title: EBTA Uzraudzības iestādes Lēmums Nr. 244/14/COL (2014. gada 26. jūnijs) par iespējamo atbalstu Nasjonal digital læringsarena (NDLA) [2015/1902]

text:
               22.10.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               L 277/41

         EBTA UZRAUDZĪBAS IESTĀDES LĒMUMS
   Nr. 244/14/COL
   (2014. gada 26. jūnijs)
   par iespējamo atbalstu Nasjonal digital læringsarena (NDLA) [2015/1902]

         (Norvēģija)

   EBTA Uzraudzības iestāde (“Iestāde”),
   ŅEMOT VĒRĀ
   Līgumu par Eiropas Ekonomikas zonu (“EEZ līgums”) un jo īpaši tā 61. pantu un 26. protokolu,
   Nolīgumu starp EBTA valstīm par Uzraudzības iestādes un Tiesas izveidošanu (“UTN”) un jo īpaši tā 24. pantu,
   UTN 3. protokolu (“3. protokols”) un jo īpaši II daļas 7. panta 2. punktu,
   PĒC aicinājuma ieinteresētajām personām iesniegt savas piezīmes saskaņā ar minētajiem pantiem (1),
   tā kā:
   I.   FAKTI
   1.   PROCEDŪRA

               (1)

                  Den Norske Forleggerforening, Norvēģijas izdevēju asociācija (“NIA”), 2010. gada 15. aprīļa vēstulē (ieraksts Nr. 553725) nosūtīja Iestādei sūdzību, apgalvojot, ka Nasjonal digital læringsarena (“NDLA”) ir piešķirts nelikumīgs valsts atbalsts. Sūdzības iesniedzējs 2011. gada 15. jūlija e-pasta vēstulē (ieraksts Nr. 608593) iesniedza papildu informāciju.

               (2)

               Iestāde 2010. gada 2. jūlija vēstulē (ieraksts Nr. 558201) pieprasīja papildu informāciju. Norvēģijas iestādes 2010. gada 9. septembra vēstulē (ieraksts Nr. 568942) atbildēja uz informācijas pieprasījumu. Turklāt Iestāde un Norvēģijas iestādes apspriedās par šo lietu sanāksmē Norvēģijā 2010. gada 13. un 14. oktobrī. Norvēģijas iestādes 2010. gada 1. decembra vēstulē (ieraksts Nr. 579405) nosūtīja Iestādei papildu informāciju.

               (3)

               Iestāde 2011. gada 4. februāra vēstulē (ieraksts Nr. 574762) pieprasīja papildu informāciju. Norvēģijas iestādes atbildēja 2011. gada 7. marta vēstulē (ieraksts Nr. 589528). Norvēģijas iestādes sniedza papildu skaidrojumus 2011. gada 2. maija un 2011. gada 12. augusta e-pasta vēstulēs (ieraksts Nr. 596402 un Nr. 608596).

               (4)

               Iestāde 2011. gada 12. oktobrī pieņēma Lēmumu Nr. 311/11/COL par to, ka pasākums nebija valsts atbalsts EEZ līguma 61. panta 1. punkta nozīmē (“Lēmums”) (2). Sūdzības iesniedzējs 2012. gada 9. janvārī pārsūdzēja Lēmumu, un EBTA Tiesa ar 2012. gada 11. decembra lēmumu lietā E-1/12 Den norske Forleggerforening pret EBTA Uzraudzības iestādi atcēla Lēmumu (“Spriedums”) (3).

               (5)

               Pēc Sprieduma paziņošanas Iestāde 2013. gada 27. martā pieņēma Lēmumu Nr. 136/13/COL par formālas izmeklēšanas sākšanu (4). Norvēģijas iestādes iesniedza savas piezīmes par lēmumu 2013. gada 6. maijā (ieraksts Nr. 672024). NIA 2013. gada 31. jūlijā iesniedza savus novērojumus (ieraksts Nr. 679681). Trešās personas iesniedza vairākas piezīmes laikposmā no 2013. gada 2. līdz 15. septembrim. Šīs trešo pušu piezīmes pārsūtīja Norvēģijas iestādēm 2013. gada 4. oktobra e-pasta vēstulēs (ieraksts Nr. 685793, Nr. 685794, Nr. 685795 un Nr. 685797), 2013. gada 7. oktobra e-pasta vēstulēs (ieraksts Nr. 685884, Nr. 685885, Nr. 685886, Nr. 685887, Nr. 685889) un 2013. gada 29. oktobra vēstulē (ieraksts Nr. 688133).

               (6)

               Pēc NIA pieprasījuma Briselē 2013. gada 16. oktobrī notika sanāksme, kurā NIA prezentācijā izklāstīja papildu piezīmes par šo lietu. NIA 2013. gada 27. oktobrī nosūtīja savas prezentācijas kopiju kopā ar papildu rakstiskām piezīmēm (ieraksts Nr. 688135), ko pārsūtīja Norvēģijas iestādēm 2013. gada 29. oktobrī. Norvēģijas iestādes iesniedza savas piezīmes 2013. gada 29. novembra vēstulē (ieraksts Nr. 691769).

               (7)

               Iestāde 2014. gada 17. februāra vēstulē (ieraksts Nr. 694424) pieprasīja papildu informāciju. Norvēģijas iestādes atbildēja 2014. gada 31. marta vēstulē (ieraksts Nr. 703980 un Nr. 703991, 1.–28. pielikums ierakstā Nr. 703987).

         2.   NDLA

               (8)

                  NDLA ir struktūrvienība, ko izveidojušas Norvēģijas apgabalu pašpārvaldes saskaņā ar Vietējās pārvaldes iestāžu likuma 27. pantu (5). Tā nav juridiska persona.

               (9)

               Vietējās pārvaldes iestāžu likuma 27. pantā ir noteikts, ka pašvaldības vai apgabalu pašpārvaldes var apvienot spēkus, lai veiktu kopīgus uzdevumus. Sadarbībai jānotiek ar attiecīgās pašvaldības vai apgabala pašpārvaldes ieceltas valdes starpniecību. Valde var būt pilnvarota pieņemt lēmumus par pašvaldību sadarbības darbu un organizāciju. Turklāt ir noteikts, ka šādas sadarbības statūtos ir jānosaka, kā tiek iecelta valde un nodrošināta pārstāvniecība tajā, darbības jomas, kurās attiecīgo pašvaldību/apgabalu pašpārvaldēm ir jāveic finansiālas iemaksas, vai valde var noslēgt aizdevuma līgumus vai kādā citā veidā likt attiecīgajām pašvaldību/apgabalu pašpārvaldēm uzņemties finansiālas saistības un, visbeidzot, kādā veidā šāda sadarbība ir jāpārtrauc. Tikai pašvaldības un apgabalu pašpārvaldes drīkst iesaistīties pašvaldību sadarbībā. Šajā sadarbībā nevar piedalīties ne valsts, ne citas valsts vai privātas struktūras. Turklāt sadarbībai ir jābūt īstai tādā nozīmē, ka likums aizliedz deleģēt sadarbības vadību viena apgabala pašpārvaldei.

               (10)

                  NDLA izveide ir aprakstīta I daļas 4.4. sadaļā.

               (11)

                  NDLA mērķis ir izstrādāt un iegādāties digitālus mācību līdzekļus, lai publicētu tos internetā bezmaksas izmantošanai skolotājiem un studentiem. Tas notiek, publicējot līdzekļus atklātā tīmekļa vietnē. Tai ir četras galvenās darbības jomas: pirmkārt, digitālu mācību līdzekļu izstrāde un piegāde vidusskolām; otrkārt, digitālu mācību līdzekļu iegāde no trešo pušu piegādātājiem; treškārt, mācību līdzekļu kvalitātes kontrole; un, ceturtkārt, tīmekļa vietnes, kurā ir publicēti mācību līdzekļi, darbības nodrošināšana (turpmāk šīs darbības minētas arī kā “mācību līdzekļu iegāde, izstrāde un piegāde”).

         3.   SŪDZĪBAS IESNIEDZĒJS – NORVĒĢIJAS IZDEVĒJU ASOCIĀCIJA (“NIA”)

               (12)

               NIA pārstāv uzņēmumus, kas aktīvi piedalās vai varētu piedalīties digitālo mācību līdzekļu izstrādē un izplatīšanā.

               (13)

               Sūdzības iesniedzējs apgalvo, ka NDLA piešķirtais finansējums digitālo mācību līdzekļu iegādei, izstrādei un piegādei ir nelikumīgs valsts atbalsts NDLA. Saistībā ar šo sūdzības iesniedzējs uzsver, ka, viņaprāt, NDLA nav valsts pārvaldes neatņemama daļa, bet gan uzņēmums valsts atbalsta noteikumu nozīmē. Sūdzības iesniedzējs atgādina, ka saskaņā ar pastāvošo judikatūru uzņēmums ir saimnieciskā darbībā iesaistījusies struktūrvienība. Sūdzības iesniedzējs norāda, ka saskaņā ar Eiropas Savienības Tiesas (“Tiesa”) judikatūru saimnieciskā darbība ir darbība, ko vismaz pēc būtības varētu veikt privāts uzņēmums, lai gūtu peļņu. Pēc būtības ikviena struktūrvienība, kas veic darbību, kas varētu būt peļņas gūšanai, ir iesaistījusies saimnieciskā darbībā.

               (14)

               Sūdzības iesniedzējs arī apgalvo, ka pirms NDLA veiktajām darbībām pastāvēja digitālo mācību līdzekļu tirgus un tagad NDLA konkurē ar pastāvošiem privātajiem uzņēmumiem, kuri piedāvā digitālos mācību resursus. Sūdzības iesniedzējs uzskata, ka, ņemot vērā šo, digitālo mācību resursu izstrāde un piegāde ir saimnieciska darbība. Sūdzības iesniedzējs arī norāda, ka citas NDLA darbības ir cieši saistītas ar digitālo mācību resursu izstrādi un piegādi, un tāpēc arī tās ir uzskatāmas par saimnieciskām.

               (15)

               Sūdzības iesniedzējs arī apgalvo, ka EEZ līguma 59. panta 2. punkts nav piemērojams, un secina, ka Norvēģijas valsts ir piešķīrusi valsts atbalstu, par to nepaziņojot, tādējādi pārkāpjot valsts atbalsta noteikumus.

         4.   VISPĀRĪGA INFORMĀCIJA

   4.1.   IZGLĪTĪBAS SISTĒMA NORVĒĢIJĀ

               (16)

               Izglītību Norvēģijā nodrošina ar bezmaksas valsts skolu sistēmu. Šajā sistēmā ir obligātā pamatskola (6–13 gadu vecumā), obligāta pirmā līmeņa vidējā izglītība (13–16 gadu vecumā) un neobligāta otrā līmeņa vidējā izglītība (16–19 gadu vecumā).

               (17)

               Norvēģijas iestādes 2006. gadā “Zināšanu veicināšanas iniciatīvas” (Kunnskapsløftet) (6) ietvaros nolēma, ka visām Norvēģijas skolām ir jāpievērš pastiprināta uzmanība noteiktām pamatprasmēm visos mācību priekšmetos. Viena no šīm prasmēm ir spēja mācīties konkrētu mācību priekšmetu, izmantojot digitālas informācijas un sakaru tehnoloģijas. Šo prasību ieviesa valsts mācību programmā bērniem 10 gadus ilgajā obligātajā apmācībā (t. i., 1.–10. klasē), skolēniem otrā līmeņa vidējās izglītības pirmajā gadā (t. i., 11.–13. klasē) un māceklībā. Saskaņā ar Norvēģijas Izglītības likumu (7) apgabalu pašpārvaldes ir atbildīgas par šo prasību izpildi.

               (18)

               Turklāt Norvēģijas iestādes 2007. gadā veica grozījumu Izglītības likumā un noteica par pienākumu apgabalu iestādēm nodrošināt skolēnus ar nepieciešamajiem drukātajiem un digitālajiem mācību līdzekļiem bez maksas. Jāatzīmē, ka līdz tam skolēniem otrā līmeņa vidusskolās Norvēģijā (11.–13. klasē) bija jāpērk mācību līdzekļi, ņemot vērā to, kādus mācību līdzekļus ir izvēlējušās skolas saskaņā ar valsts mācību programmu. Pārmaiņas ieviesa pēc tam, ka Norvēģijas valdība izskatīja iespējas un ekonomiskās sekas bezmaksas mācību līdzekļu ieviešanai otrā līmeņa vidusskolu sistēmā (8).

