title: Komisijas Lēmums (ES, Euratom) 2015/443 ( 2015. gada 13. marts ) par drošību Komisijā

text:
               17.3.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               L 72/41

         KOMISIJAS LĒMUMS (ES, Euratom) 2015/443
   (2015. gada 13. marts)
   par drošību Komisijā
   EIROPAS KOMISIJA,
   ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 249. pantu,
   ņemot vērā Eiropas Atomenerģijas kopienas dibināšanas līgumu,
   ņemot vērā 7. Protokolu par privilēģijām un imunitāti Eiropas Savienībā, kas pievienots Līgumiem, un jo īpaši tā 18. pantu,
   tā kā:

               (1)

               Komisijā drošības mērķis ir ļaut Komisijai darboties drošā un aizsargātā vidē, izveidojot saskaņotu un integrētu pieeju tās drošībai, nodrošinot pienācīgu aizsardzības līmeni personām, aktīviem un informācijai, kas ir samērīga ar noteiktajiem riskiem, un panākot, ka drošība tiek īstenota efektīvi un savlaicīgi.

               (2)

               Komisija, tāpat kā citas starptautiskās organizācijas, saskaras ar nopietniem draudiem un problēmām drošības jomā, jo īpaši attiecībā uz terorismu, kiberuzbrukumiem un politisku un komerciālu spiegošanu.

               (3)

               Eiropas Komisija kopā ar Beļģijas, Luksemburgas un Itālijas valdību piedalās vairākos ar drošības jautājumiem saistītos pasākumos tās struktūru galvenajās atrašanās vietās (1). Šie pasākumi apliecina, ka Komisija ir atbildīga par savu drošību.

               (4)

               Lai nodrošinātu personu, aktīvu un informācijas drošību, Komisijai, iespējams, vajadzēs veikt pasākumus tādās jomās, ko aizsargā pamattiesības, kas noteiktas Eiropas Savienības Pamattiesību hartā un Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijā, kā to atzinusi Eiropas Savienības Tiesa.

               (5)

               Tāpēc visiem šiem pasākumiem jābūt attaisnotiem, pamatojoties uz to, cik būtiskas ir intereses, kuru aizsardzībai tie ir paredzēti, samērīgiem un jānodrošina, ka tiek pilnībā ievērotas pamattiesības, tostarp it īpaši tiesības uz privātās dzīves neaizskaramību un datu aizsardzību.

               (6)

               Sistēmā, kurā valda tiesiskums un pamattiesību ievērošana, Komisijai ir jācenšas panākt atbilstīgu drošības līmeni saviem darbiniekiem, aktīviem un informācijai, kas nodrošina, ka tā var veikt savu darbību, vienlaikus neierobežojot pamattiesības vairāk nekā tas ir absolūti nepieciešams.

               (7)

               Drošība Komisijā pamatojas uz likumības, pārredzamības, proporcionalitātes un atbildības principiem.

               (8)

               Darbiniekus, kas pilnvaroti veikt drošības pasākumus, nedrīkst viņu darbības dēļ nostādīt neizdevīgā stāvoklī, izņemot ja viņi ir rīkojušies ārpus savas kompetences vai pārkāpuši tiesību aktus un tādēļ šis lēmums ir jāuzskata par dienesta instrukciju Civildienesta noteikumu nozīmē.

               (9)

               Komisijai būtu jāuzņemas attiecīgas iniciatīvas, lai veicinātu un nostiprinātu savu drošības kultūru, nodrošinot, ka drošība tiek īstenota efektīvi, uzlabojot tās drošības pārvaldību, vēl vairāk stiprinot sadarbības tīklus un sadarbību ar attiecīgajām iestādēm starptautiskā, Eiropas un valstu līmenī, un uzlabojot drošības pasākumu īstenošanas uzraudzību un kontroli.

               (10)

               Eiropas Ārējās darbības dienesta (EĀDD) izveide, kas ir funkcionāli autonoma Savienības struktūra, ievērojami ietekmēja Komisijas intereses drošības jomā, un tādēļ ir nepieciešams izveidot noteikumus un procedūras EĀDD un Komisijas sadarbībai drošuma un drošības jautājumos, jo īpaši, lai izpildītu Komisijas pienākumu rūpēties par Komisijas darbiniekiem Savienības delegācijās.

               (11)

               Komisijas drošības politika būtu jāīsteno saderīgi ar citiem iekšējiem procesiem un procedūrām, kuras var būt saistītas ar drošības jautājumiem. Jo īpaši tas attiecas uz Darbības nepārtrauktības pārvaldību, kuras mērķis ir saglabāt Eiropas Komisijas būtisko funkciju izpildi darbības traucējumu gadījumā, kā arī daudznozaru krīžu koordinācijas procesu ARGUS.

               (12)

               Neatkarīgi no pasākumiem, kuri jau ir spēkā šā lēmuma pieņemšanas laikā un par kuriem jau ir paziņots Eiropas Datu aizsardzības uzraudzītājam (2), visiem saskaņā ar šo lēmumu noteiktajiem pasākumiem, kas ietver personas datu apstrādi, saskaņā ar 21. pantu piemēro īstenošanas noteikumus, kas paredz atbilstošus aizsardzības pasākumus datu subjektiem.

               (13)

               Tādēļ Komisijai ir jāpārskata, jāatjaunina un jākonsolidē spēkā esošais drošības regulējuma pamats Komisijā.

               (14)

               Tāpēc būtu jāatceļ Komisijas Lēmums C(94) 2129 (3),

         IR PIEŅĒMUSI ŠO LĒMUMU.
   1. NODAĻA

      VISPĀRĪGI NOTEIKUMI

   1. pants
   Definīcijas
   Šajā lēmumā piemēro šādas definīcijas:

               1)

               “aktīvi” ir visu veidu kustamā un nekustamā manta, kas atrodas Komisijas īpašumā vai turējumā;

               2)

               “Komisijas dienests” ir Komisijas ģenerāldirektorāts vai dienests vai Komisijas locekļa kabinets;

               3)

               “komunikācijas un informācijas sistēma” vai “KIS” ir jebkura sistēma, kas ļauj rīkoties ar informāciju elektroniskā formā, ietverot visus aktīvus, kas nepieciešami tās darbībai, kā arī infrastruktūras, organizācijas, personāla un informācijas resursus;

               4)

               “risku kontrole” ir jebkurš drošības pasākums, ko var pamatoti uzskatīt par tādu, kas efektīvi kontrolē risku drošībai – profilakses, ietekmes mazināšanas, izvairīšanās vai nodošanas veidā;

               5)

               “krīzes situācija” ir apstākļi, notikums, starpgadījums vai ārkārtas situācija (kā arī to virkne vai kombinācija), kas rada nopietnus vai tūlītējus draudus drošībai Komisijā neatkarīgi no tās izcelsmes;

               6)

               “dati” ir informācija tādā formā, kas ļauj to paziņot, ierakstīt vai apstrādāt;

               7)

               “par drošību atbildīgais Komisijas loceklis” ir Komisijas loceklis, kura atbildības jomā ietilpst Cilvēkresursu un drošības ģenerāldirektorāts;

               8)

               “personas dati” nozīmē personas datus, kas definēti Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 45/2001 (4) 2. panta a) punktā;

               9)

               “telpas” ir visa veida nekustamā vai tai pielīdzināma manta, kas atrodas Komisijas īpašumā vai turējumā;

               10)

               “riska profilakse” ir drošības pasākumi, ko var pamatoti uzskatīt par tādiem, kas traucē, kavē vai aptur drošības risku;

               11)

               “drošības risks” ir kāda notikuma draudu pakāpes, neaizsargātības pakāpes un iespējamās ietekmes apvienojums;

               12)

               “drošība Komisijā” ir personu, aktīvu un informācijas drošība Komisijā un jo īpaši personu un aktīvu fiziskā integritāte, informācijas kā arī informācijas un komunikācijas sistēmu integritāte, konfidencialitāte un pieejamība, kā arī Komisijas darbību nekavēta norise;

               13)

               “drošības pasākums” ir pasākums, ko pieņem saskaņā ar šo lēmumu, lai kontrolētu drošības riskus;

               14)

               “Civildienesta noteikumi” ir Eiropas Savienības Civildienesta noteikumi, kas noteikti ar Padomes Regulu (EEK, Euratom, EOTK) Nr. 259/68 (5) un tās grozījumiem;

               15)

               “draudi drošībai” ir notikums vai aģents, ko var pamatoti uzskatīt par tādu, kas var negatīvi ietekmēt drošību, ja uz to nereaģē un to nekontrolē;

               16)

               “tūlītēji draudi drošībai” ir draudi drošībai, kas rodas bez iepriekšēja brīdinājuma vai ārkārtīgi īsā laikposmā pēc iepriekšējā brīdinājuma; un

               17)

               “nopietni draudi drošībai” ir draudi drošībai, ko var pamatoti uzskatīt par tādiem, kas var izraisīt nāvi, nopietnu ievainojumu vai kaitējumu, ievērojamus bojājumus īpašumam, kaitēt īpaši sensitīvai informācijai, pārraut IT sistēmu darbību vai būtiskas Komisijas darbības spējas;

               18)

               “neaizsargātība” ir jebkura vājā vieta, ko var pamatoti uzskatīt par tādu, kas var negatīvi ietekmēt drošību Komisijā, ja to pakļauj vienam vai vairākiem draudiem.

