title: Komisijas Lēmums (ES) 2019/1968 (2019. gada 2. augusts) par pasākumu SA.21445 – C42/2006, ko īstenojusi Itālijas Republika, lai atlīdzinātu Poste Italiane par ienākumu no norēķinu kontu līdzekļiem, kas noguldīti Itālijas Valsts kasē (izziņots ar dokumenta numuru C(2019) 5649) (Autentisks ir tikai teksts itāļu valodā) (Dokuments attiecas uz EEZ)

text:
                  28.11.2019

                  LV

                  Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

                  L 307/28

         KOMISIJAS LĒMUMS (ES) 2019/1968
         (2019. gada 2. augusts)
         par pasākumu SA.21445 – C42/2006, ko īstenojusi Itālijas Republika, lai atlīdzinātu Poste Italiane par ienākumu no norēķinu kontu līdzekļiem, kas noguldīti Itālijas Valsts kasē

               (izziņots ar dokumenta numuru C(2019) 5649)

         (Autentisks ir tikai teksts itāļu valodā)
         (Dokuments attiecas uz EEZ)
         EIROPAS KOMISIJA,
         ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 108. panta 2. punkta pirmo daļu,
         ņemot vērā Līgumu par Eiropas Ekonomikas zonu un jo īpaši tā 62. panta 1. punkta a) apakšpunktu,
         pēc uzaicinājuma ieinteresētajām personām iesniegt apsvērumus saskaņā ar iepriekš minētajiem noteikumiem (1) un ņemot vērā to iesniegtos apsvērumus,
         tā kā:
         1.   Procedūra

                     (1)

                        Associazione Bancaria Italiana (turpmāk tekstā “ABI” jeb “sūdzības iesniedzējs”) 2005. gada 30. decembra vēstulē iesniedza Komisijai sūdzību par dažādiem pasākumiem, kas atvieglo Poste Italiane SpA (turpmāk tekstā “Poste Italiane” jeb “PI”) bankas darbības. Proti, Komisija tika informēta, ka saskaņā ar nolīgumu, kas noslēgts starp Itālijas Republiku (turpmāk tekstā “Itālija”) un PI, Itālija par līdzekļiem, kas iegūti PI pasta norēķinu kontos un noguldīti Itālijas Valsts kasē (turpmāk tekstā “Valsts kase”), maksātu atlīdzinājumu, piemērojot procentu likmi apmēram 4 % apmērā, savukārt PI maksātu atlīdzinājumu par pasta norēķinu kontiem, piemērojot likmi apmēram 1 % apmērā (turpmāk tekstā “pasākums”). Starpība starp depozīta procentu (t. i., procentu likmi, ko PI maksā pasta norēķinu konta turētājiem) un aizdevuma procentu (t. i., procentu likmi, ko PI saņem no Valsts kases par tajā noguldītajiem līdzekļiem) būtu lielāka nekā attiecīgā starpība tirgū, tādējādi veidojot valsts atbalstu, kā uzskata sūdzības iesniedzējs.

                     (2)

                     Komisija 2006. gada 7. februāra vēstulē iesniedza Itālijai jautājumu virkni saistībā ar atlīdzību, kas maksāta par pasta norēķinu kontiem. Itālija atbildēja uz šiem jautājumiem 2006. gada 21. aprīļa vēstulē. Sanāksme ar Itāliju un PI notika 2006. gada 30. martā.

                     (3)

                     Komisija 2006. gada 26. septembra vēstulē paziņoja Itālijai par savu lēmumu sākt LESD 108. panta 3. punktā noteikto procedūru attiecībā uz minēto pasākumu. Komisija aicināja ieinteresētās personas iesniegt savus apsvērumus par minēto pasākumu (2).

                     (4)

                     Komisija 2008. gada 16. jūlija lēmumā (3) (turpmāk tekstā “2008. gada lēmums”) secināja, ka Itālijas piešķirtā atlīdzība ir ar iekšējo tirgu nesaderīgs valsts atbalsts, un uzdeva to nekavējoties atgūt.

                     (5)

                        PI2008. gada 4. decembrī iesniedza Vispārējā tiesā prasību par 2008. gada lēmuma atcelšanu.

                     (6)

                     Vispārējā tiesa ar 2013. gada 13. septembra nolēmumu lietā T-525/08 (4) atcēla 2008. gada lēmumu (turpmāk tekstā “2013. gada nolēmums”).

                     (7)

                     2014. gada 30. oktobrī Komisijas tīmekļa vietnē (5) tika publicēts uzaicinājums iesniegt piedāvājumus, lai sagatavotu ziņojumu, kurā tiktu analizēts un salīdzināts ienesīgums, ko radītu iespējamas investīcijas, ieguldot naudas līdzekļus, kurus PI ieguvis, piedāvājot izmantot pasta norēķinu kontus laikposmā no 2005. līdz 2007. gadam.

                     (8)

                     2014. gada 19. decembrī līgums tika piešķirts Perudžas Universitātei. Ziņojums tika pabeigts 2015. gada novembrī.

               2.   Pasākuma un saņēmēja sīks apraksts

         2.1.   Poste Italiane

                     (9)

                        PI ir universālo pasta pakalpojumu sniedzējs Itālijā, kas sniedz pakalpojumu ar vispārēju tautsaimniecisku nozīmi, t. i., tam ir saistības sniegt universālos pasta pakalpojumus (6) saskaņā ar otro Pasta direktīvu (7) un noteikumiem par universālajiem pasta pakalpojumiem. Finanšu pakalpojumi pašlaik nav to vispārējas tautsaimnieciskas nozīmes pakalpojumu klāstā, kuri ir uzticēti PI.

                     (10)

                     Papildus pamata pasta pakalpojumu sniegšanai PI piedāvā integrētus produktus, kā arī sakaru, loģistikas un finanšu pakalpojumus visā Itālijā.

                     (11)

                        PI banku darbības veic pilnībā integrēta struktūrvienība BancoPosta.

                     (12)

                     Laikposmā no 2005. līdz 2007. gadam PI galvenais akcionārs bija Itālija ar 65 % akciju, savukārt Cassa Depositi e Prestiti (turpmāk tekstā “CDP”) bija PI mazākuma akcionārs ar 35 % akciju. CDP bija valsts pārvaldes iestāde, līdz 2003. gada beigās tika pārveidota par sabiedrību ar ierobežotu atbildību. Kopš 2003. gada, lai arī 30 % no CDP akciju kapitāla tika nodoti 65 banku fondiem (8), CDP joprojām ir Itālijas kontrolē esošs uzņēmums. Arī PI laikā, kad tika īstenots pasākums, bija Itālijas kontrolē esošs uzņēmums.

               2.2.   Pasākums

                     (13)

                     Izvērtējamais pasākums ir atlīdzība par naudas līdzekļiem, ko Poste Italiane ieguva pasta norēķinu kontos un noguldīja Valsts kasē trijos gados – no 2005. gada līdz 2007. gadam.

                     (14)

                     Uzņemtās saistības noguldīt naudas līdzekļus Valsts kasē (turpmāk tekstā “Saistības”) (9) tika noteiktas 2005. gada 23. decembra Likumā Nr. 266 (10) (turpmāk tekstā “2005. gada likums”), savukārt atlīdzība tika piešķirta, pamatojoties uz 2006. gada 23. februārī pieņemto nolīgumu starp Itāliju un PI (turpmāk tekstā “Nolīgums”).

                     (15)

                     Pēc 2003. gada 5. decembra Dekrēta (11) attiecības starp PI un Valsts kasi var aprakstīt ar šādu shēmu:

                     (16)

                     Ar 2005. gada likumu tika noteikts, ka procenti, ko maksā uzņēmumam PI par noguldījumiem Valsts kasē, ir jānosaka starp Itāliju un PI saskaņā ar tirgus parametriem.

                     (17)

                     Saskaņā ar 2005. gada likumu Nolīgumā tika definēti konkrēti procentu likmes noteikšanas mehānismi triju gadu laikposmam; tas stājās spēkā 2006. gada 4. aprīlī (12) ar atpakaļejošu spēku no 2005. gada 1. janvāra. Gada procentu likme pamatā tika aprēķināta kā Itālijas valdības obligāciju (13) vidējais svērtais ienesīgums 30 gados (80 %) un 10 gados (10 %) un divpadsmit mēnešu valsts iekšējā aizņēmuma parādzīmju (14) (10 %) ienesīgums. Valsts vērtspapīru un Valsts kases obligāciju gada likmes, kas Nolīgumā izmantotas kā atsauce, tika iegūtas kā 24 kotācijas vērtību vienkāršs vidējais rādītājs; šīs kotācijas vērtības katra mēneša 1. un 15. datumā paziņoja MTS SpA (uzņēmums, kas nodrošina Itālijas valsts obligāciju un citu noteikta termiņa vērtspapīru elektronisko vairumtirdzniecību). Tādējādi peldošo indeksāciju nodrošināja noteikums, ka ik pēc 15 dienām notiek parametru atiestatīšana. Turklāt gadījumā, ja būtiski mainītos likmju līkne (piem., mainoties attiecībai starp ilgtermiņa un īstermiņa likmēm), PI varētu pārskatīt aprēķina shēmu. Jebkura līgumslēdzēja puse Nolīgumu varēja atcelt katra gada beigās, 6 mēnešus iepriekš par to paziņojot.

                     (18)

                     Procentu likme 2005., 2006. un 2007. gadā attiecīgi bija 3,9 %, 4,25 % un 4,7 %.

                     (19)

                     Ar 2006. gada 27. decembra Likumu Nr. 296 (turpmāk tekstā “2006. gada likums”) (15) Itālija grozīja 2005. gada likumu. 2006. gada likumā tika definēts jauns investīciju satvars, proti, tika atcelta prasība, ka PI nogulda naudas līdzekļus, kas iegūti privātiem klientiem piederošos pasta norēķinu kontos (t. i., kontos, kas nepieder valsts pārvaldei), un šie naudas līdzekļi PI bija jāiegulda eurozonas valsts obligācijās (16). Pamatojoties uz 2006. gada likumu, jaunais investīciju satvars tika pakāpeniski īstenots 2007. gadā un pabeigts līdz minētā gada beigām.

               2.3.   2008. gada lēmums

                     (20)

                     Komisija 2008. gada lēmumā secināja, ka izvērtējamais pasākums (t. i., atlīdzība, ko Valsts kase piešķīra uzņēmumam PI saskaņā ar Nolīgumu) ir ar iekšējo tirgu nesaderīgs valsts atbalsts, un uzdeva nekavējoties un faktiski to atgūt.

               2.3.1.   Piesardzīgs privāts aizņēmējs

                     (21)

                     Lai noteiktu, vai 2008. gada lēmumā ir bijušas priekšrocības LESD 107. panta 1. punkta nozīmē, Komisija salīdzināja procentu likmi, ko Valsts kase samaksāja PI saskaņā ar Nolīgumu (turpmāk tekstā “Nolīguma likme”), un procentu likmi, ko līdzīgā situācijā tirgus apstākļos būtu samaksājis piesardzīgs privāts aizņēmējs (turpmāk tekstā “piesardzīgam privātam aizņēmējam piešķirta likme”).

                     (22)

                     Kā skaidrots 2008. gada lēmuma 119. apsvērumā, nosakot atlīdzību par noguldījumiem, piesardzīgs privāts aizņēmējs būtu pamatā izvērtējis šādus elementus:

                                 a)

                                 noguldīto līdzekļu bruto apmērs;

                                 b)

                                 noguldīto līdzekļu stabilitāte;

                                 c)

                                 noguldījumu vidējais ilgums/termiņš un to izmaiņas; kā arī

                                 d)

                                 finanšu riski, kas rodas.

                     (23)

                     Attiecībā uz noguldīto līdzekļu bruto apmēru Komisija 2008. gada lēmumā uzskatīja, ka kopējais apmērs ir 35 miljardi EUR, kas ir būtiska summa no viena aizdevēja. Tomēr Komisija atzīmēja, ka summa, ko PI ir noguldījusi Valsts kasē, ir tikai 2,8 % no 2005. gada beigās neapmaksāto valsts vērtspapīru summas. Turklāt šajā laikposmā Itālijas valsts obligāciju emisija pārsniedza pieprasījumu. Tāpēc nebija norāžu par naudas līdzekļu nepietiekamību tirgū un par to, ka PI noguldījumi bija noderīgi, lai pārvarētu šādu nepietiekamību (2008. gada lēmuma 124. apsvērums).

                     (24)

                     Attiecībā uz noguldījumu stabilitāti Komisija uzskatīja, ka 10 % no noguldījumiem pasta norēķinu kontā varētu uzskatīt par svārstīgiem un 90 % – par nemainīgiem (2008. gada lēmuma 133. apsvērums).

                     (25)

                     Attiecībā uz noguldījumu vidējo ilgumu/termiņu Komisija nošķīra līdzekļu aktīvo pārvaldību, kas būtu bijusi iespējama, ja nebūtu Nolīguma, un līdzekļu pasīvo pārvaldību, kas rodas Saistību rezultātā. Piesardzīgam privātam aizņēmējam vajadzētu sagaidīt, ka Saistības būtu jāmaina, ilgākais, piecos gados, un tas būtu to ņēmis vērā, nosakot aizdevuma procentu. Komisija norādīja, ka līdzekļu aktīvas pārvaldības gadījumā pasta norēķinu kontos kopumā iegūto līdzekļu vidējais maksājuma termiņš bija nedaudz mazāks par pieciem gadiem. Attiecīgi piesardzīgs privāts aizņēmējs attiecībā uz atlīdzību par noguldījumu nemainīgo daļu tirgus apstākļos par pamatu ņemtu piecu gadu obligāciju ienesīgumu (nevis 10 vai 30 gadu ienesīgumu, kā noteikts Nolīgumā). Attiecībā uz noguldījumu svārstīgo daļu piesardzīgs privāts aizņēmējs atlīdzību plānotu, pamatojoties uz atlīdzību par trīs mēnešu Valsts iekšējā aizņēmuma parādzīmēm (nevis 12 mēnešu valsts iekšējā aizņēmuma parādzīmēm, kā noteikts Nolīgumā).

