title: Eiropas Sistēmisko risku kolēģijas Lēmums (2015. gada 11. decembris) par to, kā novērtē trešo valstu būtiskumu attiecībā uz Savienības banku sistēmu saistībā ar pretciklisko rezervju normu atzīšanu un noteikšanu (ESRK/2015/3)

text:
               12.3.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 97/23

         EIROPAS SISTĒMISKO RISKU KOLĒĢIJAS LĒMUMS
   (2015. gada 11. decembris)
   par to, kā novērtē trešo valstu būtiskumu attiecībā uz Savienības banku sistēmu saistībā ar pretciklisko rezervju normu atzīšanu un noteikšanu
   (ESRK/2015/3)
   (2016/C 97/11)
   EIROPAS SISTĒMISKO RISKU KOLĒĢIJAS VALDE,
   ņemot vērā Eiropas Parlamenta un Padomes 2010. gada 24. novembra Regulu (ES) Nr. 1092/2010 par Eiropas Savienības finanšu sistēmas makrouzraudzību un Eiropas Sistēmisko risku kolēģijas izveidošanu (1) un jo īpaši tās 3. panta 2. punkta a) un b) apakšpunktu un 15. pantu,
   ņemot vērā Eiropas Parlamenta un Padomes 2013. gada 26. jūnija Direktīvu 2013/36/ES par piekļuvi kredītiestāžu darbībai un kredītiestāžu un ieguldījumu brokeru sabiedrību prudenciālo uzraudzību, ar ko groza Direktīvu 2002/87/EK un atceļ Direktīvas 2006/48/EK un 2006/49/EK (2), un jo īpaši tās 138. pantu,
   ņemot vērā Komisijas 2014. gada 16. aprīļa Īstenošanas regulu (ES) Nr. 680/2014, ar ko nosaka īstenošanas tehniskos standartus attiecībā uz iestāžu sniegtajiem uzraudzības pārskatiem saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 575/2013 (3), un jo īpaši tās I un II pielikumu,
   ņemot vērā Eiropas Sistēmisko risku kolēģijas 2015. gada 21. jūlija Lēmumu ESRK/2015/2 par informācijas sniegšanu un vākšanu finanšu sistēmas makrouzraudzībai Eiropas Savienībā un Lēmuma ESRK/2011/6 atcelšanu (4),
   tā kā:

               (1)

               Eiropas Sistēmisko risku kolēģija (ESRK) atbild par makrouzraudzības veikšanu, tiecoties sekmēt sistēmisko risku novēršanu vai mazināšanu Savienībā.

               (2)

               Lai pildītu savus pienākumus, ESRK jānovērtē makrouzraudzības riski, kuru pamatā ir notikumu attīstība Savienībā un trešās valstīs. Šādu risku iespējamais cēlonis ir Savienības banku sistēmas pārrobežu riska darījumi trešās valstīs, kas varētu sekmēt šo risku izplatīšanos Savienībā. Pārmērīgs kreditēšanas pieaugums konkrētā trešā valstī, ja pret to nevēršas ar attiecīgās valsts makrouzraudzības politikas pasākumiem, varētu radīt lielus zaudējumus Savienības banku sektoram un pat apdraudēt finanšu stabilitāti Savienībā.

               (3)

               Direktīvas 2013/36/ES 138. pants īpaši pilnvaro ESRK rīkoties attiecībā uz riskiem, ko rada pārmērīgs kreditēšanas pieaugums trešās valstīs. Konkrēti, ja trešās valsts iestāžu rīcība tiek uzskatīta par nepietiekamu, ESRK var rīkoties, lai aizsargātu Savienības banku sektoru no riskiem, kuru pamatā ir pārmērīgs kreditēšanas pieaugums attiecīgajā trešā valstī. Šādā gadījumā ESRK var pieņemt ieteikumu ar norādījumiem norīkotajām iestādēm Savienībā par pretciklisko rezervju normas, kas attiecas uz riska darījumiem trešās valstīs, atbilstošo apmēru.

               (4)

               Šo pilnvaru īstenošanai ir vajadzīgs apzināt trešās valstis, kurās Savienības banku sistēmai ir būtiski riska darījumi (turpmāk – “būtiskas trešās valstis”). Pārmērīga kreditēšanas pieauguma, kas notiek konkrētā trešā valstī, ietekme uz Savienības banku sistēmu atkarīga no banku, kuru galvenie biroji atrodas Savienībā, attiecīgajā valstī veikto riska darījumu apjoma un rakstura. Tā kā ESRK nav iespēju pārraudzīt notikumu attīstību visās trešās valstīs visā pasaulē, tā uzskata, ka Direktīvas 2013/36/ES 138. pantā noteiktās ESRK pilnvaras vislabāk var īstenot, pārraugot pārmērīga kreditēšanas pieauguma pazīmju rašanos tikai tajās trešās valstīs, kurās Savienības banku sistēmai ir būtiski riska darījumi.

               (5)

               Būtisku trešo valstu apzināšanai ESRK paredzējusi izmantot uzraudzības datus, ko vāc Eiropas Banku iestāde (EBI) saskaņā ar Eiropas Banku iestādes 2015. gada 23. septembra Lēmumu EBA/DC/2015/130 (5). Saskaņā ar Lēmumu EBA/DC/2015/130 ir pieejama detalizēta informācija par riska darījumiem 191 lielākās Savienības bankas izlases banku portfelī, kas aptver trešās valstīs visā pasaulē. Lai gan šie dati neietver riska darījumus tirdzniecības portfelī un neaptver visas Savienības bankas, ESRK uzskata, ka šie dati ir pienācīgi, lai apzinātu būtiskas trešās valstis. Dati par riska darījumiem banku portfelī tiek uzskatīti par pienācīgiem, jo tie aptver lielāko daļu riska darījumu. Turklāt savstarpējo prasījumu ieskaita līgumi un, cita starpā, atvasināto instrumentu un īso pozīciju izmantošana apgrūtina riska darījumu iedalīšanu konkrētai trešai valstij tirdzniecības portfelī. Lielāko banku izlases izmantošana tiek uzskatīta par pienācīgu, jo šīm bankām parasti ir lielākais pārrobežu darījumu apjoms un tādēļ, ja kādā trešā valstī nevērstos pret pārmērīgu kreditēšanas pieaugumu, ietekme uz tām būtu vislielākā. 2014. gadā 191 izlasē iekļautajai bankai bija aptuveni 92 % no kopējā Savienības banku sistēmas aktīvu apjoma. Tā kā būtisku trešo valstu apzināšanas vajadzībām ESRK nav vajadzīgi dati par risku darījumiem konkrētu banku līmenī, tā ir paredzējusi lūgt EBI sniegt saskaņā ar Lēmumu EBA/DC/2015/130 apkopoto datu kopsavilkumu valsts līmenī. Šādus datu pieprasījumus reglamentē Lēmums ESRK/2015/2.

               (6)

               ESRK veiks būtisku trešo valstu apzināšanu uz šādu trīs rādītāju pamata, kas attiecas uz trešām valstīm – aktīvu riska svērtā vērtība, sākotnējā riska darījuma vērtība un riska darījumi, kuros netiek pildītas saistības. Vairāku rādītāju kopums tiek izmantots tādēļ, lai gūtu visaptverošu ieskatu par riska darījumu, ko veic trešās valstīs, iezīmēm. Izmantojot tikai aktīvu riska svērto vērtību, netiktu veltīta pienācīga uzmanība būtiskiem riska darījumiem ar zemiem riska svērumiem. Sākotnējā riska darījuma vērtība palīdz konstatēt riska darījumu apjomu pirms riska svērumu piemērošanas. Visbeidzot, riska darījumi, kuros netiek pildītas saistības, parasti parāda tos riska darījumus, kas rada lielāku kredītrisku bankām.

               (7)

               ESRK parasti definē trešo valsti kā būtisku, ja vismaz viens no iepriekš minētajiem trīs rādītājiem attiecībā uz Savienības banku sistēmas riska darījumiem attiecīgajā trešā valstī ir vismaz 1 %. Salīdzinot ar nefinanšu sabiedrībām, banku pamatkapitāls attiecībā pret aktīviem parasti ir mazs. Tas nozīmē, ka tādu riska darījumu gadījumā, kuri šķiet mazi attiecībā pret kopējo bankas bilances apjomu, zaudējumi var sasniegt tādus apmērus, kas apdraud banku maksātspēju un/vai rada šaubas sabiedrībā par to maksātspēju. Minētā apsvēruma dēļ vajadzētu noteikt zemu robežlīmeni, jo nelabvēlīga attīstība konkrētā trešā valstī varētu būtiski ietekmēt banku kapitāla stāvokli. Vienlaikus jāņem vērā, ka būtisku trešo valstu apzināšanai pielietoto robežlīmeni nevajadzētu piemērot valstīm, kurās riska darījumi ir tikai vienai dalībvalstij, izņemot, ja šādi riska darījumi ir pietiekami lieli, lai radītu risku ne vien attiecīgajai atsevišķai dalībvalstij, bet arī visai Savienībai. Lai mazinātu šādu iespējamību, vajadzētu noteikt augstu robežlīmeni, lai konstatētu tikai apjomīgākos dalībvalstu riska darījumus. ESRK uzskata, ka robežlīmenis 1 % apmērā no kopējā riska darījumu apjoma nodrošinās labu līdzsvaru abu iepriekš raksturoto vēlamo rezultātu sasniegšanai.

               (8)

               ESRK apkopos būtisku trešo valstu sarakstu un katru gadu atjauninās šo sarakstu, ievērojot kritērijus, kas noteikti iekļaušanai sarakstā un svītrošanai no tā. Banku riska darījumi laika gaitā attīstās, atspoguļojot gan ciklisku, gan strukturālu notikumu attīstību ekonomikas un finanšu integrācijā visā pasaulē. Būtisku trešo valstu apzināšanas procesam jāatspoguļo šī attīstība. Šajā nolūkā ir noteikti kritēriji būtisku trešo valstu iekļaušanai sarakstā un svītrošanai no tā. Paredzēts, ka tie ir: a) konservatīvi, proti, iekļaut trešo valsti sarakstā ir vieglāk nekā svītrot no tā; un b) pārredzami, proti, iekļaušanas un svītrošanas pamatā ir vienkārši noteikumi. Nosakot, vai trešā valsts ir būtiska Savienības banku sektoram, ESRK var arī izmantot savu rīcības brīvību. Šāda rīcības brīvība visdrīzāk tiks izmantota gadījumos, kad trešās valsts būtiskuma novērtējums balansē uz būtiskuma kritēriju robežas.

               (9)

               ESRK Valde tiks lūgta apstiprināt katru būtisku trešo valstu saraksta pārskatīšanu rakstiskā procedūrā. Iebilduma gadījumā ESRK Valde balsos. ESRK sekretariāts katru gadu sagatavos būtisku trešo valstu saraksta projektu, sagatavošanas procesā piemērojot iekļaušanas un svītrošanas kritērijus. Konsultatīvā speciālistu komiteja varēs izmantot savu rīcības brīvību un grozīt saraksta projektu pirms tā iesniegšanas ESRK Valdei.

               (10)

               Situāciju saskaņā ar šo lēmumu apzinātajās būtiskās trešās valstīs pārraudzīs ESRK sekretariāts. Situāciju citās trešās valstīs, iespējams, pārraudzīs citas jurisdikcijas Savienībā atkarībā no tā, cik būtiskas attiecīgās trešās valstis ir attiecīgās dalībvalsts iekšzemes banku sistēmai. Pieredzi, kas gūta darbībās ar risku paneli un darbā ar pretcikliskajām kapitāla rezervēm, izmantos to rādītāju apzināšanai, kas palīdz apzināt pārmērīgu kreditēšanas pieaugumu agrīnākā stadijā.

               (11)

               Balstoties uz uzraudzības datiem, kuru atsauces datums ir 2014. gada 30. jūnijs, ESRK kā būtiskas sākotnēji ir apzinājusi sešas trešās valstis. Trešās valstis, kas sākotnēji apzinātas ka būtiskas, ir šādas – Brazīlijas Federatīvā Republika, Ķīnas Tautas Republikas Honkongas Īpašās Pārvaldes Apgabals, Ķīnas Tautas Republika, Turcijas Republika, Krievijas Federācija un Amerikas Savienotās Valstis. Būtisku trešo valstu saraksta grozījumi jāpublicē ESRK interneta vietnē.

               (12)

               ESRK apzināto būtisku trešo valstu saraksta pirmo pārskatīšanu veiks 2017. gada otrajā ceturksnī, izmantojot uzraudzības datus, kuru atsauces datums ir 2016. gada 31. decembris. Tas parāda, ka papildu kritēriju piemērošanai ir vajadzīgi pietiekami dati. Tā kā nebūs pietiekamu datu svītrošanas kritēriju piemērošanai, pirmās pārskatīšanas vajadzībām apsvērs tikai iespējamo iekļaušanu būtisku trešo valstu sarakstā.