         2. pants
   Priekšmets
   1.   Šajā lēmumā ir noteikti mērķi, pamatprincipi, organizācija un pienākumi attiecībā uz drošību Komisijā.
   2.   Šo lēmumu piemēro visiem Komisijas dienestiem un visās Komisijas telpās. Komisijas darbiniekiem, kas strādā Savienības delegācijās, piemēro Eiropas Ārējās darbības dienesta drošības noteikumus (6).
   3.   Neatkarīgi no īpašām norādēm attiecībā uz konkrētām darbinieku grupām, šo lēmumu piemēro Komisijas locekļiem, Komisijas darbiniekiem, kuriem ir piemērojami Civildienesta noteikumi un Eiropas Savienības pārējo darbinieku nodarbināšanas kārtība, darbam Komisijā norīkotajiem valsts ekspertiem (NVE), pakalpojumu sniedzējiem un viņu darbiniekiem, stažieriem un ikvienai personai, kurai ir piekļuve Komisijas ēkām vai citiem aktīviem vai informācijai, ko izmanto Komisija.
   4.   Šā lēmuma noteikumi neskar Komisijas Lēmumu 2002/47/EK, EOTK, Euratom (7) un Komisijas Lēmumu 2004/563/EK, Euratom (8), Komisijas Lēmumu C(2006) 1623 (9) un Komisijas Lēmumu C(2006) 3602 (10).
   2. NODAĻA

      PRINCIPI

   3. pants
   Principi drošībai Komisijā
   1.   Īstenojot šo lēmumu, Komisija ievēro Līgumus un jo īpaši Pamattiesību hartu un 7. protokolu Par privilēģijām un imunitāti Eiropas Savienībā, aktus, kas minēti 2. apsvērumā, visus piemērojamo valsts tiesību aktu noteikumus, kā arī šā lēmuma noteikumus. Ja nepieciešams, saskaņā ar 21. panta 2. punktu pieņem drošības paziņojumu, kas sniedz norādes šajā sakarā.
   2.   Drošība Komisijā pamatojas uz likumības, pārredzamības, proporcionalitātes un atbildības principu.
   3.   Likumības princips nozīmē, ka, īstenojot šo lēmumu, nedrīkst pārkāpt tiesiskā satvara robežas un ir jāievēro tiesiskās prasības.
   4.   Drošības pasākumu veic atklāti, izņemot gadījumus, ja var pamatoti gaidīt, ka tas mazinās drošības pasākuma ietekmi. Drošības pasākuma adresātu iepriekš informē par iemesliem un pasākuma ietekmi, izņemot, ja var pamatoti gaidīt, ka, sniedzot šādu informāciju, pasākuma ietekme samazināsies. Šādā gadījumā drošības pasākuma adresātu informē pēc tam, kad vairs nepastāv risks, ka drošības pasākuma ietekme samazinājusies.
   5.   Komisijas dienesti nodrošina, ka drošības jautājumi tiek ņemti vērā jau sākot izstrādāt un īstenot Komisijas politikas virzienus, lēmumus, programmas, projektus un darbības, par kurām tie ir atbildīgi. Lai to paveiktu, dienesti iesaista Cilvēkresursu un drošības ģenerāldirektorātu vispārīgi un Komisijas galveno informācijas drošības ierēdni attiecībā uz IT sistēmām jau pašā sagatavošanas posma sākumā.
   6.   Komisija attiecīgos gadījumos meklē sadarbības iespējas ar kompetentām iestādēm uzņēmējā valstī, citās dalībvalstīs un citās ES iestādēs, aģentūrās vai vienībās, ja iespējams, ņemot vērā pasākumus, ko šīs struktūras jau veic vai plāno, lai risinātu attiecīgo drošības risku.
   4. pants
   Ievērošanas pienākums
   1.   Šā lēmuma, tā īstenošanas noteikumu, drošības pasākumu un attiecīgi pilnvarotu darbinieku norādījumu ievērošana ir obligāta.
   2.   Drošības noteikumu neievērošana var būt par pamatu saukšanai pie disciplināratbildības saskaņā ar Līgumiem un Civildienesta noteikumiem, līgumiskām sankcijām un/vai tiesvedībai saskaņā ar valsts tiesību aktiem un noteikumiem.
   3. NODAĻA

      DROŠĪBAS ĪSTENOŠANA

   5. pants
   Pilnvaroti darbinieki
   1.   Tikai tiem darbiniekiem, kuri ir pilnvaroti, pamatojoties uz konkrētajam darbiniekam adresētu Cilvēkresursu un drošības ģenerāldirektora pilnvarojumu, ņemot vērā darbinieka pašreizējos pienākumus, var piešķirt tiesības īstenot vienu vai vairākus no šādiem pasākumiem:

               1)

               nēsāt pie jostas ieročus;

               2)

               veikt drošības izmeklēšanu, kā minēts 13. pantā;

               3)

               īstenot drošības pasākumus, kas minēti 12. pantā, kā norādīts pilnvarojumā.

         2.   Pilnvaras, kas minētas 1. punktā, piešķir uz laikposmu, kas nav ilgāks par periodu, kurā attiecīgā persona ieņem amatu vai pilda funkciju, saistībā ar kuru ir izdots pilnvarojums. Tās piešķir saskaņā ar piemērojamiem noteikumiem, kas ir izklāstīti 3. panta 1. punktā.
   3.   Attiecībā uz pilnvarotiem darbiniekiem šis lēmums ir dienesta instrukcija Civildienesta noteikumu 21. panta nozīmē.
   6. pants
   Vispārīgi noteikumi par drošības pasākumiem
   1.   Īstenojot drošības pasākumus, Komisija jo īpaši iespēju robežās nodrošina, ka:

               a)

               tā vēršas pēc atbalsta vai palīdzības tikai pie attiecīgās valsts ar nosacījumu, ka šī valsts ir Eiropas Savienības dalībvalsts vai, ja tā nav, tad – Eiropas Cilvēktiesību konvencijas dalībvalsts, vai garantē tiesības, kas ir vismaz līdzvērtīgas tiesībām, kas ir garantētas šajā konvencijā;

               b)

               saņēmējiem, kas nav Kopienas iestādes un struktūras un kas nav pakļauti valsts tiesību aktiem, kuri pieņemti saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 95/46/EK (11), informāciju par personu tā nosūta tikai saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 45/2001 9. pantu;

               c)

               ja persona rada draudus drošībai, drošības pasākumu vērš pret šo personu un šai personai var uzlikt pienākumu segt radušās izmaksas. Drošības pasākumus var vērst pret citām personām tikai tad, ja nepieciešams kontrolēt tūlītējus vai nopietnus draudus drošībai un ir izpildīti šādi nosacījumi:

                           a)

                           paredzētos pasākumus pret personu, kas rada draudus drošībai, nevar īstenot vai tie visticamāk nebūs efektīvi;

                           b)

                           Komisija nevar kontrolēt draudus drošībai pati ar savu rīcību vai nevar to izdarīt laicīgi;

                           c)

                           pasākums nav uzskatāms par nesamērīgu šīs citas personas un viņas tiesību apdraudējumu.

         2.   Cilvēkresursu un drošības ģenerāldirektorāta Drošības direktorāts izstrādā pārskatu par drošības pasākumiem, kuriem var būt nepieciešams tiesneša rīkojums saskaņā ar spēkā esošajiem tiesību aktiem un noteikumiem dalībvalstīs, kurās atrodas Komisijas telpas.
   3.   Cilvēkresursu un drošības ģenerāldirektorāta Drošības direktorāts ar drošību saistītu uzdevumu veikšanu Drošības direktorāta vadībā un pārraudzībā var uzdot darbuzņēmējam.
   7. pants
   Drošības pasākumi attiecībā uz personām
   1.   Komisijas telpās personām nodrošina atbilstīgu aizsardzības līmeni, ņemot vērā drošības un drošuma prasības.
   2.   Nopietnu drošības risku gadījumā Cilvēkresursu un drošības ģenerāldirektorāts nodrošina stingru Komisijas locekļu vai citu darbinieku aizsardzību, ja draudu novērtējums liecina, ka šāda aizsardzība ir nepieciešama, lai nodrošinātu viņu drošumu un drošību.
   3.   Nopietnu drošības risku gadījumā Komisija var norīkot evakuāciju no telpām.
   4.   Personas, kas cietušas negadījumos vai uzbrukumos Komisijas telpās, saņem palīdzību.
   5.   Lai novērstu un kontrolētu drošības riskus, pilnvaroti darbinieki var veikt iepriekšējās darbības pārbaudes par personām, kurām piemērojams šis Lēmums, lai noteiktu, vai, piešķirot šīm personām piekļuvi Komisijas telpām vai informācijai, tiek radīti draudi drošībai. Šajā nolūkā un saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 45/2001 un noteikumiem, kas minēti 3. panta 1. punktā, attiecīgais pilnvarotais darbinieks var:

               a)

               izmantot visus Komisijai pieejamos informācijas avotus, ņemot vērā informācijas avota uzticamību;

               b)

               pienācīgi pamatotos gadījumos piekļūt personas lietai vai datiem, kas ir Komisijas rīcībā par personām, ko tā nodarbina vai plāno nodarbināt, vai par darbuzņēmēja darbiniekiem.