                     (26)

                     Attiecībā uz finansiāliem riskiem, kas saistīti ar noguldījumiem no pasta norēķinu kontiem, Komisija atzīmēja, ka likviditātes risku pilnībā uzņemas aizņēmējs (t. i., Valsts kase), nevis PI. Saskaņā ar Nolīgumu, ja noguldītāji izņem savu naudu no pasta norēķinu kontiem, Valsts kasei būtu jāsniedz uzņēmumam PI prasītā summa tādā pašā apmērā.

                     (27)

                     Komisija secināja (2008. gada lēmuma 178. apsvērumā), ka Nolīguma likme pārsniedz piesardzīgam privātam aizņēmējam piešķirto likmi par 1,09 % 2005. gadā, 0,65 % 2006. gadā un 0,47 % 2007. gadā. Komisija tāpēc secināja, ka minētais pasākums ir valsts atbalsts LESD 107. panta 1. punkta izpratnē.

               2.3.2.   PI īstenotās ieguldījumu politikas analīze gadījumā, ja nebūtu Saistību

                     (28)

                        Ad abundatiam Komisija savā novērtējumā aplūkoja, kādas alternatīvas ieguldījumu iespējas Itālija ieteica uzņēmumam PI gadījumā, ja nebūtu Saistību, proti, PI veikti ieguldījumi, izmantojot līdzekļus, kas iegūti ar PI apdrošināšanas darbību starpniecību, Poste Vita SpA, un alternatīvas līdzekļu aktīvas pārvaldības stratēģijas. Šajā kontekstā Komisija analizēja, vai šie alternatīvie ieguldījumi PI sniegtu līdzīgu vai augstāku ienesīgumu nekā Nolīgumā noteiktais ieguldījums.

                     (29)

                     Komisija secināja, ka šie alternatīvie ieguldījumi no riska/peļņas perspektīvas PI nesniegtu līdzīgu vai augstāku ienesīgumu nekā Nolīgumā noteiktais ieguldījums.

               2.4.   2008. gada lēmuma atcelšana – 2013. gada nolēmums

                     (30)

                     Ar 2013. gada nolēmumu Vispārējā tiesa atcēla 2008. gada lēmumu.

                     (31)

                     Vispārējā tiesa nolēma, ka tas vien, ka eksistē pozitīva starpība starp Nolīguma likmi un piesardzīgam privātam aizņēmējam piešķirtu likmi, nebija pietiekami, lai pierādītu, ka PI ir sniegtas priekšrocības.

                     (32)

                     Vispārējā tiesa konstatēja, ka piesardzīgam privātam aizņēmējam piešķirto likmi Komisija bija aplēsusi, pamatojoties uz četriem šā lēmuma 22. apsvērumā aprakstītajiem parametriem. Šajos apstākļos Vispārējā tiesa secināja, ka likme, kas piešķirta piesardzīgam privātam aizņēmējam, nav tirgus likme (17).

                     (33)

                     Vispārējā tiesa atzīmēja, ka, pat ja piesardzīgam privātam aizņēmējam piešķirtā likme nav bijusi tirgus likmes līmenī, PI varētu gūt labumu no priekšrocībām vienīgi tad, ja Nolīguma likme būtu bijusi augstāka nekā peļņa, ko PI varētu pamatoti iegūt, ja nebūtu Saistību.

                     (34)

                     Vispārējā tiesa noteica, ka Komisija nevarēja secināt, ka pasākums devis priekšrocības PI, aktīvi neparādot, ka tad, ja nebūtu Saistību, PI nevarētu gūt lielāku atdevi, ieguldot pasta norēķinu kontos noguldītos līdzekļus, salīdzinājumā ar Nolīguma likmi.

                     (35)

                     Vispārējā tiesa secināja, ka Komisija ir pieļāvusi acīmredzamu kļūdu 2008. gada lēmumā, secinot, ka pasākums ir sniedzis uzņēmumam PI priekšrocības, pamatojoties uz pozitīvu starpību starp Nolīguma likmi un piesardzīgam privātam aizņēmējam piešķirto likmi.

                     (36)

                     Vispārējā tiesa uzskatīja, ka iemesli, ko izvirzīja Komisija, lai apstrīdētu Itālijas norādīto elementu būtiskumu, nav pietiekami pamatoti.

                     (37)

                     Vispārējā tiesa arī atzīmēja, ka Komisija bija novērtējusi ad abundatiam peļņu, kas iegūta no ieguldījumiem, kurus veicis PI ar naudas līdzekļiem, kas iegūti ar tā apdrošināšanas darbību starpniecību, un peļņu, kas radīta līdzekļu aktīvas pārvaldības stratēģijas ietvaros, un bija secinājusi, ka no riska/peļņas perspektīvas šīs ieguldījumu alternatīvās stratēģijas nebūtu radījušas procentu likmes, kas ir līdzīgas vai augstākas par Nolīgumā noteiktajām attiecīgajā laikposmā.

                     (38)

                     Vispārējā tiesa novērtēja, vai Komisija, balstoties uz Itālijas piedāvāto ieguldījumu alternatīvo stratēģiju novērtēšanu, bija pareizi secinājusi, ka pasākums ir valsts atbalsts.

                     (39)

                     Vispārējā tiesa nosprieda, ka maksas saistībā ar pasta norēķinu kontu un apdrošināšanas produktu pārvaldību neattiecās uz Nolīguma likmes radītās peļņas un ar alternatīvajām ieguldījumu stratēģijām radītās peļņas salīdzinājumu. Tādējādi Tiesa nosprieda, ka Komisija bija kļūdījusies, atskaitot šīs maksas, un ka ar Nolīguma likmi radītās peļņas salīdzinājums ar peļņu, no kuras tika atskaitītas šīs ar apdrošināšanas produktiem saistītās pārvaldības maksas, neattiecas uz pasākuma novērtējumu, lai noteiktu, vai tas ir valsts atbalsts.

                     (40)

                     Attiecībā uz līdzekļu aktīvās pārvaldības stratēģiju Vispārējā tiesa noteica, ka Komisija nevarēja jēgpilni salīdzināt Nolīguma likmi un peļņu, kas iegūta ar līdzekļu aktīvās pārvaldības stratēģiju, koncentrējoties uz ierobežotu trīs gadu laikposmu, jo tas reprezentatīvi neparāda peļņu, kas tiek iegūta ar līdzekļu aktīvās pārvaldības stratēģiju.

                     (41)

                     Turklāt Vispārējā tiesa nosprieda, ka kapitāla pieaugums ir svarīgs līdzekļu aktīvās pārvaldības stratēģijas parametrs un to nevar neņemt vērā, analizējot pasākuma atbilstību iekšējam tirgum. Komisija bija apgalvojusi, ka kapitāla pieaugums nebūtu jāiekļauj analīzē, jo to nevar paredzēt ex-ante, un tāpēc ar līdzekļu aktīvās pārvaldības stratēģiju iegūtā peļņa pēc kapitāla pieauguma atskaitīšanas ir zemāka nekā Nolīguma likme vai piesardzīgam privātam aizņēmējam piešķirtā likme.

                     (42)

                     Vispārējā tiesa nosprieda, ka tas, ka ar līdzekļu aktīvās pārvaldības stratēģiju iegūtā peļņa pēc kapitāla pieauguma atskaitīšanas ir zemāka nekā Nolīguma likme, neattiecas uz priekšrocību esamības noteikšanu LESD 107. panta 1. punkta nozīmē.

                     (43)

                     Vispārējā tiesa nosprieda, ka Komisijas 2008. gada lēmumā sniegtais secinājums par to, ka tad, ja nebūtu Saistību, PI nespētu iegūt peļņu, kas ir vienāda vai augstāka par Nolīguma likmi, ir bijis balstīts uz kļūdainu vai nepareizu informāciju.

                     (44)

                     Tāpēc Vispārējā tiesa atcēla 2008. gada lēmumu. Minētais 2013. gada nolēmums netika pārsūdzēts.

               3.   Ieinteresēto personu apsvērumi

         3.1.
               ABI apsvērumi

                     (45)

                        ABI savā 2006. gada 27. decembra vēstulē iesniedza šādus apsvērumus:

                                 a)

                                    ABI norādīja, ka Valsts kasē noguldītie līdzekļi ir parāds, ko Valsts kase apmaksā nākamajā gadā pēc noguldījuma veikšanas. Kā Komisija apgalvoja lēmumā par procedūras sākšanu (18), ar noguldītajiem līdzekļiem saistītos likviditātes riskus uzņemtos Valsts kase, nevis PI. Tas nozīmētu, ka gadījumā, ja gadu no gada samazinātos noguldīto līdzekļu apmērs, Valsts kasei būtu uzņēmumam PI jāatlīdzina gan piemērojot Nolīgumā noteikto likmi, gan par noguldīto summu starpību.

                                 b)

                                 Saskaņā ar ABI pausto Valsts kases kontā iegūtie naudas līdzekļi ir īstermiņa naudas līdzekļi. Turklāt tos izmanto parasto budžeta vajadzību finansēšanai.

                                 c)

                                 Pamatojoties uz 2003. gada 5. decembra Ministrijas dekrētu (sk. 15. apsvērumu), CDP Valsts kasē atvēra divus norēķinu kontus, piemērojot mainīgu procentu likmi, kas ir vienāda ar vienkāršu vidējo rādītāju starp 6 mēnešu Valsts iekšējā aizņēmuma bruto parādzīmju procentu likmi un Rendistato procentu likmi (19).

                                 d)

                                 Visbeidzot, lai novērtētu, vai atlīdzība uzņēmumam PI par Valsts kasē noguldītajiem naudas līdzekļiem ir valsts atbalsts, procentu likme, kas noteikta uzņēmumam PI, būtu jāsalīdzina ar valsts iekšējā aizņēmuma īstermiņa (12 mēnešu) parādzīmju procentu likmi. 2005. gada janvārī valsts iekšējā aizņēmuma 12 mēnešu parādzīmju procentu likme bija 2,21 %, un tas nozīmē, ka atlīdzība uzņēmumam PI varētu būt pārvērtēta par 1,69 %.

               3.2.   Itālijas apsvērumi

                     (46)

                     Itālija iesniedza vairākus argumentus savās vēstulēs, kas datētas ar 2006. gada 31. oktobri un 29. decembri, 2007. gada 16. februāri, 30. martu, 2. aprīli, 1. jūniju un 27. novembri, 2008. gada 29. februāri, 7. martu un 23. aprīli.

                     (47)

                     Pirmkārt, Itālija atgādināja, ka 2005. gada likumā un Nolīgumā tika noteikts, ka naudas procentu likme, ko maksā uzņēmumam PI, ir jānosaka saskaņā ar tirgus parametriem. Itālija uzskata, ka šādi procenti nav radījuši priekšrocības.

               3.2.1.   Pasta norēķinu kontos noguldīto summu izmaiņas

                     (48)

                     Otrkārt, Itālija apgalvoja, ka pasta norēķinu konti būtu jāsalīdzina ar banku norēķinu kontiem tikai no 2001. gada, kad tika izlaists jaunais produkts “Conto BancoPosta”. Līdz 2001. gadam Valsts kasē noguldītās summas bija mainīgas, piemēram, 20. gadsimta 90. gadu beigās bija būtisks noguldījumu samazinājums norēķinu kontos, jo īpaši laikposmā no 1996. gada līdz 1997. gadam, un tā rezultātā tika pieņemts 1996. gada 23. decembra Likums Nr. 662, saskaņā ar kuru tika uzdots slēgt Valsts kases izmantotos kontus, lai izmaksātu valsts pensijas. Šīs slēgšanas rezultātā noguldījumu apjoms samazinājās apmēram par 11 miljardiem EUR (uz 1997. gada 1. janvāri). Itālija norādīja, ka ir grūti noteikt šādu izmaiņu precīzu cēloni eksogēnu politisko faktoru dēļ un tādēļ, ka PI tajā laikā bija valsts institūcija. Kad 1998. gadā PI tika pārveidots par valsts uzņēmumu, Valsts kasē noguldīto līdzekļu apmērs regulāri un nepārtraukti pieauga.

               3.2.2.   Nolīguma būtība

                     (49)

                     Itālija norādīja, ka ar Nolīgumu, kas noslēgts starp Valsts kasi un PI, tika pārredzamā veidā regulētas to finansiālās attiecības. No vienas puses, Nolīguma termiņš bija trīs gadi un tas bija bez laika ierobežojuma; no otras puses, Nolīgumā tika paredzēts, ka jebkura līgumslēdzēja puse var anulēt līgumu, ja tirgus apstākļi vairs negarantē tā mehānisma saskanību, kuru izmanto, lai aprēķinātu atlīdzību par noguldījumu.

                     (50)

                     Itālija norādīja, ka Nolīgumā izvēlētā peldošā procentu likme palīdzēja nodrošināt atbilstību tirgus likmei. Proti, peldošā procentu likme Valsts kasei ir taisnīga likme, jo tā ietver Valsts kasei piemērojamās izmaksas atbilstīgi alternatīvu finanšu avotu, piemēram, vidējā termiņa/ilgtermiņa parāda, izmaksām.

                     (51)

                     Itālija norāda, ka kopš 2007. gada PI ir pieņēmis konservatīvu pieeju attiecībā uz aktīvu savu naudas līdzekļu pārvaldību, un tas atšķiras no Nolīgumā ietvertās pieejas, jo ļauj PI veidot portfeli, pamatojoties uz aktīvu piešķīrumu saskaņā ar uzņēmuma mērķiem un finanšu stratēģiju.