               (19)

               Saskaņā ar balto grāmatu (9) princips nodrošināt bezmaksas mācību līdzekļus nav jauns, jo netieši tas bija paredzēts jau ar mācību maksas aizliegumu, ko varēja interpretēt tā, ka arī mācību līdzekļiem būtu jābūt bezmaksas. Tomēr baltajā grāmatā atzina, ka bezmaksas mācību līdzekļu princips nebija skaidri noregulēts, norādot, ka:
               “Noteikums ir jauns, taču ar to neparedz mainīt pašreizējos tiesību aktus. Bezmaksas izglītības princips ir paredzēts Vidusskolas izglītības likuma 35. sadaļas (10) trešajā daļā, ar ko aizliedz iekasēt mācību maksu. Pašreizējo sistēmu, kurā skolēniem un mācekļiem ir pašiem jāpērk mācību līdzekļi un rīki, neregulē tiesību akti.” (11) (neoficiāls tulkojums)

               (20)

               Patiešām, Izglītības likuma 3-1. sadaļas jaunajā 9. daļā tagad ir skaidri noteikts:
               “Izglītība un mācības valsts uzturētās otrā līmeņa vidusskolās vai mācību iestādēs ir bezmaksas. Apgabala pašpārvalde ir atbildīga par skolēnu nodrošināšanu ar nepieciešamajiem drukātajiem un digitālajiem mācību rīkiem un digitālo aprīkojumu. No skolēniem nedrīkst pieprasīt nekādu maksu par šiem līdzekļiem un aprīkojumu papildus tam, kas ir paredzēts noteikumos. (…).” (12) (neoficiāls tulkojums)

         4.2.   PIEŠĶĪRUMS PĀRSKATĪTAJĀ VALSTS BUDŽETĀ

               (21)

               Pienākums nodrošināt bezmaksas digitālos un fiziskos mācību līdzekļus ir būtisks finansiāls slogs Norvēģijas apgabalu pašpārvaldēm. Ņemot vērā šīs papildu izmaksas, Norvēģijas valdība 2006. gadā nolēma piešķirt papildu finansējumu. Šo līdzekļu piešķīrumu iekļāva pārskatītajā valsts budžetā, ko pieņēma 2006. gada 12. maijā.
               “Valdības mērķis ir ieviest vidusskolās bezmaksas mācību līdzekļus. Vienlaikus valdība vēlas stimulēt digitālo mācību līdzekļu izmantošanu vidusskolās. Lai samazinātu izmaksas, kas saistītas ar viena skolēna paplašinātu piekļuvi digitālajiem mācību līdzekļiem un to izmantošanu, valdība ierosina izlietot NOK 50 000 000 digitālu mācību līdzekļu izstrādei un izmantošanai.
               Pieteikumu iesniedzēji apgabalos var iekļaut vienu, vairākas vai visas apgabala vidusskolas un vienu vai vairākus tematus. Šā piešķīruma mērķis ir stimulēt digitālo mācību līdzekļu izstrādi un izmantošanu un samazināt mācību līdzekļu izmaksas skolēniem.
               Līdzekļus var izmantot digitālo mācību līdzekļu iegādei vai izstrādei vietējā līmenī. Līdzekļus nedrīkst izmantot digitālās infrastruktūras izstrādei. Ir plānots piešķirt (sic.) [prioritāti] pieteikumiem, pamatojoties uz apgabalu sadarbību.” (13) (neoficiāls Norvēģijas iestāžu tulkojums)

         4.2.1.
         Uzaicinājums iesniegt pieteikumu

               (22)

               Izglītības un pētniecības ministrija 2006. gada 19. jūnija vēstulē aicināja apgabalu iestādes atsevišķi vai kopīgi pieteikties NOK 50 miljoniem, kas bija pieejami no 2006. gada 15. augusta. Vēstulē bija norādīti šādi iniciatīvas mērķi un būtība:

                           —

                           “Palielināt pieeju digitālajiem mācību līdzekļiem otrā līmeņa vidusskolās, ka arī veicinātu to plašāku izmantošanu.

                           —

                           Stiprināt zināšanas par digitālo mācību līdzekļu izstrādi un/vai iegādi otrā līmeņa vidusskolās un skolu īpašnieku vidū.

                           —

                           Palielināt otrā līmeņa vidusskolām paredzēto digitālo mācību līdzekļu apmēru un daudzveidību.

                           —

                           Samazināt mācību līdzekļu iegādes izdevumus skolēniem.” (neoficiāls Norvēģijas iestāžu tulkojums)

                     (…) [Pārskatītajā valsts budžetā] 2006. gadam valdība norāda:
               “Līdzekļus var izmantot, lai iegādātos digitālos mācību resursus un izstrādātu mācību līdzekļus vietējā līmenī.” (14) (neoficiāls tulkojums)

         4.2.2.
         NDLA izveide

               (23)

               Par izglītības jomu atbildīgie cilvēki no 19 Norvēģijas apgabalu pašpārvaldēm 2006. gada augustā satikās, lai apspriestu iespēju kopīgi pieteikties finansējumam. Kaut arī Oslo apgabala pašpārvalde nolēma nepiedalīties kopīgajā projektā, pārējās 18 apgabalu pašpārvaldes nolēma iesaistīties pašvaldību sadarbībā un izveidot NDLA, lai pārvaldītu procesu nenoteiktu laiku. Pēc tam katra no šīm apgabalu pašpārvaldēm pieņēma šādu rezolūciju:
               “Apgabalu padome izdod rezolūciju Akershus, Aust-Agder, Buskerud, Finnmark, Hedmark, Hordaland, Nordland, Nord-Trøndelag, Møre og Romsdal, Oppland, Rogaland, Sogn og Fjordane, Sør-Trøndelag, Telemark, Troms, Vest-Agder, Vestfold un Østfold apgabalam izveidot pašvaldību sadarbību NDLA ar savu valdi saskaņā ar Vietējās pārvaldes iestāžu likuma 27. punktu. Šīs sadarbības mērķis ir veicināt digitālo mācību resursu izstrādi, izvietošanu un organizēšanu visos mācību priekšmetos otrā līmeņa vidusskolās. Rezultātā ir jāiegūst bezmaksas digitāli mācību līdzekļi, kas veicina aktīvu mācīšanos un koplietošanu (…).” (15) (neoficiāls Norvēģijas iestāžu tulkojums)

               (24)

                  Akershus2012. gada 1. decembrī nolēma izstāties no NDLA, bet 2014. gada 1. janvārī nolēma atkal pievienoties NDLA. Saskaņā ar NDLA 2012. gada ziņojuma ievaddaļu “Akershus apgabala pašpārvalde nolēma atsaukt savu dalību, jo apmeklētāju skaits apgabala skolās bija zems (…)” (16) (neoficiāls tulkojums). Saskaņā ar informāciju NDLA tīmekļa vietnē iemesls, kāpēc Akershus atkal pievienojās NDLA, bija tas, ka “kopš izstāšanās no NDLA mācību priekšmetu izmantošana ndla.no ārkārtīgi pieauga” (neoficiāls tulkojums), kas nozīmē, ka pašlaik NDLA ir 18 apgabalu pašpārvaldes.

         4.3.   LĪDZEKĻI APGABALU PAŠPĀRVALDĒM

               (25)

               18 apgabalu pašpārvaldes 2006. gada 15. oktobrī iesniedza kopīgu valsts līdzekļu pieteikumu Izglītības un pētniecības ministrijai, kas sniedza iepriekšēju apstiprinājumu, piešķirot NOK 2 miljonus projekta plānošanai un vēl NOK 15 miljonus satura izstrādei un iegādei (t. i., kopā NOK 17 miljonus). Dotāciju NOK 15 miljonu apmērā nepiešķīra, kamēr projekta plāns nebija apstiprināts (17). Projekta plānu, ko saņēma 2007. gada 16. februārī, apstiprināja 2007. gada 20 aprīlī, un papildu NOK 15 miljonus piešķīra ar vairākiem nosacījumiem:
               “Līdzekļus drīkst izmantot digitālo mācību līdzekļu iegādei, izstrādei un/vai pielāgošanai tādiem mācību priekšmetiem kā norvēģu valoda un dabaszinības VGI (18) no 2007. gada rudens.
               (…)
               Ministrija arī pieprasa, lai apgabalu iestādes kopīgi noteiktu atbildīgo juridisko personu, kas nodrošinās ar digitālajiem mācību resursiem saistīto apgabalu pašpārvalžu pienākumu izpildi saskaņā ar šo iniciatīvu. Šāda struktūrvienība var būt, piemēram, sabiedrība, pašvaldību sadarbība vai uzņemošā apgabala pašpārvalde, taču tā nevar pati iesaistīties saimnieciskā darbībā.
               (…)
               Ministrija sagaida, ka digitālo mācību līdzekļu un izstrādes pakalpojumu iegāde notiek saskaņā ar noteikumiem par publisko iepirkumu. Ja apgabala pašpārvaldes darbinieki izstrādā digitālos mācību līdzekļus, tā ir uzskatāma par darbību uz sava rēķina ar nosacījumu, ka apgabala pašpārvaldes negūst peļņu no šīs darbības. Ja izstrādi veic cilvēki, kas nav apgabala pašpārvaldes darbinieki, tā ir uzskatāma par pakalpojumu iegādi un ir jāvērtē kā parasts gadījums saskaņā ar noteikumiem par publiskajiem iepirkumiem.” (19) (neoficiāls tulkojums)

               (26)

               Pēc līdzekļu apstiprināšanas Izglītības un pētniecības ministrija pārskaitīja NDLA projektam NOK 30,5 miljonus trīs gadu laikposmā (NOK 2 miljonus un 15 miljonus 2006. un 2007. gadā, NOK 9 miljonus 2008. gadā (digitālo) mācību līdzekļu izstrādei un NOK 4,5 miljonus 2009. gadā infrastruktūrai un tehniskajam atbalstam) (skatīt apkopojumu tabulā 27. apsvērumā) (20).

               (27)

               Turklāt pēc tam, kad 2007. gadā tika izdarīts grozījums Izglītības likumā, pašvaldību iestādēm kompensēja pienākumu nodrošināt (fiziskus un digitālus) mācību līdzekļus, palielinot dotācijas, ko Vietējās pārvaldes un reģionālās attīstības ministrija, kuru 2014. gada 1. janvārī pārdēvēja par Vietējās pārvaldes un modernizācijas ministriju, piešķir apgabalu pašpārvaldēm (21). Šīs kompensācijas pamatā bija aplēstās izmaksas par mācību līdzekļu nodrošināšanu visos mācību priekšmetos. Kompensācijas apmēri ir norādīti turpmāk tekstā (22):

                           Gads

                           2006.–2007.

                           2008.

                           2009.

                           2010.

                           Valsts dotācija apgabalu iestādēm, lai tās varētu nodrošināt bezmaksas mācību līdzekļus (vispārīga)

                           NOK 287 miljoni

                           NOK 211 miljoni

                           NOK 347 miljoni

                           NOK 308 miljoni

                           Izglītības un pētniecības ministrijas dotācija NDLA (konkrēta)

                           NOK 17 miljoni

                           NOK 9 miljoni

                           NOK 4,5 (23) miljoni

                           —

         4.3.1.
         Apgabalu pašpārvalžu piešķirtais finansējums NDLA

               (28)

               Apgabalu pašpārvaldes, kas piedalās NDLA, nolēma izmantot daļu vispārīgo dotāciju shēmas finansējuma, kas minēts 27. apsvērumā, NDLA projektam. Apgabalu pašpārvalžu budžeta piešķīrumi ir apkopoti turpmāk tekstā (24):

                           Gads

                           2008.

                           2009.

                           2010.

                           2011.

                           2012.

                           Apgabalu pašpārvalžu dotācija (25)
                              NDLA

                           NOK 21,1 miljoni

                           NOK 34,7 miljoni

                           NOK 58,8 (26) miljoni

                           NOK 57,7 (27) miljoni

                           NOK 64,9 (28) miljoni

                           Daļa procentos/summa, ko apgabala pašpārvaldes piešķīra NDLA no sava budžeta bezmaksas mācību līdzekļiem

                           10 %

                           10 %

                           20 %

                           NOK 355 vienam skolēnam

                           NOK 400 vienam skolēnam

               (29)

               Kaut arī veids, kādā piešķīra finansējumu NDLA, laika gaitā ir mainījies, galīgais finansējuma avots palika tas pats, proti, valsts dotācija, ko maksāja Izglītības un pētniecības ministrija, kā arī Vietējās pārvaldes un modernizācijas ministrija.

               (30)

               Patiešām, pirmajā darbības gadā NDLA saņēma finansējumu tieši no Izglītības un pētniecības ministrijas (NOK 17 miljoni 2007. gadā). Pēc tam, otrajā un trešajā gadā, NDLA saņēma tiešu finansējumu gan no valsts, gan apgabalu pašpārvaldēm, kas piešķīra NDLA daļu savu dotāciju, ko tās saņēma no valsts.

               (31)

               Izglītības un pētniecības ministrija sedza tikai NDLA tehniskā atbalsta un infrastruktūras izmaksas, t. i., satura vadības sistēmas uzlabošanai un pārvietošanai, NOK 4,5 miljoni 2009. gadā, bet finansiālā atbildība par bezmaksas mācību līdzekļiem tika nodota apgabalu pašpārvaldēm 2009. gada 1. jūlijā (29).

               (32)

               Kopš 2010. gada NDLA finansē tikai no apgabalu pašpārvalžu budžetiem, kuras savukārt izmanto no Vietējās pārvaldes un modernizācijas ministrijas vispārīgo dotāciju shēmas saņemtos līdzekļus.

