, ka situācija DGD bija ļoti specifiska, jo, sākoties krīzei, DGD vēl bija darbības sākumstadijā.

                     (166)

                     Komisija arī atzīmē, ka GHA piemērotās korekcijas rezultātā tika iegūtas TMP, kas 2009.–2012. gadā pārsniedza PSA un AG realizēto tonnāžu (izņemot vienīgi AG 2011. gadā, kad darbības rezultāti bija nedaudz augstāki, nekā paredzēja koriģētās TMP). Tādēļ GHA pavisam neatcēla noteiktos sodus. Tāpat ir pierādīts, ka, pretēji sūdzības iesniedzēja apgalvojumiem, TMP korekcija 1. pasākuma ietvaros nebija rekursīva. Ja 1. pasākums būtu bijis rekursīvs, PSA un AG nebūtu radies pienākums maksāt kompensāciju par laikposmu no 2009. līdz 2012. gadam.

                     (167)

                     Tādēļ 1. pasākums joprojām atbilst galīgajam mērķim – iekasēt naudas sodu par neizpildītajām TMP, taču nepārvēršot naudas sodus par ieņēmumu avotu, ienākumu no ieguldījumiem vai maksu par GHA sniegtajiem pakalpojumiem vai precēm, bet gan stimulējot koncesionārus sasniegt tik labus rezultātus, cik vien konkrētajos apstākļos ir iespējams.

                     (168)

                     Tādējādi Komisija secina, ka GHA izmantotā metodoloģija TMP koriģēšanai šķiet pamatota.

            Iespējamā pārvadājumu pārcelšana uz citām ostām

                     (169)

                     Attiecībā uz lēmumā par procedūras sākšanu paustajām šaubām un attiecīgajiem sūdzības iesniedzēja apgalvojumiem, ka GHA 2013. gada lēmums būtu pamudinājis PSA un AG pārcelt pārvadājumus uz ostām, kurās attiecībā uz TMP izpildi bija strikta pieeja, Komisija atzīmē, ka PSA un AG, apsverot, kur veikt pārvadājumus 2009.–2012. gadā, vēl nevarēja zināt, kādu lēmumu GHA pieņems attiecībā uz kompensācijām par šajos gados neizpildītajām TMP. Faktiski GHA šo jautājumu GHA 2013. gada lēmumā risināja vienīgi ar atpakaļejošu spēku. Turklāt GHA 2013. gada lēmums, lai arī tajā PSA un AG piemērojamās sākotnējās TMP tika koriģējot samazinātas, joprojām paredzēja TMP, kas pārsniedza PSA un AG faktiskos darbības rezultātus 2009.–2012. gadā (izņemot vienīgi AG 2011. gadā, kad AG darbības rezultāti bija nedaudz augstāki, nekā paredzēja koriģētās TMP). Turklāt, lai gan GHA bija iesaistīta sarunās ar PSA un AG par sākotnējo TMP samazināšanu (attiecībā uz šo sk. 20. apsvērumu), šīs sarakstes saturs liecina, ka GHA nemaz neplānoja samazināt TMP tiktāl, ka notiktu pilnīga atteikšanās no kompensācijas par neizpildītajām TMP. Tādēļ Komisija secina, ka GHA 2013. gada lēmums neradīja nekādus stimulus PSA un AG pārcelt pārvadājumus uz citām ostām, kurās attiecībā uz TMP izpildi bija strikta pieeja.

            Teritoriālplānojums, mobilitāte un nodarbinātība ilgtermiņā

                     (170)

                     Lēmumā par procedūras sākšanu Komisija norādīja, ka 1. pasākuma atbilstību TED kritērijam lika apšaubīt arī fakts, ka GHA 2013. gada lēmumā tika ņemti vērā tādi elementi kā teritoriālplānojums, mobilitāte un nodarbinātība ilgtermiņā.

                     (171)

                     Tomēr Komisija uzskata, ka GHA, pieņemot GHA 2013. gada lēmumu, galvenokārt vadījās pēc ekonomiskiem apsvērumiem. GHA vērtēja kopējo krīzes ietekmi uz PSA un AG, kā arī uz citiem termināļu operatoriem, kuriem bija koncesijas Antverpenes ostā. Turklāt GHA apsvēra faktu, ka tā apsaimnieko nozīmīgu ostu (konteineru pārvadājumu ziņā otra lielākā osta Hamburgas–Havras areālā), sīvi konkurējot ar citām ostām un jo īpaši citām Hamburgas–Havras areāla ostām, un risku, ka TMP nesamazināšana kaitētu ilgtermiņa sadarbībai ar PSA un AG (sk. 148. un 159. apsvērumu).