               3.2.3.   Izmaiņas attiecībā uz juridisko pienākumu noguldīt naudas līdzekļus Valsts kasē

                     (52)

                     Itālija informēja Komisiju, ka likums, kas noteica, ka PI ir jānogulda Valsts kasē pasta norēķinu kontos iegūtie līdzekļi, tika atcelts 2006. gada decembrī ar 2006. gada likumu. Saskaņā ar šo likumu privāto klientu naudas līdzekļus, kas iegūti pasta norēķinu kontos, PI ieguldīja eurozonas valsts obligācijās (sk. 19. apsvērumu). Jaunais likums tika izstrādāts, lai nodrošinātu PI lielāku finansiālo autonomiju.

               3.2.4.   Pasta norēķinu kontos iegūto naudas līdzekļu stabilitāte

                     (53)

                     Lai pamatotu savu nostāju par noguldīto līdzekļu stabilitāti, Itālija iesniedza rezultātus attiecībā uz diviem modeļiem, proti, PI izstrādātajiem iekšējiem statistikas modeļiem un modeli, ko izstrādājis PI un konsultāciju uzņēmums […], lai noteiktu piesardzīgas tendences attiecībā uz pasta norēķinu kontos iegūtajiem līdzekļiem.

                     (54)

                     Iekšējo modeļu pamatā bija analīze par pasta norēķinu kontos iegūto naudas līdzekļu apmēra ikdienas novirzi un vidējām summām, izmantojot tikai norēķinu kontu vēsturiskās tendences. Šie modeļi parāda Valsts kasē noguldīto summu pieauguma tendenci (no privāto klientu kontiem iegūtie līdzekļi veido apmēram 75 % no visu pasta norēķinu kontos iegūto līdzekļu apjoma). Vērojama tendence, ka noguldījumu nemainīgā daļa palielinās un veido 90 % no kopējā vidējā noguldījumu apjoma (proti, no 85 % 2002. gadā līdz 92 % 2006. gadā). Līdzīgi ar iekšējiem modeļiem tika noteikta noguldījumu svārstīgā daļa, kas ir samazinājusies līdz apmēram 10 %.

                     (55)

                     […] modelis, kuru Itālija uzskata par ļoti piesardzīgu, parādīja, ka pasta norēķinu kontu kopskaita ilgums atšķiras no viena atsevišķa pasta norēķinu konta ilguma. Ja daži klienti patiešām nolēma pāris dienās slēgt savus kontus, tas niecīgi ietekmēja PI iegūto naudas līdzekļu kopējo apmēru, ņemot vērā klientu lielo skaitu, to, ka noguldījumu vidējais apmērs šajos kontos bija mazs, un to, ka ar jauno klientu noguldījumiem būtībā tika aizstāti to klientu noguldījumi, kuri slēdza savus kontus.

                     (56)

                     […] izstrādāto piesardzīgo modeli izmantoja vairākas Itālijas bankas saistībā ar savas likviditātes aktīvo pārvaldību Nolīguma darbības laikā, lai noteiktu savu norēķinu kontu ilgumu un tad lai atspoguļotu šo ilgumu attiecīgajos ieguldījumu portfeļos savas aktīvu/saistību pārvaldības (“ASP”) ietvaros. Šo piesardzīgo modeli izmantoja PI, lai noteiktu to, cik ilgi pasta norēķinu kontos (kas pieder privātiem klientiem (20)) tiek uzglabāti iegūtie līdzekļi 2005.–2006. gadā, kad PI bija uzliktas saistības noguldīt visus līdzekļus Valsts kasē (likviditātes pasīvā pārvaldība), un laikposmā pēc 2007. gada 1. janvāra, kad pasta norēķinu kontos iegūtos privāto klientu naudas līdzekļus PI ieguldīja eurozonas valsts obligācijās (likviditātes aktīvā pārvaldība).

               3.2.4.1.   Pasīvā līdzekļu pārvaldība

                     (57)

                     Itālija norādīja, ka PI likviditātes pasīvās pārvaldības kontekstā ar […] modeli ir mēģināts skaitliski noteikt ar iekšējiem modeļiem noteikto noguldījumu pastāvīgo un svārstīgo daļu, pamatojoties uz pasta norēķinu kontu vēsturisko svārstīgumu un kontu turētāju varbūtisko uzvedību. Vienā modeļa specifikācijā (21) tika norādīts, ka apmēram divas trešdaļas no līdzekļiem tiek turētas ļoti ilgu laiku un vienas trešdaļas turēšanas ilgums ir robežās no 0 līdz 10 gadiem. Tādējādi attiecīgā ieguldījumu portfeļa vidējais darbības laiks varētu būt 4,1 gads un procentu likmju vidējais svērtais fiksētais laikposms (Makolija ilgums) (22) –3,2 gadi. Alternatīvā modeļa specifikācijā (23) attiecīgā ieguldījumu portfeļa vidējais darbības laiks būs 4,9 gadi un procentu likmju vidējais svērtais fiksētais laikposms (24) –3,8 gadi.

               3.2.4.2.   Aktīvā līdzekļu pārvaldība

                     (58)

                     Itālija uzskata, ka PI likviditātes aktīvās pārvaldības kontekstā […] modelis palīdz PI noteikt aktīvu optimālo piešķīrumu. Pamatojoties uz ļoti piesardzīgām hipotēzēm, tā norādīja, ka bija pamatoti, ka PI pieņēma aktīvu piešķīrumu ar četru līdz piecu gadu vidējo darbības laiku.

               3.2.5.   Pasta norēķinu kontu izmaksas

                     (59)

                     Saistībā ar izmaksām, ko rada PI klientu pasta norēķinu kontos glabāto līdzekļu iegūšana un glabāšana, Itālija norāda, ka PI analītiskā uzskaites sistēma ļauj noteikt PI darbības izmaksas kopumā, nevis pa produktu veidiem. Itālija norādīja, ka PI peļņas normas bija zemākas nekā attiecīgās peļņas normas banku nozarē.

               3.2.6.   Nolīgumā noteiktās atlīdzības un Valsts kases finansēšanas izmaksu saskanība

                     (60)

                     Itālija norādīja, ka saskaņā ar Nolīgumu PI bija atļauts saņemt atlīdzību, pamatojoties uz Valsts kases obligāciju ienesīgumu, kas ir galvenais Itālijā pieejamais finansēšanas instruments.

                     (61)

                     Proti, Nolīgumā noteikts, ka PI var saņemt atlīdzību, pamatojoties uz ilgtermiņa likmēm, kas bija saskaņā ar pasta norēķinu kontos iegūto naudas līdzekļu glabāšanas laikposmu (ieguldījumu horizontu). Nolīgums pasargāja arī Valsts kasi pret nelabvēlīgiem tirgus apstākļiem, ļaujot tai anulēt Nolīgumu, ja tas kļuvis nesaderīgs ar alternatīvo finansēšanas avotu izmaksām.

                     (62)

                     Pamatojoties uz Nolīgumā paredzētās likmes un Valsts kases finansēšanas izmaksu salīdzinājumu, Itālija norādīja, ka Valsts kases vidējā termiņa/ilgtermiņa finansēšanas izmaksas bija saskaņā ar Nolīgumā noteikto likmi.

                     (63)

                     Turklāt i) Nolīgumā noteiktās atlīdzības likme ir indeksēta pie parametriem, kas piesaistīti Itālijas valsts parādam (valsts vērtspapīriem), kas ir atbilstošākā atsauce attiecībā uz Valsts kases finansēšanas izmaksām; ii) finanšu līdzekļu noturīgums, kas pārbaudīts, izmantojot statistiskos modeļus, un PI Saistības pastāvīgi veikt ieguldījumus ar lielāko daļu (neizvērtējot konkrētus drošības pasākumus –, piem., agrīnas atsaukšanas iespēju, trīs gadu līgumattiecību termiņu, – kas pasargā Valsts kasi no neparedzētām izmaiņām tirgū); iii) likviditātes risks, ko uzņemas Valsts kase, aprobežojas ar to, ka tiek izskatīts pasta finansējuma pierādītais noturīgums, indeksējot 10 % no šāda finansējuma pie īstermiņa parametriem.

                     (64)

                     Attiecībā uz aizdevuma procentu ilgtermiņa elementu (90 %, ko veido i) 10 %, kuri piesaistīti Itālijas valsts obligāciju 10 gadu ienesīgumam, un ii) 80 %, kuri piesaistīti Itālijas valsts obligāciju 30 gadu ienesīgumam) Itālija uzskatīja, ka Saistības atšķīrās no saistībām tieši investēt Itālijas valsts obligācijās, kur Itālijas valsts obligācijas varēja brīvi izvēlēties un brīvi pārvaldīt.

               3.2.7.   Uzņēmumam PI par pasta norēķinu kontu noguldīšanu Valsts kasē piešķirtās atlīdzības atbilstība tirgum

                     (65)

                     Aizdevuma procenti bija atbilstīgi tirgum, jo Valsts kasē finanšu līdzekļi tika noguldīti uz ilgu termiņu. Tas bija tāpēc, ka Saistības nebija ierobežotas laikā un PI klientu pasta norēķinu kontos turētie un Valsts kasē iegūtie līdzekļi bija noturīgi. Turklāt Itālija uzskatīja, ka Saistības liedza PI piemērot finanšu līdzekļu aktīvu un, iespējams, izdevīgāku pārvaldību. Itālija apgalvo, ka tad, ja nebūtu Saistību, PI varētu ieguldīt 10 % no savas likviditātes īstermiņa obligācijās un 90 % – ilgtermiņa obligācijās.

                     (66)

                     Attiecībā uz uzņēmumam PI maksātās procentu likmes atbilstību tirgum Itālija sniedza PI revidentu viedokli un privāto banku un konsultantu atbalsta vēstules. PI revidenti norādīja, ka, ņemot vērā pasta norēķinu kontos iegūto līdzekļu raksturojumu un pieauguma tempus, tie bija noturīgi. Privātbankas un konsultanti (25) piekrita, ka peļņa, ko guva PI no finanšu līdzekļiem, kuri iegūti pasta norēķinu kontos un noguldīti Valsts kasē, bija līdzīga tirgus peļņai, ko PI varētu iegūt, īstenojot atbilstīgas ieguldījumu un riska pārvaldības stratēģijas.

               3.2.7.1.   Salīdzinājums ar peļņu no Poste Vita produktiem

                     (67)

                     Itālija uzskata, ka atlīdzība, ko PI guva par Valsts kasē noguldītajiem naudas līdzekļiem, bija atbilstīga atlīdzībai, ko guvis Poste Vita par saviem ieguldītajiem naudas līdzekļiem. Itālija apgalvo, ka dzīvības apdrošināšanas polises ir produkts, ko var uzskatīt par salīdzināmu ar pasta norēķinu kontiem, un ka vidējā procentu likme par šo produktu (piem., Posta Più) ieguldītajiem ieņēmumiem 2002.–2006. gadā bija 4,68 %, kas atbilst Nolīguma likmei (4,55 %).

                     (68)

                     Itālija uzskata, ka pasta norēķinu konti un dzīvības apdrošināšanas polises ir salīdzināmi finanšu produkti, jo pasta konti bija īstermiņa produkti, taču de facto tie bija līdzīgi vidēja termiņa finanšu instrumentiem ar minimālo garantēto kapitālu un peļņu.

               3.2.7.2.   Salīdzinājums ar La Banque Postale

                     (69)

                     Itālija uzskata, ka La Banque Postale (Francija) aktīvu un saistību pārvaldības (ASP) stratēģija tika veidota, pamatojoties uz tāda paša veida statistisko modeli, kādu izmantoja PI novērtējuma laikposmā.

                     (70)

                     Ar šo statistisko modeli identificē pasta norēķinu kontos iegūto līdzekļu noturīgo un svārstīgo daļu. Noturīgos līdzekļus iegulda ESAO zonas obligācijās, bet svārstīgos līdzekļus – īstermiņa instrumentu obligācijās. Pamatojoties uz šo modeli, 2005. gadā peļņa no La Banque Postale norēķinu kontu ieguldījumiem bija 4,4 % (pretstatā Nolīgumā paredzētajiem 3,9 %).

                     (71)

                     Konkrētāk, La Banque Postale piemērs rāda, ka ir iespējams gūt augstāku peļņu no ieguldījumiem nekā peļņa, kas noteikta Nolīgumā, izmantojot piesardzīgu ASP vidēji piecu gadu termiņā.

               3.2.7.3.   Salīdzinājums ar citām alternatīvām ieguldījumu stratēģijām (aktīvā līdzekļu pārvaldība)

                     (72)

                     Lai parādītu, ka Nolīgumā noteiktā atlīdzība nesniedza PI nekādas priekšrocības, Itālija iesniedza Komisijai […] veiktu pētījumu.

                     (73)

                     […] pētījumā tika izstrādāta šāda analīze:

                                 a)

                                 Atlīdzību, ko Valsts kase maksāja uzņēmumam PI par noguldījumiem, var uzskatīt par taisnīgu, jo:

                                             1)

                                             sagaidāms, ka šādu noguldījumu bāzei, no kuras atskaitīts teorētiski svārstīgākais komponents, ir ārkārtīgi liels ilgums, un patiesībā tas ir bezgalīgs;

                                             2)

                                             šādas noguldījumu bāzes pazīmes tiek nodotas Valsts kasei ar likumu;

                                             3)

                                             Valsts kases maksātā indeksācija ir noteikta, pamatojoties uz valsts iekšējā aizņēmuma 12 mēnešu parādzīmēm par 10 % (par svārstīgāko komponentu), pamatojoties uz Itālijas valsts 10 gadu obligācijām par 10 % (par komponentu, kurš saskaņā ar piesardzīgākiem pieņēmumiem varētu potenciāli samazināties laika gaitā) un pamatojoties uz Itālijas valsts 30 gadu obligācijām par 80 %;

                                             4)

                                             saistības nostiprina PI un Valsts kases attiecību pastāvīgumu;

                                             5)

                                                PI kā noguldītājam piemērotie ierobežojumi ietver netiešās izmaksas un apgrūtinājumus:

                                                         a)

                                                         noguldījumu Valsts kasē nevar uzskatīt par “bezriska” īstermiņa aktīvu, ņemot vērā PI pastāvīgās Saistības noguldīt naudas līdzekļus Valsts kasē;

                                                         b)

                                                            PI nevar iesaistīties līdzekļu aktīvās pārvaldības stratēģijās (kvantitatīvā analīze, ko veicis […], ir ar mērķi noteikt attiecīgās galīgās izmaksas).