               (13)

               Būtisku trešo valstu saraksta vēlākas pārskatīšanas veiks, izmantojot uzraudzības datus, kuru atsauces datums ir katra attiecīgā kalendārā gada 31. decembris. Tiklīdz būs pieejami pietiekami dati svītrošanas kritēriju piemērošanai, vēlākās pārskatīšanās apsvērs arī iespējamo svītrošanu no būtisku trešo valstu saraksta,

         IR PIEŅĒMUSI ŠO LĒMUMU.
   1. pants
   Darbības joma
   Ar šo lēmumu nosaka ESRK procedūras, saskaņā ar kurām novērtē trešo valstu būtiskumu attiecībā uz Savienības banku sistēmu saistībā ar pretciklisko rezervju normu atzīšanu un noteikšanu atbilstīgi Direktīvai 2013/36/ES.
   2. pants
   Definīcijas
   Šajā lēmumā piemēro šādas definīcijas:

               a)

               “pretciklisko rezervju norma” ir pretciklisko rezervju norma Direktīvas 2013/36/ES 128. panta 7. punkta nozīmē;

               b)

               “riska darījums” ir riska darījums Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 575/2013 (6) 5. panta 1) apakšpunkta nozīmē;

               c)

               “pārraudzība/pārraudzīšana, ko veic ESRK sekretariāts” ir rādītāju un kvantitatīvo paņēmienu kopuma pārvaldība, uzturēšana un regulāra atjaunināšana, ko veic ESRK sekretariāts, lai konstatētu iespējami pārmērīgu kreditēšanas pieaugumu būtiskās trešās valstīs;

               d)

               “trešā valsts” ir trešā valsts Ieteikuma ESRK/2015/1 2. iedaļas 1. punkta g) apakšpunkta nozīmē.

         3. pants
   Datu vākšana
   1.   Nolūkā novērtēt to, kuras trešās valstis ir būtiskas Savienības banku sektoram, un saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1092/2010 15. pantu ESRK sekretariāts lūdz EBI sniegt apkopotus uzraudzības datus, kā noteikts Īstenošanas regulas (ES) Nr. 680/2014 I pielikumā, kurus EBI vāc saskaņā ar Lēmumu EBA/DC/2015/130.
   2.   Novērtējot to, vai trešā valsts ir būtiska Savienības banku sektoram, ņem vērā šādus rādītājus:

               a)

               riska darījuma riska svērtā vērtība;

               b)

               sākotnējās riska darījumu vērtības; un

               c)

               riska darījumi, kuros netiek pildītas saistības.

         3.   Konkrēti, ESRK katru ceturksni vāks šādus uzraudzības datu, kas minēti 1. punktā, datu punktus par katru attiecīgo trešo valsti:

               a)

               C 09.01 veidne: ailes rindu 070, 080, 090, 100, 110, 120, 130, 140, 150, 160 un sleju 010, 020 un 080 krustpunktos; un

               b)

               C 09.02 veidne: ailes rindu 030, 060, 140 un sleju 010, 030 un 110 krustpunktos.

         4.   ESRK sekretariāts sadarbojas ar EBI saistībā ar 3. punktā minēto datu punktu sniegšanu un nākotnē iespējamiem grozījumiem datu sniegšanas veidnēs.
   4. pants
   Būtiskuma novērtēšana
   1.   Trešā valsts tiek apzināta kā būtiska Savienības banku sektoram un iekļauta būtisku trešo valstu sarakstā šādos gadījumos:

               a)

               riska darījumu attiecīgajā trešā valstī aritmētiskais vidējais par astoņiem ceturkšņiem, kas ir pirms atsauces datuma, vismaz vienā no 3. panta 2. punktā minētajiem rādītājiem veido vismaz 1 %;

               b)

               riska darījumi katrā no diviem ceturkšņiem, kas ir pirms atsauces datuma, vismaz vienā no 3. panta 2. punktā minētajiem rādītājiem veido vismaz 1 %.

         2.   Valsti svītro no būtisku trešo valstu sarakstā šādos gadījumos:

               a)

               riska darījumu attiecīgajā valstī aritmētiskais vidējais par divpadsmit ceturkšņiem, kas ir pirms atsauces datuma, visos 3. panta 2. punktā minētajos rādītājos nepārsniedz 1 %;

               b)

               riska darījumi katrā no diviem ceturkšņiem, kas ir pirms atsauces datuma, visos 3. panta 2. punktā minētajos rādītājos nepārsniedz 1 %.

         3.   Trešo valsti, kas apzināta kā būtiska Savienības banku sektoram uz 1. punktā minēto kritēriju pamata, pārrauga ESRK sekretariāts.
   4.   ESRK sekretariāts katru gadu pārskata būtisku trešo valstu sarakstu un iesniedz priekšlikumu Konsultatīvajai speciālistu komitejai. Šī priekšlikuma pamatā ir uzraudzības dati par divpadsmit ceturkšņiem, kas ir pirms attiecīga kalendārā gada 31. decembra. Priekšlikumu iesniedz Konsultatīvajai speciālistu komitejai līdz attiecīgā gada 30. jūnijam. Konsultatīvā speciālistu komiteja var izmantot savu rīcības brīvību un grozīt saraksta projektu pirms tā iesniegšanas apstiprināšanai ESRK Valdē, it īpaši gadījumos, kad ESRK saskaņā ar Direktīvas 2013/36/ES 138. pantu ir sniegusi ieteikumu, un attiecīgajā ieteikumā minētā trešā valsts būtu jāsvītro no būtisku trešo valstu saraksta.
   5.   ESRK Valde pieņem lēmumu par grozījumiem būtisku trešo valstu sarakstā, balstoties uz Konsultatīvās speciālistu komitejas priekšlikumu. Jebkurus grozījumus būtisku trešo valstu sarakstā publicē ESRK interneta vietnē.
   5. pants
   Pārejas noteikumi
   1.   Sākotnējais būtisku trešo valstu saraksts, kas sastādīts, balstoties uz atsauces datiem par 2014. gada otro ceturksni, ietver šādas valstis – Brazīlijas Federatīvā Republika, Ķīnas Tautas Republikas Honkongas Īpašās Pārvaldes Apgabals, Ķīnas Tautas Republika, Turcijas Republika, Krievijas Federācija un Amerikas Savienotās Valstis.
   2.   Veicot būtisku trešo valstu saraksta pārskatīšanu 2017. gadā, izmanto uzraudzības datus, kuru atsauces datums ir 2016. gada 31. decembris, un nepiemēro 4. panta 2. punktā noteiktos kritērijus, kas attiecas uz valstu svītrošanu.
   6. pants
   Stāšanās spēkā
   Šo lēmumu piemēro no 2016. gada 1. janvāra.

      Frankfurtē pie Mainas, 2015. gada 11. decembrī

            ESRK priekšsēdētājs

         Mario DRAGHI

      (1)  OV L 331, 15.12.2010., 1. lpp.

      (2)  OV L 176, 27.6.2013., 338. lpp.

      (3)  OV L 191, 28.6.2014., 1. lpp.

      (4)  OV C 394, 27.11.2015., 4. lpp.

      (5)  Decision EBA/DC/2015/130 of the European Banking Authority of 23 September 2015 on reporting by competent authorities to the EBA. Publicēts EBI interneta vietnē – www.eba.europa.eu.

      (6)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 575/2013 (2013. gada 26. jūnijs) par prudenciālajām prasībām attiecībā uz kredītiestādēm un ieguldījumu brokeru sabiedrībām, un ar ko groza Regulu (ES) Nr. 648/2012 (OV L 176, 27.6.2013., 1. lpp.).


title: 2014/319/ES: Padomes Lēmums ( 2014. gada 12. maijs ) par to, lai noslēgtu protokolu Partnerības un sadarbības līgumam starp Eiropas Kopienām un to dalībvalstīm, no vienas puses, un Gruziju, no otras puses, par pamatnolīgumu starp Eiropas Savienību un Gruziju par vispārējiem principiem Gruzijas līdzdalībai Savienības programmās

text:
               4.6.2014

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               L 165/16

         PADOMES LĒMUMS
   (2014. gada 12. maijs)
   par to, lai noslēgtu protokolu Partnerības un sadarbības līgumam starp Eiropas Kopienām un to dalībvalstīm, no vienas puses, un Gruziju, no otras puses, par pamatnolīgumu starp Eiropas Savienību un Gruziju par vispārējiem principiem Gruzijas līdzdalībai Savienības programmās

      (2014/319/ES)

   EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
   ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 212. pantu saistībā ar 218. panta 6. punkta a) apakšpunktu,
   ņemot vērā Eiropas Komisijas priekšlikumu,
   ņemot vērā Eiropas Parlamenta piekrišanu,
   tā kā:

               (1)

               Protokols Partnerības un sadarbības līgumam starp Eiropas Kopienām un to dalībvalstīm, no vienas puses, un Gruziju, no otras puses, par pamatnolīgumu starp Eiropas Savienību un Gruziju par vispārējiem principiem Gruzijas līdzdalībai Savienības programmās (“protokols”) Savienības vārdā tika parakstīts 2013. gada 12. decembrī.

               (2)

               Protokola mērķis ir izklāstīt finanšu un tehniskos noteikumus, kas ļautu Gruzijai piedalīties konkrētās Savienības programmās. Horizontālie principi, ko nosaka protokols, veido ekonomisku, finanšu un tehnisku sadarbības pasākumu, kas sniedz piekļuvi palīdzībai, jo īpaši finansiālai palīdzībai, ko saskaņā ar Savienības programmām sniegtu Savienība. Šie principi ir piemērojami tikai tām Savienības programmām, kurās Gruzijas iespēju piedalīties paredz attiecīgie izveides tiesību akti. Tāpēc protokola noslēgšana neietver tādu pilnvaru īstenošanu, ko paredz programmās realizētā dažādu nozaru politika un kas tiek īstenotas, izveidojot programmas.

               (3)

               Protokols būtu jāapstiprina,

         IR PIEŅĒMUSI ŠO LĒMUMU.
   1. pants
   Ar šo Savienības vārdā tiek apstiprināts protokols Partnerības un sadarbības līgumam starp Eiropas Kopienām un to dalībvalstīm, no vienas puses, un Gruziju, no otras puses, par pamatnolīgumu starp Eiropas Savienību un Gruziju par vispārējiem principiem Gruzijas līdzdalībai Savienības programmās (“protokols”) (1).
   2. pants
   Padomes priekšsēdētājs Savienības vārdā sniedz protokola 10. pantā paredzēto paziņojumu (2).
   3. pants
   Šis lēmums stājas spēkā tā pieņemšanas dienā.

      Briselē, 2014. gada 12. maijā

            Padomes vārdā –

            priekšsēdētāja

         C. ASHTON

      (1)  Protokols ir publicēts OV L 8, 11.1.2014., 3. lpp., kopā ar lēmumu par parakstīšanu.

      (2)  Protokola spēkā stāšanās dienu Padomes Ģenerālsekretariāts publicēs Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.


title: Padomes Lēmums 2012/152/KĀDP ( 2012. gada 15. marts ), ar kuru groza Lēmumu 2010/413/KĀDP, ar ko paredz ierobežojošus pasākumus pret Irānu

text:
               16.3.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               L 77/18

         PADOMES LĒMUMS 2012/152/KĀDP
   (2012. gada 15. marts),
   ar kuru groza Lēmumu 2010/413/KĀDP, ar ko paredz ierobežojošus pasākumus pret Irānu
   EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
   ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienību un jo īpaši tā 29. pantu,
   tā kā:

               (1)

               Padome 2010. gada 26. jūlijā pieņēma Lēmumu 2010/413/KĀDP, ar ko paredz ierobežojošus pasākumus pret Irānu (1).

               (2)

               Padome 2012. gada 23. janvārī pieņēma Lēmumu 2012/35/KĀDP, ar kuru groza Lēmumu 2010/413/KĀDP (2), tādējādi reaģējot uz nopietnajām un aizvien lielākajām bažām par Irānas kodolprogrammas nākotni.

               (3)

               Šajā sakarā būtu tālāk jāattīsta mērķtiecīgu finanšu pasākumu piemērošana, ko veic specializētu finanšu ziņojumapmaiņas pakalpojumu sniedzēji, nodrošinot saderību ar Lēmumu 2010/413/KĀDP.

               (4)

               Attiecīgi būtu jāgroza Lēmums 2010/413/KĀDP,

         IR PIEŅĒMUSI ŠO LĒMUMU.
   1. pants
   Lēmuma 2010/413/KĀDP 20. pantam pievieno šādu punktu:

      "12.   Neskarot šajā pantā paredzētos izņēmumus, ir aizliegts 1. punktā minētajām personām un struktūrām sniegt specializētus finanšu ziņojumapmaiņas pakalpojumus, kurus izmanto, lai apmainītos ar finanšu datiem."

   2. pants
   Šis lēmums stājas spēkā tā pieņemšanas dienā.

      Briselē, 2012. gada 15. martā

            Padomes vārdā –

            priekšsēdētājs

         N. WAMMEN

      (1)  OV L 195, 27.7.2010., 39. lpp.