                     (172)

                     Tādēļ Komisija secina, ka tādiem elementiem kā teritoriālplānojums, mobilitāte un nodarbinātība ilgtermiņā GHA apsvērumos, pieņemot GHA 2013. gada lēmumu, bija tikai sekundāra loma.

            Draudi aiziet no ostas un tiesvedības risks

                     (173)

                     Lēmumā par procedūras sākšanu Komisija arī norādīja, ka PSA un AG nevarēja ticami draudēt ar aiziešanu no Antverpenes ostas gadījumā, ja netiktu samazinātas TMP vai nenotiktu atteikšanās no kompensācijas (lēmuma par procedūras sākšanu 75. apsvērums). Konteineru termināļu operatori nevarēja vienpusēji izbeigt attiecības ar GHA, turpretī GHA varēja pilnībā vai daļēji atcelt koncesiju, ja terminālis tiktu izmantots acīmredzami nepietiekami.

                     (174)

                     Turklāt lēmumā par procedūras sākšanu tika arī paustas šaubas par to, vai pastāv būtisks tiesvedības risks no PSA un AG puses (lēmuma par procedūras sākšanu 78. apsvērums). PSA un AG2013. gada 19. februāra un 23. februāra vēstules, kurās izklāstīta to juridiskā nostāja, tika nosūtītas GHA pēc 2013. gada 29. janvāra, t. i., pēc tam, kad sūdzība bija pārsūtīta Beļģijai piezīmju sniegšanai. Citiem vārdiem sakot, risks būtu bijis ticamāks, ja PSA un AG būtu nosūtījuši šīs vēstules, pirms tie uzzināja par sūdzības esību.

                     (175)

                     Kontekstuālo saikņu dēļ turpmākajos apsvērumos šie jautājumi izvērtēti līdztekus.

                     (176)

                     Izanalizējusi Beļģijas iesniegumus pēc lēmuma par procedūras sākšanu pieņemšanas, jo īpaši saraksti starp GHA, no vienas puses, un PSA un AG, no otras puses, Komisija atzīst, ka patiešām pastāvēja būtisks risks, ka PSA un AG tiesvedības vai šķīrējtiesas ceļā apstrīdētu GHA piemērotos naudas sodus par sākotnējo TMP neizpildi, kā arī ticams risks, ka šādu naudas sodu piemērošanu no GHA puses šķīrējtiesas kolēģija vai tiesa, pamatojoties uz Beļģijas civiltiesībām, noraidītu saskaņā ar tiesību ļaunprātīgas izmantošanas doktrīnu (46) vai līgumsoda klauzulas atzīšanu par represīvu (47).

                     (177)

                     Balstoties uz pašlaik pieejamajiem pierādījumiem, Komisija uzskata, ka Beļģijas civiltiesības patiešām paredz pamatu, kas ļautu apstrīdēt naudas sodu piemērošanu par līgumisko TMP neizpildi pilnā apmērā, ja šāda piemērošana veido tiesību ļaunprātīgu izmantošanu vai ja līgumsoda klauzula tiek atzīta par represīvu. To apstiprina fakts, ka gan AG, gan PSA, sazinoties ar GHA pirms GHA 2013. gada lēmuma (48), tostarp to juridisko padomnieku sagatavotajos juridiskajos memorandos (49), izmantoja ar tiesību ļaunprātīgu izmantošanu un represīvu līgumsoda klauzulu saistītus argumentus. Lai gan Komisija nevar spriest par to, cik efektīvas būtu šādas prasības, tās izrādījās pieņemamas un pietiekami ticamas, un tas liecina, ka GHA būtu varējusi uztvert tiesvedības risku kā reālu.

                     (178)

                     Turklāt (kaut arī raugoties retrospektīvi) šo AG un PSA argumentu nopietnību apstiprina arī ne vien [..] saturs (50), bet arī fakts, ka gan AG (51), gan PSA (52) faktiski apstrīdēja arī uz koriģēto TMP pamata GHA piemērotos naudas sodus, cita starpā apgalvojot, ka GHA ļaunprātīgi izmantojusi savas tiesības un ka naudas sodi par koriģēto TMP neizpildi bija represīvi un pārmērīgi.