         8. pants
   Drošības pasākumi attiecībā uz fizisko drošību un aktīviem
   1.   Aktīvu drošību nodrošina, izmantojot atbilstīgus fiziskos un tehniskos aizsardzības pasākumus un attiecīgas procedūras, turpmāk “fiziskā drošība”, radot daudzpakāpju sistēmu.
   2.   Pasākumus var pieņemt saskaņā ar šo pantu, lai aizsargātu personas vai informāciju Komisijā, kā arī lai aizsargātu aktīvus.
   3.   Fiziskajai drošībai ir šādi mērķi:

               —

               novērst vardarbības aktus pret Komisijas locekļiem vai personām, kurām piemērojams šis lēmums,

               —

               novērst sensitīvas vai klasificētas informācijas izspiegošanu un slepenu noklausīšanos,

               —

               novērst zādzības, vandālismu, sabotāžas un citas vardarbīgas darbības, kas bojā vai iznīcina Komisijas ēkas un aktīvus,

               —

               nodrošināt ar drošību saistītu starpgadījumu izmeklēšanu un izpēti, tostarp pārbaudot piekļuves un izejas kontroles žurnālu datnes, nodrošinot slēgta tīkla kameru pārklājumu, telefonsarunu un tamlīdzīgu datu ierakstus, kā minēts 22. panta 2. punktā, un izmantojot citus informācijas avotus.

         4.   Fiziskā drošība ietver:

               —

               piekļuves politiku, ko piemēro jebkurai personai vai transportlīdzeklim, kas vēlas piekļūt Komisijas telpām, ieskaitot stāvvietas,

               —

               piekļuves kontroles sistēmu, kas ietver apsargus, tehnisko aprīkojumu un pasākumus, informācijas sistēmas vai visu šos elementu apvienojumu.

         5.   Lai nodrošinātu fizisko drošību, var īstenot šādus pasākumus:

               —

               reģistrēt personu, transportlīdzekļu, preču un iekārtu iekļūšanu Komisijas telpās un izkļūšanu no tām,

               —

               veikt identitātes pārbaudes Komisijas telpās,

               —

               veikt transportlīdzekļu, preču un iekārtu vizuālu pārbaudi vai pārbaudi ar tehnisku līdzekļu palīdzību,

               —

               novērst nepiederošu personu, transportlīdzekļu un preču iekļūšanu Komisijas telpās.

         9. pants
   Drošības pasākumi attiecībā uz informāciju
   1.   Informācijas drošība attiecas uz visu informāciju, kas ir Komisijas rīcībā.
   2.   Informācijas drošība, neatkarīgi no tās veida, ir līdzsvara ar pārredzamību, proporcionalitāti, atbildību un efektivitāti ar vajadzību aizsargāt informāciju no neatļautas piekļuves, izmantošanas, nodošanas atklātībai, sagrozīšanas vai iznīcināšanas.
   3.   Informācijas drošības mērķis ir aizsargāt konfidencialitāti, integritāti un pieejamību.
   4.   Tāpēc, lai klasificētu informācijas aktīvus un izstrādātu proporcionālus drošības pasākumus, procedūras un standartus, izmanto riska pārvaldības procesus, tostarp riska mazināšanas pasākumus.
   5.   Šos vispārīgos principus, kas ir informācijas drošības pamatā, jo īpaši piemēro šādai informācijai:

               a)

               “Eiropas Savienības klasificēta informācija” (turpmāk – ESKI), proti, jebkura informācija vai materiāli, kuriem piemērota ES drošības klasifikācija un kuru neatļauta izpaušana var izraisīt dažāda līmeņa kaitējumu Eiropas Savienības vai vienas vai vairāku tās dalībvalstu interesēm;

               b)

               “sensitīva neklasificēta informācija”, proti, informācija vai materiāli, kas Komisijai ir jāaizsargā līgumos vai aktos, kas pieņemti to īstenošanai, noteikto tiesisko pienākumu ietvaros un/vai informācijas vai materiālu sensitivitātes dēļ. Sensitīva neklasificēta informācija, neaprobežojoties ar šeit uzskaitīto, ietver informāciju un materiālus, uz ko attiecas dienesta noslēpuma glabāšanas pienākums, kā noteikts LESD 339. pantā, informāciju, uz kuru attiecas intereses, kas aizsargātas Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 1049/2001 (12) 4. pantā, skatot to kopā ar attiecīgo Eiropas Savienības Tiesas judikatūru, vai personas datus, kas ietilpst Regulas (EK) Nr. 45/2001 piemērošanas jomā.

         6.   Sensitīvai neklasificētai informācijai piemēro noteikumus par rīcību ar to un tās glabāšanu. To izpauž tikai tām personām, kurām ir “vajadzība pēc informācijas”. Ja uzskata, ka tas ir vajadzīgs, lai efektīvi aizsargātu tās konfidencialitāti, tai nosaka drošības marķējumu un atbilstīgas instrukcijas rīcībai ar to, ko apstiprina Cilvēkresursu un drošības ĢD ģenerāldirektors. Ja šādu informāciju apstrādā vai glabā komunikācijas un informācijas sistēmās, to aizsargā arī saskaņā ar Lēmumu C(2006) 3602, tā īstenošanas noteikumiem un attiecīgajiem standartiem.
   7.   Ikvienu personu, kura ir atbildīga par to, ka tiek apdraudēta vai zaudēta ESKI vai sensitīva neklasificēta informācija, kas ir identificēta kā šāda veida informācija noteikumos par rīcību ar to un tās glabāšanu, var saukt pie disciplināras atbildības saskaņā ar Civildienesta noteikumiem. Šādi disciplināri pasākumi neskar nekādu cita veida tiesvedību, tostarp krimināltiesvedību, ko var ierosināt kompetentas valsts iestādes dalībvalstīs saskaņā ar valsts normatīvajiem aktiem, un neskar līgumiskos tiesiskās aizsardzības līdzekļus.
   10. pants
   Drošības pasākumi attiecībā uz komunikācijas un informācijas sistēmām
   1.   Visas komunikācijas un informācijas sistēmas (KIS), ko izmanto Komisija, atbilst Komisijas informācijas sistēmu drošības politikai, kā izklāstīts Lēmumā C(2006) 3602, tā īstenošanas noteikumos un attiecīgajos drošības standartos.
   2.   Komisijas dienesti, kam pieder KIS, vai kuri pārvalda vai darbojas ar KIS, šīm sistēmām ļauj piekļūt tikai citām ES iestādēm, aģentūrām, struktūrām vai citām organizācijām ar nosacījumu, ka šīs Savienības iestādes, aģentūras, struktūras vai citas organizācijas var sniegt pamatotu pārliecību, ka to IT sistēmas ir aizsargātas tādā līmenī, kas ir līdzvērtīgs Komisijas informācijas sistēmu drošības politikai, kas izklāstīta Lēmumā C(2006) 3602, tās īstenošanas noteikumos un attiecīgajos drošības standartos. Komisija uzrauga šādu atbilstību, un, konstatējusi smagu neatbilstība vai atkārtotu neievērošanu, ir tiesīga aizliegt piekļuvi.
   11. pants
   Kriminālistiskā kiberdrošības ekspertīze
   Cilvēkresursu un drošības ģenerāldirektorāts jo īpaši ir atbildīgs par kriminālistiskās tehnikas ekspertīzēm sadarbībā ar kompetentajiem Komisijas dienestiem, lai atbalstītu drošības izmeklēšanu, kā minēts 13. pantā, saistībā ar pretizlūkošanu, datu noplūdi, kiberuzbrukumiem un informācijas sistēmu drošību.
   12. pants
   Drošības pasākumi attiecībā uz personām un lietām
   1.   Lai nodrošinātu drošību Komisijā un novērstu un kontrolētu riskus, darbinieki, kas pilnvaroti saskaņā ar 5. pantu, var, ievērojot 3. pantā noteiktos principus, īstenot cita starpā vienu vai vairākus šādus aizsardzības pasākumus:

               a)

               nodrošināt pierādījumus un notikuma vietu, tostarp piekļuves un izejas kontroles žurnālu datnes, slēgta tīkla kameru pārklājuma materiālus un attēlus, ja norisinās starpgadījumi vai rīcība, kas var būt par pamatu administratīvai, disciplinārai, civiltiesiskai vai krimināltiesiskai procedūrai;

               b)

               veikt ierobežotus pasākumus attiecībā uz personām, kas rada draudus drošībai, tostarp liekot personām atstāt Komisijas telpas, eskortējot personas no Komisijas telpās, liedzot personām uzturēties Komisijas telpās uz laiku, ko nosaka saskaņā ar kritērijiem, kas paredzēti īstenošanas noteikumos;

               c)

               veikt ierobežotus pasākumus attiecībā uz priekšmetiem, kas rada draudus drošībai, tostarp, aizvācot, izņemot vai likvidējot šos priekšmetus;

               d)

               pārmeklēt Komisijas telpas, tostarp birojus, kas atrodas šādās telpās;

               e)

               pārmeklēt KIS un iekārtas, tālruņu un telekomunikācijas datu plūsmu, žurnālu datnes, lietotāju kontus utt.;

               f)

               veikt citus īpašus drošības pasākumus ar tamlīdzīgu ietekmi, lai novērstu vai kontrolētu drošības riskus, jo īpaši saistībā ar Komisijas tiesībām, kas tai piemīt kā īpašniekam vai kā darba devējam saskaņā ar piemērojamiem valsts tiesību aktiem.