                                 b)

                                 Salīdzinot PI procentu peļņas normu ar salīdzināmo privātā sektora banku procentu peļņas normu, atklājās, ka izmaksas par PI noguldījumiem no mazumtirdzniecības klientiem atbilst privātā sektora banku mazumtirdzniecības noguldītāju izmaksām. Turklāt procentu peļņas norma, ko gūst privātā sektora bankas par sava finansējuma noguldījumu komponentu, ir būtiski augstāka nekā PI procentu peļņas norma, kas, kā uzskata […], ir pierādījums tam, ka PI netika sniegts valsts atbalsts.

                                 c)

                                 Salīdzinot PI un privātā sektora līdzinieku aktīvu saistību satura neatbilstību, tika konstatēts, ka PI noguldījumu bāzei ir “patiesībā bezgalīga” ilguma komponents, kas saskaņā ar piesardzīgām aplēsēm ir vismaz 60,8 % no kopapjoma. Saskaņā ar Nolīgumu PI izmanto ieņēmumus no savu noguldījumu bāzes, lai finansētu ilgtermiņa aktīvus, piemēram, noguldījumus Valsts kasē. Lai noskaidrotu privātā sektora banku uzvedību, tika analizēti publiskā sektora finansēšanā specializējušos banku (piem., Dexia, Depfa) finanšu rādītāji. Šīs bankas darbojas pēc līdzīgas shēmas. Faktiski publiskā sektora bankas sevi finansē apmēram 50 % apmērā vidējā termiņā līdz ilgtermiņā un atlikušo daļu – ar pārdošanas ar atpirkšanu līgumiem ar ECB vai starpbanku noguldījumiem, savukārt iegulda visu savu finansējumu nelikvīdos publiskā sektora aktīvos, ko emitējušas valsts vai pašvaldības iestādes un kuru termiņš parasti ir 10–50 gadi.

                                 d)

                                 Kvantitatīvā analīze, kuras mērķis bija pierādīt resursu aktīvas pārvaldības izdevīgumu, pamatojoties uz PI ieguldījumiem Eiropas valstu obligāciju portfelī, tika sākta 2007. gada martā. Analīze tika veikta, pamatojoties uz diviem elementiem, pirmkārt, uz iespējamā iepriekšējo laikposmu snieguma analīzi, un, otrkārt, uz turpmāko attīstību:

                                             1)

                                             […] retrospektīvi piemēroja fondu pārvaldīšanas stratēģijas PI noguldījumu portfelim, proti, vienu, kas ietver līdzīgu ilgumu kā […] pētījuma portfelim riskam pakļautās vērtības specifikācijā (saukta par “standarta portfeli”), un otru (saukta par “taktisko stratēģiju”), izmantojot tos pašus kritērijus un ieguldījumu ierobežojumus, kurus pašlaik piemēro PI. Pēdējās minētās stratēģijas pamatā ir automātiskais kvantitatīvais modelis. Peļņa, kas gūta 10 pēdējos gados saskaņā ar taktisko stratēģiju, būtu pārsniegusi Nolīguma peļņu šajā pašā laikposmā par aptuveni 1,62 % gadā (tomēr neņemot vērā darījuma izmaksas). Peļņa, kas gūta divos gados, t. i., 2005.–2006. gadā, (2,45 %) būtu bijusi zemāka nekā Nolīgumā minētā peļņa (4,14 %);

                                             2)

                                             skatoties nākotnē, […] identificēja noteiktus fondu pārvaldīšanas risinājumus, ko PI varētu īstenot, lai gūtu papildu peļņu no pasīviem ieguldījumiem valsts obligācijās, neradot papildu būtiskus inkrementālos riskus. Kā šādu stratēģiju pierādījums […] pētījumā ir sniegts šāds sīks apraksts:

                                                         a)

                                                         stratēģijas, kas balstās uz valsts obligāciju pirkuma tiesību pārdošanu, ar kurām varētu sasniegt papildu ienesīgumu 2008. gadā […] apmērā;

                                                         b)

                                                         sintētisku suverēnu eurozonas obligāciju izveide, kas ļautu sasniegt papildu ienesīgumu 2008. gadā […] apmērā;

                                                         c)

                                                         no portfeļa gūtā esošā kapitāla pieauguma daļas pārvaldība, kas ļautu sasniegt papildu ienesīgumu 2008. gadā […] apmērā; kā arī

                                                         d)

                                                         obligāciju maiņa portfelī, kas ļautu sasniegt papildu ienesīgumu 2008. gadā […] apmērā.

                     (74)

                     Attiecībā uz to, ka tika salīdzināta atlīdzība par noguldījumu Valsts kasē un atlīdzība, ko piedāvā fondu aktīvās pārvaldības stratēģijas, Itālija paskaidroja, ka šāds salīdzinājums bija jāveic par nozīmīgu laikposmu – 10 gadiem –, lai tiktu ņemts vērā pilns ekonomikas cikls. Šā iemesla dēļ […] salīdzināja Nolīguma peļņu attiecībā pret alternatīvo stratēģiju peļņu 10 gadu laikposmā, nevis īsākā laikposmā. Tāpēc, kad procentu likmes aug, pastāv tendence, ka fiksētas likmes portfeļu sniegums ir zemāks nekā peldošas likmes portfeļu sniegums, savukārt tad, ja procentu likmes samazinās, tendence ir pretēja.

                     (75)

                     Itālija norādīja, ka 10 gadu laikposmā ieguldījumu portfeļus, kas balstās uz peldošām likmēm, var salīdzināt ar ieguldījumu portfeļiem, kas balstās uz fiksētām likmēm, jo kapitāla pieaugums un kapitāla zudumi kompensējas. Faktiski 10 gadu laikposmā ienākumi no fiksētās likmes portfeļiem mēdz atbilst ienākumiem no peldošās likmes portfeļiem. Fondu aktīvā pārvaldība acīmredzami nodrošina labāku peļņu nekā pasīvie (“parametriskie”) ieguldījumi, piemēram, saskaņā ar Nolīgumu (piem., peļņa no piecu gadu termiņa standartportfeļa, ko izmantoja […], atbilst peļņai, kas noteikta Nolīgumā, kura ilgums ir daudz garāks).

                     (76)

                     Turklāt, kā norāda Itālija, Komisijai būtu jānošķir īstermiņa un ilgtermiņa risks. Lai arī ir taisnība, ka fiksētas likmes vērtspapīriem, kuru ilgums ir 10 gadi, vērtība īstermiņā var ļoti svārstīties, visā 10 gadu laikposmā fiksētas likmes obligācijas nodrošina ļoti drošu peļņas normu (jo likme ir fiksēta). Kopumā 10 gadu laikposmā fiksētās likmes portfeļu peļņai ir tendence līdzināties peldošās likmes portfeļu peļņai, lai arī peldošās likmes portfeļi faktiski ir riskantāki (jo ir pakļauti procentu ieņēmumu ikgadējām izmaiņām).

                     (77)

                     Turklāt īstas alternatīvas ieguldījumu stratēģijas, kas ir elastīgas un kuras var izmantot, pamatojoties uz visiem tirgū piedāvātajiem iespējamajiem finanšu instrumentiem, piedāvā lielāku laba rezultāta iespēju nekā pasīvie ieguldījumi, piemēram, saskaņā ar Nolīgumu.

                     (78)

                     Turklāt Itālija uzsvēra, ka laikā, kad tika noslēgts Nolīgums ar Valsts kasi, procentu likmju attīstības tendences nebija zināmas. Kā norādīja Itālija, izvēle Nolīgumā izmantot peldošos parametrus bija ekonomiski pamatota, jo tā bija taisnīga abām pusēm – PI un Valsts kasei. Iespēja pēc trim gadiem pārskatīt Nolīgumu un atcelt to katru gadu ļāva jebkurai pusei anulēt vienošanos, ja atlīdzība ir kļuvusi netaisnīga vai neatbilstīga tirgus procentu likmju attīstības dēļ.

                     (79)

                     […] pētījumā ir arī norādīts, ka Saistības bija radījušas uzņēmumam PI neplānotās izmaksas un riskus, jo ierobežoja PI ieguldījumu iespēju loku. Noguldījums Valsts kasē bija saistīts tikai ar Itālijas kredītrisku, neļaujot PI meklēt daudzveidīgas ieguldījumu iespējas Eiropas valstu obligāciju tirgū. Turklāt šis kredītrisks bija apvienojumā ar likviditātes risku, jo noguldījumi ir ilgtermiņa un bez tiesībām tos dzēst pirms termiņa.

                     (80)

                     Itālija attaisno Nolīguma mehānisma (kas balstās uz mainīgām procentu likmēm) salīdzināmību ar kvantitatīvajiem modeļiem, ko izmanto […] ar mērķi pierādīt resursu aktīvās pārvaldības (kas balstās uz fiksētām procentu likmēm) priekšrocības, norādot, ka tā ir ierasta prakse tirgus dalībniekiem, kas pārdod obligācijas, un uzņēmumam PI kopš 2007. gada, lai paredzētu fiksētas procentu likmes ieguldījumus. Tā arī apgalvo, ka Nolīguma mehānisma un RBS izmantoto kvantitatīvo modeļu salīdzinājums ir jāanalizē, ņemot vērā to, ka tas ir fondu aktīvās un pasīvās pārvaldības salīdzinājums, nevis divu tādu atlīdzības mehānismu salīdzinājums, kas balstās uz fiksētajām un peldošajām procentu likmēm.

                     (81)

                     Visbeidzot Itālija apgalvo, ka Nolīguma mehānisms, kura pamatā ir īstermiņa atlīdzība par Valsts kasē noguldīto līdzekļu svārstīgo komponentu, pienācīgi provizoriski novērtē reālo likviditātes risku, ko uzņemas Valsts kase.

               3.2.8.   Komentāri par ABI apsvērumiem

                     (82)

                     Kā norāda Itālija, likme par noguldījumiem Valsts kasē nevar būt īstermiņa likme (piem., procentu likme, ko piemēro valsts 12 mēnešu iekšējā aizņēmuma parādzīmēm) noguldījumu noturīguma dēļ.

                     (83)

                     Itālija norādīja, ka, izmantojot 2005. gadu kā atsauces gadu (kā to izdarīja ABI), tika iegūta neatbilstīga analīze, jo 2005. gads bija tāds gads, kurā procentu likmes par īstermiņa valsts iekšējā aizņēmuma parādzīmēm bija viszemākās.

                     (84)

                     Attiecībā uz to, ka ABI veica salīdzinājumu ar atlīdzību, ko ieguvis CDP par saviem likvīdajiem līdzekļiem, kuri noguldīti Valsts kasē (atlīdzība ir vienāda ar peldošo 6 mēnešu likmi, kas aprēķināta kā vienkāršais vidējais aritmētiskais rādītājs starp 6 mēnešu valsts iekšējā aizņēmuma parādzīmju bruto ienesīgumu un mēneša Rendistato indeksu), Itālija apgalvo, ka CDP nevar salīdzināt ar PI, jo tas ir atšķirīgs uzņēmums struktūras, darbību, uzņēmējdarbības mērķu, operatīvās darbības, organizatoriskajā un ieguldījumu politikas ziņā. Itālija arī apgalvo, ka, tā kā mēneša Rendistato indekss apzīmē vidēja termiņa līdz ilgtermiņa likmi, ABI nonāk pretrunā pati sev, apgalvojot, ka Valsts kasē noguldītie PI likvīdie līdzekļi būtu jāatlīdzina atbilstoši īstermiņa parametriem.

                     (85)

                     Itālija arī norāda, ka Valsts kases noguldījumu unikalitātes dēļ ir grūti noteikt vienu aizstājošu instrumentu. Taču, ņemot vērā pasta norēķinu kontu noturīgumu, šo naudas līdzekļu noguldīšanu Valsts kasē varētu salīdzināt ar naudas līdzekļiem, kas iegūti lielākoties ar ilgtermiņa obligācijām. Ņemot vērā pasta norēķinu kontu noturīgumu, salīdzinājumam ar īstermiņa (12 mēnešu) valsts iekšējā aizņēmuma parādzīmēm nav nozīmes.

               4.   Pasākuma novērtējums

         4.1.   Atbalsta esība

                     (86)

                     Lai noskaidrotu, vai pasākums ir atbalsts LESD 107. panta 1. punkta nozīmē, Komisijai ir jānosaka, i) vai pasākumu ir piešķīrusi valsts, vai tas ir piešķirts ar valsts resursu starpniecību; ii) vai pasākums sniedz ekonomiskas priekšrocības; iii) vai pasākums spēj radīt konkurences izkropļojumus, sniedzot selektīvas priekšrocības noteiktiem uzņēmumiem vai atsevišķu preču ražošanai; un, visbeidzot, iv) vai pasākums ietekmē tirdzniecību starp dalībvalstīm. Lai pasākums būtu valsts atbalsts LESD 107. panta 1. punkta nozīmē, ir jābūt izpildītiem visiem šiem nosacījumiem.

                     (87)

                     Ar 2013. gada nolēmumu Vispārējā tiesa atcēla 2008. gada lēmumu. Proti, Tiesa uzskatīja, ka Komisija ir pieļāvusi acīmredzamu kļūdu, secinot, ka pasākums ir valsts atbalsts, pamatojoties uz Nolīguma likmes un piesardzīgam privātam aizņēmējam piešķirtas likmes pozitīvu starpību. Lai pierādītu, ka pasākums patiešām sniedz šādas ekonomiskas priekšrocības, Komisijai būtu bijis skaidri jāparāda, ka tad, ja PI nebūtu uzliktas Saistības, tas pamatoti nevarētu gūt peļņu, kas vienāda vai augstāka ar Nolīguma likmi, ieguldot tirgū pasta norēķinu kontu noguldījumus.