                     (179)

                     Turklāt Komisija atzīmē, ka AG šķīrējtiesas procesā pret GHA izmantoto argumentu ticamību apstiprina šķīrējtiesas lēmums šajā lietā (53). Šķīrējtiesas kolēģija atzina, ka naudas sodu piemērošana par koriģēto TMP neizpildi saskaņā ar GHA 2013. gada lēmumu nebija tiesību ļaunprātīga izmantošana Beļģijas civiltiesību izpratnē. Lai nonāktu pie šā secinājuma, šķīrējtiesas kolēģija ņēma vērā faktu, ka GHA savā 2013. gada lēmumā koriģēja TMP, ņemot vērā krīzi, Hamburgas–Havras areāla un Antverpenes situāciju vēsturisko perspektīvu, un ka šāda rīcība atbilda tam, ko varētu gaidīt no saprātīgas un piesardzīgas ostas iestādes.

                     (180)

                     Turklāt – atšķirībā no AG – PSA ir sācis šķīrējtiesas procesu pret GHA, pieprasot atmaksāt naudas sodus par koriģēto TMP neizpildi.

                     (181)

                     Attiecībā uz tiesvedības risku, jo īpaši GHA nelabvēlīga tiesvedības iznākuma risku, Komisija secina, ka PSA un AG faktiski sāktie procesi liecina, ka risks bija reāls un ka apdomīgs tirgus dalībnieks būtu apsvēris šādu risku, pieņemot darījumdarbības lēmumus.

            Secinājums par 1. pasākumu

                     (182)

                     No iepriekš sniegtajiem apsvērumiem izriet, ka principā ir iespējams, ka GHA situācijā esošs tirgus ekonomikas dalībnieks arī būtu koriģējis līgumiski piemērojamās TMP, ņemot vērā krīzi. Attiecībā uz samazinājumiem, kurus GHA bija noteikusi attiecībā uz 1. pasākumu, Komisija konstatēja, ka: i) laikposms starp krīzes sākumu un GHA lēmuma pieņemšanas brīdi neliecina par neatbilstību TED kritērijam; ii) GHA izmantotā metodoloģija TMP korekciju lieluma noteikšanai šķiet pamatota; iii) GHA lēmums neradīja stimulu PSA un AG pārcelt pārvadājumus uz citām ostām, kurās attiecībā uz TMP izpildi bija strikta pieeja; iv) tādiem elementiem kā teritoriālplānojums, mobilitāte un nodarbinātība ilgtermiņā, šķiet, bija vienīgi sekundāra loma; un v) ja TMP nebūtu koriģētas, pastāvēja reāls nelabvēlīga tiesvedības iznākuma risks, ko piesardzīgs tirgus ekonomikas dalībnieks būtu ņēmis vērā.

                     (183)

                     Ņemot vērā visus minētos elementus, Komisija konstatē, ka 1. pasākums kopumā ir jāatzīst par TED kritērijam atbilstīgu.

                     (184)

                     Tādēļ Komisija secina, ka 1. pasākums nerada ekonomisko priekšrocību ne par labu PSA, ne AG. Tā kā pasākumu var atzīt par valsts atbalstu LESD 107. panta 1. punkta nozīmē tikai tad, ja ir izpildīti visi minētajā pantā noteiktie kritēriji, sūdzībā norādītā pasākuma neatzīšanai par valsts atbalstu pietiek ar to, ka nepastāv ekonomiska priekšrocība, kas citādi tirgus apstākļos nebūtu pieejama.

               6.1.2.   Ar 2. pasākumu piešķirtā iespējamā priekšrocība

                     (185)

                     Lai novērtētu, vai GHA, pieņemot 2. pasākumu, rīkojās kā TED un attiecīgi 2. pasākums neradīja priekšrocību AG LESD 107. panta 1. punkta nozīmē, ir jānosaka, vai noteikuma “75/125” atstāšana spēkā attiecībā uz AG radīja priekšrocību, kādu AG nebūtu guvis, ja būtu atjaunotas sākotnējās TMP.

                     (186)

                     Šis jautājums ir jāizvērtē, ņemot vērā faktu, ka 2014. gadā aptuveni 30 % no AG koncesijas platības tika nodoti PSA. Kad GHA 2015. gadā atjaunoja TMP uzņēmumam AG, tā no sākotnējām TMP atrēķināja summu, kas atbilda 30 % koncesijas platības zaudējumam, iegūstot TMP 1 247 630LES apmērā.