         2.   Ārkārtējos gadījumos Cilvēkresursu un drošības ģenerāldirektorāta Drošības direktorāta darbinieki, kas pilnvaroti saskaņā ar 5. pantu, var veikt nepieciešamos steidzamos pasākumus, stingri ievērojot 3. pantā noteiktos principus. Iespējami drīz pēc šo pasākumu īstenošanas tie informē Drošības direktorāta direktoru, kas vēršas pie Cilvēkresursu un drošības ĢD ģenerāldirektora, lai saņemtu attiecīgu pilnvarojumu, kas apstiprina īstenotos pasākumus un atļauj turpmākas nepieciešamās darbības, un attiecīgā gadījumā uztur sakarus ar kompetentām valsts iestādēm.
   3.   Drošības pasākumus, ko īsteno saskaņā ar šo pantu, dokumentē brīdī, kad tie tiek īstenoti, bet tūlītēja riska vai krīzes situācijā – saprātīgā termiņā pēc tam, kad tie ir īstenoti. Pēdējā minētajā gadījumā dokumentācijā jāiekļauj arī aspekti, uz ko pamatojas novērtējums, ka pastāv tūlītējs risks vai krīzes situācija. Dokumentācija var būt kodolīga, bet tai jābūt veidotai tā, lai personai, kurai piemēro pasākumu, būtu nodrošinātas tiesības uz aizstāvību un personas datu aizsardzību saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 45/2001, un lai būtu iespējams noteikt, vai pasākums bija likumīgs. Informāciju par īpašiem drošības pasākumiem, kas adresēti kādam darbiniekam, neiekļauj personas lietā.
   4.   Īstenojot aizsardzības pasākumus saskaņā ar b) apakšpunktu, Komisija turklāt garantē, ka attiecīgajai personai tiek dota iespēja sazināties ar advokātu vai uzticības personu un to informē par tiesībām vērsties pie Eiropas datu aizsardzības uzraudzītāja.
   13. pants
   Izmeklēšana
   1.   Neskarot Civildienesta noteikumu 86. pantu un IX pielikumu un neskarot īpašo kārtību, kas pastāv starp Komisiju un EĀDD, piemēram, īpašo vienošanos, ko 2014. gada 28. maijā parakstīja Eiropas Komisijas Cilvēkresursu un drošības ģenerāldirektorāts un Eiropas Ārējās darbības dienests par pienākumu rūpēties par Komisijas darbiniekiem, kas strādā Savienības delegācijās, drošības izmeklēšanu var veikt:

               a)

               incidenta gadījumā, kas ietekmē drošību Komisijā, tostarp, ja ir aizdomas par noziedzīgu nodarījumu;

               b)

               sensitīvas neklasificētas informācijas, ESKI vai Euratom klasificētas informācijas iespējamas noplūdes, nepareizas rīcības ar to vai apdraudējuma gadījumā;

               c)

               pretizlūkošanas un terorisma apkarošanas kontekstā;

               d)

               nopietnu kiberincidentu gadījumā.

         2.   Lēmumu veikt drošības izmeklēšanu pieņem Cilvēkresursu un drošības ĢD ģenerāldirektors, kurš kļūst arī par izmeklēšanas ziņojuma saņēmēju.
   3.   Drošības izmeklēšanu veic tikai īpaši tam paredzēti Cilvēkresursu un drošības ģenerāldirektorāta darbinieki, kas pienācīgi pilnvaroti saskaņā ar 5. pantu.
   4.   Pilnvarotie darbinieki savas drošības izmeklēšanas pilnvaras īsteno neatkarīgi, kā noteikts pilnvarojumā, un tiem ir 12. pantā uzskaitītās tiesības.
   5.   Pilnvaroti darbinieki, kas ir kompetenti veikt drošības izmeklēšanu, var vākt informāciju no visiem pieejamiem avotiem, kas saistīti ar administratīvu pārkāpumu vai noziedzīgu nodarījumu, kas izdarīti Komisijas telpās vai kuros iesaistītas 2. panta 3. punktā minētās personas vai nu kā cietušie, vai kā šādu nodarījumu izdarītāji.
   6.   Cilvēkresursu un drošības ģenerāldirektorāts attiecīgos gadījumos informē uzņēmējas dalībvalsts vai jebkuras citas iesaistītās dalībvalsts kompetentās iestādes un jo īpaši tad, ja izmeklēšanā ir atklājušās pazīmes, kas liecina, ka ir izdarīts noziedzīgs nodarījums. Šajā sakarā Cilvēkresursu un drošības ģenerāldirektorāts attiecīgā gadījumā vai ja tas nepieciešams, var sniegt atbalstu uzņēmējas dalībvalsts vai jebkuras citas iesaistītās dalībvalsts iestādēm.
   7.   Nopietna kiberincidenta gadījumā Informātikas ģenerāldirektorāts cieši sadarbojas ar Cilvēkresursu un drošības ģenerāldirektorātu, lai sniegtu atbalstu visos tehniskajos jautājumos. Cilvēkresursu un drošības ģenerāldirektorāts, apspriežoties ar Informātikas ģenerāldirektorātu, lemj par to, kad ir lietderīgi informēt uzņēmējas valsts vai jebkuras citas iesaistītās dalībvalsts kompetentās iestādes. Lai atbalstītu citas ES iestādes un aģentūras, kuras varētu būt skartas, tiks izmantoti Eiropas iestāžu, struktūru un aģentūru Datorapdraudējumu reaģēšanas vienības incidentu koordinācijas dienesti (CERT-EU).
   8.   Drošības izmeklēšanu dokumentē.
   14. pants
   Kompetenču sadalījums attiecībā uz drošības izmeklēšanu un cita veida izmeklēšanu
   1.   Ja Cilvēkresursu un drošības ģenerāldirektorāta Drošības direktorāts veic drošības izmeklēšanu, kā minēts 13. pantā, un ja šāda izmeklēšana ietilpst Eiropas Biroja krāpšanas apkarošanai (OLAF) vai Komisijas Izmeklēšanas un disciplīnas biroja (IDOC) kompetencē, tas nekavējoties uzņem sakarus ar šīm struktūrām, jo īpaši, lai neapdraudētu turpmāko OLAF vai IDOC rīcību. Attiecīgā gadījumā Cilvēkresursu un drošības ģenerāldirektorāta Drošības direktorāts aicina OLAF vai IDOC iesaistīties izmeklēšanā.
   2.   Drošības izmeklēšana, kas minēta 13. pantā, neskar OLAF un IDOC pilnvaras, kas paredzētas noteikumos, kuri regulē šīs struktūras. Cilvēkresursu un drošības ģenerāldirektorāta Drošības direktorātam var lūgt sniegt tehnisko palīdzību attiecībā uz izmeklēšanām, ko sācis OLAF vai IDOC.
   3.   Cilvēkresursu un drošības ģenerāldirektorāta Drošības direktorātam var lūgt palīdzību OLAF pārstāvjiem, kad tie piekļūst Komisijas telpām saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES, Euratom) Nr. 883/2013 (13) 3. panta 5. punktu un 4. panta 4. punktu, lai atvieglotu viņu uzdevumu izpildi. Drošības direktorāts par šādiem palīdzības lūgumiem informē ģenerālsekretāru un Cilvēkresursu un drošības ĢD ģenerāldirektoru vai, ja šāda izmeklēšana tiek veikta Komisijas telpās, kurās atrodas tās locekļi vai ģenerālsekretārs, – Komisijas priekšsēdētāju un Komisāru, kura atbildības jomā ir cilvēkresursi.
   4.   Neskarot Civildienesta noteikumu 22. panta a) punktu, ja jautājums ir gan Cilvēkresursu un drošības ģenerāldirektorāta Drošības direktorāta, gan IDOC kompetencē, Drošības direktorāts, ziņojot Cilvēkresursu ĢD ģenerāldirektoram saskaņā ar 13. pantu, pēc iespējas agrīnā posmā informē, vai ir pamatoti iemesli, kāpēc lieta būtu jānodod IDOC. Jo īpaši tiek uzskatīts, ka šis agrīnais posms ir sācies, ja tūlītējie draudi drošībai ir beigušies. Šo jautājumu izlemj Cilvēkresursu un drošības ĢD ģenerāldirektors.
   5.   Ja jautājums var būt gan Cilvēkresursu un drošības ģenerāldirektorāta Drošības direktorāta, gan OLAF kompetencē, Drošības direktorāts nekavējoties ziņo Cilvēkresursu un drošības ĢD ģenerāldirektoram un informē OLAF ģenerāldirektoru pēc iespējas agrīnā posmā. Jo īpaši tiek uzskatīts, ka šis agrīnais posms ir sācies, ja tūlītējie draudi drošībai ir beigušies.
   15. pants
   Drošības pārbaudes
   1.   Cilvēkresursu un drošības ģenerāldirektorāts veic drošības pārbaudes, lai pārbaudītu, vai Komisijas dienesti un personas ievēro šo lēmumu un tā īstenošanas noteikumus, un formulētu ieteikumus, ja to uzskata par vajadzīgu.
   2.   Attiecīgā gadījumā Cilvēkresursu un drošības ģenerāldirektorāts veic drošības pārbaudes vai drošības uzraudzības vai izvērtējuma apmeklējumus, lai pārbaudītu, vai Komisijas darbinieku, aktīvu un informācijas, par kuru atbild citas Savienības iestādes, aģentūras vai struktūras, dalībvalstis, trešās valstis vai starptautiskas organizācijas, drošība ir pienācīgi aizsargāta saskaņā ar drošības noteikumiem un standartiem, kas ir vismaz līdzvērtīgi Komisijas noteikumiem un standartiem. Attiecīgā gadījumā un ievērojot pārvaldības labas sadarbības principu, šīs drošības pārbaudes ietver arī pārbaudes, ko veic saistībā ar klasificētas informācijas apmaiņu ar citām Savienības iestādēm, struktūrām un aģentūrām, dalībvalstīm vai trešām valstīm vai starptautiskām organizācijām.
   3.   Šo pantu piemēro pēc analoģijas Komisijas darbiniekiem Savienības pārstāvniecībās, neskarot, īpašo kārtību, kas pastāv starp Komisiju un EĀDD, piemēram, īpašo vienošanos, ko 2014. gada 28. maijā parakstīja Eiropas Komisijas Cilvēkresursu un drošības ģenerāldirektorāts un Eiropas Ārējās darbības dienests par pienākumu rūpēties par Komisijas darbiniekiem, kas strādā Savienības pārstāvniecībās
   16. pants
   Trauksmes stāvokļi un krīzes situāciju pārvaldība
   1.   Cilvēkresursu un drošības ģenerāldirektorāts ir atbildīgs par atbilstošu trauksmes stāvokļa pasākumu ieviešanu, lai sagatavotos vai reaģētu uz draudiem un incidentiem, kas ietekmē drošību Komisijā, un par pasākumiem, kas vajadzīgi, lai pārvaldītu krīzes situācijas.
   2.   Trauksmes stāvokļa pasākumi, kas minēti šā panta 1. punktā, ir samērīgi ar draudu līmeni drošībai. Trauksmes stāvokļa līmeņus nosaka ciešā sadarbībā ar citu Savienības iestāžu, aģentūru un struktūru un dalībvalsts vai dalībvalstu, kurās atrodas Komisijas telpas, kompetentajiem dienestiem.
   3.   Cilvēkresursu un drošības ģenerāldirektorāts ir kontaktpunkts trauksmes stāvokļu un krīzes situāciju pārvaldības jautājumos.
   4. NODAĻA