         4.3.2.
         Finansējuma tiesiskais pamats

               (33)

               Līdzekļu, ko Izglītības un pētniecības ministrija maksā NDLA, tiesiskais pamats ir parlamenta rezolūcija par valsts budžetu un Izglītības un pētniecības ministrijai deleģētā kompetence apstiprināt dotāciju pieteikumus.

               (34)

               Līdzekļu, ko apgabala pašpārvaldes maksā NDLA, tiesiskais pamats ir atrodams apgabalu pašpārvalžu, kas piedalās NDLA, budžeta rezolūcijās (30).

         4.4.   NDLA IZVEIDE
       (31)

   4.4.1.
         Ad hoc sadarbība: 2006. gada 15. oktobris – 2009. gada 1. jūlijs

               (35)

               No 2006. gada 15. oktobra (32) līdz 2009. gada 1. jūlijamNDLA bija aktīva ad hoc sadarbība, pirms to oficiāli izveidoja kā pašvaldību sadarbību saskaņā ar Vietējās pārvaldes iestāžu likuma 27. pantu.

               (36)

               No 2007. gada 15. oktobra līdz 15. februārim apgabalu pašpārvaldes, kas piedalās NDLA, pievērsām tam, lai sagatavotu projekta plānu iesniegšanai Izglītības un pētniecības ministrijai, lai saņemtu apstiprinājumu un finansējumu NDLA. Ministrija saņēma projekta plānu 2007. gada 16. februārī un apstiprināja to 2007. gada aprīlī (33). Tajā laikā stratēģiskos lēmumus par projektu pieņēma “apgabala pašpārvaldēs par izglītības jomu atbildīgo personu forums” (“FFU”) (34). Projektu ikdienā vadīja direktoru padome, ko iecēla FFU, kurā bija pieci locekļi; šie pieci locekļi bija arī par izglītības jomu atbildīgie direktori apgabalu pašpārvalžu līmenī. Saskaņā ar Norvēģijas iestāžu sniegto informāciju padomē bija vismaz viens pārstāvis no trijiem mācību reģioniem (t. i., ziemeļu reģiona, dienvidrietumu reģiona un austrumu reģiona) un FFU vadītājs (35).

               (37)

               Papildus šiem pieciem padomes locekļiem četri darbinieki no dažādām apgabalu pašpārvaldēm strādāja pie projekta (36). NDLA direktoru padome ņēma vērā pilnvarojumu, ko bija apstiprinājušas apgabalu pašpārvaldes, kas piedalās NDLA, un kas ietver divus konkrētus mērķus (37):

                           i)

                           izveidot organizāciju, kas varētu piedāvāt bezmaksas piekļuvi digitāliem mācību līdzekļiem, lai ilgtermiņā apmierinātu vajadzības visos tematos un visās jomās otrā līmeņa vidusskolās; un

                           ii)

                           piedāvāt digitālus mācību līdzekļus divās galvenajās jomās, proti, norvēģu valodā un zinātnē (otrajā gadā) otrā līmeņa vidusskolās līdz 2007. gada rudenim.

               (38)

               Lai gūtu labumu no valsts finansējuma, Izglītības un pētniecības ministrija pieprasīja, lai par projektu būtu atbildīga juridiska persona. Tāpēc Hordaland apgabala pašpārvaldi iecēla par atbildīgo juridisko iestādi. To apstiprināja ar Hordaland apgabala pašpārvaldes lēmumu 2007. gada 16. oktobrī (38), un tam ar savu valžu starpniecību piekrita pārējās apgabalu pašpārvaldes, kas piedalās NDLA.

               (39)

               Apgabalu pašpārvaldes, kas piedalās NDLA, 2008. un 2009. gadā apsprieda to, kā NDLA būtu jāorganizē turpmāk. Mērķis bija noteikt oficiālu kārtību, vienlaikus samazinot nepieciešamās pārmaiņas pastāvošajā sadarbībā (39). Galu galā visu apgabalu pašpārvaldes izdeva vienādu rezolūciju, ar ko pilnvaroja apgabalu pašpārvaldes piedalīties pašvaldību sadarbībā saskaņā ar Vietējās pārvaldes iestāžu likuma 27. pantu. Rezolūcijās bija teikts, ka NDLA mērķis bija iegādāties, izstrādāt un izplatīt digitālos mācību līdzekļus visos mācību priekšmetos, kurus pasniedz otrā līmeņa vidusskolās Norvēģijā. Apgabalu pašpārvaldes nolēma, ka sadarbībai nevajadzētu būt atsevišķam tiesību subjektam, un to noteica NDLA statūtos (40). NDLA oficiāli tika dibināta kā pašvaldību sadarbība 2009. gada 1. jūlijā, kas ir statūtos noteiktais datums. Šo datumu ir apstiprinājušas Norvēģijas iestādes kā pareizo dibināšanas datumu (41). Saskaņā ar Norvēģijas iestāžu sniegto informāciju 2012. gadā tika izdarīts neliels grozījums statūtos (42). Ar šo grozījumu netika mainīta NDLA kompetence, kas noteikta 52. apsvērumā.

         4.4.2.
         Pašvaldību sadarbība – Uzraudzības padome un Valde

               (40)

               Saskaņā ar statūtiem FFU uzņemas Uzraudzības padomes (43) funkcijas un tāpēc ir atbildīga par vispārēju pārvaldību, kā tas bija ad hoc sadarbības fāzē. Statūtos ar 2012. gadā izdarītajiem grozījumiem tika svītrota atsauce uz FFU, bet Uzraudzības padomes sastāvs un funkcijas palika nemainīgas. Tajos ir atainots pašvaldību sadarbības mērķis un struktūra, saskaņā ar kuru augstākajā lēmumu pieņēmējā struktūrā ir jābūt pārstāvētām visām apgabalu pašpārvaldēm (44).

               (41)

               Saskaņā ar statūtiem Valdē ir vismaz pieci locekļi, tostarp vismaz viens pārstāvis no katra mācību reģiona (t. i., ziemeļu reģiona, dienvidrietumu reģiona un austrumu reģiona), t. i., tāds pats sastāvs kā ad hoc fāzē (45).

               (42)

               Saskaņā ar statūtiem (46) Valdes uzdevums ir nodrošināt, lai NDLA varētu pildīt savus pienākumus saskaņā ar statūtiem, proti, nodrošināt, 1) lai digitālie mācību līdzekļi būtu pieejami lietotājiem bez maksas, 2) lai otrā līmeņa vidusskolās notiktu sadarbība un koplietošana, 3) lai skolēni un skolotāji aktīvi piedalītos mācīšanas un mācīšanās procesā, 4) lai akadēmiskās iestādes un tīkli valstī veicinātu teicamu digitālo mācību līdzekļu izstrādi un 5) lai pieejamais saturs un pakalpojumi atbilstu skolēnu un skolotāju vajadzībām.

               (43)

               Kaut arī Valdei ir pilnvaras uzņemties finanšu saistības dalībnieku vārdā, statūtos ir skaidri noteikts, ka Valde īsteno savas pilnvaras tikai, pamatojoties uz Uzraudzības padomes deleģētiem lēmumiem, kas var arī dot norādījumus Valdei un atcelt tās lēmumus. Statūtos ar 2012. gada grozījumiem NDLA biedru pilnvaras uzņemties finanšu saistības ir netiešas, bet Valdes funkcijas paliek nemainīgas. Jebkurā gadījumā jebkuras finanšu saistības ierobežo NDLA budžets, par kuru ir vienojušās apgabalu pašpārvaldes, kas piedalās NDLA. Saistībā ar šo jānorāda, ka visus NDLA finanšu darījumus veic Hordaland apgabala pašpārvalde un apgabala iepirkumu struktūra BTV (plašāku informāciju skatīt 54. apsvērumā). Turklāt statūtos ir noteikts, ka ne Valde, ne Uzraudzības padome nevar uzņemties kredītsaistības vai izdot garantijas pašvaldību sadarbības vārdā. Saistībā ar šo Norvēģijas iestādes ir paskaidrojušas, ka praktiski ne Uzraudzības padome, ne Valde, ne administrācija neuzliek apgabalu pašpārvaldēm jaunas finansiālas saistības.

         4.4.3.
         Apgabala pašpārvalžu lēmumi piekrist pašvaldību sadarbībai

               (44)

               18 dažādu apgabalu pašpārvaldes 2009. gadā pieņēmuma lēmumus apstiprināt nolīgumu un NDLA kā pašvaldību sadarbības dibināšanas statūtus. Šos lēmumus dažādos laika posmos pieņēma apgabalu pašpārvaldes, taču lielākoties tos pieņēma līdz 2009. gada 1. jūlijam, kad apgabalu pašpārvaldes bija nolēmušas, ka sadarbībai ir jāstājas spēkā (47).

               (45)

               Norvēģijas iestādes ir norādījušas, ka visu 18 apgabalu pašpārvaldes ir piedalījušās NDLA kopš ad hoc sadarbības fāzes (izņemot Akershus, kas izstājās un vēlāk atkal pievienojās, skatīt 24. apsvērumu) un oficiāli sadarbība sākās 2009. gada 1. jūlijā.

               (46)

                  NDLA Valdes pirmā sanāksme notika 2009. gada 11. augustā (48).

         4.5.   NDLA BUDŽETS UN IEPIRKUMI

               (47)

               Par NDLA finansējuma apmēru katru gadu lemj apgabalu pašpārvaldes, kas piedalās NDLA. Lēmuma pamatā ir NDLA Valdes ieteikums, kurā ir izklāstīts tās viedoklis par finansējuma apmēru, taču apgabalu pašpārvaldēm šis ieteikums nav juridiski saistošs. Galvenais finansējuma (49) mērķis ir ļaut NDLA sasniegt noteiktos mērķus, proti, iegādāties, izstrādāt un izplatīt digitālos mācību līdzekļus visos mācību priekšmetos, ko pasniedz vidusskolās, saskaņā ar Norvēģijas Izglītības likumā paredzētajām juridiskajām saistībām.

               (48)

               Jānorāda arī, ka NDLA nevar pēc saviem ieskatiem iekasēt maksu no apgabalu pašpārvaldēm, valsts vai privātiem klientiem par saviem pakalpojumiem. Konkrēti, NDLA iemaksas vienpusēji nosaka apgabalu pašpārvaldes, un NDLA nav nekādu pilnvaru risināt sarunas par iemaksu apmēru. Ja Valde vēlas attīstīt NDLA darbības un tāpēc palielināt budžetu, šis jautājums ir jāiesniedz Uzraudzības padomē apstiprināšanai. Ja Uzraudzības padome nolemj apstiprināt budžeta palielināšanu, šo jautājumu iesniedz apgabalu padomēm (50) galīgajai apstiprināšanai.

               (49)

               Lai nodrošinātu, ka NDLA veic savus publiskos iepirkumus atbilstoši Publisko iepirkumu likumam (51), NDLA ir izstrādājusi publisko iepirkumu stratēģiju (52). Saskaņā ar Norvēģijas iesniegto informāciju viens no NDLA galvenajiem uzdevumiem ir pārvaldīt jaunu digitālo mācību līdzekļu izstrādi ar publiskajiem iepirkumiem. Lēmumu par publisko iepirkumu izmantošanu ierobežo NDLA vispārīgais mērķis un budžets. Atbilstoši šiem ierobežojumiem NDLA var brīvi lemt par iepirkumu saturu (53).

               (50)

               Kopš 2007. gada NDLA ir veikusi deviņus lielus publiskos iepirkumus ar Hordaland apgabala pašpārvaldes palīdzību (54). Tie ir saistīti ar digitālajiem mācību līdzekļiem un aptver galaproduktu un elementu iegādi, piekļuvi attēliem, video ierakstiem un saistītajiem atbalsta pasākumiem.

               (51)

               Ka minēts iepriekš, NDLA vadībai ir pilnvaras uzlikt finanšu saistības apgabalu pašpārvaldēm, kas piedalās NDLA. Saskaņā ar Norvēģijas iestāžu sacīto šā nosacījuma mērķis bija skaidri noteikt, ka NDLA Valde ir pilnvarota noslēgt vienošanās ar citām pusēm. Lai to izdarītu, Valdei bija jāvar uzlikt saistības apgabalu pašpārvaldēm, kas piedalās sadarbībā, jo tā uzliktu par pienākumu apgabalu pašpārvaldēm izmantot NDLA pieejamos līdzekļus saskaņā ar NDLA mērķiem (55).

               (52)

               Kā minēts 39. apsvērumā, statūtos izdarīja grozījumus 2012. gadā. Tomēr vienīgā būtiskā pārmaiņa attiecas uz izpilddirektora nozīmi, kas ir noteikta precīzāk, jo īpaši ierobežojumi, kas attiecas uz viņa/viņas pilnvarām. Tomēr kopumā grozījumi statūtos nemaina Iestādes novērtējumu attiecībā uz NDLA autonomiju, jo grozījumi nav būtiski mainījuši NDLA pilnvaras. Norvēģijas iestādes ir arī paziņojušas, ka ar grozījumiem statūtos NDLA kompetence ir aprakstīta precīzāk (56).