                     (187)

                     Komisija atzīmē, ka AG 2014. gadā jau darbojās līmenī, kas pārsniedza atjaunotās TMP. 2015. gadā AG darbības rezultāti atkal pārsniedza šo līmeni. Tādēļ jautājumam par to, vai piesardzīgs tirgus ekonomikas ieguldītājs būtu atjaunojis AG TMP jau 2014. gadā, vai tikai 2015. gadā (kā to izdarīja GHA), nav nozīmes, lai konstatētu, vai GHA piešķīra priekšrocības AG. Jebkurā gadījumā AG nebūtu bijis jāmaksā GHA naudas sods par 2014. un 2015. gadu. Atbilstīgi sākotnējo TMP atjaunošanai (ar korekciju atbilstīgi koncesijas platības samazinājumam par aptuveni 30 %) un turpinot “75/125” noteikuma piemērošanu (2. pasākuma ietvaros), AG nebūtu bijis jāmaksā GHA nekāda kompensācija.

                     (188)

                     Attiecībā uz lēmumā par procedūras sākšanu paustajām šaubām, ka AG zaudētā platība neattaisnoja samazinātās kompensācijas saglabāšanu attiecībā uz AG tāpēc, ka AG tik un tā šo platību neizmantoja (lēmuma par procedūras sākšanu 82. un 83. apsvērums), Komisija atsaucas uz 184. apsvērumu un atzīmē arī, ka līdz 2016. gadam GHA atjaunoja PSA un AG sākotnējo TMP summu, un vienīgā atšķirība bija tā, ka PSA TMP tagad bija augstākas salīdzinājumā ar sākotnējām, turpretī AG TMP – attiecīgi zemākas. Komisija uzskata, ka kopsummā lielāku TMP noteikšana salīdzinājumā ar iepriekšējām TMP, ko acīmredzot prasa sūdzības iesniedzējs, nebūtu pamatota, jo PSA un AG pieejamā koncesijas kopplatība nekļuva lielāka nekā kopējā platība, kas bija iedalīta saskaņā ar sākotnējiem koncesijas līgumiem.

                     (189)

                     Tādēļ Komisija secina, ka ar 2. pasākumu netika radītas ekonomiskas priekšrocības par labu AG. Tā kā pasākumu var atzīt par valsts atbalstu LESD 107. panta 1. punkta nozīmē tikai tad, ja ir izpildīti visi minētajā pantā noteiktie kritēriji, sūdzībā norādītā pasākuma neatzīšanai par valsts atbalstu pietiek ar to, ka nepastāv ekonomiska priekšrocība, kas citādi tirgus apstākļos nebūtu pieejama.

               6.1.3.   Citi sūdzības iesniedzēja apgalvojumi

                     (190)

                     Attiecībā uz sūdzības iesniedzēja apgalvojumu, ka PSA līdz 2012. gadam piešķirtā priekšrocība turpinājās laikposmā no 2013. līdz 2016. gadam, Komisija atsaucas uz lēmuma par procedūras sākšanu 85. apsvērumu, kurā norādīts, ka ar 2. pasākumu tika izbeigta jebkāda iespējamā priekšrocība PSA, jo ar to tikai pakāpeniski, nevis nekavējoties, tika atjaunotas sākotnējās TMP. Turklāt šā lēmuma darbības joma ir izvērtēt 1. un 2. pasākumu, kas aprakstīti 22. apsvērumā un sākotnēji aprakstīti lēmuma par procedūras sākšanu 49. apsvēruma i) un ii) punktā. Neatkarīgi no tā Komisija uzskata, ka GHA, nolemjot pakāpeniski atjaunot PSA piemērojamās TMP, rīkojās atbilstīgi tirgus principiem. Tūlītēja atjaunošana no 2014. gada (kā apgalvoja sūdzības iesniedzējs) būtu izraisījusi ikgadējo pieaugumu (no 2013. līdz 2014. gadam), kas būtu lielāks nekā sākotnējās TMP paredzētais (sk. arī Beļģijas piezīmes; 153. apsvērums). Tāpēc tūlītēja atjaunošana attiecībā uz PSA neatbilstu iepriekšējai GHA iedibinātajai administratīvajai praksei attiecībā uz TMP līgumiem, kas piemērojami termināļu operatoriem, kuri darbojas ostā.