      (2)  OV L 19, 24.1.2012., 22. lpp.


title: Padomes un Komisijas Lēmums (1993. gada 13. decembris) par Eiropas Ekonomiskajā zonas līguma noslēgšanu starp Eiropas Kopienu, tās dalībvalstīm un Austrijas Republiku, Somijas Republiku, Islandes Republiku, Lihtenšteinas Grāfisti, Norvēģijas Karalisti, Zviedrijas Karalisti un Šveices Konfederāciju

text:
Svarīgs juridisks paziņojums

|

31994D0001

Oficiālais Vēstnesis L 001 , 03/01/1994 Lpp. 0001 - 0001 Speciālizdevums somu valodā: Nodaļa 2 Sējums 11 Lpp. 0037  Speciālizdevums zviedru valodā: Nodaļa 2 Sējums 11 Lpp. 0037

		Padomes un Komisijas Lēmums(1993. gada 13. decembris)par Eiropas Ekonomiskajā zonas līguma noslēgšanu starp Eiropas Kopienu, tās dalībvalstīm un Austrijas Republiku, Somijas Republiku, Islandes Republiku, Lihtenšteinas Grāfisti, Norvēģijas Karalisti, Zviedrijas Karalisti un Šveices Konfederāciju(94/1/EOTK, EK)EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,EIROPAS KOPIENU KOMISIJA,ņemot vērā Eiropas Ogļu un tērauda kopienas dibināšanas līgumu,ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas Līgumu un jo īpaši tā 238. pantu saistībā ar 228. panta 3. punkta otro daļu,ņemot vērā Eiropas Parlamenta piekrišanu [1],tā kā Oporto 1992. gada 2. maijā parakstīto līgumu par Eiropas Ekonomisko telpu starp Eiropas Kopienu, tās dalībvalstīm un Austrijas Republiku, Somijas Republiku, Islandes Republiku, Lihtenšteinas Grāfisti, Norvēģijas Karalisti, Zviedrijas Karalisti un Šveices Konfederāciju būtu jāapstiprina,IR NOLĒMUSI SEKOJOŠO.1. pantsLīgums par Eiropas Ekonomisko telpu starp Eiropas Kopienu, tās dalībvalstīm un Austrijas Republiku, Somijas Republiku, Islandes Republiku, Lihtenšteinas Grāfisti, Norvēģijas Karalisti, Zviedrijas Karalisti un Šveices Konfederāciju, protokoli, šeit pievienotie pielikumi un deklarācijas, saskaņotie protokoli un Nobeiguma aktam pievienotās apmaiņas vēstules Eiropas Kopienas un Eiropas Ogļu un tērauda kopienas vārdā ir apstiprināti.Pirmajā pantā minēto aktu teksti ir pievienoti šim lēmumam.2. pantsLīguma 129. pantā minēto apstiprinājuma aktu Eiropas Kopienas vārdā ir iesniedzis Padomes priekšsēdētājs un Eiropas Ogļu un tērauda kopienas vārdā ir iesniedzis Komisijas priekšsēdētājs [2].Briselē, 1993. gada 13. decembrīPadomes vārdā —priekšsēdētājsPh. MaystadtKomisijas vārdā —priekšsēdētājsJ. Delors[1] OV C 305, 23.11.1992., 66. lpp.[2] OV L 1, 3.1.1994., 606. lpp.--------------------------------------------------


title: 2005/113/ES: Padomē sanākušo dalībvalstu valdību pārstāvju Lēmums (2005. gada 27. janvāris), ar ko apstiprina, ka Konventa par Eiropas Savienības nākotni ģenerālsekretārs ir pareizi izpildījis Konventa finansēšanai izveidotā fonda budžetu attiecībā uz 2003. finanšu gadu

text:
               9.2.2005

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               L 36/7

      PADOMĒ SANĀKUŠO DALĪBVALSTU VALDĪBU PĀRSTĀVJU LĒMUMS

   (2005. gada 27. janvāris),
   ar ko apstiprina, ka Konventa par Eiropas Savienības nākotni ģenerālsekretārs ir pareizi izpildījis Konventa finansēšanai izveidotā fonda budžetu attiecībā uz 2003. finanšu gadu
   (2005/113/ES)
   EIROPAS SAVIENĪBAS PADOMĒ SANĀKUŠO DALĪBVALSTU VALDĪBU PĀRSTĀVJI,
   ņemot vērā Padomē sanākušo dalībvalstu valdību pārstāvju Lēmumu 2002/176/ES (2002. gada 21. februāris), ar kuru izveidots fonds Konventa par Eiropas Savienības nākotni finansēšanai un noteikti finanšu noteikumi attiecībā uz tā pārvaldību (1), un jo īpaši tā 20. pantu,
   ņemot vērā Eiropas Parlamenta 2004. gada 14. decembrī doto piekrišanu apstiprināt, ka Konventa par Eiropas Savienības nākotni ģenerālsekretārs ir pareizi izpildījis Konventa finansēšanai izveidotā fonda budžetu attiecībā uz 2003. finanšu gadu,
   ņemot vērā Padomes 2004. gada 28. jūnijā doto piekrišanu apstiprināt, ka Konventa par Eiropas Savienības nākotni ģenerālsekretārs ir pareizi izpildījis Konventa finansēšanai izveidotā fonda budžetu attiecībā uz 2003. finanšu gadu,
   ņemot vērā Komisijas 2004. gada 19. oktobrī doto piekrišanu apstiprināt, ka Konventa par Eiropas Savienības nākotni ģenerālsekretārs ir pareizi izpildījis Konventa finansēšanai izveidotā fonda budžetu attiecībā uz 2003. finanšu gadu,
   izskatījuši iesniegto ienākumu un izdevumu pārskatu, bilanci un Revīzijas palātas ziņojumu attiecībā uz 2003. finanšu gadu (2),
   tā kā saskaņā ar ienākumu un izdevumu pārskatu 2003. finanšu gadā

               —

               ienākumi sasniedza EUR 4 088 524

               —

               izdevumi, kas apmaksāti no apropriācijām, sasniedza EUR 3 968 149,

         IR PIEŅĒMUŠI ŠO LĒMUMU.
   Vienīgais pants
   Ar šo tiek apstiprināts, ka Konventa par Eiropas Savienības nākotni ģenerālsekretārs ir pareizi izpildījis Konventa finansēšanai izveidotā fonda budžetu attiecībā uz 2003. finanšu gadu.

      Briselē, 2005. gada 27. janvārī

            Priekšsēdētājs

         M. SCHOMMER

      (1)  OV L 60, 1.3.2002., 56. lpp.

      (2)  OV L 157, 14.6.2004., 1. lpp.


title: 2005/2/: EBTA valstu Pastāvīgās komitejas Lēmums Nr. 2/2005/PK ( 2005. gada 28. aprīlis ) par finanšu instrumenta finanšu pārvaldības un saskaņā ar šo instrumentu īstenoto projektu revīziju

text:
               30.11.2006

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               L 332/36

         EBTA VALSTU PASTĀVĪGĀS KOMITEJAS LĒMUMS

   Nr. 2/2005/PK
   (2005. gada 28. aprīlis)
   par finanšu instrumenta finanšu pārvaldības un saskaņā ar šo instrumentu īstenoto projektu revīziju
   EBTA VALSTU PASTĀVĪGĀ KOMITEJA,
   ņemot vērā Eiropas Ekonomikas zonas līgumu, kas pielāgots ar Eiropas Ekonomikas zonas līguma pielāgošanas Protokolu (turpmāk tekstā – “EEZ līgums”), un EEZ Apvienotās komitejas 2000. gada 22. maija Lēmumu Nr. 47/2000 par EEZ Finanšu instrumenta izveidi,
   ņemot vērā EBTA valstu Pastāvīgās komitejas 2000. gada 2. oktobra Lēmumu Nr. 1/2000/SC par finanšu instrumentu komitejas izveidi,
   ņemot vērā EBTA Uzraudzības iestādes (EUI)/Tiesas komitejas Lēmumu Nr. 5/2002 un Padomes 2002. gada Lēmumu Nr. 2, ar ko aizstāj 1998. gada Padomes lēmumu Nr. 6 un EUI/Tiesas komitejas Lēmumu,
   IR NOLĒMUSI ŠĀDI.
   1. pants
   Revidentu padome darbojas kā augstākā revīzijas instance, lai veiktu finanšu instrumenta finanšu pārvaldības un saskaņā ar šo instrumentu īstenoto projektu revīziju.
   2. pants
   Katra EBTA valsts, būdama EEZ līguma dalībvalsts, ir pārstāvēta Revidentu padomē, tai veicot finanšu instrumenta finanšu pārvaldības un/vai saskaņā ar šo instrumentu īstenoto projektu revīziju.
   3. pants
   Revidentu padomi veido EBTA valstu – EEZ līguma dalībvalstu – pilsoņi, un vēlams, lai tie būtu EBTA valstu augstāko revīzijas instanču locekļi. Viņu neatkarībai jābūt neapšaubāmai. EBTA ierēdni nevar iecelt par revidentu, ja nav pagājuši trīs gadi pēc tam, kad viņš beidzis pildīt savu amatu kādā no EBTA institūcijām.
   4. pants
   Revidentu padomes locekļus, kuri veic finanšu instrumenta finanšu pārvaldības un/vai saskaņā ar šo instrumentu īstenoto projektu revīziju, ieceļ EBTA valstu Pastāvīgā komiteja.
   Visi minētie ierēdņi tiek iecelti amatā uz četriem gadiem.
   Parasti Revidentu padomes locekli var vienu reizi iecelt atkārtoti. EBTA valstu Pastāvīgās komitejas ieceltie Revidentu padomes locekļi var būt tās pašas personas, ko iecēlusi EUI/Tiesas komiteja, pamatojoties uz tās Lēmumu Nr. 5/2002.
   5. pants
   Revidentu padomes locekļiem ir jābūt pilnīgi neatkarīgiem savu pienākumu izpildē.
   6. pants
   Izmaksas, kas nepieciešamas, lai Revidentu padome veiktu pienācīgu un samērīgu finanšu instrumenta finanšu pārvaldības un/vai saskaņā ar šo instrumentu īstenoto projektu revīziju, finansē no Finanšu instrumenta budžeta. Pamatojoties uz attiecīgu Revidentu padomes budžeta priekšlikumu, Pastāvīgā komiteja vienojas par summu, kas jāpiešķir šim nolūkam.
   7. pants
   Revidentu padome var iesaistīt ārējos ekspertus, lai tie tai palīdzētu. Ārējiem ekspertiem jāizpilda tās pašas prasības attiecībā uz neatkarību, kā Revidentu padomes locekļiem.
   8. pants
   Revidentu padome ziņo EBTA valstu Pastāvīgajai komitejai par finanšu instrumenta finanšu pārvaldības un saskaņā ar šo instrumentu īstenoto projektu revīzijas rezultātiem. Tā var iesniegt rīcības priekšlikumus.
   9. pants
   Revidentu padome ierosina savu reglamentu attiecībā uz finanšu instrumenta finanšu pārvaldības un saskaņā ar šo instrumentu īstenoto projektu revīziju un iesniedz to EBTA valstu Pastāvīgajai komitejai apstiprināšanai.
   10. pants
   Šis lēmums stājas spēkā nekavējoties.
   11. pants
   Šo lēmumu publicē Eiropas Savienības Oficiālā vēstneša EEZ sadaļā un EEZ pielikumā.

      Briselē, 2005. gada 28. aprīlī

            Pastāvīgās komitejas vārdā —

            priekšsēdētājs

         Amb B. GRYDELAND

            ģenerālsekretārs

         William ROSSIER


title: EBTA Uzraudzības iestādes Lēmums Nr. 28/13/COL ( 2013. gada 30. janvāris ), ar kuru astoņdesmit astoto reizi groza procedūras un materiālo tiesību noteikumus valsts atbalsta jomā, ieviešot jaunu nodaļu par īstermiņa eksporta kredīta apdrošināšanu

text:
               19.12.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               L 343/54

         EBTA UZRAUDZĪBAS IESTĀDES LĒMUMS
   Nr. 28/13/COL
   (2013. gada 30. janvāris),
   ar kuru astoņdesmit astoto reizi groza procedūras un materiālo tiesību noteikumus valsts atbalsta jomā, ieviešot jaunu nodaļu par īstermiņa eksporta kredīta apdrošināšanu
   EBTA UZRAUDZĪBAS IESTĀDE,
   ņemot vērā Līgumu par Eiropas Ekonomikas zonu (1) un jo īpaši tā 61.–63. pantu un 26. protokolu,
   ņemot vērā Nolīgumu starp EBTA valstīm par Uzraudzības iestādes un Tiesas izveidi (2) un jo īpaši tā 5. panta 2. punkta b) apakšpunktu un 24. pantu,
   atgādinot procesuālo un materiālo tiesību noteikumus valsts atbalsta jomā (3), kurus Iestāde pieņēma 1994. gada 19. janvārī,
   Tā kā:
   Saskaņā ar Uzraudzības iestādes un Tiesas nolīguma 24. pantu Iestāde īsteno EEZ līguma noteikumus par valsts atbalstu.
   Saskaņā ar Uzraudzības iestādes un Tiesas nolīguma 5. panta 2. punkta b) apakšpunktu Iestāde izdod paziņojumus vai pamatnostādnes par jautājumiem, kas aplūkoti EEZ līgumā, ja minētajā līgumā vai Uzraudzības iestādes un Tiesas nolīgumā tas skaidri paredzēts vai ja Iestāde to uzskata par nepieciešamu.
   Eiropas Komisija 2012. gada 6. decembrī pieņēma jaunu paziņojumu par Līguma par Eiropas Savienības darbību 107. un 108. panta piemērošanu īstermiņa eksporta kredīta apdrošināšanai
       (4).
   Minētais paziņojums attiecas arī uz Eiropas Ekonomikas zonu.
   Visā Eiropas Ekonomikas zonā ir jānodrošina EEZ valsts atbalsta noteikumu vienāda piemērošana.
   Saskaņā ar EEZ līguma XV pielikuma beigu daļā iekļautās nodaļas “VISPĀRĪGA INFORMĀCIJA” II punktu Iestādei pēc apspriešanās ar Komisiju jāpieņem tiesību akti atbilstoši Eiropas Komisijas pieņemtajiem tiesību aktiem.
   Ir veiktas apspriedes ar Eiropas Komisiju un EBTA valstīm,
   IR PIEŅĒMUSI ŠO LĒMUMU.
   1. pants
   Valsts atbalsta pamatnostādnes groza, ieviešot jaunu nodaļu par īstermiņa eksporta kredīta apdrošināšanu. Jaunā nodaļa ir iekļauta šā lēmuma pielikumā.
   2. pants
   Autentisks ir tikai teksts angļu valodā.