         4.6.   NDLA PERSONĀLS UN ADMINISTRĀCIJA

               (53)

                  NDLA nav neviena darbinieka. Lielākajā daļā gadījumu darbiniekiem, kuri strādā NDLA labā, ir darba līgumattiecības ar kāda apgabala pašpārvaldi, kas piedalās NDLA. Citos gadījumos darbu veic ārēji konsultanti, kuri saskaņā ar Norvēģijas iestāžu sniegto informāciju ir nodarbināti publiskos iepirkumos uzvarējušos uzņēmumos. Redakcijas darbiniekus algo no apgabalu pašpārvaldēm vai nodarbina līgumslēdzēji, kas sniedz pakalpojumus NDLA. Redakcijas darbiniekus no apgabalu pašpārvaldēm algo vairākus gadus uz nepilnu laiku. Tas nozīmē, ka viņi joprojām ir nodarbināti apgabala pašpārvaldē, taču samaksu par darbu, kas veikts NDLA labā, viņi saņem no NDLA budžeta. Citu redakcijas darbinieku izmaksas ir iekļautas maksā līgumslēdzējiem, kas sniedz pakalpojumus, par kuriem NDLA ir izsludinājusi iepirkumu. Vadības komandu algo no apgabalu pašpārvaldēm uz nenoteiktu laiku, un viņiem nav darba līgumattiecību ar NDLA.

               (54)

               Praksē NDLA maksā apgabalu pašpārvaldēm trīs reizes gadā par to resursu izmantošanu (piemēram, lai segtu algu izmaksas, ceļojumu izmaksas u. c.). Maksājumus kārto Hordaland apgabala pašpārvalde. Turklāt kopš projekta fāzes NDLA ir izmantojusi apgabala iepirkumu struktūru BTV
                   (57), lai veiktu visas publisko iepirkumu darbības, kas saistītas ar pakalpojumiem, kurus ir plānots iegādāties tirgū. NDLA iegādātie pakalpojumi ietver visu NDLA digitālo mācību tīmekļa vietnes tehnisko administrēšanu, lietojumprogrammu pārvaldību un visus atbalsta un izstrādes pakalpojumus (58). Nav pierādījumu, kas liecinātu, ka NDLA iepirkumos ir pārsniegusi savu budžetu vai iegādājusies pakalpojumus vai preces ārpus savām pilnvarām.

         5.   PIEZĪMES LĒMUMAM PAR PROCEDŪRAS SĀKŠANU

   5.1.   SŪDZĪBAS IESNIEDZĒJS

               (55)

               NIA piezīmes var apkopot šādi:

                           —

                           pirmkārt, nav pienācīgi noteikti NDLA pienākumi sniegt pakalpojumus,

                           —

                           otrkārt, NDLA finansēšanas sistēma un struktūra ir neskaidra, kas izraisa apgabalu pašpārvalžu dotāciju maksājumu pārklāšanos, ko neataino NDLA pārskatos,

                           —

                           treškārt, NDLA jau ir izraisījusi būtisku un nelabojamu kaitējumu izdevējiem, kuri darbojas Norvēģijā, galvenokārt tāpēc, ka apgabalu pašpārvaldes piešķir NDLA valsts līdzekļus, kas, kā apgalvo, ierobežo skolu iespējas iegādāties augstas kvalitātes mācību līdzekļus no izdevējiem,

                           —

                           ceturtkārt, tiek norādīts, ka apgabalu pašpārvaldes, kas nepiedalās NDLA (Oslo un Akershus) (59), riskē saņemt zemākas kvalitātes mācību līdzekļus no izdevniecībām, jo samazinās izdevniecību spēja konkurēt. NIA atsaucas uz pētījumu par atvērtajiem izglītības resursiem (AIR), kurā ir secināts, ka “valdības finansētas AIR programmas var ierobežot skolotāju un skolēnu izvēli, jo tās mazina privāto uzņēmumu spēju konkurēt un tādējādi pārliecību par ieguldījumiem, tāpēc šie uzņēmumi pakāpeniski izstājas no tirgus” (skatīt trešās puses novērojumus, ko iesniedza Starptautiskā Izdevēju asociācija).

               (56)

               NIA iebilst pret sākotnējo novērtējumu un konstatējumiem Iestādes Lēmumā 136/13/COL, kurā Iestāde norādīja, ka NDLA nekvalificējas kā uzņēmums un tāpēc uz to neattiecas valsts atbalsta noteikumi.

               (57)

               NIA apgalvo, ka apgabalu pašpārvalžu budžets mācību līdzekļu iegādei ir tieši saistīts ar NDLA izveidi. NIA uzskata, ka šis samazinājums ir izraisījis tirgus daļas samazināšanos, par ko liecina bruto apgrozījums no otrā līmeņa vidusskolām pārdotajām grāmatām (NOK 392 miljoni 2008. gadā un NOK 255 līdz 264 miljoni 2010.–2012. gadā). NIA apgalvo, ka šie skaitļi pierāda, ka vismaz līdz NDLA izveidei tirgus bija. NIA atsaucas arī uz 13. punktu Iestādes pamatnostādnēs par valsts atbalsta noteikumu piemērošanu kompensācijai, kas piešķirta par vispārējas tautsaimnieciskas nozīmes pakalpojumu sniegšanu (“SGEI”) (60), lai pierādītu, ka neatkarīgi no “tirgus nepilnības [pašmāju ražošanas] saimnieciskā darbība var notikt, ja citi uzņēmēji ir gatavi un spējīgi sniegt attiecīgo pakalpojumu” un ka NDLA bezpeļņas raksturs neliedz to vērtēt kā uzņēmumu, kamēr tās “piedāvājums konkurē ar citu uzņēmumu, kuri vēlas gūt peļņu, piedāvājumu” (61).

               (58)

               Attiecībā uz Altmark
                   (62) kritēriju novērtējumu NIA apgalvo, ka tie nav izpildīti, jo NDLA ir uzskatāma par ļoti neefektīvu.

               (59)

               Tiek apgalvots arī, ka NDLA ražo produktu ne tikai tirgus nepilnības gadījumā, bet arī tad, kad attiecīgais produkts jau ir pieejams tirgū. NIA atsaucas uz Iestādes SGEI pamatnostādņu 13. punktu, kurā ir teikts, ka “EBTA valstis nevar sabiedriskā pakalpojuma sniegšanas pienākumu noteikt pakalpojumiem, ko uzņēmumi, kas darbojas normālos tirgus apstākļos, jau sniedz.”

               (60)

               Visbeidzot, attiecībā uz NDLA kā SGEI pakalpojuma sniedzēja novērtējumu tiek kritizēta nepietiekama pārredzamība. Saistībā ar šo NIA atsaucas uz nosacījumiem (Pārredzamības) Direktīvā 2006/111/EK (63), ko, kā apgalvo, NDLA nav izpildījusi.

         5.2.   CITAS TREŠĀS PUSES

               (61)

               Iestāde ir saņēmusi piezīmes no 11 ieinteresētajām trešām pusēm, proti: Associacao Portuguesa de Editores e Livrerios (APEL), Eiropas Izdevēju federācijas (EIF), Polijas Grāmatu kameras, Francijas Izdevēju asociācijas, Slovēnijas Tirdzniecības un rūpniecības kameras, Dānijas Izdevēju asociācijas, Izdevēju asociācijas (Lielbritānija), Starptautiskās Izdevēju asociācijas (SIA), Beļģijas Izdevēju asociācijas (BIA), Serbijas Izdevēju un grāmatu tirgotāju asociācijas un Zviedrijas Izglītības līdzekļu izdevēju asociācijas.

               (62)

               Visas trešās puses apgalvoja, ka situācija, kad bezmaksas digitālos resursus ražo un nodrošina tāda valsts vadīta struktūrvienība kā NDLA, ir negodīga valsts subsidēta konkurence un uzskatāma par nelikumīgu valsts atbalstu.

               (63)

               EIF un SIA iesniedza plašākas piezīmes, kas apkopotas turpmāk tekstā:

                           —

                           negodīga konkurence, ko izraisa NDLA piešķirtais atbalsts, būtiski samazinās privāto izdevēju spēju turpināt nodrošināt augstas kvalitātes līdzekļus šajā tirgū. Šāda negodīga konkurence negatīvi ietekmēs izglītību Norvēģijā un kaitēs gan skolotāju, gan skolēnu sniegumam, un

                           —

                           efektīvākā valsts finansējuma piešķiršanas stratēģija ir pievērsties pieprasījuma pusei (skolu budžetam), nevis piešķirt dotāciju piedāvājuma pusē bezmaksas līdzekļiem, kas nav pakļauti konkurencei (kā tas ir NDLA gadījumā). Pēdējā gadījumā skolotājiem ir līdzekļi, lai brīvi izvēlētos no dažādiem augstas kvalitātes materiāliem, tostarp AIR un profesionāliem publicētiem līdzekļiem.

         6.   NORVĒĢIJAS IESTĀŽU PIEZĪMES

               (64)

               Norvēģijas iestāžu nostāja ir tāda, ka finansējumu bezmaksas līdzekļu nodrošināšanai valsts otrā līmeņa vidusskolās nevar uzskatīt par valsts atbalstu EEZ līguma 61. panta nozīmē. Norvēģijas iestādes uzsver to, ka NDLA galvenokārt iepērk mācību līdzekļus publiskā iepirkuma procedūrās tirgū. Tikai tad, kad NDLA nespēj iegādāties pietiekamas kvalitātes līdzekļus, tā izstrādā šos līdzekļus sadarbībā ar skolotājiem un apgabalu pašpārvaldēm.

         II.   NOVĒRTĒJUMS
   1.   VALSTS ATBALSTA ESĪBA

               (65)

               Saskaņā ar EEZ līguma 61. panta 1. punktu “ja vien šis līgums neparedz ko citu, ar līgumu nav saderīgs nekāds atbalsts, ko piešķir EK dalībvalsts vai EBTA valsts vai ko jebkādā citā veidā piešķir no valsts līdzekļiem, un kas rada vai draud radīt konkurences izkropļojumus, dodot priekšroku konkrētiem uzņēmumiem vai konkrētu preču ražošanai, ciktāl tāds atbalsts iespaido tirdzniecību starp Līgumslēdzējām Pusēm.”

         1.1.   SAIMNIECISKĀ DARBĪBA

               (66)

               No iepriekš minētā izriet, ka valsts atbalsta noteikumus var piemērot tikai uzņēmumiem piešķirtām priekšrocībām. Pirms pārbaudes, vai šajā gadījumā ir izpildīti valsts atbalsta nosacījumi, vispirms ir jāpārbauda, vai NDLA kvalificējas kā uzņēmums EEZ līguma 61. panta 1. punkta nozīmē. Ja tā nav, atbalsts NDLA ietilpst EEZ līguma 61. panta 1. punkta darbības jomā.

               (67)

               Saskaņā ar iedibināto judikatūru par uzņēmumu uzskata “(…) katru vienību, kas iesaistīta ekonomiskā darbībā, neatkarīgi no tā, kāds ir tās tiesiskais statuss un veids, kādā tā tiek finansēta.” (64)

               (68)

               Iestāde norāda, ka NDLA pēc būtības ir sadarbība starp dažādu apgabalu pašpārvaldēm. Tādējādi valsts finansējuma saņēmējs ir nevis pati NDLA, bet gan atsevišķu apgabalu pašpārvaldes, kas sadarbojas NDLA projektā. Tomēr, kā norādīts iepriekš, ikviena struktūrvienība var būt uzņēmums valsts atbalsta noteikumu nozīmē neatkarīgi no tā, kāds ir tās tiesiskais statuss un veids, kādā tā tiek finansēta. Tāpēc izšķirošais jautājums ir, vai aplūkoto darbību var uzskatīt par saimniecisku. Kā plašāk izklāstīts II.1.1.2. sadaļā, Iestāde izskatījusi, vai izmaiņas NDLA statusā, pārejot no sākotnējās ad hoc sadarbības uz oficiālu pašvaldību sadarbību no 2009. gada 1. jūlija, ietekmēja NDLA darbību klasifikāciju. Iestāde ir secinājusi, ka izmaiņas statusā neko neietekmēja, jo nebija būtisku atšķirību lēmumu pieņemšanā vai NDLA autonomijā pēc izmaiņām statusā.

               (69)

                  NDLA iegādājas, izstrādā un publicē digitālus mācību līdzekļus. Sūdzības iesniedzējs uzskata, ka šīs darbības ir saimnieciskas. Šajā saistībā sūdzības iesniedzējs uzsver, ka līdz šim digitālos mācību līdzekļus izstrādāja un publicēja privātie pakalpojuma sniedzēji. Sūdzības iesniedzējs apgalvo, ka, izstrādājot un publicējot savus digitālos mācību līdzekļus, NDLA ir iesaistījusies tiešā konkurencē ar privātajiem pakalpojuma sniedzējiem.