                     (88)

                     Attiecīgi šis novērtējums ir veikts, lai noteiktu, vai tika sniegtas ekonomiskas priekšrocības, kuru neesamības gadījumā pasākums nebūtu uzskatāms par valsts atbalstu LESD 107. panta 1. punkta nozīmē.

                     (89)

                     Komisija uzskata, ka, salīdzinot Nolīgumu un alternatīvos ieguldījumus, kas uzņēmumam PI būtu pieejami, ja nebūtu Saistību, būtu pienācīgi jāņem vērā ieguldījumu risks un to mijiedarbība ar riskiem, kurus rada PI saistības (t. i., klientu noguldījumu kopapjoms), no aktīvu/saistību integrētās pārvaldības perspektīvas. Tad būtu jāsalīdzina peļņa, kas iegūstama saskaņā ar Nolīgumu, un peļņa no ieguldījumiem, kuru riska līmenis ir līdzīgs Nolīgumā noteiktajam riska līmenim, vai arī jāsalīdzina riskam pielāgotas peļņas.

                     (90)

                     Komisija arī atgādina, ka ar Nolīgumu uzņēmumam PI piešķirto iespējamo priekšrocību analīze ir jāveic ex ante. Pieejamās alternatīvo ieguldījumu peļņas aplēses būtu jāveic saskaņā ar informāciju, kas pusēm pieejama Nolīguma noslēgšanas laikā.

                     (91)

                     Komisija vispirms pārskatīja Itālijas sniegto salīdzinājumu, kas apkopots 3.2.7. iedaļā. Itālija apgalvoja, ka alternatīvie ieguldījumi, kas uzņēmumam PI būtu pieejami, ja tas nebūtu uzņēmies Saistības, nodrošināja līdzīgu vai augstāku peļņu nekā Nolīgums, un ka tas parāda, ka Nolīgums nav sniedzis PI nekādas priekšrocības. Komisija konstatēja, ka nebija pierādījuma tam, ka piedāvātie alternatīvie ieguldījumi riska ziņā būtu salīdzināmi ar Nolīgumu. Tādējādi tie nevar kalpot par pamatu Vispārējās tiesas aprakstītajam novērtējumam, jo neļauj izsmeļoši secināt, vai PI ir guvis priekšrocības saskaņā ar Nolīgumu.

                                 —

                                    PI apdrošināšanas darbību salīdzinošajā analīzē (sk. 67. un 68. apsvērumu) Itālija apgalvo, taču nepierāda, ka dzīvības apdrošināšanas polises ir salīdzināmas ar pasta norēķinu kontiem un ka ar šiem produktiem saistītie ieguldījumu riski ir salīdzināmi ar riskiem, kas saistīti ar Nolīgumu.

                                 —

                                 Veicot La Banque Postale ieguldījumu stratēģijas salīdzinošo analīzi (sk. 69., 70. un 71. apsvērumu), Itālija nepierāda, ka La Banque Postale saistību profils atbilst PI saistību profilam un ka La Banque Postale ieguldījumu profils ir līdzīgs Nolīgumā noteiktajam PI ieguldījumu profilam.

                                 —

                                 Veicot citu ieguldījumu stratēģiju salīdzinošo analīzi, kas sniegta […] pētījumā (sk. 72.–81. apsvērumu), PI saistību profils ir atbilstīgi ņemts vērā saskaņā ar novērtējumu, ko veicis […] (sk. 53.–58. apsvērumu), un ir sniegts riska sintētiskais pasākums, t. i., peļņas svārstīgums. Tomēr Komisija atzīmēja, ka piedāvātajiem alternatīvajiem ieguldījumiem ir atšķirīgs riska līmenis nekā Nolīgumam un tāpēc šo alternatīvo ieguldījumu peļņu, ja netiek pielāgoti riski, nevar salīdzināt ar peļņu, kas pieejama saskaņā ar Nolīgumu.

                     (92)

                     Turklāt Itālija apgalvoja, ka nekādu ex ante priekšrocību neesība uzņēmumam PI izriet no tā, ka abām pusēm, proti, PI un valstij, ir iespēja katru gadu atcelt Nolīgumu, ja atlīdzība kļūst netaisnīga (sk. 78. apsvērumu). Tomēr Komisija uzskatīja, ka šī iespēja neizslēdz iespējamās priekšrocības uzņēmumam PI. Šī iespēja neattiecās uz pirmo gadu, un Itālijai nav bijis pienākuma to īstenot, pat ja nākamajos gados tai būtu izdevīgi to darīt.

                     (93)

                     Pamatojoties uz minēto, Komisija secina, ka Itālijas sniegtie argumenti nav pietiekami, lai izdarītu pamatotu secinājumu par to, vai Nolīgums ir vai nav sniedzis priekšrocības PI. Komisija tad piemēroja novērtējumu, ko aprakstīja Vispārējā tiesa šajā lietā. Tālab Komisija aplēsa sagaidāmo peļņu/riskus, ko nodrošina vispusīgs alternatīvu ieguldījumu stratēģiju kopums, kurš ir pieejams gadījumā, ja nav Saistību. Lai nodrošinātu tehnisko atbalstu šajos jautājumos, Komisija konkursa procedūrā izraudzījās Perudžas Universitāti, kuras eksperti 2015. gada novembrī sagatavoja ziņojumu (turpmāk tekstā “ekspertu ziņojums”).

               4.2.   Ekspertu ziņojuma kopsavilkums

                     (94)

                     Ekspertu ziņojumā ir izvērtēts ieguldījums, kuru PI veicis saskaņā ar Saistībām un kura peļņa ir reglamentēta Nolīgumā, un pasta norēķinu kontos iegūto līdzekļu iespējamās alternatīvās tirgus ieguldījumu stratēģijas, kuras PI būtu varējis izvērtēt, ja nebūtu uzņēmies Saistības laikposmā no 2005. līdz 2007. gadam. Ziņojumā ir izvērtēti arī attiecīgie riska un peļņas profili, izmantojot tikai to informāciju, kas PI bija pieejama ieguldījumu veikšanas laikā.

                     (95)

                     Ekspertu ziņojumā ir modelēts, kā varētu attīstīties PI saistības (t. i., noguldījumi) laika gaitā. Tā kā šīs saistības ir noguldītāju prasījumi, PI var ieguldīt tikai tos līdzekļus, kurus noguldītāji neizņem. Tādējādi eksperti provizoriski nosaka tā saucamos saistību modeļus (“SM”), ar kuriem modelē gaidāmo uzņēmumam PI pieejamo līdzekļu apjomu, ko PI tādējādi var ieguldīt. Šīs aplēses vajadzībām ekspertu ziņojumā ir nošķirti saistību noturīgie komponenti no svārstīgajiem komponentiem. Saskaņā ar saistību provizorisko modeli īstermiņa vai ilgtermiņa aktīvos var investēt tikai noturīgos komponentus.

                     (96)

                     Ekspertu ziņojumā ir aplūkoti divi saistību modeļi – SM1 un SM2, kas atšķiras ar to, kā tiek traktēts noguldījumu noturīgais komponents (t. i., daļa, kas saskaņā ar modelēšanas pieņēmumiem nākamajos 30 gados netiek izņemta no aprites). Abos scenārijos ekspertu ziņojumā tiek pieņemts, ka iegūto naudas līdzekļu kopapjoms laika gaitā samazināsies norēķinu kontu noguldījumu izņemšanas dēļ. SM1 scenārijā izejošās plūsmas, kuru modelētais maksājuma termiņš ir lielāks par 30 gadiem, tiek sadalītas proporcionāli 30 gadu laikposmā. SM2 scenārijā visas izejošās plūsmas, kuru modelētais maksājuma termiņš ir lielāks par 30 gadiem, tiek sadalītas izejošajā plūsmā 30. gadā. Saskaņā ar ekspertu ziņojumā sniegtajiem pieņēmumiem starpība ir nozīmīga, jo, aptuveni rēķinot, 60 % no visiem noguldījumiem modelētais izejošās plūsmas datums pārsniedz 30 gadus. Pamatojoties uz to, SM1 scenārijā izejošās plūsmas notiek regulāri 1–30 gadu intervālā, savukārt SM2 scenārijā tikai 40 % no izejošajām plūsmām notiek 1–30 gadu intervālā un 60 % notiek vien 30. gadā.

                     (97)

                     Attiecībā uz to, kurš no abiem saistību modeļiem varētu būt atbilstīgāks pieņēmums, ekspertu ziņojumā ir apgalvots, ka atbilstīgāks ir mazāk konservatīvais saistību modelis SM2. Lai pamatotu šo secinājumu, ekspertu ziņojumā norādīts, ka PI atšķiras no parastas komercbankas tādā ziņā, ka i) PI netika piemērots bankām piemērojamais piesardzības regulējums un tādējādi prasība, ka ilgtermiņa ieguldījumiem ir nepieciešams augstāks kapitāla līmenis; un ii) PI nav pakļauts masīvas naudas līdzekļu izņemšanas riskam un likviditātes krīzei, kāda ir parastai bankai, jo lielākā daļa ieguldītāju uzskata, ka PI ir tas pats, kas Itālija. Ekspertu ziņojumā apgalvots, ka šī uztvere atbilst gaidām, ka likviditātes krīzes gadījumā Itālija būtu spiesta finansēt PI maksātnespējas pozīciju, lai novērstu domino efektu, kas izraisītu visa uzkrātā valsts parāda kredītspējas pasliktināšanos.

                     (98)

                     Komisija atzīmē, ka ekspertu ziņojums vedina domāt, ka naudas līdzekļi, kurus PI noguldījis Valsts kases kontā, faktiski savā būtībā nav īstermiņa noguldījumi. Par to, ka šie naudas līdzekļi ir īstermiņa, vedināja domāt ABI, apgalvojot, ka atlīdzībai par noguldījumiem Valsts kasē būtu jāatbilst to īstermiņa raksturam (sk. 45. apsvērumu). Vienlaikus Komisija atgādina, ka, lai arī ekspertu ziņojumā sniegts novērtējums, ka PI fondu noguldījumi Valsts kasē ir ilgtermiņa noguldījumi, tas nav pietiekami, lai noteiktu valsts atbalsta neesību. Saskaņā ar 2013. gada nolēmumā prasīto novērtējumu, ir izsmeļoši jāsalīdzina peļņa/risks Saistību esamības un neesamības gadījumā, lai faktiski noteiktu, vai šis pasākums ir sniedzis uzņēmumam PI priekšrocības.

                     (99)

                     Attiecīgi ekspertu ziņojumā ir izstrādāts dinamisks procentu likmes modelis, kas ļauj aprēķināt obligāciju cenas, pamatojoties uz procentu likmes ienesīguma līknes modeli jebkurā laika atskaites punktā nākotnē. Ziņojumā ir izvērtēti trīs procentu likmes scenāriji – nemainīgas (stabilas), augošas un krītošas procentu likmes salīdzinājumā ar Nolīguma darbības laikā dominējošo ienesīguma līkni.

                     (100)

                     Tad ekspertu ziņojumā ir izvērtēti riska un peļņas parametri attiecībā uz faktiskajiem ieguldījumiem, kurus PI veicis saskaņā ar Saistībām un kuru peļņa tiek regulēta ar Nolīgumu. Šeit risks, ko rada vienīgi procentu likmes izmaiņas, kuras ietekmē obligāciju cenas, ko izmanto, lai aprēķinātu atbilstīgu atlīdzības likmi saskaņā ar Nolīgumu, ir ļoti zems. Faktiski riska līmenis ir 0,11 %, 0,17 % un 0,06 % attiecīgi nemainīgas likmes, augošas likmes un likmes, kas samazinās, scenārijā.

                     (101)

                     Saistībā uz pieejamajām ieguldījumu stratēģijām PI ieguldījumu veikšanas laikā bija ļauts ieguldīt tikai eurozonas ieguldījumu līmeņa obligācijās. Attiecīgi eksperti salīdzināšanai izskata stratēģijas, kas balstītas uz Itālijas valsts obligācijām, kurām ir dažādi maksājuma termiņi, un eurozonas valsts obligāciju izmantošanas stratēģiju.

                     (102)

                     Izvērtējot pieejamās ieguldījumu stratēģijas, ekspertu ziņojumā ir izvērtēti divi galvenie riski, proti, risks, ko rada PI aktīvu (Itālijas valsts obligāciju) un saistību (noguldījumu) maksāšanas termiņu atšķirības, un Itālijas suverēno saistību nepildīšanas risks.

                     (103)

                     Aktīvu un saistību maksājuma termiņu nesaskaņotība rada likviditātes risku (t. i., risku, ka PI nepietiek likvīdu naudas līdzekļu, lai izpildītu noguldītāju naudas līdzekļu izņemšanas prasījumus konkrētā brīdī). Šis likviditātes risks tomēr ir ierobežots, ja aktīvus (t. i., Itālijas valsts obligācijas) ir viegli pārdot. Ja PI būtu jāpārdod šīs obligācijas pirms to maksājuma termiņa, tirgus cenu noteiktu tā laika dominējošā procentu likme, tādējādi PI pakļaujot procentu likmes riskam, kas varētu izraisīt iespējamo kapitāla pieaugumu vai zudumus. Šis risks ir skaidri modelēts ekspertu ziņojumā.

                     (104)

                     Attiecībā uz suverēno saistību neizpildi ekspertu ziņojumā norādīts, ka PI saskaņā ar Nolīgumu arī uzņemas Itālijas saistību neizpildes suverēno risku. Tāpēc ekspertu ziņojumā tiek uzskatīts, ka Itālijas valsts obligāciju izmantošana modelī pieļauj vienādu suverēno risku attiecībā uz abām stratēģijām un ļauj veikt salīdzināšanu “kā līdzīgs ar līdzīgu” bez tiešas modelēšanas.

                     (105)

                     Ekspertu ziņojumā ir analizētas piecas atšķirīgas stratēģijas.