      ORGANIZĀCIJA

   17. pants
   Komisijas dienestu vispārīgi pienākumi
   1.   Komisijas pienākumus, kas minēti šajā lēmumā, veic Cilvēkresursu un drošības ģenerāldirektorāts tā Komisijas locekļa pakļautībā un viņa atbildības ietvaros, kurš ir atbildīgs par drošības jautājumiem.
   2.   Īpašā kārtība attiecībā uz kiberdrošību ir noteikta Lēmumā C(2006) 3602.
   3.   Atbildību par šā lēmuma un tā īstenošanas noteikumu īstenošanu un ikdienas ievērošanu var uzticēt citiem Komisijas dienestiem gadījumos, kad decentralizēta drošības īstenošana nozīmē ievērojamu efektivitāti, resursu un laika ietaupījumus, piemēram, attiecīgo dienestu ģeogrāfiskās atrašanās vietas dēļ.
   4.   Ja piemēro 3. punktu, Cilvēkresursu un drošības ĢD ģenerāldirektors un attiecīgā gadījumā Informātikas ĢD ģenerāldirektors, vienojas ar atsevišķiem Komisijas dienestiem par uzdevumu un pienākumus skaidru sadali drošības politikas īstenošanai un uzraudzībai.
   18. pants
   Cilvēkresursu un drošības ģenerāldirektorāts
   1.   Cilvēkresursu un drošības ģenerāldirektorāts jo īpaši ir atbildīgs par:

               1)

               Komisijas drošības politikas, īstenošanas noteikumu un drošības paziņojumu izstrādi;

               2)

               informācijas vākšanu ar mērķi izvērtēt draudus un drošības riskus un par visiem jautājumiem, kas var ietekmēt drošību Komisijā;

               3)

               elektroniskās pretuzraudzības un aizsardzības nodrošināšanu visās Komisijas atrašanās vietās, pienācīgi ņemot vērā draudu novērtējumus un pierādījumus par neatļautām darbībām pret Komisijas interesēm;

               4)

               Diennakts ārkārtas dienesta nodrošināšanu Komisijas dienestiem un darbiniekiem saistībā ar visiem drošuma un drošības jautājumiem;

               5)

               drošības pasākumu veikšanu, lai mazinātu drošības riskus un izstrādātu un uzturētu operatīvajām vajadzībām atbilstīgu KIS jo īpaši tādās jomās kā fiziskās piekļuves kontrole, drošības pilnvaru pārvaldība un rīcība ar sensitīvu un ES klasificētu informāciju;

               6)

               informētības palielināšanu, rīkojot mācības un treniņus un nodrošinot apmācību un konsultācijas par visiem jautājumiem, kas saistīti ar drošību Komisijā, lai veicinātu drošības kultūru un izveidotu drošības jautājumos pienācīgi apmācīta personāla kopu.

         2.   Cilvēkresursu un drošības ģenerāldirektorāts, neskarot citu Komisijas dienestu kompetenci un pienākumus, nodrošina ārējos sakarus:

               1)

               ar citu Savienības iestāžu, aģentūru un struktūru drošības dienestiem par jautājumiem, kas saistīti ar personu, aktīvu un informācijas drošību Komisijā;

               2)

               ar drošības, izlūkošanas un draudu novērtēšanas dienestiem, tostarp ar dalībvalstu, trešo valstu un starptautisko organizāciju un struktūru drošības iestādēm, par jautājumiem, kas skar personu, aktīvu un informācijas drošību Komisijā;

               3)

               ar policiju un citiem operatīvajiem dienestiem par visiem ikdienas un ārkārtas jautājumiem, kas skar Komisijas drošību;

               4)

               ar drošības iestādēm citās Savienības iestādēs, aģentūrās un struktūrās, dalībvalstīs un trešās valstīs par reaģēšanu tādu kiberuzbrukumu gadījumā, kas varētu ietekmēt drošību Komisijā;

               5)

               par izlūkdatu saņemšanu, izvērtēšanu un izplatīšanu attiecībā uz draudiem, ko rada teroristu un spiegošanas darbības, kas skar drošību Komisijā;

               6)

               par jautājumiem, kas saistīti ar klasificētu informāciju, kā noteikts Komisijas Lēmumā (ES, Euratom) 2015/444 (14).

         3.   Cilvēkresursu un drošības ģenerāldirektorāts ir atbildīgs par to, lai saskaņā ar šo pantu tiktu droši nosūtīta informācija, tostarp par personas dati.
   19. pants
   Komisijas drošības ekspertu grupa (ComSEG)
   Izveido Komisijas drošības ekspertu grupu ar pilnvarām konsultēt Komisiju attiecīgos gadījumos par jautājumiem, kas saistīti ar tā iekšējo drošības politiku un it īpaši ar ES klasificētas informācijas aizsardzību.
   20. pants
   Vietējie drošības speciālisti (LSOs)
   1.   Katrs Komisijas dienests vai kabinets ieceļ vietējo drošības inspektoru (LSO), kas darbojas kā galvenais kontaktpunkts starp viņa pārstāvēto dienestu un Cilvēkresursu un drošības ģenerāldirektorātu par visiem jautājumiem, kas saistīti ar drošību Komisijā. Vajadzības gadījumā var iecelt vienu vai vairākus LSO vietniekus. LSO ir ierēdnis vai pagaidu darbinieks.
   2.   Kā galvenais kontaktpunkts drošības jautājumos savā Komisijas dienestā vai kabinetā LSO regulāri atskaitās Cilvēkresursu un drošības ģenerāldirektorātam un savam tiešajam vadītājam par drošības jautājumiem, kas skar viņa pārstāvēto Komisijas dienestu un nekavējoties ziņo par visiem drošības incidentiem, tostarp, ja varētu būt apdraudēta ESKI vai sensitīva neklasificēta informācija.
   3.   Attiecībā uz jautājumiem, kas saistīti ar komunikācijas un informācijas sistēmu drošību, LSO sadarbojas ar vietējo IT drošības speciālistu (LISO) savā Komisijas dienestā, kura loma un pienākumi ir noteikti Lēmumā C(2006) 3602.
   4.   Viņš līdzdarbojas drošības mācībās un informatīvajos pasākumos, kas pievēršas darbinieku, darbuzņēmēju un citu personu, kas strādā viņa Komisijas dienesta pakļautībā, konkrētajām vajadzībām.
   5.   LSO var uzticēt veikt īpašus uzdevumus nopietnu vai tūlītēju risku drošībai gadījumā vai ārkārtas situācijās pēc Cilvēkresursu un drošības ģenerāldirektorāta lūguma. LSO pārstāvētā ĢD ģenerāldirektoru vai Cilvēkresursu departamenta direktoru par šiem īpašajiem uzdevumiem informē Cilvēkresursu un drošības ģenerāldirektorāts.
   6.   LSO pienākumi neskar uzdevumus un pienākumus, kas uzticēti vietējiem IT drošības speciālistiem (LISOs), veselības un drošības speciālistiem, reģistra kontrolieriem vai jebkuras citas funkcijas veicējiem saistībā ar drošības vai drošuma pienākumiem. LSO uztur kontaktus ar tiem, lai nodrošinātu saskaņotu un konsekventu pieeju drošības jautājumiem un efektīvu informācijas plūsmu par jautājumiem saistībā ar drošību Komisijā.
   7.   LSO ir tieša piekļuve viņa ģenerāldirektoram vai dienesta vadītājam, informējot viņa tiešo vadību. Viņam ir drošības atļauja piekļūt ESKI vismaz līdz SECRET UE/EU SECRET līmenim.
   8.   Lai veicinātu informācijas un paraugprakses apmaiņu, Cilvēkresursu un drošības ģenerāldirektorāts organizē vismaz divreiz gadā LSO konferenci. Šajās konferencēs LSO dalība ir obligāta.
   5. NODAĻA