      Briselē, 2013. gada 30. janvārī

            EBTA Uzraudzības iestādes vārdā –

         Oda Helen SLETNES

            priekšsēdētāja

         Sabine MONAUNI-TÖMÖRDY

            Kolēģijas locekle

      (1)  “EEZ līgums”.

      (2)  “Uzraudzības iestādes un Tiesas nolīgums”.

      (3)  EEZ līguma 61. un 62. panta un Uzraudzības un Tiesas nolīguma 3. protokola 1. panta piemērošanas un interpretācijas pamatnostādnes, ko Iestāde pieņēma un izdeva 1994. gada 19. janvārī; tās ir publicētas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī (turpmāk “OV”) L 231, 3.9.1994., 1. lpp., un EEZ papildinājumā Nr. 32, 3.9.1994., 1. lpp. Turpmāk “Valsts atbalsta pamatnostādnes”. Valsts atbalsta pamatnostādņu atjauninātā versija ir publicēta Iestādes tīmekļa vietnē: http://www.eftasurv.int/state-aid/legal-framework/state-aid-guidelines/

      (4)  Eiropas Komisijas Paziņojums dalībvalstīm par Līguma par Eiropas Savienības darbību 107. un 108. panta piemērošanu īstermiņa eksporta kredīta apdrošināšanai (OV C 392, 19.12.2012., 1. lpp.).

      PIELIKUMS

         PAMATNOSTĀDNES PAR ĪSTERMIŅA EKSPORTA KREDĪTA APDROŠINĀŠANU
          (1)

      1   Ievads

                  (1)

                  Eksporta subsīdijas var negatīvi ietekmēt tirgus konkurenci starp potenciāli konkurējošiem preču un pakalpojumu piegādātājiem. Tāpēc Eiropas Komisija un EBTA Uzraudzības iestāde (“Iestāde”), ievērojot savu EK Līgumā un EEZ līgumā noteikto konkurences aizstāvju lomu, vienmēr ir stingri nosodījušas eksporta atbalstu Eiropas Ekonomikas zonas iekšējai tirdzniecībai un eksportam ārpus Eiropas Ekonomikas zonas. Lai novērstu, ka EEZ valstu atbalsts eksporta kredīta apdrošināšanai kropļo konkurenci, nepieciešams precizēt šā atbalsta novērtējumu saskaņā ar EEZ valsts atbalsta noteikumiem.

                  (2)

                  Iestāde 1998. gadā savās pamatnostādnēs par īstermiņa eksporta kredīta apdrošināšanu (2) noteica valsts iejaukšanās principus. Bija paredzēts, ka 1998. gada pamatnostādnes piemēros gandrīz piecus gadus, sākot no 1998. gada 1. jūnija. Vēlāk pamatnostādnes tika grozītas, un to piemērošanas periodu pagarināja 2001. gadā (3).

                  (3)

                  Pieredze, kas gūta, piemērojot 1998. gada pamatnostādnes, īpaši finanšu krīzes laikā 2009.–2011. gadā, norāda uz to, ka būtu jāpārskata politika, ko Iestāde piemēro šajā jomā.

                  (4)

                  Šajās pamatnostādnēs izklāstītie noteikumi palīdzēs nodrošināt, ka valsts atbalsts nekropļo konkurenci starp privātiem un valsts vai valsts atbalstītiem eksporta kredīta apdrošinātājiem, un radīt vienlīdzīgus nosacījumus eksportētājiem.

                  (5)

                  Pamatnostādņu nolūks ir sniegt EBTA valstīm sīkākas norādes par principiem, ko Iestāde plāno izmantot, interpretējot EEZ līguma 61. un 62. pantu un piemērojot šos pantus īstermiņa eksporta kredīta apdrošināšanai. Pamatnostādnēm būtu jāpadara Iestādes politika šajā jomā pēc iespējas pārredzamāka, un būtu jānodrošina paredzamība un vienlīdzīga attieksme. Tādēļ šajās pamatnostādnēs ir paredzēti vairāki nosacījumi, kas jāievēro, ja valsts apdrošinātāji vēlas darboties īstermiņa kredīta apdrošināšanas nododamo risku tirgū.

                  (6)

                  Šo pamatnostādņu darbības jomā neietilpst riski, kas principā nav nododami.

                  (7)

                  Šo pamatnostādņu 2. iedaļā ir norādīta to darbības joma un sniegtas izmantotās definīcijas. 3. iedaļa attiecas uz EEZ līguma 61. panta 1. punkta piemērojamību un vispārējo valsts atbalsta aizliegumu attiecībā uz eksporta kredīta nododamo risku apdrošināšanu. Visbeidzot, 4. iedaļā ir paredzēti daži izņēmumi attiecībā uz nododamo risku definīciju un noteikti valsts iejaukšanās nosacījumi attiecībā uz pagaidu nenododamo risku apdrošināšanu.

            2   Pamatnostādņu darbības joma un definīcijas

      2.1   Darbības joma

                  (8)

                  Iestāde piemēros šajās pamatnostādnēs noteiktos principus tikai eksporta kredīta apdrošināšanai ar riska periodu, kas nepārsniedz divus gadus. Visi citi eksporta finansēšanas instrumenti neietilpst šo pamatnostādņu darbības jomā.

            2.2   Definīcijas

                  (9)

                  Šajās pamatnostādnēs piemēro šādas definīcijas:

                              “kopapdrošināšana” ir katra apdrošinātā zaudējuma procentuālais apjoms, ko apdrošinātājs neatlīdzina un kas jāsedz citam apdrošinātājam;

                              “kredīta periods” ir laiks, kas atvēlēts pircējam, lai samaksātu par piegādātajām precēm un pakalpojumiem saskaņā ar eksporta kredīta darījumu;

                              “komercriski” ir riski, kas jo īpaši ietver:

                                          —

                                          līguma patvaļīgu laušanu no pircēja puses, t. i., privāta pircēja patvaļīgi pieņemtu lēmumu pārtraukt vai izbeigt līgumu bez leģitīma iemesla,

                                          —

                                          privāta pircēja patvaļīgu atteikumu pieņemt preces, uz kurām attiecas līgums, bez leģitīma iemesla,

                                          —

                                          privāta pircēja vai tā galvotāja maksātnespēju,

                                          —

                                          saistību ilgstošu nepildīšanu, t. i., risku, ka privāts pircējs un galvotājs nesamaksā parādu, kas izriet no līguma;

                              “eksporta kredīta apdrošināšana” ir apdrošināšanas produkts, ar ko apdrošinātājs eksporta darījumā nodrošina apdrošināšanu pret komercrisku un politisko risku saistībā ar maksājuma saistībām;

                              “ražošanas periods” ir laiks no pasūtījuma veikšanas dienas līdz preču vai pakalpojumu piegādes dienai;

                              “nododamie riski” ir komercriski un politiskie riski, kuriem maksimālais riska periods nepārsniedz divus gadus un kuri ir attiecināmi uz valsts un privātiem pircējiem valstīs, kas norādītas papildinājumā; visi pārējie riski šajās pamatnostādnēs uzskatāmi par nenododamiem;

                              “politiskie riski” ir riski, kas jo īpaši ietver:

                                          —

                                          risku, ka valsts pircējs vai valsts neļauj pabeigt darījumu vai nesamaksā noteiktajā termiņā,

                                          —

                                          risku, ko individuāls pircējs nevar ietekmēt vai kas ir ārpus šā pircēja atbildības jomas,

                                          —

                                          risku, ka valsts nenodod apdrošinātās personas valstij naudas summas, ko samaksājuši pircēji, kuru domicils ir minētajā valstī,

                                          —

                                          risku, ka ārpus apdrošinātāja valsts notiek force majeure gadījums, kas varētu ietvert karam līdzīgus notikumus, ciktāl pret to ietekmi nav sniegta citāda veida apdrošināšana;

                              “privāts kredīta apdrošinātājs” ir uzņēmums vai organizācija, kas nav valsts apdrošinātājs un kas nodrošina eksporta kredīta apdrošināšanu;

                              “kvotu daļa” ir pārapdrošināšana, kad apdrošinātājam jānodod un pārapdrošinātājam jāpieņem katra riska noteikta procentuālā daļa noteiktā uzņēmējdarbības kategorijā saskaņā ar apdrošinātāja izsniegtu polisi;

                              “pārapdrošināšana” ir apdrošināšana, ko apdrošinātājs iegādājas no cita apdrošinātāja, lai pārvaldītu risku, samazinot savu risku;

                              “riska periods” ir ražošanas perioda un kredīta perioda summa;

                              “viena riska apdrošināšanas segums” ir apdrošināšanas segums visiem pārdošanas darījumiem ar vienu pircēju vai vienam līgumam ar vienu pircēju;

                              “valsts apdrošinātājs” ir uzņēmums vai cita organizācija, kas sniedz eksporta kredīta apdrošināšanu ar EEZ valsts atbalstu vai tās vārdā, vai EEZ valsts, kas sniedz eksporta kredīta apdrošināšanu;

                              “papildapdrošināšana” ir cita apdrošinātāja nodrošināts apdrošināšanas segums virs noteiktā kredītlimita;

                              “vispārēja apdrošināšanas polise” ir kredīta apdrošināšanas polise, kas nav viena riska apdrošināšanas segums; t. i., kredīta apdrošināšanas polise, kas sedz visu vai lielāko daļu apdrošinātās personas pārdošanas ar kredītu, kā arī saņemamos maksājumus, kas izriet no pārdošanas vairākiem pircējiem.

            3   EEZ līguma 61. panta 1. punkta piemērojamība

      3.1   Vispārīgie principi

                  (10)

                  EEZ līguma 61. panta 1. punktā ir noteikts, ka “ar līgumu nav saderīgs nekāds atbalsts, ko piešķir EK dalībvalsts vai EBTA valsts vai ko jebkādā citā veidā piešķir no valsts līdzekļiem, un kas rada vai draud radīt konkurences izkropļojumus, dodot priekšroku konkrētiem uzņēmumiem vai konkrētu preču ražošanai, ciktāl tāds atbalsts iespaido tirdzniecību starp Līgumslēdzējām Pusēm”.

                  (11)

                  Ja eksporta kredīta apdrošināšanu sniedz valsts apdrošinātāji, ir iesaistīti valsts līdzekļi. Valsts iesaiste var radīt selektīvas priekšrocības apdrošinātājiem un/vai eksportētājiem un tādējādi var radīt vai draudēt radīt konkurences izkropļojumus un ietekmēt tirdzniecību starp EEZ valstīm. Lai sniegtu norādes par to, kā šādi pasākumi tiks vērtēti saskaņā ar valsts atbalsta noteikumiem, ir izstrādāti turpmāk minētie principi.

            3.2   Atbalsts apdrošinātājiem

                  (12)

                  Ja valsts apdrošinātāji bauda zināmas priekšrocības salīdzinājumā ar privātiem kredīta apdrošinātājiem, var būt iesaistīts valsts atbalsts. Šīs priekšrocības var izpausties dažādos veidos un ietvert, piemēram:

                              a)

                              valsts galvojumus par aizņēmumiem un zaudējumiem;

                              b)

                              atbrīvojumu no prasības veidot attiecīgas rezerves un no citām prasībām, ņemot vērā, ka Padomes 1973. gada 24. jūlija Pirmā Direktīva 73/239/EEK par normatīvo un administratīvo aktu koordināciju attiecībā uz uzņēmējdarbības sākšanu un veikšanu tiešās apdrošināšanas nozarē, kas nav dzīvības apdrošināšana (4), neattiecas uz eksporta kredīta apdrošināšanas operācijām, kas veiktas valsts vārdā vai ar tās galvojumu;

                              c)

                              parasti maksājamo nodokļu samazinājumu vai atbrīvojumus no tiem (piemēram, uzņēmuma nodokļi un nodokļi, ko uzliek apdrošināšanas polisēm);

                              d)

                              valsts atbalsta vai kapitāla piešķiršanu un citus finansējuma veidus, kas neatbilst tirgus ekonomikas ieguldītāja principam;

                              e)

                              tādus valsts pakalpojumus natūrā kā piekļuve valsts infrastruktūrai, iekārtām vai priviliģētai informācijai un to izmantošana ar noteikumiem, kas neatspoguļo šo pakalpojumu tirgus vērtību;

                              f)

                              tiešu valsts nodrošinātu pārapdrošināšanu vai tiešu valsts pārapdrošināšanas garantiju ar noteikumiem, kas ir izdevīgāki nekā tie, kas pieejami privātajā pārapdrošināšanas tirgū, izraisot pārliecīgi zemu pārapdrošināšanas seguma cenu vai mākslīgu tāda piedāvājuma radīšanu, kas nav raksturīgs privātajam tirgum.