               7.   SECINĀJUMS

                     (191)

                     Kā norādīts180. un 185. apsvērumā, 1. un 2. pasākums nav valsts atbalsts LESD 107. panta 1. punkta nozīmē,

               IR PIEŅĒMUSI ŠO LĒMUMU.

            1. pants
            Pasākumi, kurus īstenoja Beļģija un kurus veidoja, pirmkārt, līgumisko tonnāžas minimuma prasību samazināšana un vēlāka maksājamo kompensācijas maksājumu samazināšana diviem Antverpenes ostas termināļa koncesionāriem ar atpakaļejošu spēku no 2009. gada, un otrkārt, samazināto tonnāžas minimuma prasību saglabāšana pēc 2013. gada attiecībā uz vienu no šiem koncesionāriem, nav atbalsts Līguma par Eiropas Savienības darbību 107. panta 1. punkta nozīmē.

            2. pants
            Šis lēmums ir adresēts Beļģijas Karalistei.

            Briselē, 2018. gada 23. novembrī

                  Komisijas vārdā –

                  Komisijas locekle

               Margrethe VESTAGER

            (1)  OV C 104, 18.3.2016., 17. lpp.

            (2)  Visas norādes uz PSA ir jāsaprot kā norādes uz PSA Antwerp NV vai – attiecīgos gadījumos – uz tā tiesību pārņēmēju PSA DGD.

            (3)  Sk. 1. zemsvītras piezīmi.

            (4)  Frāze “koncesijas līgumi”, kas šajā lēmumā izmantota uztveramības labad, nenozīmē spriedumu par to, vai šie līgumi ir vai nav īsteni koncesijas līgumi Eiropas Parlamenta un Padomes 2014. gada 26. februāra Direktīvas 2014/23/ES par koncesijas līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanu (OV L 94, 28.3.2014., 1. lpp.) 5. panta 1. punkta nozīmē.

            (5)  Attiecībā uz PSA tika noteikti šādi TMP līmeņi: 2008. gadā – 1 010 183LES; 2009. gadā – 1 522 103LES; 2010. gadā – 2 034 023LES; 2011. gadā – 2 447 751LES; sākot no 2012. gada līdz koncesijas beigām – 2 559 600LES. Attiecībā uz AG tika noteikti šādi TMP līmeņi: 2008. gadā – 665 208LES; 2009. gadā – 1 023 583LES; 2010. gadā – 1 383 208LES; 2011. gadā – 1 595 167LES; sākot no 2012. gada – 1 755 000LES.

            (6)  Hamburgas–Havras areāls aptver svarīgākās jūras ostas, kas atrodas kontinentālās Eiropas Ziemeļjūras piekrastē, jo īpaši Roterdamu, Antverpeni, Hamburgu, Brēmerhāfeni un Havru.

            (7)  http://ec.europa.eu/eurostat/statistics-explained/images/a/a7/Top_20_container_ports_in_2015_-_on_the_basis_of_volume_of_containers_handled_in_%281000_TEUs%29.png

            (8)  Sk., piem., GHA2011. gada 14. janvāra e-pasta vēstuli uzņēmumam AG, kurā minēta 2010. gada 3. decembra vēstule. Jāpiezīmē, ka koncesijas līgumos bija noteikts, ka tad, ja koncesijas laikā pārkraušanas jauda samazinātos un šis samazinājums nebūtu piedēvējams koncesionāram, arī sasniedzamais apjoms būtu proporcionāli jāsamazina.

            (9)  Uzņēmuma AG2012. gada 12. janvāra vēstule GHA (Beļģijas 2016. gada 19. augusta iesnieguma 7.9. pielikums); AG2011. gada 17. janvāra vēstule GHA (Beļģijas 2016. gada 19. augusta iesnieguma 7.5. pielikums); PSA2011. gada 19. decembra vēstule GHA (Beļģijas 2016. gada 19. augusta iesnieguma 7.44. pielikums); PSA2012. gada 24. augusta vēstule GHA (Beļģijas 2016. gada 19. augusta iesnieguma 7.50. pielikums); PSA2013. gada 28. marta vēstule GHA (Beļģijas 2016. gada 19. augusta iesnieguma 7.55. pielikums).

            (10)  2014. gadā PSA un AG darbības veidoja aptuveni [15–40] % no GHA kopējiem ieņēmumiem, ņemot vērā visus tiešos un netiešos ieņēmumus, kas saistīti ar PSA un AG darbību Antverpenes ostā.