                                 —

                                 Pirmā ieguldījumu stratēģija ir “pirkt un turēt” stratēģija. Saskaņā ar šo stratēģiju PI iegādājas Itālijas valsts obligācijas un tur tās līdz maksājuma termiņam. Ekspertu ziņojumā pieņemts, ka ir pieejamas visu termiņu obligācijas (t. i., jebkuram laikposmam) un to cena ir noteikta saskaņā ar modelēto ienesīguma līkni. Tā kā attiecīgās obligācijas var iegādāties, lai tās precīzi atbilstu aktīvu maksājuma termiņam, šī stratēģija nodrošina aktīvu un saistību maksājuma termiņu izcilu saskaņotību, tādējādi šī stratēģija nerada nekādu procentu likmes risku.

                                 —

                                 Otrā stratēģija ir līdzīga pirmajai, bet tiek noņemts pieņēmums, ka ir pieejamas jebkura laika posma obligācijas. Šādā gadījumā PI uzņemas zināmu procentu likmes risku, jo ir gaidāmas noguldījumu izejošās plūsmas laikā, kad to segšanai tirgū nav pieejamas obligācijas. Tāpēc PI var būt spiests investēt kādās obligācijās, kurām ir ilgāks maksājuma termiņš, un pārdot tās pirms maksājuma termiņa, lai segtu gaidāmās noguldījumu izejošās plūsmas, tādējādi rodas zināms kapitāla pieauguma vai zaudējumu risks.

                                 —

                                 Trešā stratēģija ir vēl viena “pirkt un turēt” stratēģija, taču šeit tiek brīvprātīgi ieviesta stratēģiska obligāciju un noguldījumu maksājuma termiņu nesakritība. Šeit maksājuma termiņu nesakritību rada PI, veicot ieguldījumus aktīvos, kuru maksājuma termiņš ir ilgāks nekā gaidāmās noguldījumu izejošās plūsmas. Tādējādi PI uzņemas procentu likmes risku, kas saistīts ar to, ka var nākties pārdot obligācijas, lai segtu noguldījumu prasījumus laikā, kad šādi prasījumi rodas, apmaiņā pret to, ka ilgāka termiņa obligācijām ir augstāks ienesīgums.

                                 —

                                 Ceturtā stratēģija ir dinamiskas tirgošanās stratēģija, kad PI dinamiski pērk un pārdod obligācijas. Proti, PI iegulda visus pasta norēķinu kontos iegūtos līdzekļus noteikta termiņa obligācijās – tika izskatīts 5, 10 vai 20 gadu termiņš – un pēc 15 dienām pārdod tās un reinvestē ieņēmumus citās tāda paša termiņa obligācijās (t. i., jauno nopirkto obligāciju termiņš ir 15 dienas pēc pārdoto obligāciju termiņa). Tā kā noguldījumu izejošās plūsmas tiek izskatītas tikai konkrētā gada beigās, tiek uzskatīts, ka jebkurā konkrētajā gadā ieguldītā summa ir nemainīga attiecībā uz izejošajām plūsmām un svārstās tikai attiecībā uz procentu likmes izmaiņām. Tādējādi šīs stratēģijas peļņas gada likme nav atkarīga no saistību modeļa.

                                 —

                                 Piektā stratēģija, kas pētījumā arī ir izvērtēta, ir tāda, ka PI iegulda visu ilgtermiņa eurozonas valsts obligāciju indeksā. Šajā indeksā ietilpst eurozonas valstu obligācijas (nevis tikai Itālijas valsts obligācijas), kuru termiņš ir ilgāks par 10 gadiem. Šīs stratēģija atšķiras no iepriekšējo stratēģiju sistēmas, jo tās pamatā esošais kredītrisks attiecas ne tikai uz Itālijas valsts obligācijām, bet uz eurozonas valstu obligāciju sastāvu. Lai ietvertu šo papildu risku, ir papildus izdarīti modelēšanas pieņēmumi. Arī šajā gadījumā noguldījumu izejošās plūsmas tiek izvērtētas tikai dotā gada beigās, tādējādi gada peļņa nav atkarīga no saistību modeļa.

                     (106)

                     Ekspertu ziņojumā ir modelētas piecas ieguldījumu stratēģijas. Visām stratēģijām, izņemot eurozonas valstu obligāciju stratēģiju, riska un peļņas profils ir provizoriski noteikts saskaņā ar trim atšķirīgiem procentu likmes scenārijiem – nemainīga likme, augoša likme un likme, kas samazinās.

                     (107)

                     Visbeidzot, ekspertu ziņojumā ir izvērtēts, kādu ieguldījumu stratēģiju PI īstenoja, kad naudas līdzekļi 2007. gadā tika atbrīvoti no Saistībām. Ziņojums parāda, ka naudas līdzekļi tika ieguldīti piecu gadu eurozonas valstu obligācijās un tie atkal sniedz riskus un peļņu no šāda ieguldījuma, pamatojoties uz to modeli. Ekspertu ziņojumā secināts, ka stratēģija nebija pietiekami optimāla, jo sniedz zemāku peļņu un augstāku risku (0,65 %), nekā varētu sasniegt, ja izmantotu kādu no alternatīvajām ieguldījumu stratēģijām.

                     (108)

                     Pēc visu ieguldījuma stratēģiju riska un peļņas profilu izvērtēšanas eksperti tad izmanto portfeļa cenu veidošanas teoriju, lai noteiktu, vai ieguldījumi, kas PI bija jāveic saskaņā ar Saistībām un kuru peļņa tika regulēta ar Nolīgumu, faktiski ir snieguši ekonomiskas priekšrocības PI (t. i., vai saskaņā ar Nolīgumu saņemtā peļņa, ņemot vērā ieguldījumu risku, ir bijusi augstāka nekā peļņa, ko varētu sasniegt pie līdzvērtīga riska līmeņa ar alternatīviem ieguldījumiem).

                     (109)

                     Tālab ekspertu ziņojumā tika apvienoti visu pieejamo alternatīvo ieguldījumu riska un peļņas parametri vienā ieguldījumu funkcijā, kas izsaka sasniedzamo tirgus peļņu atkarībā no uzņemtā riska. Ja Nolīguma riska un peļņas parametri ir virs šīs funkcijas (t. i., ja saskaņā ar Nolīgumu PI būtu sasniedzis lielāku peļņu līdzvērtīga riska apstākļos nekā tirgū pieejamā peļņa), tad varētu secināt, ka ir bijusi priekšrocība.

                     (110)

                     Pamatojoties uz šiem apsvērumiem, ziņojumā secināts, ka tikai tad, ja izmanto saistību konservatīvo modeli SM1, un tikai tad, ja ir gaidāma procentu likmju celšanās, Nolīgums sniegtu PI augstāku peļņu. Tādā scenārijā, ņemot vērā to, ka PI vēlāk bija gatavs pieņemt risku 0,65 % apmērā, šo priekšrocību apmērs būtu vien 0,29 procentpunkti. SM2 scenārija gadījumā priekšrocības nebūtu nodrošinātas ne ar vienu procentu likmes scenāriju.

               4.3.   Komisijas veiktais ekspertu ziņojuma novērtējums

                     (111)

                     Komisija konstatē, ka daži scenāriji ir ticamāki par citiem attiecībā uz konkrētiem ekspertu ziņojumā sniegtajiem pieņēmumiem vai interpretācijām. Proti, Komisija nepiekrīt SM2 saistību modeļa izmantošanai.

                     (112)

                     Komisija atzīmē, ka ekspertu ziņojumā ir tikai izmantota informācija, kas pieejama pirms Nolīguma noslēgšanas, kā prasīts 2013. gada nolēmumā, izņemot atsauci uz 0,65 % riska līmeni, ko PI bija pieņēmis pēc Saistību beigām. Komisija nepiekrīt, ka 0,65 % tiek izmantots kā atbilstīgs riska līmenis, lai provizoriski noteiktu gaidāmo peļņu Saistību neesamības gadījumā.

                     (113)

                     Pirmkārt, saistību modeļa izvēle būtiski ietekmē dažādu ieguldījumu stratēģiju gaidāmo peļņu. Kā noteikts 96. un 97. apsvērumā, atkarībā no tā, vai izvēlas SM1 vai SM2, pieņēmumi attiecībā uz noguldījumu izejošajām plūsmām būtiski atšķiras. PI noguldījumu vidējais ilgums, t. i., svērtais vidējais laiks, cik ilgi šie noguldījumi tiek turēti pieejami, SM1 un SM2 gadījumā ir būtiski atšķirīgs, proti, attiecīgi aptuveni 9 un 14 gadi.

                     (114)

                     Komisija atzīmē, ka SM1 un SM2 scenārijā ilgums pārsniedz maksimālo piecu gadu termiņu, ko iesaka Eiropas Banku iestāde (EBI) beztermiņa saistību, piemēram, noguldījumu, modelēšanai.

                     (115)

                     Komisija ir novērtējusi jautājumu par PI noguldījumu vidējo ilgumu, kas izmantojams saskaņā ar 2013. gada nolēmumu prasītajam novērtējumam. Komisija uzskata, ka, šķiet, SM2 ir pārmērīgi optimistisks attiecībā uz klientu noguldījumu vidējo gaidāmo uzkrāšanu. Tomēr PI klientu noguldījumu ilgums praktiski var pārsniegt EBI ieteiktos piecus gadus, kā tas tiek piedāvāts ekspertu ziņojumā. Savā novērtējumā Komisija ir līdzsvarojusi šādus apsvērumus:

                                 a)

                                 EBI ieteikumi par to, ka noguldījumu ilgums ir pieci gadi, tika izdoti vien 2015. gadā, kad tika pastiprinātas normatīvās prasības par likviditātes pārvaldību.

                                 b)

                                 Saskaņā ar pašreizējiem EBI ieteikumiem, ja noguldījumus pieņemošā iestāde var parādīt, ka tā ir precīzi modelējusi savu noguldījumu pārcenošanas profilu (26), var uzskatīt, ka atbilstīgs ir lielāks ilgums.

                                 c)

                                 Kā apgalvoja arī Itālija (sk. 53.–56. apsvērumu), varētu uzskatīt, ka pasta banku klientu profils ir stabilāks nekā parasto komercbanku klientu profils. Faktiski pasta bankas var piesaistīt klientus ar vidējiem vai zemākiem par vidējiem ienākumiem un vecāka gadagājuma klientus, kuri ir mazāk jutīgi pret likmēm. Tādējādi varētu gaidīt, ka PI noguldījumu ilgums pārsniedz EBI ieteiktos piecus gadus.

                                 d)

                                 Vienlaikus Komisija uzskata, ka argumenti, kas norādīti ekspertu ziņojumā un sniegti 96. un 97. apsvērumā, nav pietiekami, lai pamatotu to, ka SM1 ir vēlamāks par SM2. Ekspertu ziņojumā apgalvots, ka SM2 būtu attaisnojams šajā konkrētajā gadījumā, ņemot vērā to, ka uz PI neattiecās piesardzības regulējums, kuru piemēro bankām, un ka liela daļa investoru uztver PI tēlu tāpat kā Itāliju. Tomēr Komisija uzskata, ka:

                                             1)

                                             tas, ka uzņēmumam PI netiek piemērotas pamatkapitāla prasības, per se neietekmē tā noguldītāju uzvedību un noteikti to neietekmē tādā ziņā, ka noguldītāji palielina savu noguldījumu laikposmu (ieguldījumu horizontu) PI;

                                             2)

                                             nevar gaidīt, lai noguldītāji uzskatītu, ka PI riska profils ir tāds pats kā Itālijai. Faktiski pieņemot, ka Itālija būtu spiesta finansēt jebkādu PI maksātnespējas pozīciju, kā minēts ekspertu ziņojumā, tas nozīmētu, ka pastāv valsts atbalsts netieša galvojuma veidā.

                     (116)

                     Pamatojoties uz minēto, Komisija atzīst, ka SM1 ir reālistisks pieņēmums, lai noteiktu piesardzīgu ieguldījumu stratēģiju, kuru PI būtu varējis izmantot, ja attiecīgajā laikposmā nebūtu uzņēmies Saistības.

                     (117)

                     Turklāt Komisija atgādina, ka ekspertu ziņojumā bija norādīts, ka Nolīguma gaidāmā likme ir augstāka nekā gaidāmā peļņa, ko sniegtu alternatīvās ieguldījumu stratēģijas, tikai augošas likmes scenārijā un tikai par 0,29 procentpunktiem (sk. 110. apsvērumu). Tomēr šie 0,29 procentpunkti tika aprēķināti, salīdzinot gaidāmo tirgus peļņu, ja riska līmenis ir 0,65 %, savukārt saskaņā ar Nolīgumu paredzētā peļņa ir attiecībā pret riska līmeni 0,17 % augošas likmes scenārijā.

                     (118)

                     Komisija neatrod nekādu pamatotu iemeslu salīdzināt peļņas, kurām ir atšķirīgs riska līmenis, jo īpaši tāpēc, ka piemērotais 0,65 % riska līmenis ekspertu ziņojumā tika aprēķināts, izvērtējot ieguldījumu stratēģiju, kuru PI galu galā bija īstenojis pēc Saistību atcelšanas (sk. 104. apsvērumu). Šāds apsvērums, šķiet, nav piemērojams izmantošanai metodikā, kurā būtu jāņem vērā tikai tā informācija, kas bija pieejama no ex ante perspektīvas.

                     (119)

                     Tāpēc, lai aprēķinātu sasniedzamo tirgus peļņu, kas būtu izmantojama salīdzināšanai ar Nolīgumā noteikto peļņu, būtu jāizmanto tāds pats riska līmenis, kāds ir noteikts Nolīgumā, t. i., 0,11 %, 0,17 % un 0,06 % attiecīgi nemainīgas likmes, augošas likmes un likmes, kas samazinās, scenārijā.