               (70)

               Iestāde norāda, ka saimnieciska darbība ir jebkura darbība, ko veido preču vai pakalpojumu piedāvāšana tirgū (65). Tirgus pastāvēšana vai nepastāvēšana var būt atkarīga no tā, kā tas ir organizēts attiecīgajā valstī (66), un tāpēc attiecīgās darbības klasifikācija, atzīstot to par saimniecisku vai nesaimniecisku, var mainīties laika gaitā. Iestāde atzīst, ka vairāki uzņēmumi piedāvā digitālos mācību līdzekļus savu saimniecisko darbību ietvaros.

               (71)

               Tomēr saskaņā ar EBTA Tiesas spriedumu Private Barnehagers Landsforbund lietā (67) tas, ka privātie uzņēmumi piedāvā kādu darbību kā saimniecisku darbību neizslēdz to, ka šo pašu darbību valsts var piedāvāt kā nesaimniecisku darbību. Private Barnehagers Landsforbund lietā EBTA Tiesai bija jāizvērtē, vai pašvaldību bērnudārzu darbība Norvēģijā ir saimnieciska darbība. Sūdzības iesniedzējs šajā lietā apgalvoja, ka vienīgais būtiskais jautājums saistībā ar šo ir, “(…) vai attiecīgajā tirgū pašvaldības sniedz pakalpojumus, kurus vismaz pēc būtības varētu sniegt privātie uzņēmumi, lai gūtu peļņu”.

               (72)

               Tomēr savā spriedumā EBTA Tiesa norādīja, ka, “izvērtējot publiskas iestādes veiktas darbības būtību no valsts atbalsta noteikumu viedokļa, nedrīkst būt svarīgi, vai šo darbību pēc būtības varētu veikt privāts uzņēmums. Šāda interpretācija būtībā padarītu ikvienu valsts darbību, kas neatbilst valsts pilnvaru izpildei, atbilstošu saimnieciskās darbības jēdzienam” (68). Patiešām, šāda interpretācija nepamatoti ierobežotu valsts rīcības brīvību sniegt noteiktus pakalpojumus iedzīvotājiem. Ir vairākas lietas, kurās ir atzīts, ka līdzīgas darbības var veikt gan kā nesaimnieciskas, gan saimnieciskas, un tikai uz pēdējām attiecas valsts atbalsta noteikumi. To ir apstiprinājušas Eiropas tiesas lietās, kas saistītas ar veselības sistēmām (piemēram, privāta un valsts veselības apdrošināšana (69)), pensiju fondu sistēmām (piemēram, privāti un valsts pensiju fondi (70)) un izglītības nozari (piemēram, privātie un valsts bērnudārzi (71)).

               (73)

                  Private Barnehagers Landsforbund
                   (68) lietā EBTA Tiesa arī paskaidroja, ka, lai noteiktu, vai attiecīgā darbība ir vai nav saimnieciska, valsts atbalsta gadījumiem varētu piemērot Tiesas apsvērumus Humbel lietas spriedumā (72), kas attiecās uz “pakalpojuma” jēdzienu saistībā ar pamatbrīvībām.

               (74)

               Jo īpaši izglītības un pētniecības jomā Eiropas tiesas uzskata, ka noteikti pakalpojumi, kurus sniedz struktūras, kas ir valsts izglītības sistēmas neatņemama daļa un tiek finansētas no valsts līdzekļiem, nekvalificējas kā pakalpojumi saskaņā ar EK līguma 50. pantu (tagad LESD 57. pantu). Tiesa Lietā Komisija pret Vāciju
                   (73), pamatojoties uz spriedumu Humbel lietā, noteica, ka “izveidojot un uzturot šādu valsts izglītības sistēmu, ko parasti finansē no valsts līdzekļiem (…), valsts mērķis nav veikt darbības par atlīdzību, bet gan veikt savu uzdevumu sabiedrības labā sociālajā, kultūras un izglītības nozarē.” (74)

               (75)

               Papildus grozījumam Izglītības likumā (skatīt 20. apsvērumu) Norvēģijas valsts nolēma, ka mācību līdzekļus, tostarp digitālos mācību līdzekļus, nodrošinās skolēniem bez maksas. Šis jaunais nosacījums ir izglītības sistēmas neatņemama daļa. Tāpēc jautājums, uz kuru jāatbild, ir saistīts ar šā nosacījuma īstenošanu praksē, tādējādi tas, vai attiecīgā darbība kvalificēsies kā saimnieciska vai nesaimnieciska darbība, būs atkarīgs no a) tās mērķa un b) veida, kādā tā tiek veikta.

         1.1.1.
         Mērķis

               (76)

               Valsts, izveidojot un uzturot attiecīgo struktūrvienību, neiesaistās ienesīgā darbībā, bet gan īsteno savas pilnvaras, lai izpildītu pienākumus pret iedzīvotājiem (75). Judikatūrā ir noteikts un Eiropas Komisijas lēmumos ir atspoguļots, ka, izveidojot un uzturot valsts izglītības sistēmu, valsts pilda savus pienākumus pret iedzīvotājiem sociālajā, kultūras un izglītības nozarē (76). Saistībā ar šo Norvēģijas valdība 2006. gada izglītības reformas ietvaros nolēma, ka valsts nodrošinās mācību līdzekļus bez maksas, un visas apgabalu pašpārvaldes, izņemot Oslo, nolēma veikt šo pienākumu, apvienojot resursus un izveidojot NDLA. Kā norāda Norvēģijas iestādes, NDLA mērķis ir nodrošināt digitālos mācību līdzekļus. Lai veiktu šo pienākumu, NDLA galvenokārt iegādājas mācību līdzekļus publisko iepirkumu procedūrās tirgū. Kad NDLA nevar iegādāties piemērotus līdzekļus, tā izstrādā tos ciešā sadarbībā ar skolotājiem un apgabalu pašpārvaldēm, kas piedalās NDLA
                   (77).

               (77)

               Saskaņā ar sūdzības iesniedzēja viedokli no spriedumiem Humbel un Private Barnehagers Landsforbund lietā izriet, ka, lai gan darbības, par ko ir šie spriedumi (t. i., kursu pasniegšana un vietu piedāvāšana bērnudārzos), ietilpst valsts izglītības sistēmas darbības jomā, citas darbības (piemēram, digitālo mācību līdzekļu iegāde, izstrāde un piegāde) neietilpst valsts izglītības sistēmas darbības jomā, jo īpaši, ja šādu darbību tirgus pastāvēja vēl pirms valsts veiktajām darbībām.

               (78)

               Tomēr Iestāde nesaskata nekādas norādes uz to, ka Tiesa vai EBTA Tiesa mēģinātu ierobežot tādas darbības, kas atbilst valsts izglītības jomai, veidā, kā norāda sūdzības iesniedzējs (t. i., faktiska mācīšana un bērnudārza pakalpojumu sniegšana). Tieši pretēji, Iestāde norāda, ka EBTA valstīm kopumā ir plaša rīcības brīvība, izvēloties darbības, ko tās vēlas piedāvāt iedzīvotājiem sociālās, kultūras un izglītības politikas jomās (78).

               (79)

               Iestāde piebilst, ka mācību līdzekļu iegāde, izstrāde un piegāde ir saistīta ar mācību satura nodrošināšanu un tādējādi ir cieši saistīta ar praktisko mācīšanu. Iestāde uzskata, ka NDLA veiktās darbības, lai apgabalu pašpārvaldes varētu veikt savas izglītojošās funkcijas, ir saistītas ar sociālajām saistībām, kuras nav salīdzināmas ar komerciālo piedāvājumu, un tādējādi dotācijas ir piešķirtas tikai, lai pildītu ļoti konkrētu izglītošanas funkciju. NDLA iegādātie un ražotie līdzekļi ir īpaši paredzēti, lai atbilstu valsts izglītības programmai vidusskolu skolēniem un skolotājiem. Tomēr sūdzības iesniedzējs apgalvoja, ka ir svarīgi nošķirt darbības, kas ir vajadzīgas valsts izglītības nodrošināšanai, no tām, kas nav – sūdzības iesniedzējs pamato šo viedokli ar to, ka NDLA varēja sākt ražot mēbeles skolām, kas, kā uzskata sūdzības iesniedzējs, nebūtu daļa no atbrīvojuma, kas attiecas uz valsts izglītību. Saistībā ar šo sūdzības iesniedzējs norāda, ka digitālo mācību līdzekļu ražošana nav publisko pakalpojumu sniegšanas pienākuma neatņemama daļa un tā ir uzskatāma par saimniecisku darbību (79).

               (80)

               Pretēji sūdzības iesniedzēja viedoklim Iestāde secina, ka mēbeļu ražošanu nevar salīdzināt ar mācību līdzekļu, kas izstrādāti atbilstoši valsts mācību programmai, ražošanu. Patiešām, mācību līdzekļu ražošana ir cieši saistīta ar mācīšanu valsts izglītības sistēmā, kamēr mēbeļu ražošana nebūs šāds gadījums.

         1.1.2.
         Tīmekļa vietnes atklāta darbība

               (81)

               Attiecībā uz tīmekļa vietnes atklāto darbību sūdzības iesniedzējs un trešās puses ir norādījušas, kas šis ir problemātisks elements, apgalvojot, ka: “ironiski, ka valdības finansētas AIR programmas var ierobežot skolotāju un skolēnu izvēli, jo tās mazina privāto uzņēmumu spēju konkurēt un tādējādi pārliecību par ieguldījumiem, tāpēc šie uzņēmumi pakāpeniski izstājas no tirgus” (80). Kā plašāk izklāstīts turpmāk tekstā, atklātā darbība nemaina to, ka Iestāde novērtē tīmekļa vietnē pieejamos līdzekļus kā nesaimnieciskus.

               (82)

               Iestāde norāda, ka izglītības jomā līgumslēdzējām pusēm ir ne tikai liela rīcības brīvība, nosakot savu uzdevumu mērķus, bet arī nosakot veidu, kā sasniegt šo mērķi. Norvēģijas iestādes ir izvēlējušās uzturēt atklātu NDLA tīmekļa vietni. Šāda lēmuma ietekme ir tāda, ka digitālo mācību līdzekļu izplatīšana neaprobežojas ar attiecīgajās skolās attiecīgajos apgabalos uzņemtajiem skolēniem. Tomēr zināšanu izplatīšana ārpus plānoto saņēmēju loka ir vispārpieņemta prakse mācīšanas tradīcijās Eiropā. Lekcijas Eiropas valsts universitātēs parasti ir pieejamas sabiedrībai, un universitātes regulāri piedāvā tiešsaistē lekciju audio un audiovizuālas prezentācijas. Šo praksi var aplūkot kā izglītības misijas papildinājumu, kas automātiski nebūt nenozīmē, ka darbības pēc būtības ir saimnieciskas. Faktiski šajā konkrētajā gadījumā mācību līdzekļi ir mācīšanas pamats un satvars. To arī apliecina tas, ka mācību līdzekļu izstrāde ir atkarīga no mācību programmas, ko nosaka valsts iestādes. Šis punkts ir atspoguļots arī NDLA statūtos noteikto darbību jomā, kas attiecas uz mērķi nodrošināt digitālus mācību līdzekļus, kuri ir īpaši paredzēti skolēnu un skolotāju vajadzībām. Šo novērtējumu nemaina tas, ka darbības tika veiktas tirgū, pirms tās sāka veikt valsts, jo nedrīkst būt svarīgi, vai šo darbību varētu veikt (vai veica) privāts uzņēmums (81).

               (83)

               Tāpēc iestāde secina, ka tīmekļa vietnes atklātā darbība nenozīmē, ka NDLA darbības ir saimnieciskas.

         1.1.3.
         Juridiskā statusa maiņa no ad hoc uz pašvaldību sadarbību neietekmēja lēmumu pieņemšanas procesu un nevar ietekmēt to, ka darbības klasificē kā nesaimnieciskas

               (84)

               Savā spriedumā atcelt Lēmumu EBTA Tiesa norādīja uz vairākiem aspektiem, kas attiecas nevis uz darbības būtību, bet gan uz NDLA organizācijas aspektiem, finansēšanu un autonomiju. Šie aspekti attiecas uz prasības nodrošināt bezmaksas mācību līdzekļus praktisku īstenošanu, un tie ir izklāstīti turpmāk tekstā.

               (85)

               Juridiskā statusa maiņa no ad hoc sadarbības uz oficiālu pašvaldību sadarbību saskaņā ar Vietējās pārvaldes iestāžu likuma 27. pantu neietekmēja lēmumu pieņemšanas procesu (arī izmaiņas finansējumā neietekmēja NDLA organizāciju).

               (86)

               Sūdzības iesniedzējs neapgalvoja, ka NDLA darbības joma ir mainījusies, pārejot no ad hoc fāzes uz oficiālu pašvaldību sadarbību. Tomēr EBTA Tiesa norāda, ka nepietiekama informācija par to, kā apgabalu pašpārvaldes organizēja savu sadarbību, lai pildītu savu pienākumu nodrošināt mācību līdzekļus NDLA ad hoc sadarbības fāzē, var ietekmēt to, ka darbības klasificē kā nesaimnieciskas. Šī iemesla dēļ Tiesa uzsvēra, ka Iestādei būtu jāveic izmeklēšana par juridiskā statusa maiņas ietekmi uz lēmumu pieņemšanas procesu NDLA
                   (82).