            3.3   Aizliegums piešķirt valsts atbalstu eksporta kredītam

                  (13)

                  Valsts apdrošinātāju priekšrocības, kas minētas 12. punktā, attiecībā uz nododamiem riskiem ietekmē EEZ iekšējo tirdzniecību kredīta apdrošināšanas pakalpojumu jomā. Tās izraisa dažādās EEZ valstīs pieejamā nododamo risku apdrošināšanas seguma atšķirības. Tādējādi tiek kropļota konkurence starp apdrošinātājiem dažādās EEZ valstīs un rodas sekundāra ietekme uz EEZ iekšējo tirdzniecību neatkarīgi no tā, vai runa ir par eksportu EEZ iekšienē vai ārpus tās (5). Ja valsts apdrošinātāji bauda šādas priekšrocības salīdzinājumā ar privātiem kredīta apdrošinātājiem, ir jādefinē šo apdrošinātāju darbības nosacījumi, lai nodrošinātu, ka tie nesaņem valsts atbalstu. Tas nozīmē, ka šie apdrošinātāji nedrīkst apdrošināt nododamus riskus.

                  (14)

                  Valsts apdrošinātāju saņemtās priekšrocības dažreiz, vismaz daļēji, tiek nodotas eksportētājiem. Šādas priekšrocības var izkropļot konkurenci un tirdzniecību un var tikt uzskatītas par valsts atbalstu EEZ līguma 61. panta 1. punkta nozīmē. Tomēr, ja būs izpildīti šo pamatnostādņu 4.3. iedaļā paredzētie nosacījumi eksporta kredīta apdrošināšanai attiecībā uz pagaidu nenododamiem riskiem, Iestāde uzskatīs, ka eksportētāji nav netieši saņēmuši nepamatotas priekšrocības.

            4   Nosacījumi eksporta kredīta apdrošināšanai attiecībā uz pagaidu nenododamiem riskiem

      4.1   Vispārīgie principi

                  (15)

                  Kā minēts 13. punktā, ja valsts apdrošinātāji bauda jebkādas priekšrocības salīdzinājumā ar privātiem kredīta apdrošinātājiem, kā aprakstīts 12. punktā, tie nedrīkst apdrošināt nododamos riskus. Ja valsts apdrošinātāji vai to meitasuzņēmumi vēlas apdrošināt nododamos riskus, jānodrošina, ka, šādi rīkojoties, tie tiešā vai netiešā veidā nesaņem valsts atbalstu. Lai to nodrošinātu, šiem apdrošinātājiem ir jābūt noteiktai pašu līdzekļu summai (maksātspējas rezervei, ieskaitot garantijas fondu) un tehniskai rezervei (izlīdzināšanas rezervei) un jābūt saņemtai nepieciešamajai atļaujai saskaņā ar Direktīvu 73/239/EEK. Turklāt šiem apdrošinātājiem ir jānodrošina vismaz atsevišķa administrēšana un atsevišķa grāmatvedības uzskaite nododamo risku un nenododamo risku apdrošināšanai, ko veic valsts vārdā vai ar tās galvojumu, lai pierādītu, ka attiecībā uz nododamo risku apdrošināšanu tie nesaņem valsts atbalstu. Grāmatvedības uzskaitei attiecībā uz uzņēmumiem, kas apdrošināti paša apdrošinātāja vārdā, jāatbilst Padomes Direktīvai 91/674/EK (6).

                  (16)

                  EBTA valstīm, kas eksporta kredīta apdrošinātājam nodrošina pārapdrošināšanu, piedaloties vai iesaistoties privātā sektora pārapdrošināšanas līgumos, kuri attiecas uz nododamiem un nenododamiem riskiem, jāspēj pierādīt, ka attiecīgā kārtība neietver valsts atbalstu 12. punkta f) apakšpunkta nozīmē.

                  (17)

                  Valsts apdrošinātāji var sniegt eksporta kredīta apdrošināšanu attiecībā uz pagaidu nenododamajiem riskiem, ievērojot nosacījumus, kas izklāstīti šajās pamatnostādnēs.

            4.2   Izņēmumi saistībā ar nododamo risku definīciju – pagaidu nenododamie riski

                  (18)

                  Neskarot nododamo risku definīciju, atsevišķus komerciālos un politiskos riskus, kas skar papildinājumā uzskaitītajās valstīs reģistrētos pircējus, uzskata par pagaidu nenododamiem riskiem šādos gadījumos:

                              a)

                              ja Iestāde nolemj vienu vai vairākas valstis pagaidu kārtā svītrot no papildinājumā sniegtā nododamo risku valstu saraksta, izmantojot 5.2. iedaļā aprakstīto kārtību, pamatojoties uz to, ka privātās apdrošināšanas tirgus nespēj apdrošināt visus ekonomiski pamatotos riskus attiecīgajā valstī vai valstīs;

                              b)

                              ja Iestāde, pamatojoties uz EBTA valsts paziņojumu, nolemj, ka riski, kas skar mazos un vidējos uzņēmumus, kā noteikts Komisijas 2003. gada 6. maija ieteikumā par mikro, mazo un vidējo uzņēmumu definīciju (7), un kuru kopējais eksporta gada apgrozījums nepārsniedz 2 miljonus euro, attiecīgajā EBTA valstī pagaidu kārtā ir uzskatāmi par nenododamiem riskiem;

                              c)

                              ja Iestāde, pamatojoties uz EBTA valsts paziņojumu, nolemj, ka viena riska apdrošināšanas segums ar riska periodu no vismaz 181 dienas līdz diviem gadiem attiecīgajā EBTA valstī pagaidu kārtā ir uzskatāms par nenododamu;

                              d)

                              ja Iestāde, pamatojoties uz EBTA valsts paziņojumu, nolemj, ka tādēļ, ka trūkst eksporta kredīta apdrošināšanas piedāvājumu, atsevišķi riski attiecīgajā EBTA valstī pagaidu kārtā ir uzskatāmi par nenododamiem riskiem.

                  (19)

                  Lai līdz minimumam ierobežotu konkurences kropļojumus EEZ tirgū, riskus, kas saskaņā ar 18. punktu pagaidu kārtā uzskatāmi par nenododamiem, valsts apdrošinātāji tomēr var apdrošināt, ja ir ievēroti 4.3. iedaļā paredzētie nosacījumi.

            4.3   Nosacījumi pagaidu nenododamo risku apdrošināšanai

      4.3.1   Apdrošināšanas seguma kvalitāte

                  (20)

                  Valsts apdrošinātāju piedāvātā apdrošināšanas seguma kvalitātei ir jāatbilst tirgus standartiem. Jo īpaši, apdrošināt drīkst vienīgi ekonomiski pamatotos riskus, t. i., riskus, kas ir pieņemami, balstoties uz pamatotas apdrošināšanas principiem. Komerciālo un politisko risku apdrošināšanas segums nedrīkst pārsniegt 95 %, un prasību nogaidīšanas periodam jābūt vismaz 90 dienām.

            4.3.2   Apdrošināšanas principi

                  (21)

                  Risku novērtēšanā vienmēr jāievēro pamatotas apdrošināšanas principi. Tādējādi finansiāli nepamatotu darījumu riskus nedrīkst apdrošināt, izmantojot valsts atbalstītas shēmas. Attiecībā uz šādiem principiem riska uzņemšanās kritērijiem ir jābūt skaidri noteiktiem. Ja uzņēmējdarbības attiecības jau pastāv, eksportētājiem ir jābūt pozitīvai tirdzniecības un/vai maksājumu pieredzei. Pircējiem ir jābūt nevainojamai prasību vēsturei, pircēja saistību nepildīšanas varbūtībai ir jābūt pieņemamai un arī to iekšējiem un/vai ārējiem finanšu rādītājiem ir jābūt pieņemamiem.

            4.3.3   Pienācīga cena

                  (22)

                  Riska uzņemšanās saskaņā ar eksporta kredīta līgumu ir jāatlīdzina ar pienācīgu apdrošināšanas prēmiju. Lai līdz minimumam samazinātu privāto kredīta apdrošinātāju izstumšanu, vidējās prēmiju likmes valsts atbalstītām shēmām ir jānosaka augstākas nekā vidējās prēmijas, kādas par līdzīgiem riskiem prasa privātie kredīta apdrošinātāji. Šī prasība nodrošina valsts iejaukšanās pakāpenisku izbeigšanu, jo augstākas prēmijas pieprasīšana nodrošinās, ka eksportētāji atgriežas pie privātiem kredīta apdrošinātājiem, kolīdz tirgus apstākļi to ļauj un attiecīgais risks atkal kļūst nododams.

                  (23)

                  Cena ir uzskatāma par pienācīgu, ja par attiecīgo pircēja riska kategoriju (8) tiek prasīta vismaz turpmākajā tabulā norādītā minimālā prēmija (9) (“drošās zonas” prēmija). Šīs drošās zonas prēmijas ir piemērojamas, ja vien EBTA valstis neiesniedz pierādījumus tam, ka konkrētā riska gadījumā šīs likmes ir nepiemērotas. Attiecībā uz vispārēju riska polisi riska kategorijai ir jāatbilst vidējam pircēja riskam, ko sedz polise.

                              Riska kategorija

                              Gada riska prēmija (10)

                              (% no apdrošinājuma summas)

                              Teicami (11)

                              0,2–0,4

                              Labi (12)

                              0,41–0,9

                              Apmierinoši (13)

                              0,91–2,3

                              Vāji (14)

                              2,31–4,5

                  (24)

                  Kopapdrošināšanai, kvotu daļai un papildapdrošināšanai cena ir uzskatāma par pienācīgu tikai tad, ja prasītā prēmija vismaz par 30 % pārsniedz (sākotnējā) apdrošināšanas seguma prēmiju, ko piedāvā privāts kredīta apdrošinātājs.

                  (25)

                  Riska prēmijai ir jāpieskaita administrācijas maksa neatkarīgi no līguma termiņa, lai cena būtu uzskatāma par piemērotu.

            4.3.4.   Pārredzamība un ziņošana

                  (26)

                  EBTA valstīm valsts apdrošinātāju tīmekļa vietnēs ir jāpublicē informācija par shēmām, kuras izveidotas to risku apdrošināšanai, kas saskaņā ar 18. punktu pagaidu kārtā tiek uzskatīti par nenododamiem, norādot visus piemērojamos nosacījumus.

                  (27)

                  Attiecībā uz riskiem, kas saskaņā ar 18. punktu pagaidu kārtā tiek uzskatīti par nenododamiem un kurus apdrošina valsts apdrošinātāji, EBTA valstīm ir jāiesniedz Iestādei ikgadēji ziņojumi. Tas jāizdara līdz tā gada 31. jūlijam, kurš seko valsts iejaukšanās gadam.

                  (28)

                  Ziņojumā ir jāsniedz informācija par katras shēmas izmantojumu, jo īpaši par piešķirto kredītlimitu kopsummu, apdrošināto apgrozījumu, piemērotajām prēmijām, reģistrētajām un izmaksātajām prasībām, atgūtajām summām un shēmas administratīvajām izmaksām. Iestāde šos ziņojumus publicēs savā tīmekļa vietnē.

            5   Procedūras jautājumi

      5.1   Vispārīgie principi

                  (29)

                  Valsts apdrošinātāji var apdrošināt 18. punkta a) apakšpunktā norādītos riskus, ja ir ievēroti 4.3. iedaļā izklāstītie nosacījumi. Šādos gadījumos Iestādei par to nav jāpaziņo.

                  (30)

                  Valsts apdrošinātāji var apdrošināt 18. punkta b), c) un d) apakšpunktā norādītos riskus, ja ir ievēroti 4.3. iedaļā izklāstītie nosacījumi un par to ir paziņots Iestādei un saņemts tās apstiprinājums.

                  (31)

                  Ja kāds no 4.3. iedaļā izklāstītajiem nosacījumiem nav izpildīts, tas nenozīmē, ka eksporta kredīta apdrošināšana vai apdrošināšanas shēma būtu automātiski aizliegta. Ja EBTA valsts vēlas atkāpties no kāda no nosacījumiem vai ja rodas šaubas par plānotas eksporta kredīta apdrošināšanas shēmas atbilstību šajās pamatnostādnēs izklāstītajiem nosacījumiem, EBTA valstij shēma ir jāpaziņo Iestādei.

                  (32)

                  Analīze saskaņā ar valsts atbalsta noteikumiem neskar konkrēta pasākuma iespējamo saderību ar citiem EEZ līguma noteikumiem.

            5.2   Grozījumi to valstu sarakstā, kurās riski ir uzskatāmi par nododamiem

                  (33)

                  Nosakot, vai ar privāto dalībnieku spēju nepietiekamību var attaisnot, ka valsti pagaidu kārtā svītro no saraksta ar nododamo risku valstīm, kā minēts 18. punkta a) apakšpunktā, Iestāde prioritātes kārtībā ņems vērā šādus faktorus:

                              a)

                              privātās kredīta apdrošināšanas spēju samazināšanās, jo īpaši nozīmīga kredīta apdrošinātāja lēmums neapdrošināt pircēju riskus attiecīgajā valstī, būtisks kopējās apdrošinājuma summas samazinājums vai būtisks apstiprināto pieteikumu attiecības kritums attiecīgajā valstī sešu mēnešu periodā;

                              b)

                              valsts sektora reitingu pasliktināšanās, jo īpaši pēkšņas kredītreitingu izmaiņas sešu mēnešu periodā, piemēram, ja neatkarīgas reitingu aģentūras vairākas reizes pazemina reitingus, un liels kredītriska mijmaiņas darījumu maržu palielinājums;

                              c)

                              uzņēmumu reitingu pasliktināšanās, jo īpaši krass maksātnespējas gadījumu pieaugums attiecīgajā valstī sešu mēnešu periodā.

                  (34)

                  Ja tirgus spējas kļūst nepietiekamas, lai apdrošinātu visus ekonomiski pamatotos riskus, Iestāde pēc EBTA valsts rakstiska pieprasījuma vai pēc savas iniciatīvas var pārskatīt to valstu sarakstu, kurās riski ir uzskatāmi par nododamiem.