      ĪSTENOŠANA

   21. pants
   Īstenošanas noteikumi un drošības paziņojumi
   1.   Ja nepieciešams pieņemt šā lēmuma īstenošanas noteikumus, par to, pilnībā ievērojot iekšējo reglamentu, tiks pieņemts atsevišķs Komisijas pilnvarojošs lēmums tam Komisijas loceklim, kas ir atbildīgs par drošības jautājumiem,.
   2.   Kad saskaņā ar iepriekš minēto Komisijas lēmumu saņemts pilnvarojums, Komisijas loceklis, kas ir atbildīgs par drošības jautājumiem, var izstrādāt drošības paziņojumus, kuros izklāstītas drošības norādes un paraugprakse šā lēmuma un tā īstenošanas noteikumu piemērošanas jomā.
   3.   Komisija var deleģēt uzdevumus, kas minēti šā panta pirmajā un otrajā punktā, Cilvēkresursu un drošības ĢD ģenerāldirektoram ar atsevišķu deleģēšanas lēmumu pilnībā ievērojot iekšējo reglamentu.
   6. NODAĻA

      DAŽĀDI NOTEIKUMI UN NOBEIGUMA NOTEIKUMI

   22. pants
   Personas datu apstrāde
   1.   Komisija apstrādā personu datus, kas vajadzīgi, lai īstenotu šo lēmumu saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 45/2001.
   2.   Neatkarīgi no pasākumiem, kas jau ir spēkā šā lēmuma pieņemšanas laikā un ir paziņoti Eiropas Datu aizsardzības uzraudzītājam (15), visus saskaņā ar šo lēmumu veiktos pasakumus, kas ietver personas datu apstrādi, piemēram, saistībā ar piekļuves un izejas kontroles žurnāliem, slēgta tīkla kameru pārklājuma ierakstiem, tālruņa zvaniem uz dežūrdienestiem vai sadales centriem vai tamlīdzīgiem datiem, kas nepieciešami drošības nolūkos vai reaģēšanai krīzes situācijā, piemēro īstenošanas noteikumus saskaņā ar 21. pantu, kas paredz atbilstošus aizsardzības pasākumus datu subjektiem.
   3.   Cilvēkresursu un drošības ĢD ģenerāldirektors ir atbildīgs par ikvienu personas datu apstrādi, ko veic saskaņā ar šo lēmumu.
   4.   Minētos īstenošanas noteikumus un procedūras pieņem pēc apspriešanās ar datu aizsardzības inspektoru un Eiropas Datu aizsardzības uzraudzītāju saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 45/2001.
   23. pants
   Pārskatāmība
   Šo lēmumu un tā īstenošanas noteikumus paziņo Komisijas darbiniekiem un visām personām, kurām tie ir piemērojami.
   24. pants
   Iepriekšējo lēmumu atcelšana
   Atceļ Lēmumu C(94) 2129.
   25. pants
   Stāšanās spēkā
   Šī regula stājas spēkā nākamajā dienā pēc tās publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.

      Briselē, 2015. gada 13. martā

            Komisijas vārdā –

            priekšsēdētājs

         Jean-Claude JUNCKER

      (1)  Sal. ar 2004. gada 31. decembraArrangement entre le Gouvernement belge et le Parlement européen, le Conseil, la Commission, le Comité économique et social européen, le Comité des régions, la Banque européenne d'investissement en matière de sécurité, 2007. gada 20. janvāraAccord de sécurité signé entre la Commission et le Gouvernement luxembourgeois un 1959. gada 22. jūlijaAccordo tra il Governo italiano e la Commissione europea dell'energia atomica (Euratom) per l'istituzione di un Centro comune di ricerche nucleari di competenza generale.

      (2)  DPO-914.2, DPO-93.7, DPO-153.3, DPO-870.3, DPO-2831.2, DPO-1162.4, DPO-151.3, DPO-3302.1, DPO-508.6, DPO-2638.3, DPO-544.2, DPO-498.2, DPO-2692.2, DPO-2823.2.

      (3)  Komisijas 1994. gada 8. septembra Lēmums C(94) 2129 par Drošības biroja uzdevumiem.

      (4)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2000. gada 18. decembra Regula (EK) Nr. 45/2001 par fizisku personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi Kopienas iestādēs un struktūrās un par šādu datu brīvu apriti (OV L 8, 12.1.2001., 1. lpp.).

      (5)  Padomes 1968. gada 29. februāra Regula (EEK, Euratom, EOTK) Nr. 259/68, ar ko nosaka Eiropas Kopienu Civildienesta noteikumus un Pārējo darbinieku nodarbināšanas kārtību un nosaka pagaidu pasākumus, kas piemērojami Komisijas ierēdņiem (Pārējo darbinieku nodarbināšanas kārtība) (OV L 56, 4.3.1968., 1. lpp.).

      (6)  Savienības Augstā pārstāvja ārlietās un drošības politikas jautājumos 2013. gada 19. aprīļa Lēmums 2013/C 190/01 par Eiropas Ārējās darbības dienesta drošības noteikumiem (OV C 190, 29.6.2013., 1. lpp.).

      (7)  Komisijas 2002. gada 23. janvāra Lēmums 2002/47/EK, EOTK, Euratom, ar ko groza Komisijas reglamentu (OV L 21, 24.1.2002., 23. lpp.), pievienojot noteikumus par dokumentvedību.

      (8)  Komisijas 2004. gada 7. jūlija Lēmums 2004/563/EK, EOTK, Euratom par grozījumiem tās reglamentā (OV L 251, 27.7.2004., 9. lpp.), pievienojot noteikumus par elektroniskajiem un digitālajiem dokumentiem.

      (9)  Komisijas 2006. gada 21. aprīļa Lēmums C(2006) 1623, ar ko nosaka saskaņotu politiku veselības un darba drošības jomā attiecībā uz visiem Eiropas Komisijas darbiniekiem.

      (10)  Komisijas 2006. gada 16. augusta Lēmums C(2006) 3602 par informācijas sistēmu drošību, ko izmanto Eiropas Komisija.

      (11)  Eiropas Parlamenta un Padomes 1995. gada 24. oktobra Direktīva 95/46/EK par personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi un šādu datu brīvu apriti (OV L 281, 23.11.1995., 31. lpp.).

      (12)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 30. maija Regula (EK) Nr. 1049/2001 par publisku piekļuvi Eiropas Parlamenta, Padomes un Komisijas dokumentiem (OV L 145, 31.5.2001., 43. lpp.).

      (13)  Eiropas Parlamenta un Padomes 2013. gada 11. septembra Regula (ES, Euratom) Nr. 883/2013 par izmeklēšanu, ko veic Eiropas Birojs krāpšanas apkarošanai (OLAF), un ar ko atceļ Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 1073/1999 un Padomes Regulu (Euratom) Nr. 1074/1999 (OV L 248, 18.9.2013., 1. lpp.).

      (14)  Komisijas 2015. gada 13. marta Lēmums (ES, Euratom) 2015/444 par drošības noteikumiem ES klasificētas informācijas aizsardzībai (skatīt šā Oficiālā Vēstneša 53. lpp.).