               (87)

                  NDLA struktūrvienības pārvaldes struktūra nemainījās, kad to pārvērta par pašvaldību sadarbību saskaņā ar Vietējās pārvaldes iestāžu likumu (83). Turklāt nemainījās NDLA pilnvaras un lēmumu pieņemšanas process. Būtībā NDLA lēmumu pieņemšanas pilnvaras nemainījās.

               (88)

               Iestāde salīdzināja NDLA struktūru NDLA ad hoc sadarbības fāzē (84) ar tās struktūru pašvaldību sadarbības fāzē (85) un noskaidroja, ka nav būtisku atšķirību. NDLA mērķis abās fāzēs bija izstrādāt un piedāvāt bezmaksas digitālus mācību līdzekļus visos mācību priekšmetos otrā līmeņa vidusskolās (86). Turklāt abās fāzēs NDLA veidoja tās pašas trīs lēmumu pieņemšanas struktūras. FFU kļuva par sadarbības Uzraudzības padomi saskaņā ar Vietējās pārvaldes iestāžu likumu, bet Uzraudzības padome iecēla Valdi piecu locekļu sastāvā kā tas bija ad hoc sadarbības fāzē, kad Valdi iecēla FFU. Arī vadības grupā/valdē bija vienāds locekļu skaits abās fāzēs, t. i., FFU vadītājs un vismaz viens pārstāvis no katra mācību reģiona (t. i., ziemeļu reģiona, dienvidrietumu reģiona un austrumu reģiona) (87). Visbeidzot, NDLA bija par ikdienas vadību atbildīga komanda abās fāzēs (88).

               (89)

               Kā apstiprina Norvēģijas iestādes, juridiskā statusa maiņa no ad hoc sadarbības uz oficiālu pašvaldību sadarbību saskaņā ar Vietējās pārvaldes iestāžu likuma 27. pantu neietekmēja lēmumu pieņemšanas procesu, ko arī ataino un apstiprina iepriekš apkopotā informācija (89).

               (90)

               Galīgais NDLA finansējuma avots laika gaitā nemainījās (t. i., valsts finansējums), tomēr mainījās veids, kādā līdzekļus piešķīra NDLA. Sadarbības sākumā NDLA saņēma finansējumu tieši no Izglītības un pētniecības ministrijas, taču vēlāk NDLA finansēja no apgabalu pašpārvalžu, kas piedalījās NDLA, budžetiem (šos budžetus finansēja no vispārīgo dotāciju shēmas). Tomēr NDLA pilnībā finansēja un finansē valsts iestādes, un tā izplata mācību līdzekļus bez maksas. Ne skolas, ne skolēni neveic nekādas iemaksas NDLA. Iestāde arī norāda, ka nekas liecina par to, ka NDLA iesaistās citu veidu darbībās, kuras varētu uzskatīt par saimnieciskām. Nav nekādas saistības starp sniegtā pakalpojuma faktiskajām izmaksām un samaksu, ko veic tie, kas gūst labumu no šīs darbības. Turklāt NDLA darbības pilnībā finansē no valsts līdzekļiem, nevis no atlīdzības (90).

         1.1.4.
         Apgabalu pašpārvaldes, apvienojot valsts līdzekļus, lai pildītu savu pienākumu nodrošināt digitālus mācību līdzekļus pašvaldību sadarbībā, veic nesaimniecisku darbību

               (91)

               Iestāde secināja, ka NDLA darbības, kas saistītas ar digitālo mācību līdzekļu nodrošināšanu, ir cieši saistītas ar apgabalu pašpārvalžu plašāku mācīšanas misiju, un tās ir nesaimnieciskas. Turpmāk tekstā Iestāde izvērtē EBTA Tiesas ierosinātos jautājumus.

               (92)

               EBTA Tiesa secināja, ka no Lēmuma nebija skaidrs, vai pienākums nodrošināt bezmaksas digitālos mācību līdzekļus ir noteikts apgabalu pašpārvaldēm vai NDLA
                   (91). EBTA Tiesa norāda, ka Lēmumā Iestāde “atsaucas uz Norvēģijas tiesību aktiem un apgalvo, ka saskaņā ar tiem apgabaliem ir noteikts pienākums nodrošināt skolēniem nepieciešamos drukātos un digitālos mācību līdzekļus bez maksas” (92). EBTA Tiesa arī norādīja, ka attiecībā uz NDLA autonomijas novērtējumu Lēmumā ir teikts, ka NDLA nevar pieņemt lēmumu par samaksas noteikšanu galalietotājam, “(…) jo tiesiskais regulējums uzliek par pienākumu NDLA sniegt pakalpojumus bez maksas” (93). Spriedumā ir arī atsauce uz Iestādes apgalvojumu mutiskā sēdē par to, ka apgabalu pašpārvaldēm ir likumā noteikts pienākums sniegt pakalpojumus bez maksas un tās ir vienojušās sniegt šo pakalpojumu kopā ar NDLA starpniecību (94).

               (93)

               Ņemot vērā šo, EBTA Tiesa uzskatīja, ka iepriekš minētie apgalvojumi Lēmumā bija netiešā pretrunā, jo nebija skaidrs, kas bija NDLA klients.

               (94)

                  NDLA tiesiskais regulējums, atbilstoši kuram tā darbojas, sastāv no vairākiem atšķirīgiem elementiem. Pirmkārt, apgabalu pašpārvaldēm ir uzlikti valsts likumos (piemēram, Izglītības likumā) noteikti pienākumi. Piemēram, ar 2007. gadā veikto grozījumu Izglītības likumā (skatīt 20. apsvērumu) apgabalu pašpārvaldēm noteica par pienākumu nodrošināt skolēniem digitālus līdzekļus bez maksas. Otrkārt, tika pieņemti dažādi administratīvie akti, lai apgabalu pašpārvaldes varētu veikt likumā noteikto pienākumu. Tostarp rezolūcijas (piemēram, apgabalu pašpārvalžu izdotas rezolūcijas), kā arī citi administratīvie akti, piemēram, 2007. gada aprīlī par to, ka finansējumu piešķir Izglītības un pētniecības ministrija. Visbeidzot, ar NDLA statūtiem un pilnvarojumu pirms tam apgabalu pašpārvalžu likumā noteikto pienākumu nodrošināt digitālus līdzekļus bez maksas noteica par NDLA tiesisko pienākumu.

               (95)

               Šis regulējums bija aprakstīts arī Norvēģijas iestāžu 2013. gada 2. maija vēstulē, kurā tās apstiprināja i) apgabalu pašpārvalžu likumā noteikto pienākumu (skatīt vēstules 1. sadaļu), ii) ad hoc fāzē NDLA direktoru padomei noteikto pienākumu strādāt, lai piedāvātu bezmaksas digitālus mācību līdzekļus (skatīt pilnvarojuma galīgo mērķu pirmo apakšpunktu (95)), un iii) ka apgabalu pašpārvalžu apstiprinātajās rezolūcijās, ar kurām izveido NDLA, noteica, ka NDLA galīgais mērķis bija piedāvāt bezmaksas digitālus līdzekļus (skatīt vēstules 6. lpp.).

               (96)

               Apgabalu pašpārvaldes, kas piedalās NDLA, izvēlējās pildīt savu likumā noteikto pienākumu nodrošināt skolēniem bezmaksas digitālos līdzekļus, izveidojot NDLA pašvaldību sadarbību, kas darbojas atbilstoši tiesiskajam regulējumam (tostarp apgabalu pašpārvalžu rezolūcijām un statūtiem), kas ir noteikts, lai apgabalu pašpārvaldes varētu veikt likumā noteikto pienākumu.

               (97)

               Kopumā NDLA var raksturot kā sadarbību starp apgabalu pašpārvaldēm, kas piedalās NDLA, kas izveidota, lai apgabalu pašpārvaldes varētu apvienot savus resursus. Tā vietā lai katra apgabala pašpārvalde atsevišķi iegādātos un izstrādātu digitālos līdzekļus, lielākā daļa apgabalu pašpārvalžu nolēma apvienot resursus, lai izpildītu likumā noteikto pienākumu (šāda veida apgabalu pašpārvalžu sadarbību paredzēja arī pati Izglītības un pētniecības ministrija, kad 2006. gadā aicināja apgabalu pašpārvaldes pieteikties finansējumam) (96). Tādējādi apgabalu pašpārvaldes neatkarīgi no šīs izveidotās sadarbības “īsteno savas pilnvaras, lai pildītu pienākumus pret iedzīvotājiem” (97).

               (98)

               To apstiprina arī Norvēģijas iestādes 2013. gada 31. marta vēstulē, kurā ir vairākkārtīgi uzsvērts, ka apgabalu pašpārvalžu sadarbība ir apgabala pašpārvalžu centienu nodrošināt bezmaksas otrā līmeņa vidējo izglītību Norvēģijā neatņemama daļa.

               (99)

               Attiecībā uz budžeta jautājumiem NDLA nav tiesību pieņemt lēmumus. Lai gan tās Valde iesaka finansējuma apmēru nākamajā budžetā, tas ir tikai ieteikums, ko apgabalu pašpārvaldes, kas piedalās NDLA, ņem vērā, lemjot par NDLA budžetu. Iepirkumos un iegādēs NDLA ievēro publisko iepirkumu stratēģiju, ko pieņēma, lai nodrošinātu, ka NDLA publiskie iepirkumi pilnībā atbilst Publisko iepirkumu likumam (98).

               (100)

               Attiecībā uz iegādēm kopumā NDLA pilnvaras ir noteiktas statūtos, kas ierobežo NDLA iegādes atbilstoši NDLA noteiktajiem mērķiem, proti, digitālo mācību līdzekļu iegādi un izstrādi (99). Ir skaidrs, ka NDLA ir jāspēj veikt uzdevumus efektīvi, un nebūtu saprātīgi apgabalu pašpārvaldēm, kas piedalās NDLA, vai Uzraudzības padomei, piemēram, iesaistīties katrā atsevišķā digitālo mācību līdzekļu iegādē. Tāpēc statūtos ir noteikta zināma NDLA autonomija ikdienas darbībās, jo īpaši attiecībā uz iegādēm, taču šo autonomiju ierobežo NDLA noteiktie uzdevumi un budžets (t. i., tā sniedzas tikai tiktāl, ciktāl nepieciešams, lai izpildītu prasības, ko likumā ir noteikusi valsts apgabalu pašpārvaldēm) (100).

               (101)

               Visbeidzot, jānorāda, ka Tiesas judikatūra izskaidro, ka nevajag nošķirt iegādes darbības “no to vēlākas izmantošanas, lai noteiktu šīs iegādes darbības veidu” (101). Tādējādi, ja NDLA darbības, kas attiecas uz bezmaksas digitālu mācību līdzekļu nodrošināšanu, ir aplūkotas kā nesaimnieciskas, arī visas saistītās iegādes darbības tiks aplūkotas kā nesaimnieciskas. Tā kā statūtos ir skaidri noteikts, ka NDLA var iepirkt tikai tādas preces vai pakalpojumus, kas ir nepieciešami mērķa sasniegšanai (t. i., bezmaksas digitālu mācību līdzekļu nodrošināšanai), šādas iegādes darbības noteikti būs saistītas ar nesaimniecisku darbību.

               (102)

               No I daļas 4.6. sadaļā izklāstītajiem faktiem ir skaidrs, ka NDLA nav darbinieku, savu telpu vai infrastruktūras. Lielākā daļa tās darbaspēka ir apgabalu pašpārvalžu darbinieki, kurus (uz nepilnu vai pilnu laiku) ir nolīgusi NDLA uz noteiktu laiku. NDLA maksā atlīdzību attiecīgā apgabala pašpārvaldei par laiku, ko tās darbinieki ir strādājuši NDLA projektos. Pārējie darbinieki ir ārējie konsultanti, kuri ir uzvarējuši publiskā iepirkuma procedūrās, ko NDLA finansē no sava budžeta. Tāpēc, no vienas puses, NDLA nekontrolē tās darbinieku izmaksu apmēru, bet, no otras puses, NDLA ir ierobežotas lēmumu pieņemšanas pilnvaras attiecībā uz pakalpojumiem, par kuriem izsludina konkursu, jo tai ir saistoša publisko iepirkumu stratēģija un tās lēmumus galu galā kontrolē apgabalu pašpārvaldes ar uzraudzības valdes starpniecību. Tādējādi infrastruktūras un personāla jautājumos NDLA ir ļoti maza autonomija.

               (103)

               Gadījumos, kad attiecīgo darbību veic citas struktūrvienības, nevis pati valsts, viens no jautājumiem, kas jānoskaidro – vai valsts kontrolē (valsts vai privātā) finansējuma saņēmēju un, jo īpaši, vai saņēmējs godīgi piemēro likumu un nevar ietekmēt likumā noteiktos pakalpojuma nosacījumus (t. i., iemaksu apmēru, aktīvu izmantošanu un labumu apmēra noteikšanu) (102). Ja saņēmējam salīdzinājumā ar valsti tieši pretēji ir vērā ņemama rīcības brīvība attiecībā uz darbību komerciālajiem parametriem (piemēram, cenām, izmaksām, aktīviem un darbiniekiem), tas, visticamāk, ir uzņēmums.