                  (35)

                  Ja Iestāde plāno grozīt papildinājumā iekļauto sarakstu ar valstīm, kurās riski ir uzskatāmi par nododamiem, tā apspriedīsies ar EBTA valstīm, privātiem kredīta apdrošinātājiem un ieinteresētajām personām un iegūs no tiem informāciju. Apspriešanās un iesniedzamās informācijas veids tiks paziņots Iestādes tīmekļa vietnē. Apspriešanās periods parasti nepārsniegs 20 darbdienas. Ja Iestāde, pamatojoties uz savākto informāciju, nolemj veikt grozījumus nododamo risku valstu sarakstā, tā rakstiski informēs EBTA valstis un paziņos par šo lēmumu savā tīmekļa vietnē.

                  (36)

                  Valsts pagaidu izslēgšana no nododamo risku valstu saraksta būs spēkā vismaz 12 mēnešus. Attiecīgajā periodā parakstītās apdrošināšanas polises attiecībā uz valsti, kas pagaidu kārtā izslēgta no saraksta, drīkst būt spēkā ne vairāk kā 180 dienas no datuma, kad pagaidu izslēgšana zaudē spēku. Jaunas apdrošināšanas polises nevar parakstīt pēc minētā datuma. Trīs mēnešus pirms dienas, kad pagaidu izslēgšana zaudē spēku, Iestāde lems par to, vai pagarināt attiecīgās valsts izslēgšanu no saraksta. Ja Iestāde nolemj, ka tirgus spējas joprojām nav pietiekamas, lai apdrošinātu visus ekonomiski pamatotos riskus, ņemot vērā 33. punktā noteiktos faktorus, tā var pagarināt valsts pagaidu izslēgšanu no saraksta saskaņā ar 35. punktu.

            5.3   Paziņošanas pienākums saistībā ar 18. punkta b) un c) apakšpunktā paredzētajiem izņēmumiem

                  (37)

                  Iestādei pašlaik pieejamie dati liecina, ka tirgus, iespējams, nesedz pieprasījumu attiecībā uz 18. punkta b) un c) apakšpunktā paredzētajiem gadījumiem un ka attiecīgie riski tāpēc ir nenododami (15). Tomēr jāatceras, ka ne visās EEZ valstīs ir apdrošināšanas piedāvājuma trūkums un ka situācija laika gaitā varētu mainīties, jo privātais sektors varētu ieinteresēties par šo tirgus segmentu. Valsts iejaukšanos drīkstētu atļaut tikai attiecībā uz riskiem, kurus tirgus neapdrošinātu.

                  (38)

                  Šo iemeslu dēļ, ja EBTA valsts vēlas apdrošināt 18. punkta b) un c) apakšpunktā noteiktos riskus, tai jāiesniedz Iestādei paziņojums saskaņā ar Uzraudzības iestādes un Tiesas nolīguma 3. protokolu un savā paziņojumā ir jāpierāda, ka tā ir vērsusies pie nozīmīgākajiem kredīta apdrošinātājiem un brokeriem, kas darbojas šajā EBTA valstī (16), un devusi tiem iespēju iesniegt pierādījumus par to, ka valstī ir pieejams attiecīgo risku apdrošināšanas segums. Ja šie kredīta apdrošinātāji 30 dienu laikā no EBTA valsts pieprasījuma saņemšanas dienas EBTA valstij vai Iestādei neiesniedz informāciju par apdrošināšanas seguma nosacījumiem un apdrošinājuma summām risku veidiem, kurus EBTA valsts vēlas apdrošināt, vai ja sniegtā informācija neliecina, ka attiecīgo risku segums ir pieejams attiecīgajā EBTA valstī, Iestāde uzskatīs, ka attiecīgie riski pagaidu kārtā ir nenododami.

            5.4   Paziņošanas pienākums citos gadījumos

                  (39)

                  Attiecībā uz riskiem, kas noteikti 18. punkta d) apakšpunktā, attiecīgajai EBTA valstij savā paziņojumā Iestādei saskaņā ar Uzraudzības iestādes un Tiesas nolīguma 3. protokolu ir jāpierāda, ka eksportētājiem, kas darbojas šajā EBTA valstī, apdrošināšanas segums nav pieejams, jo privātā apdrošināšanas tirgus piedāvājums ir cietis satricinājumu – no attiecīgās EBTA valsts tirgus ir izstājies nozīmīgs kredīta apdrošinātājs, ir samazinājušās tirgus spējas vai salīdzinājumā ar citām EBTA valstīm tiek piedāvāts ierobežots produktu klāsts.

            6   Piemērošanas diena un darbības ilgums

                  (40)

                  Iestāde piemēros šajās pamatnostādnēs izklāstītos principus no pamatnostādņu pieņemšanas dienas līdz 2018. gada 31. decembrim.

         (1)  Šīs pamatnostādnes atbilst Eiropas Komisijas Paziņojumam dalībvalstīm par Līguma par Eiropas Savienības darbību 107. un 108. panta piemērošanu īstermiņa eksporta kredīta apdrošināšanai, 6.12.2012. (OV C 392, 19.12.2012., 1. lpp.).

         (2)  OV L 120, 23.4.1998., 27. lpp., un EEZ papildinājums Nr. 16, 23.4.1998., 1. lpp.

         (3)  OV L 30, 31.1.2002., 52. lpp., un EEZ papildinājums Nr. 7, 31.1.2002., 1. lpp.

         (4)  OV L 228, 16.8.1973., 3. lpp., skat. EEZ līguma IX pielikuma 2. punktu.

         (5)  Eiropas Savienības Tiesa savā spriedumā Lietā C-142/87, Beļģijas Karaliste pret Eiropas Kopienu Komisiju, atzina, ka Savienības iekšējo konkurenci un tirdzniecību var ietekmēt ne vien atbalsts Savienības iekšējam eksportam, bet arī atbalsts eksportam uz valstīm ārpus Savienības. Eksporta kredīta apdrošinātāji apdrošina abu veidu darījumus, tādējādi atbalsts gan vienam, gan otram darījumu veidam var ietekmēt Savienības iekšējo konkurenci un tirdzniecību.

         (6)  Padomes 1991. gada 19. decembra Direktīva 91/674/EEK par apdrošināšanas uzņēmumu gada pārskatiem un konsolidētajiem pārskatiem (OV L 374, 31.12.1991., 7. lpp.), kas ar EEZ Apvienotās komitejas Lēmumu Nr. 7/94 ir pielāgota EEZ līguma piemērošanas nolūkā (OV L 160, 28.6.1994.; EEZ papildinājums Nr. 17., 28.6.1994.).

         (7)  OV L 124, 20.5.2003., 36. lpp.

         (8)  Pircēja riska kategorijas pamatojas uz kredītreitingiem. Nav obligāti reitingu saņemt no konkrētām reitinga aģentūrām. Vienlīdz pieņemamas ir valsts reitingu sistēmas vai banku izmantotās reitingu sistēmas. Uzņēmumiem, kuriem nav publiska reitinga, var piemērot reitingu, kas pamatojas uz pārbaudāmu informāciju.

         (9)  Drošās zonas riska prēmijas diapazons katrai riska kategorijai noteikts, pamatojies uz kredītriska mijmaiņas darījumu (CDS) viena gada maržām, izmantojot visu triju galveno kredītreitinga aģentūru (Standard & Poor’s, Moody’s un Fitch) reitingu pēdējo piecu gadu (2007.–2011. g.) saliktu reitingu, pieņemot, ka vidējais atgūšanas koeficients īstermiņa eksporta kredīta apdrošināšanas jomā ir 40 %. Pēc tam šos diapazonus piemēroja pastāvīgi, lai labāk ņemtu vērā faktu, ka laika gaitā riska prēmijas mainās.

         (10)  Drošās zonas likmi 30 dienu apdrošināšanas līgumam iegūst, gada riska prēmiju dalot ar 12.

         (11)  Riska kategorija “teicami” ietver riskus, kas līdzvērtīgi Standard & Poor’s kredītreitingiem AAA, AA+, AA, AA–, A+, A vai A–.

         (12)  Riska kategorija “labi” ietver riskus, kas līdzvērtīgi Standard & Poor’s kredītreitingiem BBB+, BBB vai BBB–.

         (13)  Riska kategorija “apmierinoši” ietver riskus, kas līdzvērtīgi Standard & Poor’s kredītreitingiem BB+, BB vai BB–.

         (14)  Riska kategorija “vāji” ietver riskus, kas līdzvērtīgi Standard & Poor’s kredītreitingiem B+, B vai B–.

         (15)  Skatīt Eiropas Komisijas paziņojumu ES dalībvalstīm par Līguma par Eiropas Savienības darbību 107. un 108. panta piemērošanu īstermiņa eksporta kredīta apdrošināšanai, 2012. gada 6. decembris (OV C 392, 19.12.2012., 1. lpp.), 37. punkts.

         (16)  Minētajiem kredīta apdrošinātājiem un brokeriem vajadzētu būt reprezentatīviem attiecībā uz piedāvātajiem produktiem (piemēram, specializēti pakalpojumu sniedzēji attiecībā uz individuāliem riskiem) un to pārstāvētā tirgus lielumu (piemēram, kopīgi pārstāvot vismaz 50 % no tirgus).

         Papildinājums

            Valstis, kurās riski ir uzskatāmi par nododamiem

                     Visas ES dalībvalstis un EEZ EBTA valstis

                     Amerikas Savienotās Valstis

                     Austrālija

                     Japāna

                     Jaunzēlande

                     Kanāda

                     Šveice


title: EBTA Uzraudzības iestādes Lēmums Nr. 441/12/COL ( 2012. gada 29. novembris ) par uzklausīšanas amatpersonu iecelšanu noteiktu konkurences lietu izskatīšanā

text:
               11.7.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               L 190/92

         EBTA UZRAUDZĪBAS IESTĀDES LĒMUMS

   Nr. 441/12/COL
   (2012. gada 29. novembris)
   par uzklausīšanas amatpersonu iecelšanu noteiktu konkurences lietu izskatīšanā
   EBTA UZRAUDZĪBAS IESTĀDE,
   ŅEMOT VĒRĀ EBTA Uzraudzības iestādes reglamentu, īpaši tā 15. pantu,
   ŅEMOT VĒRĀ EBTA Uzraudzības iestādes 2012. gada 29. novembra Lēmumu Nr. 442/12/COL par uzklausīšanas amatpersonu amatu un darba uzdevumiem noteiktu konkurences lietu izskatīšanā, īpaši tā 2. pantu,
   tā kā:
   lai nodrošinātu efektīvu konkurences lietu norisi un lai tiktu ievērotas uzklausāmo pušu tiesības, ir nepieciešams iecelt vienu vai vairākas uzklausīšanas amatpersonas;
   EBTA Uzraudzības iestādes loceklis ar īpašu kompetenci konkurences lietās var izlemt, ka EBTA Uzraudzības iestādes ierēdnim jāturpina pildīt uzklausīšanas amatpersonas pienākumus arī pēc tam, kad viņš ir pārtraucis darba līgumattiecības ar EBTA uzraudzības iestādi;
   ja uzklausīšanas amatpersona nespēj pildīt pienākumus, tos uzņemas cita uzklausīšanas amatpersona. Ja neviena uzklausīšanas amatpersona nav spējīga pildīt pienākumus, atbildīgajam kolēģijas loceklim uzklausīšanas amatpersonas pienākumu veikšanai ir jāieceļ cits kompetents EBTA Uzraudzības iestādes ierēdnis, kas nav iesaistīts konkrētās lietas izskatīšanā,
   IR PIEŅĒMUSI ŠO LĒMUMU.
   1. pants
   Uzklausīšanas amatpersonas iecelšana amatā
   1.   Clémence Perrin un Auður Steinarsdóttir, juristes, ir ieceltas par uzklausīšanas amatpersonām konkurences lietu izskatīšanā.
   2.   Ja neviena uzklausīšanas amatpersona nav spējīga pildīt pienākumus, atbildīgais kolēģijas loceklis, kas ir atbildīgs par konkurenci, ar šo ir tiesīgs uzklausīšanas amatpersonas pienākumu veikšanai iecelt citu kompetentu EBTA Uzraudzības iestādes ierēdni, kas nav iesaistīts konkrētās lietas izskatīšanā.
   2. pants
   Iepriekšējā lēmuma atcelšana
   EBTA Uzraudzības iestādes Lēmums Nr. 554/08/COL un Lēmums Nr. 7/10/COL ir atcelti, un uzklausīšanas amatpersonu pakalpojumu sniegšana tiek pārtraukta.
   3. pants
   Informēšana
   EBTA valstīm un Eiropas Komisijai tiks nosūtīta lēmuma kopija.
   4. pants
   Stāšanās spēkā
   Šis lēmums stājas spēkā tā pieņemšanas dienā.