            (11)  Sk. 9. zemsvītras piezīmi.

            (12)  AG advokātu 2012. gada 15. februāra memorands (Beļģijas 2016. gada 15. marta iesnieguma 10. pielikums); PSA ārējo konsultantu 2013. gada 11. februāra memorands (Beļģijas 2017. gada 20. marta iesnieguma 7.2. pielikums);

            (13)  2014. gada 20. jūnijāGHA lūdza uzsākt šķīrējtiesas procesu par AG nesamaksātajiem naudas sodiem par koriģēto TMP neizpildi, un AG apstrīdēja naudas sodus, pamatojoties uz tiesību ļaunprātīgas izmantošanas un pārmērīga līgumsoda klauzulu (2016. gada 18. aprīļaAG iesniegums ar AG kopsavilkuma memorandu šķīrējtiesas procesā).

            (*1)  Konfidenciāla informācija.

            (14)  Apkopojusi Komisija, balstoties uz Beļģijas iesniegtajiem datiem.

            (15)  Sk. arī lēmuma par procedūras sākšanu 49. apsvēruma i) punktu un 81. apsvērumu.

            (16)  Sk. arī lēmuma par procedūras uzsākšanu 49. apsvēruma ii) punktu un 82. apsvērumu.

            (17)  Pakāpeniskas ieviešanas mehānisms attiecībā uz PSA paredzēja, ka ir piemērojamas šādas TMP: 2014. gadā: 1 400 000LES, 2015. gadā: 2 000 000LES, 2016. gadā: 2 559 600LES plus 544 526LES par papildu platību, kas tika piešķirta PSA.

            (18)  KN cita starpā apgalvoja, ka GHA ir pārkāpusi LESD 108. panta 3. punktā noteikto nogaidīšanas pienākumu, un lūdza tiesu aizliegt GHA īstenot GHA 2013. gada lēmumu, kā arī uzdot GHA izrakstīt rēķinus un piedzīt atlikušo kompensāciju vai, pakārtoti, noteikt, ka GHA ir pienākums atcelt minēto lēmumu un pieņemt jaunu lēmumu par pienākošās kompensācijas piedziņu, nosakot zaudējumu atlīdzību par katru prasību nepildīšanas dienu.

            (19)  Turklāt attiecībā uz PSA 2013. gada lēmuma 4.3. punktā ir norādīts, ka ir pieņemts lēmums apturēt rēķinu izrakstīšanu, lai šo jautājumu izskatītu pamatīgāk.

            (20)  Kompensācijas samazinājums ir nošķirams no TMP samazinājuma. Piemērs: sākotnējā TMP = 2 500, koriģētā TMP = 1 500, realizētie pārvadājumi = 1 200, naudas sods par vienību = 8. Šajā hipotētiskajā gadījumā TMP samazinājums būtu 40 %, savukārt naudas sodu samazinājums būtu 77 %.

            (21)  Tiesas 2012. gada 5. jūnija spriedums Komisija/Électricité de France (EDF), C-124/10 P, ECLI:EU:C:2012:318, 79.–81. punkts.

            (22)  GHA atteicās no 2. pasākuma un atjaunoja AG sākotnējās TMP no 2015. gada, pienācīgi veicot korekcijas saistībā ar AG platību samazināšanu. Sākot no 2015. gada, AG bija jāizpilda gada TMP 1 247 630LES apmērā.

            (23)  Izpildes grūtību klauzula ir līgumiska klauzula, kas paredzēta tam, lai aptvertu gadījumus, kad iestājas neparedzēti notikumi, kas būtiski maina līguma līdzsvaru un tā rezultātā vienai no iesaistītajām pusēm rada pārmērīgu slogu (https://en.wikipedia.org/wiki/Hardship_clause).

            (24)  GHA valdes 2016. gada 17. maija lēmums Nr. 161146.

            (25)  Tiesas 2014. gada 17. septembra spriedums Commerz Nederland NV/Havenbedrijf Rotterdam NV, C-242/13, ECLI:EU:C:2014:2224, 32. punkts.

            (26)  Tiesas 1991. gada 21. marta spriedums Itālijas Republika/Eiropas Kopienu Komisija, C-305/89, ECLI:EU:C:1991:142, 20. punkts. Vispārējās tiesas 2012. gada 11. septembra spriedums Corsica Ferries France SAS/Eiropas Komisija, T-565/08, ECLI:EU:T:2012:415, 83. punkts.