               (104)

               Sūdzības iesniedzējs norādīja, ka NDLA būtu uzskatāma par uzņēmumu, kas atšķiras no valsts vai apgabalu pašpārvaldēm, no kurām tā saņem minētos līdzekļus. Tomēr, pamatojoties uz Iestādes sniegto informāciju, ir skaidrs, ka NDLA ir valsts pārvaldes neatņemama daļa un to jebkurā gadījumā stingri kontrolē valsts. Saskaņā ar pastāvošo judikatūru struktūrvienība ir pakļauta valsts iestāžu kontrolei (un tāpēc nav neatkarīga no valsts), ja statūtos ir noteikts tās uzdevums un valsts iestādes nosaka gan struktūrvienības izmaksas, gan ieņēmumus (103). Saistībā ar šo Iestāde norāda, ka, ņemot vērā pārskatītajā valsts budžetā 2006. gadā noteikto prasību, apgabalu pašpārvaldes, kas piedalās NDLA, izveidoja NDLA kā pašvaldību sadarbību un, pieņemot vienādas rezolūcijas, noteica tās uzdevumu.

               (105)

               Turklāt apgabalu pašpārvaldes kontrolē darbību izmaksu parametrus, jo šīs izmaksas ierobežo iemaksas, ko vienpusēji ir noteikušas apgabalu pašpārvaldes parastā budžeta procesā. Turklāt NDLA nevar pieņemt lēmumus par tās darbinieku un aktīvu izmaksām, jo apgabalu pašpārvaldes i) lemj par nepieciešamo darbinieku nosūtīšanu darbā un ii) nodrošina telpas ar tehnisko aprīkojumu. Visbeidzot, NDLA nav nekādu pilnvaru noteikt samaksu galalietotājiem (t. i., skolēniem vai skolām), jo tiesiskais regulējums uzliek NDLA pienākumu sniegt pakalpojumus bez maksas.

               (106)

               Tādējādi, veicot savu darbību, NDLA rīkojas tikai atbilstoši likumam un nevar ietekmēt iemaksu apmēru, aktīvu izmantošanu vai labumu apmēru noteikšanu tā, kā to varētu izdarīt komercuzņēmums. Tieši pretēji, NDLA ir valsts pārvaldes neatņemama daļa, un tāpēc var teikt, ka tā ir pakļauta valsts kontrolei.

               (107)

               Kā minēts iepriekš, NDLA nevar pati paplašināt savu darbības jomu. Par to ir atbildīgas apgabalu pašpārvaldes, un tās ar rezolūcijām vai Uzraudzības padomes starpniecību lemj par to, ko dara NDLA
                   (104). Budžetu nosaka apgabalu pašpārvaldes (ņemot vērā Valdes ieteikumu), un NDLA var rasties izmaksas tikai pēc tādu pakalpojumu vai preču publiskā iepirkuma procedūras, kas ir nepieciešamas darbību veikšanai. Visbeidzot, apgabalu pašpārvaldes vienmēr var anulēt Valdes lēmumus, t. i., NDLA nav rīcības brīvības paplašināt savu darbību jomu, un tā nevar uzlikt finansiālus pienākumus apgabalu pašpārvaldēm papildus apstiprinātajai darbību jomai.

         2.   SECINĀJUMS

               (108)

               Pamatojoties uz iepriekš minēto, Iestāde ir secinājusi, ka NDLA neiesaistās saimnieciskā darbībā un ka tāpēc tās finansēšana nav valsts atbalsts EEZ līguma 61. panta 1. punkta nozīmē,

         IR PIEŅĒMUSI ŠO LĒMUMU.
   1. pants

      NDLA finansēšana nav valsts atbalsts EEZ līguma 61. panta 1. punkta nozīmē. Ar šo lietas oficiālā izmeklēšana ir izbeigta.
   2. pants
   Šis lēmums ir adresēts Norvēģijas Karalistei.
   3. pants
   Autentisks ir tikai šā lēmuma teksts angļu valodā.

      Briselē, 2014. gada 26. jūnijā.

            EBTA Uzraudzības iestādes vārdā –

            priekšsēdētāja

         Oda Helen SLETNES

            kolēģijas loceklis

         Frank BÜCHEL

      (1)  OV C 229, 8.8.2013., 31. lpp., un EEZ papildinājums Nr. 44, 8.8.2013., 19. lpp.

      (2)  OV C 92, 29.3.2012., 3. lpp., un EEZ papildinājums Nr. 18, 29.3.2012., 3. lpp.

      (3)  Lieta E-1/12 Den norske Forleggerforening pret EBTA Uzraudzības iestādi EBTA Tiesas ziņojums [2012. gads], 1040. lpp.

      (4)  OV C 229, 8.8.2013., 31. lpp., un EEZ papildinājums Nr. 44, 8.8.2013., 19. lpp.

      (5)  LOV-1992-09-25-107 (Lov om kommuner og fylkeskommuner (kommuneloven)).

      (6)  Norvēģu valodā: “Kunnskapsløftet”.

      (7)  LOV-2008-07-17-61 (Lov om grunnskolen og den vidaregåande opplæringa (Opplæringslova)).

      (8)  St. prp. Pirmais papildinājums parlamentam (2005.–2006.) par grozījumiem piedāvātajā valsts budžetā 2006. gadam (norvēģu valodā: “For budsjettåret 2006 Om endring av St. prp. nr. 1 om statsbudsjettet 2006”).

      (9)  Ierosinājums Odelsting Nr. 36 (1996.–1997.), sk. 171. lpp.

      (10)  Tagad atcelts LOV-1974-06-21-55 (Lov om videregående opplæring), sk. 35. panta 3. daļu.

      (11)  Skatīt ierosinājumu Odelsting Nr. 36 (1996.–1997.), sk. 171. lpp. (norvēģu valodā: “Regelen er ny, men tek ikkje sikte på å endre gjeldande rett. Prinsippet om gratis opplæring går fram av lvgo. §35 tredje leddet om forbod mot å ta skolepengar. Ordninga med å påleggje elevar eller lærlingar å halde seg med undervisningsmateriell og utstyr til eige bruk er i dag ikkje særleg lovregulert.”) un Norvēģijas valdības 2006. gada 19. jūnija vēstuli, kurā ir izklāstīti apstākļi un pamatojums NOK 50 miljonu lielajam piešķīrumam digitālajam mācību aprīkojumam: http://www.regjeringen.no/nb/dep/kd/dok/andre/brev/-utvalgte_brev/2006/digitale-laremidler-i-videregaende-oppla.html?id=91754.

      (12)  LOV-1998-07-17-61 (Lov om grunnskolen og den vidaregåande opplæringa (opplæringslova)), Izglītības likuma 3-1. sadaļas 9. daļas neoficiāls Norvēģijas iestāžu tulkojums, kas iesniegts 2013. gada 2. maija vēstulē (ieraksts Nr. 691771), norvēģu valodā “Opplæringa i offentleg vidaregåande skole eller i lærebedrift er gratis. Fylkeskommunen har ansvaret for å halde elevane med nødvendige trykte og digitale læremiddel og digitalt utstyr. Elevane kan ikkje påleggjast å dekkje nokon del av utgiftene til dette utover det som følgjer av forskrift. (…)”.

      (13)  Skatīt sūdzības 2. pielikumu, valsts budžeta papildinājums (St. prp. Nr. 66 (2005.–2006.)), 21. lpp., 225. daļa, 62. punkts (ieraksts Nr. 553728).

      (14)  Skatīt 3. pielikumu (ieraksts Nr 553729): Izglītības un pētniecības ministrijas 2006. gada 19. jūnija vēstule ar dotācijas pieteikuma iesniegšanas termiņu 2006. gada 15. augustā.

      (15)  Skatīt sūdzības 15. pielikumu (ieraksts Nr 553808): Sogn og Fjordane apgabala pašpārvaldes Izglītības un mācību departamenta administratīvā vadītāja dienesta vēstule, skatīt saiti http://www.sfj.no/sff/K2PUB.nsf/viewAttachments/C1256B3B0048DA1DC12576320029B7D6/$FILE/09039906.pdf

      (16)  Skatīt NDLA 2012. gada ziņojumu (ieraksts Nr. 672038), 5. lpp., kas pievienots Norvēģijas iestāžu 2013. gada 6. maija vēstulei. Teksta oriģināls norvēģu valodā “Akershus fylkeskommune meldte seg ut med bakgrunn i lave besøkstall fra egne skoler, (…)”.

      (17)  Skatīt sūdzības 11. pielikumu: NDLA2007. gada 16. februāra projekta plāns (ieraksts Nr 553952), 3. lpp.

      (18)  VGI apzīmē “pirmā līmeņa vidusskolas” un ir pirmais no trijiem vidusskolas gadiem saskaņā ar jauno 2006. gada “Kunnskapsløftet” reformu; skatīt informāciju Norvēģijas Izglītības un mācību direktorāta tīmekļa vietnē http://www.udir.no/Vurdering/Vitnemal-og-kompetansebevis/Artikler_vitnemal/Foring-av-vitnemal-og-kompetansebevis-for-videregaende-opplaring-i-Kunnskapsloftet-2014/12-Dispensasjoner-og-forsok-innvilget-av-Utdanningsdirektoratet-1/.

      (19)  Skatīt sūdzības 4. pielikumu, Izglītības un pētniecības ministrijas 2007. gada 20. aprīļa vēstuli apgabalu pašpārvaldēm (ieraksts Nr. 553730), skatīt trešo daļu 1. lpp. un ceturto daļu 2. lpp.

      (20)  Skatīt Norvēģijas iestāžu 2010. gada 9. septembra vēstuli (ieraksts Nr. 568942), 6. – 8. lpp., jo īpaši tabulu 6. lpp.

      (21)  Skatīt budžeta sadalījumu St. prp. “dzelteno grāmatu” Nr. 1 (2006.–2007.) šeit: http://www.regjeringen.no/nb/dep/fin/dok/regpubl/stprp/20062007/stprp-nr-1-2006-2007-/10/4.html?id=298021

      (22)  Skatīt Norvēģijas iestāžu 2010. gada 9. septembra vēstuli (ieraksts Nr. 568942), 6. – 8. lpp., jo īpaši tabulu 6. lpp.

      (23)  Skatīt 31. apsvērumu.

      (24)  Iestāde saprot, ka finansējuma piešķiršanas metode ir palikusi nemainīga 2013. un 2014. gadā.

      (25)  Skaitļus iesniedza Norvēģijas valdība 9.9.2010. (ieraksts Nr. 568942), 8. lpp.

      (26)  Skatīt 2011. gada ziņojumu, 5.4.1. pozīcija (ieraksts Nr. 672037).

      (27)  Turpat.

      (28)  Skatīt 2012. gada ziņojumu, 6.1. pozīcija (ieraksts Nr. 672038).

      (29)  Skatīt sūdzības 15. pielikumu (ieraksts Nr. 553808); Sogn og Fjordane apgabala pašpārvaldes Izglītības un mācību departamenta administratīvā vadītāja dienesta vēstuli; skatīt sadaļu “Finansējums un paplašināšana”, 7. lpp.

      (30)  Skatīt Norvēģijas iestāžu 2014. gada 31. marta atbildi (ieraksts Nr. 703980 un Nr. 703991) un 5.–22. pielikumu (ieraksts Nr. 703987).

      (31)  EBTA Tiesa norādīja, ka NDLA statūtos bija noteikts, ka oficiālā sadarbība stājas spēkā 2009. gada 1. jūlijā (lieta E-1/12 Den norske Forleggerforening, 115. punkts (citēts iepriekš)). Vienlaikus EBTA Tiesa arī norādīja, ka Norvēģijas iestāžu vēstulē kā pašvaldību sadarbības spēkā stāšanās datums bija norādīts 2010. gada 1. janvāris (EBTA Tiesa atsaucas uz Norvēģijas 2010. gada 9. septembra vēstuli, 3. lpp.) Ņemot vērā iepriekš minēto un to, ka NDLA jau aktīvi darbojās kā ad hoc sadarbība pirms tās oficiālās nodibināšanas, EBTA Tiesa secināja, ka Iestādei ir jāpārbauda NDLA organizācijas un juridiskā statusa maiņas ietekme uz tās lēmumu pieņemšanas procesu un finansējuma avotiem. Turklāt EBTA Tiesa secināja, ka Iestādei ir jāpārbauda, kā ar laiku ir mainījies NDLA organizācijas un juridiskais statuss (lieta E-1/12 Den norske Forleggerforening, 117. punkts (citēts iepriekš)).

      (32)  Dotācijas maksājuma datums 18 apgabalu pašpārvaldēm.

      (33)  Skatīt sūdzības 11. pielikumu, 2007. gada 16. februāraNDLA projekta plāna (ieraksts Nr. 553952) 14. lpp.