      Briselē, 2012. gada 29. novembrī

            EBTA Uzraudzības iestādes vārdā –
         Oda Helen SLETNES

            priekšsēdētāja

         Sverrir Haukur GUNNLAUGSSON

            kolēģijas loceklis


title: Padomes Lēmums (1988. gada 21. decembris) par 1987. gada Starptautiskā dabiskā kaučuka nolīguma pagaidu piemērošanu

text:
Svarīgs juridisks paziņojums

|

31988D0662

Oficiālais Vēstnesis L 382 , 31/12/1988 Lpp. 0039 - 0039 Speciālizdevums somu valodā: Nodaļa 11 Sējums 14 Lpp. 0209  Speciālizdevums zviedru valodā: Nodaļa 11 Sējums 14 Lpp. 0209

		Padomes lēmums(1988. gada 21. decembris)par 1987. gada Starptautiskā dabiskā kaučuka nolīguma pagaidu piemērošanu(88/662/EEK)EIROPAS KOPIENU PADOME,ņemot vērā Eiropas Ekonomikas kopienas dibināšanas līgumu, un jo īpaši tā 113. un 116. pantu,ņemot vērā Komisijas priekšlikumu,tā kā 1979. gada Starptautiskā dabiskā kaučuka nolīguma termiņš ir izbeidzies;tā kā, ievērojot Lēmumu 88/107/EEK [1], Kopiena un tās dalībvalstis 1987. gada 18. decembrī parakstīja 1987. gada Starptautiskā dabiskā kaučuka nolīgumu, šeit turpmāk – "1987. gada nolīgums";tā kā ir vēlams nodrošināt, lai 1987. gada nolīgums stājas spēkā pagaidu kārtā ne vēlāk kā 1989. gada 1. janvārī; tā kā tāpēc ir nepieciešams, lai Kopiena un tās dalībvalstis saskaņā ar to iekšējo kārtību un tiklīdz šāda kārtība ir ieviesta ziņo Apvienoto Nāciju Organizācijas ģenerālsekretāram par saviem nodomiem pagaidu kārtā piemērot 1987. gada nolīgumu,IR PIEŅĒMUSI ŠO LĒMUMU.1. pantsTiklīdz Kopiena un tās dalībvalstis ir ieviesušas iekšējo kārtību, Kopiena un tās dalībvalstis ziņo Apvienoto Nāciju Organizācijas ģenerālsekretāram par saviem nodomiem pagaidu kārtā piemērot 1987. gada Starptautisko dabiskā kaučuka nolīgumu saskaņā ar 59. panta 1. punktu un 60. panta 2. punktu.2. pantsAr šo Padomes priekšsēdētājs Kopienas vārdā ir pilnvarots iecelt personu, kam piešķirtas pilnvaras deponēt paziņojumu par 1987. gada Starptautiskā dabiskā kaučuka nolīguma pagaidu piemērošanu.Briselē, 1988. gada 21. decembrīPadomes vārdā —priekšsēdētājsV. Papandreou[1] OV L 58, 3.3.1988., 18. lpp.--------------------------------------------------


title: 2007/409/EK: Padomes Lēmums ( 2007. gada 11. jūnijs ), ar kuru groza Lēmumu 2004/585/EK, ar ko izveido reģionālās konsultatīvās padomes atbilstīgi kopējai zivsaimniecības politikai

text:
               15.6.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               L 155/68

      PADOMES LĒMUMS

   (2007. gada 11. jūnijs),
   ar kuru groza Lēmumu 2004/585/EK, ar ko izveido reģionālās konsultatīvās padomes atbilstīgi kopējai zivsaimniecības politikai
   (2007/409/EK)
   EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
   ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu, un jo īpaši tā 37. pantu,
   ņemot vērā Komisijas priekšlikumu,
   ņemot vērā Eiropas Parlamenta atzinumu,
   tā kā:

               (1)

               Padomes Regulā (EK) Nr. 2371/2002 (2002. gada 20. decembris) par zivsaimniecības resursu saglabāšanu un ilgtspējīgu izmantošanu saskaņā ar kopējo zivsaimniecības politiku (1), un jo īpaši tās 31. un 32. pantā, ir paredzēti jauni veidi ieinteresēto personu līdzdalībai kopējā zivsaimniecības politikā, izveidojot reģionālās konsultatīvās padomes.

               (2)

               Lēmumā 2004/585/EK (2) ir noteikta kopēja struktūra, kurā jāiekļaujas katrai reģionālajai konsultatīvajai padomei.

               (3)

               Ar Lēmuma 2004/585/EK 9. pantu ir noteikts, ka Kopiena piešķir finansiālu atbalstu reģionālajām konsultatīvajām padomēm, lai nodrošinātu to efektīvu darbību, kā arī segtu to mutiskās un rakstiskās tulkošanas izmaksas.

               (4)

               Reģionālās konsultatīvās padomes sniedz konsultācijas Komisijai un dalībvalstīm par kopējo zivsaimniecības politiku un nodrošina ieinteresēto personu taktisku iesaistīšanu, kas ir viens no pārveidotās kopējās zivsaimniecības politikas svarīgākajiem elementiem un labas pārvaldības priekšnoteikumiem.

               (5)

               Reģionālās konsultatīvās padomes tādējādi būtu jāuzskata par struktūrām, kuras darbojas Eiropas vispārējās interesēs nozīmē, kas paredzēta 162. panta b) punktā Komisijas Regulā (EK, Euratom) Nr. 2342/2002 (2002. gada 23. decembris), ar ko paredz īstenošanas kārtību Padomes Regulai (EK, Euratom) Nr. 1605/2002 par Finanšu regulu, ko piemēro Eiropas Kopienu vispārējam budžetam (3).

               (6)

               Reģionālajām konsultatīvajām padomēm ir jādod finansiālā stabilitāte, nodrošinot tās ar pietiekamu un pastāvīgu finansējumu, lai tās turpinātu efektīvi pildīt padomdevēju lomu kopējā zivsaimniecības politikā.

               (7)

               Lai vienkāršotu reģionālajām konsultatīvajām padomēm piešķirtā Kopienas finansējuma pārvaldību, vajadzētu būt vienotam finanšu instrumentam visu izmaksu segšanai.

               (8)

               Ņemot vērā Kopienas finansiālo atbalstu, kas piešķirts reģionālajām konsultatīvajām padomēm, ir svarīgi, lai papildus revīzijas kontrolēm Komisija jebkurā laikā varētu pārbaudīt, vai reģionālās konsultatīvās padomes darbojas atbilstīgi tām uzticētajiem uzdevumiem.

               (9)

               Tādēļ būtu attiecīgi jāgroza Lēmums 2004/585/EK,

         IR PIEŅĒMUSI ŠO LĒMUMU.
   1. pants
   Ar šo Lēmumu 2004/585/EK groza šādi:

               1)

               lēmuma 9. pantu aizstāj ar šādu pantu:
               “9. pants
               Finansēšana
               1.   Reģionālā konsultatīvā padome, kas ir ieguvusi juridiskas personas statusu, var pieteikties Kopienas finansiālajam atbalstam kā struktūra, kas darbojas Eiropas vispārējās interesēs nozīmē, kāda paredzēta 162. panta b) punktā Komisijas Regulā (EK, Euratom) Nr. 2342/2002 (2002. gada 23. decembris), ar ko paredz īstenošanas kārtību Padomes Regulai (EK, Euratom) Nr. 1605/2002 par Finanšu regulu, ko piemēro Eiropas Kopienu vispārējam budžetam (4).
               2.   Komisija paraksta dotācijas nolīgumu ar katru reģionālo konsultatīvo padomi, lai saskaņā ar II pielikuma nosacījumiem segtu to darbības izmaksas, tostarp rakstiskās un mutiskās tulkošanas izmaksas.

               2)

               iekļauj šādu pantu:
               “9.a pants
               Komisijas pārbaudes
               Komisija var veikt visas pārbaudes, kuras tā uzskata par vajadzīgām, lai nodrošinātu atbilstību uzdevumiem, kas reģionālajām konsultatīvajām padomēm noteikti ar Regulu (EK) Nr. 2371/2002 un šo lēmumu.”;

               3)

               II pielikumu aizstāj ar pielikumu šā lēmuma pielikumā.

         2. pants
   Šis lēmums stājas spēkā septītajā dienā pēc tā publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.

      Luksemburgā, 2007. gada 11. jūnijā

            Padomes vārdā —

            priekšsēdētājs

         H. SEEHOFER

      (1)  OV L 358, 31.12.2002., 59. lpp.

      (2)  OV L 256, 3.8.2004., 17. lpp.

      (3)  OV L 357, 31.12.2002., 1. lpp. Regulā jaunākie grozījumi izdarīti ar Regulu (EK, Euratom) Nr. 478/2007 (OV L 111, 28.4.2007., 13. lpp.).

      (4)  OV L 357, 31.12.2002., 1. lpp. Regulā jaunākie grozījumi izdarīti ar Regulu (EK, Euratom) Nr. 478/2007 (OV L 111, 28.4.2007., 13. lpp.).”;

      PIELIKUMS

            “II PIELIKUMS
            Kopienas ieguldījums reģionālo konsultatīvo padomju izmaksu segšanā
            Kopiena sedz daļu no izmaksām, kas rodas reģionālajām konsultatīvajām padomēm kā struktūrām, kuras darbojas Eiropas vispārējās interesēs. Dotācijas apjoms, kuru Kopiena piešķir reģionālajai konsultatīvajai padomei tās darbības izmaksu segšanai, nepārsniedz 90 % no reģionālās konsultatīvās padomes darbības budžeta. Turpmākajos gados finanšu iemaksa ir pastāvīga un atkarīga no pieejamā budžeta. Komisija ar katru reģionālo konsultatīvo padomi katram gadam noslēdz “dotācijas nolīgumu”, kurā paredz precīzus noteikumus un nosacījumus, kā arī procedūru dotācijas piešķiršanai.
            Atbilstīgās izmaksas ietver izmaksas, kas vajadzīgas, lai nodrošinātu reģionālo konsultatīvo padomju normālu darbību un ļautu tām īstenot noteiktos mērķus. Kopiena piedalās tikai faktisko izdevumu segšanā ar nosacījumu, ka finansējums no pārējiem avotiem jau ir piešķirts.
            Par atbilstīgajām tiešajām izmaksām uzskata šādas izmaksas:

                        —

                        personāla izdevumi (personāla izmaksas projekta darbā/dienā),

                        —

                        sanāksmes telpu aprīkojums,

                        —

                        jauns vai lietots aprīkojums,

                        —

                        materiāli un to krājumi,

                        —

                        dalībnieku informēšanas izmaksas,

                        —

                        transporta un uzturēšanās izdevumi ekspertiem, kas piedalās komitejas sanāksmēs (pamatojoties uz Komisijas struktūrvienību paredzētajām likmēm vai noteikumiem),

                        —

                        revīzijas,

                        —

                        mutiskās un rakstiskās tulkošanas izmaksas,

                        —

                        rezerve neparedzētiem izdevumiem, kas nepārsniedz 5 % no atbilstīgajām tiešajām izmaksām.”


title: Padomes Lēmums (2004. gada 22. marts) par Nolīguma noslēgšanu vēstuļu apmaiņas veidā par protokola, kas nosaka zvejas iespējas un finansiālo ieguldījumu saskaņā ar Eiropas Ekonomikas kopienas un Gvinejas Republikas Nolīgumu par zveju pie Gvinejas krastiem, pagaidu piemērošanu laikā no 2004. gada 1. janvāra līdz 2008. gada 31. decembrim

text:
Svarīgs juridisks paziņojums

|

32004D0305

Oficiālais Vēstnesis L 099 , 03/04/2004 Lpp. 0009 - 0010

		Padomes Lēmums(2004. gada 22. marts)par Nolīguma noslēgšanu vēstuļu apmaiņas veidā par protokola, kas nosaka zvejas iespējas un finansiālo ieguldījumu saskaņā ar Eiropas Ekonomikas kopienas un Gvinejas Republikas Nolīgumu par zveju pie Gvinejas krastiem, pagaidu piemērošanu laikā no 2004. gada 1. janvāra līdz 2008. gada 31. decembrim(2004/305/EK)EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu, un jo īpaši tā 37. pantu saistībā ar 300. panta 2. punktu,ņemot vērā Komisijas priekšlikumu,tā kā:(1) Atbilstoši Eiropas Ekonomikas kopienas un Gvinejas Republikas Nolīguma par zveju pie Gvinejas krastiem 15. panta otrai daļai [1], abas Puses risināja sarunas, lai noteiktu visus grozījumus vai papildinājumus, kas jāizdara šajā Nolīgumā tam pievienotā protokola piemērošanas termiņa beigās.(2) Beidzoties šīm sarunām, 2003. gada 27. jūnijā ir parafēts jaunais protokols.(3) Protokols paredz Kopienas zvejniekiem zvejas iespējas ūdeņos, uz kuriem attiecas Gvinejas suverenitāte vai jurisdikcija, laikā no 2004. gada 1. janvāra līdz 2008. gada 31. decembrim.(4) Lai nodrošinātu Kopienas kuģu zvejas darbību nepārtrauktību, pēc iespējas drīzāk jāapstiprina jauns Protokols, Šim nolūkam abas Puses parafēja nolīgumu vēstuļu apmaiņas veidā par parafētā Protokola pagaidu piemērošanu no 2004. gada 1. janvāra.(5) Metode zvejas iespēju piešķiršanai dalībvalstīm jānosaka, pamatojoties uz to, kā zvejas iespējas tradicionāli piešķir saskaņā ar Zvejas nolīgumu.(6) Noslēgtais Nolīgums vēstuļu apmaiņas veidā jāapstiprina, ņemot vērā Padomes galīgo secinājumu,IR PIEŅĒMUSI ŠO LĒMUMU.1. pantsAr šo Kopienas vārdā apstiprina Nolīgumu vēstuļu apmaiņas veidā par protokola, kas nosaka zvejas iespējas un finansiālo ieguldījumu saskaņā ar Eiropas Ekonomikas kopienas un Gvinejas Republikas Nolīgumu par zveju pie Gvinejas krastiem, pagaidu piemērošanu laikā no 2004. gada 1. janvāra līdz 2008. gada 31. decembrim.Vēstuļu apmaiņas veidā sagatavotā nolīguma teksts ir pievienots šim lēmumam.2. pants1. Protokolā paredzētās zvejas iespējas 2004. gadā dalībvalstīm piešķir šādi:a) zivis/galvkāji:- Spānijā 844 bruto reģistra tonnas (BRT)- Itālijā 750 bruto reģistra tonnas (BRT)- Grieķijā 906 bruto reģistra tonnas (BRT);b) garneļu zveja:- Spānijā 1050 bruto reģistra tonnas (BRT)- Portugālē 300 bruto reģistra tonnas (BRT)- Grieķijā 150 bruto reģistra tonnas (BRT);c) tunzivju seineri:- Francijā 17 kuģi- Spānijā 17 kuģi;d) kuģi tunzivju zvejai ar āķiem:- Francijā 7 kuģi- Spānijā 7 kuģi;e) āķu zvejas kuģi pelaģiskai zvejai:- Spānijā 8- Portugālē 1.2. Ja licenču pieteikumi no šīm dalībvalstīm neietver visas protokolā noteiktās zvejas iespējas, Komisija var izskatīt jebkuras citas dalībvalsts licenču pieteikumus.3. pantsPadomes priekšsēdētājs ir pilnvarots iecelt personu(-as), kam piešķirtas pilnvaras parakstīt nolīgumu vēstuļu apmaiņas veidā, lai tas kļūtu saistošs Kopienai.Briselē, 2004. gada 22. martāPadomes vārdā —priekšsēdētājsJ. Walsh[1] OV L 111, 27.4.1983., 1. lpp.--------------------------------------------------


title: Padomes Lēmums Nr. 252/2013/ES ( 2013. gada 11. marts ), ar ko izveido Eiropas Savienības Pamattiesību aģentūras daudzgadu pamatprogrammu laikposmam no 2013. gada līdz 2017. gadam

text:
               21.3.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               L 79/1