      (15)  DPO-914.2, DPO-93.7, DPO-153.3, DPO-870.3, DPO-2831.2, DPO-1162.4, DPO-151.3, DPO-3302.1, DPO-508.6, DPO-2638.3, DPO-544.2, DPO-498.2, DPO-2692.2, DPO-2823.2.


title: Eiropas Parlamenta un Padomes Lēmums (ES) 2015/644 (2015. gada 15. aprīlis) par Eiropas Globalizācijas pielāgošanās fonda izmantošanu (Grieķijas pieteikums EGF/2014/018 GR/Attica Broadcasting)

text:
               24.4.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               L 106/29

         EIROPAS PARLAMENTA UN PADOMES LĒMUMS (ES) 2015/644
   (2015. gada 15. aprīlis)
   par Eiropas Globalizācijas pielāgošanās fonda izmantošanu (Grieķijas pieteikums EGF/2014/018 GR/Attica Broadcasting)
   EIROPAS PARLAMENTS UN EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
   ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību,
   ņemot vērā Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 1309/2013 (2013. gada 17. decembris) par Eiropas Globalizācijas pielāgošanās fondu (2014–2020) un ar ko atceļ Regulu (EK) Nr. 1927/2006 (1) un jo īpaši tās 15. panta 4. punktu,
   ņemot vērā Eiropas Parlamenta, Padomes un Komisijas 2013. gada 2. decembra Iestāžu nolīgumu par budžeta disciplīnu, sadarbību budžeta jautājumos un pareizu finanšu pārvaldību (2) un jo īpaši tā 13. punktu,
   ņemot vērā Eiropas Komisijas priekšlikumu,
   tā kā:

               (1)

               Eiropas Globalizācijas pielāgošanās fonds (EGF) tika izveidots, lai sniegtu atbalstu atlaistiem darba ņēmējiem un pašnodarbinātām personām, kuru darbība beigusies tādu lielu strukturālo pārmaiņu rezultātā, kas pasaules tirdzniecības modeļos notikušas globalizācijas dēļ, turpinoties globālajai finanšu un ekonomikas krīzei, kā minēts Regulā (EK) Nr. 546/2009 (3), vai jaunas globālās finanšu un ekonomikas krīzes dēļ, un lai palīdzētu tiem atkārtoti integrēties darba tirgū.

               (2)

               Ar Padomes Regulas (ES, Euratom) Nr. 1311/2013 (4) 12. pantu ir atļauts izmantot EGF, gadā nepārsniedzot maksimālo summu, kas ir EUR 150 miljoni (2011. gada cenās).

               (3)

               Grieķija 2014. gada 4. septembrī iesniedza pieteikumu EGF līdzekļu izmantošanai saistībā ar darba ņēmēju atlaišanu 16 uzņēmumos, kas darbojās NACE 2. red. 60. nodaļā (radio un televīzijas programmu izstrāde un apraide (5)) NUTS 2. līmeņa reģionā Atikā (EL 30), Grieķijā, un papildināja to, sniedzot papildu informāciju, kā paredzēts Regulas (ES) Nr. 1309/2013 8. panta 3. punktā. Šis pieteikums atbilst prasībām par EGF finansiālā ieguldījuma noteikšanu, kā paredzēts Regulas (ES) Nr. 1309/2013 13. pantā.

               (4)

               Tādēļ EGF būtu jāizmanto, lai sniegtu finansiālu ieguldījumu EUR 5 046 000 apmērā saistībā ar Grieķijas pieteikumu,

         IR PIEŅĒMUŠI ŠO LĒMUMU.
   1. pants
   Eiropas Savienības 2015. finanšu gada vispārējā budžetā izmanto Eiropas Globalizācijas pielāgošanās fondu, lai piešķirtu EUR 5 046 000 saistību un maksājumu apropriācijās.
   2. pants
   Šo lēmumu publicē Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.

      Briselē, 2015. gada 15. aprīlī

            Eiropas Parlamenta vārdā –

            priekšsēdētājs

         M. SCHULZ

            Padomes vārdā –

            priekšsēdētāja

         Z. KALNIŅA-LUKAŠEVICA

      (1)  OV L 347, 20.12.2013., 855. lpp.

      (2)  OV C 373, 20.12.2013., 1. lpp.

      (3)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 546/2009 (2009. gada 18. jūnijs), ar kuru groza Regulu (EK) Nr. 1927/2006 par Eiropas Globalizācijas pielāgošanās fonda izveidi (OV L 167, 29.6.2009., 26. lpp.).

      (4)  Padomes Regula (ES, Euratom) Nr. 1311/2013 (2013. gada 2. decembris), ar ko nosaka daudzgadu finanšu shēmu 2014.–2020. gadam (OV L 347, 20.12.2013., 884. lpp.).

      (5)  Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 1893/2006 (2006. gada 20. decembris), ar ko izveido NACE 2. red. saimniecisko darbību statistisko klasifikāciju, kā arī groza Padomes Regulu (EEK) Nr. 3037/90 un dažas EK regulas par īpašām statistikas jomām (OV L 393, 30.12.2006., 1. lpp.).


title: Padomes Lēmums (1994. gada 8. decembris), ar ko Kopienas vārdā pieņem Starptautiskās muitas procedūru vienkāršošanas un saskaņošanas konvencijas E.7. un F.4. pielikumu

text:
Svarīgs juridisks paziņojums

|

31994D0798

Oficiālais Vēstnesis L 331 , 21/12/1994 Lpp. 0011 - 0021 Speciālizdevums somu valodā: Nodaļa 2 Sējums 16 Lpp. 0059  Speciālizdevums zviedru valodā: Nodaļa 2 Sējums 16 Lpp. 0059