            (27)  PTO, Pasaules preču imports pa reģioniem un izvēlētajām ekonomikām, 2002.–2012. gads, https://www.wto.org/english/res_e/statis_e/its2013_e/itsl3_appendix_e.htm.

            (28)  Tā kā PSA darbības rezultāti citos Antverpenes termināļos pārsniedza šajos termināļos piemērotās TMP, tas ierosināja veikt pārsniegto TMP ieskaitu pret DGD neizpildītajām TMP.

            (29)  Pirmās instances tiesas 2002. gada 11. jūlija spriedums Hijos de Andrés Molina, SA (HAMSA)/Komisija, T-152/99, ECLI:EU:T:2002:188, 170. punkts.

            (30)  Tiesas 2012. gada 5. jūnija spriedums Eiropas Komisija/Électricité de France (EDF), C-124/10 P, ECLI:EU:C:2012:318, 78., 79., 86. un 103. punkts.

            (31)  Tiesas 1999. gada 29. aprīļa spriedums Spānijas Karaliste/Komisija, C-342/96, ECLI:EU:C:1999:210, 46. punkts.

            (32)  Tiesas 1999. gada 29. jūnija spriedums Déménagements-Manutention Transport SA (DMT), C-256/97, ECLI:EU:C:1999:332, 24. un 30. punkts.

            (33)  Šo spriedumu KN ir pārsūdzējis, sk. 25. apsvērumu. Lēmums par apelāciju vēl nav pieņemts.

            (34)  Tiesas 2013. gada 24. janvāra spriedums Frucona Košice a.s./Eiropas Komisija, C-73/11 P, ECLI:EU:C:2013:32, 81. punkts; Tiesas 2013. gada 21. marta spriedums Eiropas Komisija/Buczek Automotive sp. z o.o., C 405/11 P, ECLI:EU:C:2013:186, 59. un turpmākie punkti.

            (35)  Piem., Komisijas 2000. gada 13. marta Lēmums par valsts atbalsta pasākumu N 94/98, Vācija, Leuna 2000/Elf/Mider, vienošanās par izlīgumu, (OV C 327, 28.12.2002., 10. lpp.), SG(2000) D/102293, 19. un turpmākie punkti; Komisijas 2010. gada 26. maija Lēmums 2011/276/ES par valsts atbalstu, slēdzot vienošanās par nodokļu darījumiem, ko Beļģija īstenojusi attiecībā uz uzņēmumu Umicore SA (iepriekš Union Minière SA ) (valsts atbalsts C 76/03 (ex NN 69/03)) (OV L 122, 11.5.2011., 76. lpp.).

            (36)  Lēmums 2011/276/ES.

            (37)  Projekts Komisijas paziņojumam par valsts atbalsta jēdzienu saskaņā ar LESD 107. panta 1. punktu, Brisele, 2014, http://ec.European.eu/competition/consultations/2014_state_aid_notion/draft_guidance_nl.pdf, 126. un turpmākie punkti.

            (38)  Beļģijas 2017. gada 4. aprīļa iesniegums, kurā minēts GHA2016. gada 17. maija Lēmums Nr. 161146.

            (39)  Tiesas 1996. gada 11. jūlija spriedums Syndicat français de l'Express international (SFEI) un citi/La Poste un citi, C-39/94, ECLI:EU:C:1996:285, 60. un 61. punkts. Vispārējās tiesas 2003. gada 6. marta spriedums Westdeutsche Landesbank Girozentrale un Ziemeļreina-Vestfālene/Komisija, apvienotās lietas T-228/99 un T-233/99, ECLI:EU:T:2003:57, 208. punkts.

            (40)  Tiesas 2002. gada 16. maija spriedums Francijas Republika/Komisija (Stardust Marine), C-482/99, ECLI:EU:C:2002:294, 71. punkts (“.. lai novērtētu, vai valsts ir rīkojusies kā apdomīgs investors tirgus ekonomikas apstākļos, nepieciešams iedziļināties tā perioda situācijā, kurā tika veikti finansiālā atbalsta pasākumi ..”).

            (41)  Vispārējās tiesas 2017. gada 27. aprīļa spriedums Germanwings/Komisija, T-375/15, ECLI:EU:T:2017:289, 77. punkts un tajā minētā judikatūra.