                     (120)

                     Pamatojoties uz to, Komisija atzīmē, ka attiecībā uz SM1 gaidāmās priekšrocības saskaņā ar Nolīgumu augošas likmes scenārijā tādējādi būtu apmēram 0,5 procentpunkti, nevis 0,29 procentpunkti. Nemainīgas likmes un likmes, kas samazinās, scenārijā sasniedzamā tirgus peļņa joprojām būtu lielāka nekā Nolīgumā noteiktā peļņa – par aptuveni 0,15 procentpunktiem nemainīgas likmes gadījumā un par 0,4 procentpunktiem tādas likmes gadījumā, kas samazinās.

               4.4.   Secinājumi

                     (121)

                     Saskaņā ar Nolīgumu gaidāmā likme ir zemāka nekā gaidāmā peļņa, ko sniedz alternatīvas ieguldījumu stratēģijas, nemainīgas likmes scenārijā līdzīga riska līmeņa apstākļos, ja nebūtu Saistību. Tādējādi Nolīgumā noteiktā likme nerada tūlītējas priekšrocības uzņēmumam PI.

                     (122)

                     Komisijas rīcībā nav faktu, lai pieņemtu, ka PI vai Itālija varētu pamatoti gaidīt īpašu likmes tendenci laikā, kad tika noslēgts Nolīgums. Attiecīgi, piemērojot vienādu varbūtību visiem trim likmes scenārijiem (t. i., likme, kas samazinās, nemainīga likme un augoša likme), saskaņā ar Nolīgumu gaidāmā likme ir nedaudz zemāka nekā gaidāmā peļņa, ko sniedz alternatīvas ieguldījumu stratēģijas, apstākļos, kad ir līdzīgs riska līmenis un nav Saistību. Tādējādi Nolīgums nav sniedzis priekšrocības uzņēmumam PI.

                     (123)

                     Pamatojoties uz to, Komisija secina, ka pierādījumi nav pietiekami, lai pierādītu, ka uzņēmumam PI saskaņā ar Nolīgumu ir sniegtas priekšrocības,

               IR PIEŅĒMUSI ŠO LĒMUMU.

            1. pants
            Atlīdzība, ko Itālijas Republikas valsts iestādes laikposmā no 2005. līdz 2007. gadam maksājušas uzņēmumam Poste Italiene saskaņā ar 2005. gada 23. decembra Likumu Nr. 266 un Nolīgumu, nav atbalsts Līguma par Eiropas Savienības darbību 107. panta 1. punkta nozīmē.

            2. pants
            Šis lēmums ir adresēts Itālijas Republikai.

            Briselē, 2019. gada 2. augustā

                  Komisijas vārdā –

               Margrethe VESTAGER

                  Komisijas locekle

            (1)  OV C 290, 29.11.2006., 8. lpp.

            (2)  Sk. 1. zemsvītras piezīmi.

            (3)  Komisijas 2008. gada 16. jūlija Lēmums 2009/178/EK par Itālijas īstenoto valsts atbalsta shēmu Valsts kasē esošo Poste Italiene norēķinu kontu līdzekļu atlīdzināšanai (C 42/06 (ex NN 52/06)) (OV L 64, 10.3.2009., 4. lpp.).

            (4)  Vispārējās tiesas spriedums lietā T-525/08 Poste Italiane SpA/Komisija, ECLI:EU:T:2013:481.

            (5)  http://ec.europa.eu/competition/calls/tenders_closed.html, ref. COMP/2014/017.

            (6)  Universālais pakalpojums ietver korespondences priekšmetu un adresētu iespieddarbu, kas sver līdz 2 kg, un pasta paku, kas sver līdz 20 kg, nodošanu; kā arī ierakstīto sūtījumu un apdrošināto sūtījumu nogādāšanu.

            (7)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 10. jūnija Direktīva 2002/39/EK, ar ko Direktīvu 97/67/EK groza attiecībā uz Kopienas pasta pakalpojumu turpmāko atvēršanu konkurencei (OV L 176, 5.7.2002., 21. lpp.).

            (8)  Saskaņā ar 5. pantu 2003. gada 30. septembra Likumdošanas dekrētā Nr. 269 un ar 2003. gada 24. novembra Likumu Nr. 326 par pārveidošanu CDP akcijas ir piešķirtas Itālijai. Turklāt banku fondi un citas publiskas vai privātas struktūrvienības CDP kapitāla mazākuma akcijas var tikai turēt kā kopumu.

            (9)  Pasta norēķinu kontu pakalpojumu pamatā regulē ar 1917. gada Likumu, kas publicēts 1917. gada 6. septembraGU Nr. 219 un grozīts ar 1945. gada 22. novembra Dekrētu Nr. 822, kas publicēts 1946. gada 15. janvāraGU Nr. 12. Līdz 2003. gadam minētajā likumā tika īpaši noteikts, ka naudas līdzekļi, kas iegūti pasta norēķinu kontos, tiek noguldīti CDP kontā ar procentu likmi, kas vienāda ar likmi, kuru saņem CDP par savām finanšu darbībām, no tās atskaitot procentpunktu 15 simtdaļas. Pēc 2003. gada 5. decembra Dekrēta pieņemšanas CDP tika aizstāts ar Valsts kasi.

            (10)  Publicēts 2005. gada 29. decembraGU Nr. 302, supplemento ordinario 211.

            (11)  Publicēts 2003. gada 12. decembraGU Nr. 288.

            (12)  Ar 2006. gada 3. aprīļa Ministrijas dekrētu tika apstiprināta Nolīguma īstenošana.

            (13)  BTP: Buoni del Tesoro Poliennali.

            (14)  BOT: Buoni ordinari del Tesoro.

            (15)  Publicēts 2006. gada 27. decembraGU Nr. 299.

            (16)  Itālija norādīja, ka pasta norēķinu kontos iegūtie privātajiem klientiem piederošie līdzekļi veido apmēram 70–75 % no kopējiem pasta norēķinu kontos iegūtajiem līdzekļiem.

            (17)  2013. gada nolēmuma 65. punktā ir teikts, ka “la Commission a uniquement examiné le niveau de rémunération que le Trésor aurait pu demander unilatéralement compte tenu de quatre paramètres, à savoir la masse des fonds déposés, la stabilité de ces fonds, la durée moyenne du dépôt des fonds et les risques financiers supportés. Dans ces conditions, le taux de l’emprunteur privé, défini aux considérants 119 à 180 de la décision attaquée, ne constitue pas véritablement un “taux de marché””.

            (18)  Sk. 1. zemsvītras piezīmi.

            (19)  Kopš 1995. gada 1. oktobraRendistato ir ar nodokli apliekamo valsts obligāciju, kuru atlikušais termiņš ir lielāks par vienu gadu, vidējais bruto ienesīgums. (Avots: Itālijas Banka.)

            (20)  2006. gadā to pasta norēķinu kontu apmērs, kas piederēja privātpersonām (t. i., neietverot valsts pārvaldi), bija […], no tiem […] piederēja mazumtirdzniecības klientiem un […] uzņēmumiem.

            (21)  VaR modelis, izmantojot 10 gadu termiņu kā pēdējo datumu.

            (22)  Makolija ilgums ir vidējais svērtais laiks, līdz tiek saņemta naudas plūsma, kur katras naudas plūsmas svaru nosaka, dalot naudas plūsmas pašreizējo vērtību ar visu naudas plūsmu pašreizējo vērtību summu. To mēra gados.

            (23)  Lineārās vērtības samazināšanās modelis, izmantojot 10 gadu termiņu kā pēdējo datumu.

            (24)  Itālijas sūtītajās vēstulēs termini “ilgums” un “vidējais darbības laiks” bieži vien tika izmantoti kā savstarpēji aizstājami termini, lai gan tie var attiekties uz atšķirīgiem jēdzieniem. Tas nekādā veidā neietekmē šajā lēmumā veikto novērtējumu.

            (25)  […] vēstule, […] vēstule, […] vēstule, […] vēstule, […] vēstule.

            (26)  https://www.eba.europa.eu/documents/10180/1084098/EBA-GL-2015-08+GL+on+the+management+of+interest+rate+risk+.pdf


Komisijas 27.11.2019. Lēmums, ar ko koncentrāciju atzīst par saderīgu ar kopējo tirgu (Lieta Nr. COMP/M.9611 - PAVILION ENERGY / IBERDROLA GROUP (EUROPEAN LNG ASSET PORTFOLIO)) saskaņā ar Padomes Regulu (EK) Nr. 139/2004 (Autentisks ir tikai teksts angļu valodā)


Komisijas 25.11.2019. Lēmums, ar ko koncentrāciju atzīst par saderīgu ar kopējo tirgu (Lieta Nr. COMP/M.9573 - BROOKFIELD / IRIDIUM / GLOBAL BOREALIS) saskaņā ar Padomes Regulu (EK) Nr. 139/2004 (Autentisks ir tikai teksts angļu valodā)


Komisijas 26.11.2019. Lēmums, ar ko koncentrāciju atzīst par saderīgu ar kopējo tirgu (Lieta Nr. COMP/M.9557 - SWISSCOM / AMAG GROUP / ZÜRICH INSURANCE GROUP / AUTOSENSE) saskaņā ar Padomes Regulu (EK) Nr. 139/2004 (Autentisks ir tikai teksts vācu valodā)


Komisijas 27.11.2019. Lēmums, ar ko koncentrāciju atzīst par saderīgu ar kopējo tirgu (Lieta Nr. COMP/M.9540 - PERMIRA / CAMBREX) saskaņā ar Padomes Regulu (EK) Nr. 139/2004 (Autentisks ir tikai teksts angļu valodā)


Komisijas 22.11.2019. Lēmums, ar ko koncentrāciju atzīst par saderīgu ar kopējo tirgu (Lieta Nr. COMP/M.9512 - EQT / COLONY CAPITAL / ZAYO) saskaņā ar Padomes Regulu (EK) Nr. 139/2004 (Autentisks ir tikai teksts angļu valodā)


Komisijas 26.09.2019. Lēmums, ar ko koncentrāciju atzīst par saderīgu ar kopējo tirgu (Lieta Nr. COMP/M.9432 - ALLIANZ HOLDINGS / LEGAL AND GENERAL INSURANCE) saskaņā ar Padomes Regulu (EK) Nr. 139/2004 (Autentisks ir tikai teksts angļu valodā)


Komisijas 16.09.2019. Lēmums, ar ko koncentrāciju atzīst par saderīgu ar kopējo tirgu (Lieta Nr. COMP/M.9452 - GLOBAL PAYMENTS / TSYS) saskaņā ar Padomes Regulu (EK) Nr. 139/2004 (Autentisks ir tikai teksts angļu valodā)


Komisijas 20.03.2019. Lēmums, ar ko koncentrāciju atzīst par saderīgu ar kopējo tirgu (Lieta Nr. COMP/M.8948 - SPIRIT / ASCO) saskaņā ar Padomes Regulu (EK) Nr. 139/2004 (Autentisks ir tikai teksts angļu valodā)


Komisijas 12.11.2019. Lēmums, ar ko koncentrāciju atzīst par saderīgu ar kopējo tirgu (Lieta Nr. COMP/M.9463 - KKR / AXEL SPRINGER) saskaņā ar Padomes Regulu (EK) Nr. 139/2004 (Autentisks ir tikai teksts angļu valodā)


title: Padomes Lēmums (ES) 2019/2036 (2019. gada 25. novembris) par nostāju, kas Eiropas Savienības vārdā jāieņem Starptautiskās Civilās aviācijas organizācijas padomē attiecībā uz 17. grozījumu Konvencijas par starptautisko civilo aviāciju 17. pielikumā (Drošība)

text:
                  5.12.2019

                  LV

                  Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

                  L 314/170

         PADOMES LĒMUMS (ES) 2019/2036
         (2019. gada 25. novembris)
         par nostāju, kas Eiropas Savienības vārdā jāieņem Starptautiskās Civilās aviācijas organizācijas padomē attiecībā uz 17. grozījumu Konvencijas par starptautisko civilo aviāciju 17. pielikumā (“Drošība”)
         EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
         ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 100. panta 2. punktu saistībā ar 218. panta 9. punktu,
         ņemot vērā Eiropas Komisijas priekšlikumu,
         tā kā:

                     (1)

                     Konvencija par starptautisko civilo aviāciju (“Čikāgas konvencija”), kuras mērķis ir reglamentēt starptautisko gaisa transportu, stājās spēkā 1947. gada 4. aprīlī. Ar to tika izveidota Starptautiskā Civilās aviācijas organizācija (ICAO).

                     (2)

                     Savienības dalībvalstis ir Čikāgas konvencijas līgumslēdzējas puses un ICAO dalībvalstis, savukārt Savienībai ir novērotājas statuss konkrētās ICAO struktūrās, tai skaitā asamblejā un citās tehniskās struktūrās.

                     (3)

                     Saskaņā ar Čikāgas konvencijas 54. panta 1. punktu ICAO Padomei ir jāpieņem starptautiskie standarti un ieteicamā prakse.

                     (4)

                        ICAO2019. gada 4. jūlijā izdeva vēstuli valstīm AS8/2.1–19/48, lai informētu ICAO dalībvalstis, ka ierosinātais 17. pielikuma (“Drošība”) Čikāgas konvencijas (“17. pielikums”) 17. grozījums tiks iesniegts ICAO Padomei pieņemšanai tās 218. sesijā, kas notiks 2019. gada 18.–29. novembrī, un paredzams, ka tā kļūs piemērojama no 2020. gada jūlija. 17. pielikuma 17. grozījums ietver jaunus vai pārskatītus noteikumus par neaizsargātības novērtējumiem, informācijas apmaiņu starp valstīm un ieinteresētajām personām, mācību programmām un sertifikācijas sistēmām, piekļuves kontroli, personāla pārbaudi un citus redakcionālus grozījumus. Vēstule valstīm AS8/2.1-19/48 valstīm uzsāka ICAO dalībvalstu apspriešanās posmu, minētais posms beidzās 2019. gada 4. oktobrī.