      (34)  Norvēģu valodā: “Forum for fylkesutdanningssjefer”.

      (35)  Skatīt Norvēģijas iestāžu 2014. gada 31. marta vēstuli (ieraksts Nr. 703991), 7. lpp.

      (36)  Norvēģijas iestāžu 2013. gada 6. maija vēstule (ieraksts Nr. 672024).

      (37)  NDLA projekta plāns, 2.2. apakšiedaļas pirmais un otrais punkts.

      (38)  Pieņemtajā lēmumā bija teikts: “Hordaland apgabala pašpārvalde ir juridiski atbildīga par NDLA to citu apgabalu pašpārvalžu vārdā, kas piedalās šajā projektā” (neoficiāls tulkojums).

      (39)  Norvēģijas iestāžu 6.5.2013. vēstule (ieraksts Nr. 672024), 6. lpp., otrā līdz pēdējā daļa.

      (40)  Statūti, sūdzības 10. pielikums (ieraksts Nr. 553953), kas apstiprina, ka spēkā stāšanās datums bija 1.7.2009.

      (41)  Skatīt Norvēģijas iestāžu 2014. gada 31. marta vēstuli (ieraksts Nr. 703991).

      (42)  Statūti ar 2012. gadā izdarītajiem grozījumiem (skatīt Nr. 703991 un Nr. 709565). Hordaland bija pirmā apgabala pašpārvalde, kas 2012. gada 16. janvārī pieņēma statūtus ar izdarītajiem grozījumiem, bet Østfold apgabala pašpārvalde bija pēdējā, pieņemot grozījumus 2012. gada 25. oktobrī; skatīt Norvēģijas iestāžu 2014. gada 2. jūnija e-pasta vēstuli (ieraksts Nr. 709742).

      (43)  Norvēģu valodā “representantskapet” (vai “Styret” statūtu 2012. gada variantā).

      (44)  Skatīt 327. punktu juridiskajās piezīmēs pie Vietējās pārvaldes iestāžu likuma 27. panta, Gyldendals rettsdata, Jan Fridthjof Bern, sagatavotas 2012. gada 8. martā

      (45)  Norvēģu valodā: “Driftsstyret” (vai “Arbeidsutvalg” statūtu 2012. gada variantā).

      (46)  Plašāku informāciju par NDLA finanšu un budžeta jautājumiem skatīt 51. apsvērumā.

      (47)  Skatīt Norvēģijas iestāžu 2014. gada 31. marta atbildi (ieraksts Nr. 703980 un Nr. 703991) un 5.–22. pielikumu (ieraksts Nr. 703987). Norvēģijas 2014. gada 31. marta atbildē (ieraksts Nr. 703991) ir norādīts, ka Sogn og Fjordane un Telemark apgabalu pašpārvaldes savās attiecīgajās rezolūcijās kļūdaini atsaucas uz 2010. gada 1. janvāri. Norvēģijas iestādes arī norāda, ka, lai arī Troms apgabala pašpārvalde praktisku iemeslu dēļ savā lēmumā norāda, ka sadarbība stājās spēkā 1.1.2010., pareizais datums ir 2009. gada 1. jūlijs.

      (48)  Norvēģijas iestāžu 2013. gada 6. maija vēstule (ieraksts Nr. 672024).

      (49)  NDLA finansējuma avots plašāk aprakstīts 4.3. punktā.

      (50)  Norvēģu valodā: “fylkestinget”.

      (51)  LOV-1999-07-16-69 (Lov om offentlige anskaffelser (anskaffelsesloven)).

      (52)  Skatīt Norvēģijas iestāžu 2011. gada 7. marta vēstuli (ieraksts Nr. 589528), 54. lpp.

      (53)  Šī ierobežotā autonomija, kas attiecas uz NDLA ikdienas darbībām, ir plašāk analizēta nākamajā sadaļā.

      (54)  Hordaland apgabala pašpārvalde rīkojas visu apgabalu pašpārvalžu, kas piedalās NDLA, vārdā kā juridiska persona, kas atbildīga par līgumu slēgšanu.

      (55)  Skatīt Norvēģijas 2014. gada 31. marta atbildi (ieraksts Nr. 703991).

      (56)  Saskaņā ar Norvēģijas iestāžu sniegto informāciju 2012. gadā statūtos veica nelielus grozījumus (ieraksts Nr. 703991 un Nr. 709565).

      (57)  Norvēģu valodā: “Buskerud, Telemark, og Vestfold”-innkjøp.

      (58)  Skatīt Norvēģijas iestāžu 2011. gada 4. marta vēstuli (ieraksts Nr. 672032), kas bija pievienota piezīmei lēmumam par procedūras sākšanu.

      (59)  Laikā, kad tika iesniegta vēstule, Akershus vēl nebija no jauna pievienojusies NDLA.

      (60)  OV L 161, 13.6.2013., 12. lpp. un EEZ papildinājums Nr. 34, 13.6.2013., 1. lpp.

      (61)  Lieta C-49/07 MOTOE [2008], Krājums, I-4863, 27. punkts.

      (62)  Lieta C-280/00 Altmark Trans un Regierungsprasidium Magdeburg [2003], Recueil, I-7747. lpp.

      (63)  Pārredzamības direktīva (Komisijas 2006. gada 16. novembra Direktīva 2006/111/EK par dalībvalstu un publisku uzņēmumu finansiālo attiecību pārredzamību, kā arī par dažu uzņēmumu finanšu pārredzamību (OV L 318, 17.11.2006., 17. lpp.), iekļauta EEZ līguma XV pielikuma 1.a punktā (OV L 266, 11.10.2007., 15. lpp.) un EEZ papildinājums Nr. 48, 11.10.2007., 12. lpp., e.i.f. 9.6.2007.).

      (64)  Lieta C-41/90 Höfner and Elser [1991], Recueil, I-1979. lpp., 21. punkts.

      (65)  Lieta C-35/96 Commission v Italy (CNSD) [1998, Recueil, I-3851. lpp., 36. punkts.

      (66)  Apvienotās lietas C-159/91 un C-160/91 Poucet and Pistre [1993], Recueil, I-637. lpp.

      (67)  Lieta E-5/07 Private Barnehagers Landsforbund [2008] EBTA Tiesas ziņojums, 64. lpp.

      (68)  Turpat, 80. punkts.

      (69)  Lieta C-160/91 Poucet [1993], Recueil, I-637. lpp.

      (70)  Lieta C-180/98 Pavlov [2000], Recueil, I-6497. lpp.

      (71)  Lieta E-5/07 Private Barnehagers Landsforbund (citēta iepriekš).

      (72)  Lieta 263/86 Humbel [1988], Recueil, 5383. lpp., 14.–21. punkts.

      (73)  Lieta C-318/05 Komisija pret Vāciju [2007], Krājums, I-6957. lpp.

      (74)  Turpat, 68. punkts.

      (75)  Lieta 263/86 Humbel (citēta iepriekš), 18. punkts.

      (76)  Turpat, 18. punkts; lieta E-5/07 Private Barnehagers Landsforbund [2008] EBTA Tiesas ziņojums 64. lpp., 82. punkts; Komisijas lēmums N 118/2000 France – Aide aux clubs sportifs professionnels (OV C 333, 28.11.2001., 6. lpp.).

      (77)  Skatīt Norvēģijas iestāžu 2013. gada 29. novembra vēstuli (ieraksts Nr. 691769).

      (78)  C-218/00 Cisal die Battistello Venanzi [2002], Recueil, I-691. lpp., 31. punkts.

      (79)  Skatīt sūdzības iesniedzēja novērojumus attiecībā uz lēmumu par procedūras sākšanu, 46. punkts (Nr. 679680).

      (80)  Skatīt sūdzības iesniedzēja novērojumus attiecībā uz lēmumu par procedūras sākšanu, 8. punkts (Nr. 679680).

      (81)  Skatīt 70. apsvērumu.

      (82)  Lieta E-1/12 Den norske Forleggerforening (citēta iepriekš), 117. punkts.

      (83)  To apstiprina Norvēģijas iestāžu 2013. gada 2. maija vēstule (ieraksts Nr. 672024), 6. lpp.

      (84)  Skatīt NDLA Projekta plānu; sūdzības 11. pielikums (ieraksts Nr. 553952), 2. lpp.

      (85)  Statūti, skatīt sūdzības 10. pielikumu (ieraksts Nr. 553953).

      (86)  Skatīt Projekta plānu; sūdzības 11. pielikums (ieraksts Nr. 553952), 2.2. punkta “Galamērķis” 1. apakšpunkts, 4. lpp.

      (87)  Norvēģijas iestāžu 2014. gada 31. marta vēstule (ieraksts Nr. 703991), 7. – 8. lpp., tas ir apstiprināts

      (88)  Skatīt Projekta plānu; sūdzības 11. pielikums (ieraksts Nr. 553952), 3.1. punkts “Projekta vadības uzdevums”, 5. lpp., un statūtus.

      (89)  Norvēģijas iestāžu 2014. gada 31. marta vēstule (ieraksts Nr. 703991), 11. lpp.

      (90)  Lieta E-05/07 Private Barnehagers Landsforbund (citēta iepriekš), 80.–83. punkts.

      (91)  Lieta E-1/12 Den norske Forleggerforening (citēta iepriekš), 121.–123. punkts.

      (92)  EBTA Tiesa atsaucas uz atceltā lēmuma 12. punktu un 4. zemsvītras piezīmi, saskaņā ar kuru “Izglītības likuma 3–1. sadaļā un 4.A-3. sadaļā ir noteikts, ka apgabala pašpārvalde ir atbildīga par nepieciešamo drukāto un digitālo mācību līdzekļu, kā arī digitālā aprīkojuma nodrošināšanu skolēniem bez maksas.”

      (93)  EBTA Tiesa atsaucas uz atceltā lēmuma 45. punktu Sprieduma 121. punktā.

      (94)  Lieta E-1/12 Den norske Forleggerforening (citēta iepriekš), 123. punkts.

      (95)  24. pielikums (ieraksts Nr. 703987), 93. lpp.

      (96)  Skatīt 3. pielikumu (ieraksts Nr. 553729); Izglītības un zinātnes ministrijas 2006. gada 19. jūnija vēstule.

      (97)  Lieta E-05/07 Private Barnehagers Landsforbund (citēta iepriekš), 80. punkts.

      (98)  LOV-1999-07-16-69 (Lov om offentlige anskaffelser (anskaffelsesloven)).

      (99)  NDLA iegādes ierobežo arī budžetā pieejamie līdzekļi, jo statūti liedz NDLA ņemt aizdevumu vai iesaistīties finansēšanas darījumos.

      (100)  Norvēģijas iestāžu 2014. gada 31. marta vēstule (ieraksts Nr. 703991), 13. lpp. Turklāt šie ierobežojumi ir daļēji atainoti arī Vietējās pārvaldes iestāžu likumā. Baltajā grāmatā Ot. prp. Nr. 42 (1991.–1992.), 112. lpp., ir noteikts, ka “valdei var deleģēt tikai tādas funkcijas, kas ir saistītas ar faktisko darbību, ko ir uzdots veikt sadarbībai”. Ir skaidrs arī tas, ka deleģēšanas pilnvaru ierobežojums ir paredzēts Vietējās pārvaldes iestāžu likumā attiecībā uz noteiktiem lēmumiem, piemēram, lēmumiem par ekonomikas plānu (44. pants, Nr. 6) un gada budžetu (45. pants, Nr. 2); šie nosacījumi attiecas arī uz attiecībām starp apgabalu pašpārvaldēm.

      (101)  Lieta C-205/03P FENIN v Commission, [2006], Krājums, II-6295. lpp., 26. punkts.

      (102)  Lieta C-160/91 Poucet (citēta iepriekš), 15. un 18. punkts; apvienotās lietas C-264/01, C-306/01 un C-355/01 AOK Bundesverband and Others [2004], Krājums, I-2493. lpp., 46–57. punkts; lieta C-218/00 Cisal die Battistello Venanzi [2002], Krājums, I-691. lpp., 31.–46. punkts. Šīs lietas attiecas uz veselības un sociālo apdrošināšanu. Tomēr tas, ka Komisija skaidri atsaucas uz šīm lietām saistībā ar profesionālajiem pakalpojumiem, liecina, ka novērtējumu var piemērot vispārīgi (skatīt Komisijas 9.2.2004. Paziņojumu “Ziņojums par konkurenci profesionālo pakalpojumu jomā” (COM(2004) 83 final, 22. punkts).

      (103)  Apvienotās lietas C-264/01, C-306/01 un C-355/01 AOK Bundesverband and Others [2004], Krājums, I-2493. lpp., 52. punkts; lieta C-160/91 Poucet (citēta iepriekš), 11. un 12. punkts.

      (104)  Skatīt Norvēģijas iestāžu 2014. gada 31. marta vēstuli (ieraksts Nr. 703991), 10. lpp., kur ir teikts: “Tādējādi Valdei nebūs pilnvaru paplašināt NDLA darbības jomu bez Uzraudzības padomes atbalsta.”