            (42)  Šis jautājums bija iekļauts valdes 2009. gada 12. maija un 1. septembra, 2010. gada 29. jūnija un 5. oktobra, 2011. gada 1. februāra, 11. oktobra un 8. novembra, kā arī 2012. gada 3. jūlija, 4. septembra, 6. novembra un 18. novembra sēžu darba kārtībā.

            (43)  Turklāt attiecībā uz PSA 2013. gada lēmuma 4.3. punktā ir norādīts, ka ir pieņemts lēmums apturēt rēķinu izrakstīšanu, lai šo jautājumu izskatītu pamatīgāk.

            (44)  Sk., piem., GHA2011. gada 14. janvāra e-pasta vēstuli uzņēmumam AG, kurā minēta 2010. gada 3. decembra vēstule. Jāpiezīmē, ka koncesijas līgumos bija paredzēts, ka tad, ja koncesijas laikā pārkraušanas jauda samazinātos un šis samazinājums nebūtu piedēvējams koncesionāram, arī sasniedzamais apjoms būtu proporcionāli jāsamazina.

            (45)  Sākotnējās TMP: 2008. gads: PSA: 1 010 183LES; AG: 665 208LES; 2009. gads: PSA: 1 522 103LES; AG: 1 023 583LES.

            (46)  Beļģijas civiltiesībās tiek ievērots princips pacta sunt servanda, tomēr vienlaikus ir paredzētas šā principa piemērošanas robežas un izņēmumi. Viena no šīm robežām ir tāda, ka saskaņā ar Beļģijas civilkodeksa 1134. panta 3. punktu līgumtiesības ir jāpilda “labticīgi”, proti, nav atļauta tiesību ļaunprātīga izmantošana (“rechtsmisbruik”). Tiesību ļaunprātīga izmantošana var notikt tad, ja puse izmanto tiesības, acīmredzami pārsniedzot robežas, kādās šīs tiesības parasti izmantotu saprātīga un piesardzīga persona. Sk.: Stijns, S., Verbintenissenrecht, die Keure, 2005, I grāmata, 62. un turpmākās lpp., ar atsaucēm uz Hof van Cassatie judikatūru.

            (47)  Par līgumsaistību pārkāpšanu noteiktā līgumsoda mērķis ir kompensēt cietušajai pusei zaudējumus, kas tai radušies otras puses izdarītā pārkāpuma rezultātā. Sodiem ir represīvs raksturs, ja to mērķis ir sodīt pārkāpumu izdarījušo pusi par labu cietušajai pusei, ja cietušajai pusei nav radušies zaudējumi. Represīvi līgumsodi ir pretrunā Beļģijas valsts sabiedriskajai kārtībai un ir pamats šādu līgumsodu neizpildīšanai.

            (48)  Piem., PSA2011. gada 19. decembra vēstule GHA (Beļģijas 2016. gada 19. augusta iesnieguma 7.44. pielikums); arī PSA2013. gada 19. februāra vēstule GHA (Beļģijas 2016. gada 15. marta iesnieguma 15. pielikums).

            (49)  AG advokātu 2012. gada 15. februāra memorands (Beļģijas 2016. gada 15. marta iesnieguma 10. pielikums). PSA ārējo konsultantu 2013. gada 11. februāra memorands (Beļģijas 2017. gada 20. marta iesnieguma 7.2. pielikums).

            (50)  [..] (Beļģijas 2017. gada 20. marta iesnieguma 7.3. pielikums).

            (51)  2014. gada 20. jūnijāGHA lūdza uzsākt šķīrējtiesas procesu par AG nesamaksātajiem naudas sodiem par koriģēto TMP neizpildi, bet AG apstrīdēja naudas sodus, pamatojoties uz tiesību ļaunprātīgas izmantošanas un pārmērīga līgumsoda klauzulu (2016. gada 18. aprīļaAG iesniegums ar AG kopsavilkuma memorandu šķīrējtiesas procesā).

            (52)  PSA2016. gada 2. maijā cēla prasību šķīrējtiesā pret GHA un lūdza šķīrējtiesas kolēģijai uzdot GHA atmaksāt PSA naudas sodus par koriģēto TMP neizpildi. Sk. PSA2016. gada 2. maija piezīmju pie lēmuma par procedūras sākšanu 6. pielikumu un Beļģijas 2017. gada 1. decembra iesnieguma 7.1. pielikuma a) un b) punktu.

            (53)  Šķīrējtiesas 2016. gada 16. septembra lēmums (Beļģijas 2016. gada 5. oktobra iesnieguma pielikums).