         PADOMES LĒMUMS Nr. 252/2013/ES
   (2013. gada 11. marts),
   ar ko izveido Eiropas Savienības Pamattiesību aģentūras daudzgadu pamatprogrammu laikposmam no 2013. gada līdz 2017. gadam
   EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
   ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 352. pantu,
   ņemot vērā Eiropas Komisijas priekšlikumu,
   pēc leģislatīvā akta projekta nosūtīšanas valstu parlamentiem,
   ņemot vērā Eiropas Parlamenta piekrišanu,
   saskaņā ar īpašu likumdošanas procedūru,
   tā kā:

               (1)

               Paturot prātā Eiropas Savienības Pamattiesību aģentūras (“Aģentūra”) dibināšanas mērķus un lai tā varētu atbilstīgi veikt savus uzdevumus, daudzgadu pamatprogrammā piecu gadu laikposmam ir jānosaka precīzas tematiskās jomas Aģentūras darbībai, kā tas ir noteikts Padomes Regulā (EK) Nr. 168/2007 (2007. gada 15. februāris), ar ko izveido Eiropas Savienības Pamattiesību aģentūru (1).

               (2)

               Pirmo daudzgadu pamatprogrammu Padome pieņēma ar Lēmumu 2008/203/EK (2008. gada 28. februāris), ar ko Regulu (EK) Nr. 168/2007 īsteno attiecībā uz Eiropas Savienības Pamattiesību aģentūras daudzgadu pamatprogrammas pieņemšanu laikposmam no 2007. gada līdz 2012. gadam (2).

               (3)

               Daudzgadu pamatprogramma būtu jāīsteno vienīgi saskaņā ar Savienības tiesību aktiem.

               (4)

               Daudzgadu pamatprogrammai būtu jāatbilst Savienības prioritātēm, atbilstīgi ņemot vērā pamatnostādnes, kuras ir iekļautas Eiropas Parlamenta rezolūcijās un Padomes secinājumos pamattiesību jomā.

               (5)

               Daudzgadu pamatprogrammā būtu pienācīgi jāņem vērā Aģentūras finanšu resursi un cilvēkresursi.

               (6)

               Daudzgadu pamatprogrammā būtu jāiekļauj noteikumi, kas nodrošinātu to, ka tā papildina ar citu Savienības struktūru, biroju un aģentūru, kā arī ar Eiropas Padomes un citu to starptautisko organizāciju uzdevumus, kuras darbojas pamattiesību jomā. Visnozīmīgākās Savienības aģentūras un struktūras saistībā ar šo daudzgadu pamatprogrammu ir Eiropas Patvēruma atbalsta birojs (EPAB), kas izveidots ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 439/2010 (3), Eiropas Aģentūra operatīvās sadarbības vadībai pie Eiropas Savienības dalībvalstu ārējām robežām (FRONTEX), kas izveidota ar Padomes Regulu (EK) Nr. 2007/2004 (4), Eiropas migrācijas tīkls, kas izveidots ar Padomes Lēmumu Nr. 2008/381/EK (5), Eiropas Dzimumu līdztiesības institūts (EIGE), kas izveidots ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 1922/2006 (6), Eiropas Datu aizsardzības uzraudzītājs (EDPS), kas izveidots ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 45/2001 (7), Eurojust – Savienības Tiesu iestāžu sadarbības vienība, kas izveidota ar Padomes Lēmumu 2002/187/TI (8), Eiropas Policijas birojs (Eiropols), kas izveidots ar Padomes Lēmumu 2009/371/TI (9), Eiropas Policijas akadēmija (CEPOL), kas izveidota ar Padomes Lēmumu 2005/681/TI (10), Eiropas Aģentūra lielapjoma IT sistēmu darbības pārvaldībai brīvības, drošības un tiesiskuma telpā (IT aģentūra), kas izveidota ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 1077/2011 (11), un Eiropas Dzīves un darba apstākļu uzlabošanas fonds (EUROFOUND), kas izveidots ar Padomes Regulu (EEK) Nr. 1365/75 (12).

               (7)

               Aģentūras darbības tematiskajās jomās daudzgadu pamatprogrammā būtu jāiekļauj cīņa pret rasismu, ksenofobiju un ar to saistīto neiecietību.

               (8)

               Ņemot vērā to, cik svarīga Savienībai ir cīņa pret nabadzību un sociālo atstumtību – šī cīņa ir pasludināta par vienu no pieciem izaugsmes stratēģijas “Eiropa 2020” mērķiem –, Aģentūrai, vācot un izplatot datus ar šo lēmumu noteiktajās tematiskajās jomās, būtu jāņem vērā ekonomiskie un sociālie priekšnosacījumi, kas ļauj efektīvi izmantot pamattiesības.

               (9)

               Aģentūra pēc Eiropas Parlamenta, Padomes vai Komisijas lūguma un ar nosacījumu, ka to pieļauj tās finanšu resursi un cilvēkresursi, var saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 168/2007 5. panta 3. punktu darboties ārpus daudzgadu pamatprogrammā noteiktajām tematiskajām jomām. Saskaņā ar Stokholmas programmu – atvērta un droša Eiropa tās pilsoņu un viņu aizsardzības labā (13) –, ko pieņēma Eiropadome, iestādēm būtu pilnībā jāizmanto Aģentūras speciālās zināšanas un vajadzības gadījumā jākonsultējas ar Aģentūru – saskaņā ar tās pilnvarām – par to, kā izstrādāt politiku un tiesību aktus, kas skar pamattiesības.

               (10)

               Komisija, sagatavojot šo priekšlikumu, konsultējās ar Aģentūras valdi un 2011. gada 18. oktobrī saņēma tās rakstiskas atsauksmes,

         IR PIEŅĒMUSI ŠO LĒMUMU.
   1. pants
   Daudzgadu pamatprogramma
   1.   Ar šo izveido Eiropas Savienības Pamattiesību aģentūras (“Aģentūra”) daudzgadu pamatprogrammu laikposmam no 2013. līdz 2017. gadam.
   2.   Aģentūra saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 168/2007 3. pantu veic Regulas (EK) Nr. 168/2007 4. panta 1. punktā noteiktos uzdevumus tematiskajās jomās, kas noteiktas šā lēmuma 2. pantā.
   2. pants
   Tematiskās jomas
   Tematiskās jomas ir šādas:

               a)

               tiesu iestāžu pieejamība;

               b)

               noziegumos cietušie, tostarp kompensācija noziegumos cietušajiem;

               c)

               informācijas sabiedrība, un jo īpaši privātās dzīves neaizskaramība un personas datu aizsardzība;

               d)

               romu integrācija;

               e)

               tiesu iestāžu sadarbība, izņemot krimināllietās;

               f)

               bērnu tiesības;

               g)

               diskriminācija dzimuma, rases, ādas krāsas, etniskās vai sociālās izcelsmes, ģenētisko īpatnību, valodas, reliģijas vai pārliecības, politisko vai jebkuru citu uzskatu dēļ, diskriminācija saistībā ar piederību pie nacionālās minoritātes, diskriminācija īpašuma, izcelsmes, invaliditātes, vecuma vai dzimumorientācijas dēļ;

               h)

               imigrācija un migrantu integrācija, vīzas un robežkontrole, un patvērums;

               i)

               rasisms, ksenofobija un ar to saistīta neiecietība.

         3. pants
   Papildināmība un sadarbība ar citām struktūrām
   1.   Lai īstenotu daudzgadu pamatprogrammu, Aģentūra nodrošina atbilstīgu sadarbību un darbību saskaņošanu ar attiecīgām Savienības struktūrām, birojiem un aģentūrām, dalībvalstīm, starptautiskām organizācijām un pilsonisko sabiedrību saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 168/2007 7., 8. un 10. pantu.
   2.   Ar jautājumiem, kas saistīti ar diskrimināciju dzimuma dēļ, Aģentūra nodarbojas tikai tad un tikai tādā apmērā, kādā tie attiecas uz tās darbu saistībā ar 2. panta g) apakšpunktu, ņemot vērā, ka datus par dzimumu līdztiesību un diskrimināciju dzimuma dēļ vāc Eiropas Dzimumu līdztiesības institūts (EIGE). Aģentūra un EIGE sadarbojas saskaņā ar 2010. gada 22. novembra sadarbības nolīgumu.
   3.   Aģentūra sadarbojas ar Eiropas Dzīves un darba apstākļu uzlabošanas fondu (EUROFOUND) saskaņā ar 2009. gada 8. oktobra sadarbības nolīgumu, un ar Eiropas Aģentūru operatīvās sadarbības vadībai pie Eiropas Savienības dalībvalstu ārējām robežām (FRONTEX) saskaņā ar 2010. gada 26. maija sadarbības nolīgumu. Turklāt tā sadarbojas ar Eiropas Patvēruma atbalsta biroju (EPAB), Eiropas migrācijas tīklu, Eurojust – Savienības Tiesu iestāžu sadarbības vienību, Eiropas Policijas biroju (Eiropols), Eiropas Policijas akadēmiju (CEPOL) un Eiropas Aģentūru lielapjoma IT sistēmu darbības pārvaldībai brīvības, drošības un tiesiskuma telpā (IT aģentūra) saskaņā ar attiecīgiem turpmāk noslēgtiem sadarbības nolīgumiem. Sadarbību ar šīm struktūrām veic tikai saistībā ar tām darbībām, kas ietilpst šā lēmuma 2. pantā noteiktajās tematiskajās jomās.
   4.   Aģentūra veic savus uzdevumus informācijas sabiedrības jomā un jo īpaši attiecībā uz privātās dzīves neaizskaramību un personas datu aizsardzību, neskarot Eiropas Datu aizsardzības uzraudzītāja atbildību saskaņā ar saviem pienākumiem un pilnvarām, kā noteikts Regulas (EK) Nr. 45/2001 46. un 47. pantā, nodrošināt, ka Savienības iestādes un struktūras ievēro fizisku personu pamattiesības un brīvības un jo īpaši to tiesības uz privāto dzīvi.
   5.   Aģentūra savas darbības saskaņo ar Eiropas Padomes darbībām saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 168/2007 9. pantu un tajā minēto Nolīgumu starp Eiropas Kopienu un Eiropas Padomi par Eiropas Savienības Pamattiesību aģentūras un Eiropas Padomes sadarbību (14).
   4. pants
   Stāšanās spēkā
   Šis lēmums stājas spēkā divdesmitajā dienā pēc tā publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.
   To piemēro no 2013. gada 1. janvāra.

      Briselē, 2013. gada 11. martā

            Padomes vārdā –

            priekšsēdētājs

         E. GILMORE

      (1)  OV L 53, 22.2.2007., 1. lpp.

      (2)  OV L 63, 7.3.2008., 14. lpp.

      (3)  OV L 132, 29.5.2010., 11. lpp.

      (4)  OV L 349, 25.11.2004., 1. lpp.

      (5)  OV L 131, 21.5.2008., 7. lpp.

      (6)  OV L 403, 30.12.2006., 9. lpp.

      (7)  OV L 8, 12.1.2001., 1. lpp.

      (8)  OV L 63, 6.3.2002., 1. lpp.

      (9)  OV L 121, 15.5.2009., 37. lpp.

      (10)  OV L 256, 1.10.2005., 63. lpp.

      (11)  OV L 286, 1.11.2011., 1. lpp.

      (12)  OV L 139, 30.5.1975., 1. lpp.

      (13)  OV C 115, 4.5.2010., 1. lpp.

      (14)  OV L 186, 15.7.2008., 7. lpp.