                     (5)

                     17. pielikuma 17. grozījumu sagatavoja ICAO aviācijas drošības ekspertu grupa, kurā piedalās eksperti no astoņām Savienības dalībvalstīm, un to iesniedza apstiprināšanai ICAO Padomes 217. sesijā. Pēc apspriešanas ar ICAO dalībvalstīm, iespējams, ka 17. pielikuma 17. grozījumu pieņems ICAO Padomes 218. sesijā.

                     (6)

                     Kad tas būs pieņemts, 17. pielikums būs saistošas visām ICAO dalībvalstīm, tostarp visām Savienības dalībvalstīm, saskaņā ar Čikāgas konvenciju un ievērojot tajā noteiktos ierobežojumus. Čikāgas konvencijas 38. pantā noteikts, ka līgumslēdzējām pusēm, ja tās plāno atkāpties no starptautiska standarta vai ieteiktās prakses, par to jāziņo ICAO, izmantojot atšķirību paziņošanas mehānismu. Tāpēc ir lietderīgi noteikt nostāju, kas Savienības vārdā ir jāieņem ICAO Padomē attiecībā uz 17. pielikuma 17. grozījumu

                     (7)

                     Tādēļ Savienības nostājai ICAO Padomē vajadzētu būt tādai, kā tā ir izklāstīta šā lēmuma pielikumā, un tā būtu jāpauž Savienības dalībvalstīm, kuras ir ICAO Padomes locekles, rīkojoties kopīgi,

               IR PIEŅĒMUSI ŠO LĒMUMU.

            1. pants
            Nostāja, kas Starptautiskajā Civilās aviācijas organizācijas (ICAO) Padomē Savienības vārdā ir jāieņem attiecībā uz 17. grozījumu Konvencijas par starptautisko civilo aviāciju 17. pielikumā (“Drošība”), ir tāda, kā tā ir izklāstīta šā lēmuma pielikumā.

            2. pants
            Šā lēmuma 1. pantā minēto nostāju pauž Savienības dalībvalstis, kuras ir ICAO Padomes locekles, rīkojoties kopīgi.

            3. pants
            Šis lēmums stājas spēkā tā pieņemšanas dienā.

            Briselē, 2019. gada 25. novembrī

                  Padomes vārdā –

                  priekšsēdētāja

               F. MOGHERINI

            Nostāja, kas Eiropas Savienības vārdā jāieņem Starptautiskās Civilās aviācijas organizācijas padomē attiecībā uz Konvencijas par starptautisko civilo aviāciju (“Čikāgas konvencija”) 17. pielikuma (“Drošība”) pārskatīšanu (17. grozījums)

               Vispārīgie principi

            Starptautiskās Civilās aviācijas organizācijas (ICAO) darbību ietvaros attiecībā uz Čikāgas konvencijas 17. pielikuma (“Drošība”) pārskatīšanu (17. grozījums) sakarā ar standartu un ieteicamās prakses (SARP) izstrādi dalībvalstis, kopīgi rīkojoties Savienības interesēs:

                        a)

                        rīkojas saskaņā ar Savienības mērķiem aviācijas drošības politikas jomā, jo īpaši, lai aizsargātu personas un preces Eiropas Savienībā un novērstu gadījumus, kad civilās aviācijas gaisa kuģu darbībā notiek nelikumīga iejaukšanās, kas apdraud civilās aviācijas drošību;

                        b)

                        piemērojot un īstenojot kopīgus noteikumus, kas paredzēti, lai aizsargātu civilo aviāciju pret nelikumīgas iejaukšanās gadījumiem, veicina aviācijas drošības līmeņa paaugstināšanu visā pasaulē;

                        c)

                        turpina atbalstīt to, ka ICAO pilnveido drošības standartus, ar kuriem civilā aviācija tiek aizsargāta pret nelikumīgas iejaukšanās gadījumiem, saskaņā ar ANO Drošības padomes 2016. gada 22. septembra Rezolūciju 2309 (1).

               Nostāja par 17. pielikuma (“Drošība”) pārskatīšanu (17. grozījums). Dalībvalstis, kopīgi rīkojoties Savienības interesēs, atbalsta ierosināto 17. pielikuma 17. grozījumu.

               (1)  2016. gada 22. septembrī Drošības padome 7775. sanāksmē pieņēma Rezolūciju 2309 (2016) “Terora aktu radītie draudi starptautiskajam mieram un drošībai: aviācijas drošība”.


Komisijas 06.12.2019. Lēmums, ar ko koncentrāciju atzīst par saderīgu ar kopējo tirgu (Lieta Nr. COMP/M.9621 - SUEZ / ITOCHU / SFC / EDCO) saskaņā ar Padomes Regulu (EK) Nr. 139/2004 (Autentisks ir tikai teksts angļu valodā)


title: Komisijas Lēmums (ES) 2020/369 (2020. gada 4. marts), ar ko saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) 2017/2394 piešķir pilnvaras izdot ārēju brīdinājumu subjektiem, kuri pārstāv patērētāju un tirgotāju intereses Savienības līmenī (Dokuments attiecas uz EEZ)

text:
                  5.3.2020

                  LV

                  Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

                  L 67/139

         KOMISIJAS LĒMUMS (ES) 2020/369
         (2020. gada 4. marts),
         ar ko saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) 2017/2394 piešķir pilnvaras izdot ārēju brīdinājumu subjektiem, kuri pārstāv patērētāju un tirgotāju intereses Savienības līmenī
         (Dokuments attiecas uz EEZ)
         EIROPAS KOMISIJA,
         ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību,
         ņemot vērā Eiropas Parlamenta un Padomes 2017. gada 12. decembra Regulu (ES) 2017/2394 par sadarbību starp valstu iestādēm, kas atbild par tiesību aktu izpildi patērētāju tiesību aizsardzības jomā, un ar ko atceļ Regulu (EK) Nr. 2006/2004 (1), un jo īpaši tās 27. panta 2. punktu,
         tā kā:

                     (1)

                     Regulā (ES) 2017/2394 ir izklāstīti noteikumi par sadarbību starp kompetentajām iestādēm, ko dalībvalstis norīkojušas kā atbildīgās par to Savienības tiesību aktu izpildi, kuri aizsargā patērētāju intereses.

                     (2)

                     Regulas (ES) 2017/2394 27. panta 2. punktā noteikts, ka Komisijai jāpiešķir pilnvaras izdot “ārējus brīdinājumus” par iespējamiem pārkāpumiem, uz kuriem attiecas šī regula, subjektiem, kuri pārstāv patērētāju un attiecīgā gadījumā tirgotāju intereses Savienības līmenī.

                     (3)

                     Subjekti, uz kuriem attiecas šis lēmums, darbojas Savienības līmenī un ir izteikuši interesi piedalīties ārējā brīdināšanas mehānismā. Minētie subjekti ir pievienojušies Pārredzamības reģistram un tādējādi arī rīcības kodeksam, kas ietverts III pielikumā Nolīgumā starp Eiropas Parlamentu un Eiropas Komisiju par Pārredzamības reģistru organizācijām un pašnodarbinātām personām, kas piedalās ES politikas izstrādē un īstenošanā (2).

                     (4)

                     Regulu (ES) 2017/2394 piemēro no 2020. gada 17. janvāra. Tādēļ šis lēmums būtu jāpiemēro no nākamās dienas pēc tā publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī, lai attiecīgās organizācijas pēc iespējas drīzāk varētu piedalīties ārējā brīdināšanas mehānismā.

                     (5)

                     Saskaņā ar Regulas (ES) 2017/2394 27. panta 2. punktu notika apspriešanās ar dalībvalstīm par subjektiem, uz kuriem attiecas šis lēmums,

               IR PIEŅĒMUSI ŠO LĒMUMU.

            1. pants
            Pilnvaras izdot ārēju brīdinājumu saskaņā ar Regulas (ES) 2017/2394 27. panta 2. punktu piešķir šādiem subjektiem:

                        a)

                        Eiropas Patērētāju organizācijai (BEUC), identifikācijas numurs Pārredzamības reģistrā: 9505781573-45;

                        b)

                           COFACE Families Europe (COFACE), identifikācijas numurs Pārredzamības reģistrā: 93283396780-85;

                        c)

                        Eiropas Kopienas Patērētāju kooperatīvu apvienībai (EURO COOP), identifikācijas numurs Pārredzamības reģistrā: 3819438251-87.

            2. pants
            Šis lēmums stājas spēkā nākamajā dienā pēc tā publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.

            Briselē, 2020. gada 4. martā

                  Komisijas vārdā –

                  priekšsēdētāja

               Ursula VON DER LEYEN

            (1)  OV L 345, 27.12.2017., 1.lpp.

            (2)  OV L 277, 19.9.2014., 11. lpp.


Komisijas 31.03.2020. Lēmums, ar ko koncentrāciju atzīst par saderīgu ar kopējo tirgu (Lieta Nr. COMP/M.9626 - PKN ORLEN / ENERGA) saskaņā ar Padomes Regulu (EK) Nr. 139/2004 (Autentisks ir tikai teksts angļu valodā)


Komisijas 14.04.2020. Lēmums, ar ko koncentrāciju atzīst par saderīgu ar kopējo tirgu (Lieta Nr. COMP/M.9614 - OBB-TS / LTE) saskaņā ar Padomes Regulu (EK) Nr. 139/2004 (Autentisks ir tikai teksts vācu valodā)


Komisijas 17.04.2020. Lēmums, ar ko koncentrāciju atzīst par saderīgu ar kopējo tirgu (Lieta Nr. COMP/M.9775 - GLOBAL PAYMENTS / CAIXABANK / MONEYTOPAY) saskaņā ar Padomes Regulu (EK) Nr. 139/2004 (Autentisks ir tikai teksts angļu valodā)


Komisijas 17.04.2020. Lēmums, ar ko koncentrāciju atzīst par saderīgu ar kopējo tirgu (Lieta Nr. COMP/M.9766 - APG / CALSTRS / MUNICH RE / ASTORIA I & II) saskaņā ar Padomes Regulu (EK) Nr. 139/2004 (Autentisks ir tikai teksts angļu valodā)


Komisijas 17.04.2020. Lēmums, ar ko koncentrāciju atzīst par saderīgu ar kopējo tirgu (Lieta Nr. COMP/M.9786 - RIL / BP / RBML JV) saskaņā ar Padomes Regulu (EK) Nr. 139/2004 (Autentisks ir tikai teksts angļu valodā)


title: Politikas un drošības komitejas Lēmums (KĀDP) 2020/888 (2020. gada 23. jūnijs), ar ko pagarina Eiropas Savienības KDAP misijas Mali (EUCAP Sahel Mali) misijas vadītāja pilnvaru termiņu (EUCAP Sahel Mali/1/2020)

text:
                  29.6.2020

                  LV

                  Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

                  L 205/18

         POLITIKAS UN DROŠĪBAS KOMITEJAS LĒMUMS (KĀDP) 2020/888
         (2020. gada 23. jūnijs),
         ar ko pagarina Eiropas Savienības KDAP misijas Mali
         (EUCAP Sahel Mali) misijas vadītāja pilnvaru termiņu (EUCAP Sahel Mali/1/2020)
         POLITIKAS UN DROŠĪBAS KOMITEJA,
         ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienību un jo īpaši tā 38. panta trešo daļu,
         ņemot vērā Padomes Lēmumu 2014/219/KĀDP (2014. gada 15. aprīlis) par Eiropas Savienības KDAP misiju Mali (EUCAP Sahel Mali) (1) un jo īpaši tā 7. panta 1. punktu,
         tā kā:

                     (1)

                     Ievērojot Lēmuma 2014/219/KĀDP 7. panta 1. punktu, Politikas un drošības komiteja (PDK) saskaņā ar Līguma 38. panta trešo daļu ir pilnvarota pieņemt attiecīgus lēmumus, lai īstenotu EUCAP Sahel Mali politisko kontroli un stratēģisko vadību, tostarp pieņemt lēmumu par misijas vadītāja iecelšanu.

                     (2)

                     PDK 2017. gada 18. septembrī pieņēma Lēmumu (KĀDP) 2017/1780 (2), ar ko iecēla Philippe RIO kungu par EUCAP Sahel Mali misijas vadītāju no 2017. gada 1. oktobra līdz 2018. gada 14. janvārim. Šis pilnvaru termiņš pēc tam ar turpmākiem PDK lēmumiem tika pagarināts līdz 2020. gada 30. septembrim.

                     (3)

                     Padome 2019. gada 21. februārī pieņēma Lēmumu (KĀDP) 2019/312 (3), ar ko pagarināja EUCAP Sahel Mali darbību līdz 2021. gada 14. janvārim.

                     (4)

                     Savienības Augstais pārstāvis ārlietās un drošības politikas jautājumos ir ierosinājis pagarināt EUCAP Sahel Mali misijas vadītāja Philippe RIO kunga pilnvaru termiņu no 2020. gada 1. oktobra līdz 2020. gada 31. decembrim,

               IR PIEŅĒMUSI ŠO LĒMUMU.

            1. pants
            Ar šo līdz 2020. gada 31. decembrim tiek pagarināts EUCAP Sahel Mali misijas vadītāja Philippe RIO kunga pilnvaru termiņš.

            2. pants
            Šis lēmums stājas spēkā tā pieņemšanas dienā.

            Briselē, 2020. gada 23. jūnijā

                  Politikas un drošības komitejas vārdā –

                  Priekšsēdētāja

               S. FROM-EMMESBERGER

            (1)  OV L 113, 16.4.2014., 21. lpp.

            (2)  Politikas un drošības komitejas Lēmums (KĀDP) 2017/1780 (2017. gada 18. septembris) par Eiropas Savienības KDAP misijas Mali (EUCAP Sahel Mali) misijas vadītāja iecelšanu (EUCAP Sahel Mali/1/2017) (OV L 253, 30.9.2017., 37. lpp.).

            (3)  Padomes Lēmums (KĀDP) 2019/312 (2019. gada 21. februāris), ar kuru groza un pagarina Lēmumu 2014/219/KĀDP par Eiropas Savienības KDAP misiju Mali (EUCAP Sahel Mali) (OV L 51, 22.2.2019., 29. lpp.).