		Padomes Lēmums(1994. gada 8. decembris),ar ko Kopienas vārdā pieņem Starptautiskās muitas procedūru vienkāršošanas un saskaņošanas konvencijas E.7. un F.4. pielikumu(94/798/EK)EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu un jo īpaši tā 113. pantu saistībā ar 228. panta 2. punkta pirmo teikumu,ņemot vērā Komisijas priekšlikumu,tā kā ar Padomes Lēmumu 75/199/EEK [1] Kopiena ir pieņēmusi Starptautisko muitas procedūru vienkāršošanas un saskaņošanas konvenciju (Kioto konvenciju);tā kā Kopiena var pieņemt minētās konvencijas pielikumus par preču beznodokļu aizstāšanu un muitas formalitātēm attiecībā uz pasta satiksmi;tā kā tomēr ir lietderīgi šai pieņemšanai pievienot dažas atrunas, lai ņemtu vērā muitas savienības īpašās prasības un Kopienas muitas tiesību aktus,IR PIEŅĒMUSI ŠO LĒMUMU.1. pantsIevērojot norādītās atrunas, ar šo Kopienas vārdā pieņem šādus Starptautiskās muitas procedūru vienkāršošanas un saskaņošanas konvencijas pielikumus:- E.7. pielikumu par preču beznodokļu aizstāšanu ar vispārīgo atrunu un atrunām attiecībā uz standartu 3., 9. un 20. punktu un ieteicamās prakses 11., 13., 16., 17. un 25. punktu,- F.4. pielikumu par pasta satiksmes muitas formalitātēm ar vispārīgo atrunu un atrunām attiecībā uz standartu 19. un 26. punktu un ieteicamās prakses 23., 24. un 25. punktu.Konvencijas E.7. un F.4. pielikuma teksts atrodas attiecīgi šī lēmuma I un II pielikumā, kura papildinājumos ir ietvertas atbilstīgās Kopienas izdarītās atrunas.2. pantsAr šo Padomes priekšsēdētājs ir pilnvarots noteikt, kurai personai uzdots informēt Muitas sadarbības padomes ģenerālsekretāru par to, ka Kopienas vārdā ir pieņemti šā lēmuma 1. pantā minētie pielikumi kopā ar minētajā pantā norādītajām atrunām.Briselē, 1994. gada 8. decembrīPadomes vārdā —priekšsēdētājsG. Rexrodt[1] OV L 100, 21.4.1975., 1. lpp.--------------------------------------------------I PIELIKUMSPIELIKUMSE.7.par preču beznodokļu aizstāšanuIEVADSLielākajā daļā valstu tiesību aktos ir noteikumi par to, ka no tām precēm, no kurām izgatavo eksporta produktus, neiekasē nodokļus un citus maksājumus.Nodokļu atmaksas procedūra un pagaidu ievešana pārstrādei ļauj atmaksāt ievedmuitas nodokļus un citus maksājumus vai uz zināmiem noteikumiem atbrīvot no tiem ārvalstu preces, no kurām iegūti izvestie produkti.Preču beznodokļu aizstāšanas procedūrā, par ko ir šis pielikums, izmantotā metode nodrošina atbrīvojumu no ievedmuitas nodokļiem un citiem maksājumiem par precēm, kas ir līdzvērtīgas tām precēm, kuras ir bijušas brīvā apgrozībā un ir pārstrādātas produktos, kas izvesti no muitas teritorijas.Tomēr šīs procedūras piemērošanu var pakļaut nosacījumam, ka kompetentās iestādes uzskata to preču ievešanu, kuras ir līdzvērtīgas precēm, kas iekļautas iepriekš izvestajos produktos, par labvēlīgu valsts ekonomikai.Produktus, kas ražoti no precēm, kuras ievestas bez ievedmuitas nodokļiem un citiem maksājumiem atbilstīgi šai procedūrai, var laist iekšzemes tirgū. Ja tos izved, atkal var piemērot preču beznodokļu aizstāšanas procedūru.DEFINĪCIJASŠajā pielikumā:a) "preču beznodokļu aizstāšanas procedūra" ir muitas procedūra, kas ļauj bez ievedmuitas nodokļiem un citiem maksājumiem ievest preces, kuras ir līdzvērtīgas (t.i., ar identisku aprakstu, kvalitāti un tehniskajām īpašībām) tām precēm, kas bijušas brīvā apgrozībā un pārstrādātas produktos, kuri iepriekš izvesti galīgi;b) "ievedmuitas nodokļi un citi maksājumi" ir muitas nodokļi un citi nodokļi, nodevas, maksas vai citi maksājumi, kurus iekasē vai nu ievedot preces, vai saistībā ar to ievešanu, neietverot maksas un maksājumus, kas nepārsniedz sniegto pakalpojumu aptuvenās izmaksas;c) "persona" ir gan fiziska, gan juridiska persona, ja vien konteksts neparedz citādi.PRINCIPS1. StandartsŠā pielikuma noteikumi regulē preču beznodokļu aizstāšanas procedūru.PIEMĒROŠANAS JOMA2. StandartsValsts tiesību aktos nosaka apstākļus, kādos var piemērot preču beznodokļu aizstāšanas procedūru, kā arī izstrādā izpildāmās prasības.Piezīmes1) Apstākļus, kādos var atļaut piemērot preču beznodokļu aizstāšanas procedūru, var izklāstīt vispārēji un/vai sīkāk.2) Šīs procedūras piemērošanu var pakļaut nosacījumam, ka kompetentās iestādes uzskata to preču ievešanu, kuras ir līdzvērtīgas precēm, kas ir iepriekš izvesto produktu sastāvā, par labvēlīgu valsts ekonomikai.3) Izmantot procedūru var atļaut tikai personām, kas ir reģistrētas muitas teritorijā.3. StandartsIevedot preces, kas ir līdzvērtīgas tām precēm, kuras ir bijušas brīvā apgrozījumā un ir iepriekš izvesto produktu sastāvā, tās pilnīgi atbrīvo no ievedmuitas nodokļiem un citiem maksājumiem, ja ir samaksāti visi nodokļi un citi maksājumi, ko atmaksā vai atlaiž, produktus izvedot.Piezīmes1) Atbrīvojumu no ievedmuitas nodokļiem un citiem maksājumiem var piešķirt par izejvielām un pusfabrikātiem, kā arī par atsevišķām daļām, kas ir līdzvērtīgas tām daļām, kuras bez tālākas apstrādes ir izvesto produktu sastāvā.2) Tādas preces kā, piemēram, ķīmisko reakciju katalizatorus un paātrinātājus vai palēninātājus, kas to izmantošanas laikā, lai iegūtu produktus, kam var piemērot preču beznodokļu aizstāšanu, izzūd pilnīgi vai daļēji, bet faktiski nav izvedamo produktu sastāvā, var uzskatīt par precēm, kas izmantotas minētajos produktos, un par tām var piešķirt tādu pašu atbrīvojumu no ievedmuitas nodokļiem un citiem maksājumiem. Tomēr šis atbrīvojums parasti neattiecas uz tādiem ražošanas palīgmateriāliem kā smērvielām.4. Ieteicamā prakseNedrīkst neļaut gūt labumu no preču beznodokļu aizstāšanas procedūras tikai tādēļ, ka produktus izved uz kādu konkrētu valsti.5. StandartsValstu tiesību aktos nosaka to personu kategorijas, kas var saņemt atļauju preču beznodokļu aizstāšanai.PiezīmePreču beznodokļu aizstāšanas atļaujas saņēmējs var būt izvesto produktu izvedējs, ražotājs vai īpašnieks.6. StandartsPreču beznodokļu aizstāšanas procedūru atļauj izmantot, ja ir iespējams pārliecināties par preču izlietojumu izvedamo produktu izgatavošanā.PiezīmeLai pārliecinātos par preču izlietojumu izvedamo produktu izgatavošanā, muitas dienesti ražošanas procesa laikā var veikt kontroli vai izmantot ražotāja uzskaites datus izvedamajiem produktiem.PRODUKTU IZVEŠANA, PIEMĒROJOT PREČU BEZNODOKĻU AIZSTĀŠANAS PROCEDŪRUa) Formalitātes pirms produktu izvešanas7. StandartsValstu tiesību aktos nosaka apstākļus, kādos preču beznodokļu aizstāšanas procedūrai vajadzīga iepriekšēja atļauja, kā arī tās iestādes, kurām ir tiesības šo atļauju izsniegt.8. Ieteicamā praksePersonām, kas veic plaša mēroga un biežas darbības saistībā ar preču beznodokļu aizstāšanu, jāpiešķir vispārēja atļauju to veikšanai.9. StandartsIevērojot faktiskos apstākļus, kādos izvedamie produkti iegūti, kompetentās iestādes nosaka aprakstu, kvalitāti, tehniskās īpašības un daudzumu dažādajām precēm, kas bijušas brīvā apgrozībā un ir tādu produktu sastāvā, kuri izvedami ar tiesībām uz preču beznodokļu aizstāšanas procedūru.10. Ieteicamā prakseNosakot daudzumus dažādajām precēm, kas ir to produktu sastāvā, kuri izvedami ar tiesībām uz preču beznodokļu aizstāšanu, kompetentajām iestādēm jāņem vērā zaudējumi un neatgūstami atkritumi, kas radušies šo produktu ražošanas procesā.11. Ieteicamā prakseJa produktiem, kas izvedami ar tiesībām uz preču beznodokļu aizstāšanu, ir samērā nemainīgas īpašības un ja tos iegūst skaidri noteiktos tehniskos apstākļos, kompetentajām iestādēm jāizstrādā standarta daudzuma skalas dažādajām precēm, kuras ir izvedamo produktu sastāvā.b) Deklarācija izvešanai ar tiesībām uz preču beznodokļu aizstāšanu12. StandartsValstu tiesību aktos izstrādā noteikumus par to, ka produktus, kas izvedami ar tiesībām uz preču beznodokļu aizstāšanu, uzrāda kompetentajai muitas iestādei un iesniedz preču (izvešanas) deklarāciju.PiezīmeValstu tiesību aktos var noteikt, ka preču deklarācijā saistībā ar produktu izvešanu jāietver dati, lai muita varētu noteikt daudzumus tām dažādajām precēm, par ko tiks pieprasīts atbrīvojums no ievedmuitas nodokļiem un citiem maksājumiem.13. Ieteicamā prakseJa kompetentās iestādes nevar izlemt par preču beznodokļu aizstāšanas procedūras piemērošanu, deklarācijas iesniedzējam atļauj bez kavēšanās izvest attiecīgos produktus, neskarot galīgo lēmumu, ja ir izpildīti izstrādātie nosacījumi.14. Ieteicamā prakseValstu veidlapas produktu izvešanai ar tiesībām uz preču beznodokļu aizstāšanu jāsaskaņo ar preču (izvešanas) deklarāciju.c) To produktu pārbaude, kurus izved ar tiesībām uz preču beznodokļu aizstāšanu15. Ieteicamā prakseJa deklarētājs to lūdz un muitas dienesti uzskata iemeslus par pamatotiem, tie, ciktāl iespējams, ļauj to produktu pārbaudi, kurus izved ar tiesībām uz preču beznodokļu aizstāšanu, veikt privātās telpās, un tādā gadījumā deklarētājs sedz ar šo apskati saistītos izdevumus.d) Produktu, ko izved ar tiesībām uz preču beznodokļu aizstāšanu, atļautie galamērķi16. Ieteicamā prakseJāparedz tas, ka produktus, ko izved ar tiesībām uz preču beznodokļu aizstāšanu, ir atļauts nodot brīvostās vai brīvajās zonās.17. Ieteicamā prakseJāparedz tas, ka produktus, ko izved ar tiesībām uz preču beznodokļu aizstāšanu, pirms to izvešanas ir atļauts nodot muitas noliktavā.e) Apliecinājums izvešanai ar tiesībām uz preču beznodokļu aizstāšanu18. StandartsJa produkti ir izvesti ar tiesībām uz preču beznodokļu aizstāšanu, muitas dienesti deklarētājam izdod dokumentu, kurā apliecina viņa tiesības bez ievedmuitas nodokļiem un citiem maksājumiem ievest preces, kas ir līdzvērtīgas tām precēm, kuras ir bijušas brīvā apgrozībā un ir attiecīgo produktu sastāvā.PiezīmeDeklarētājam izdotais dokuments var būt muitas dienestu attiecīgi apliecināta kopija no izvešanas deklarācijas ar tiesībām uz preču beznodokļu aizstāšanu, vai to var sastādīt uz attiecīgas veidlapas.PREČU IEVEŠANA19. StandartsValstu tiesību aktos izstrādā noteikumus par to, ka preces, ko var ievest bez ievedmuitas nodokļiem un citiem maksājumiem atbilstīgi preču beznodokļu aizstāšanas procedūrai, uzrāda kompetentajai muitas iestādei un iesniedz preču deklarāciju.PiezīmeValstu tiesību aktos var paredzēt, ka preču deklarācijā jāietver dati, kas nepieciešami, lai varētu piešķirt atbrīvojumu no ievedmuitas nodokļiem un citiem maksājumiem, un ka šai deklarācijai jāpievieno muitas dienestu izdotais(-ie) atļaujas dokuments(-i).20. StandartsPienācīgi ņemot vērā tirdzniecības apstākļus, kompetentās iestādes nosaka termiņu to preču ievešanai, kuras var ievest bez ievedmuitas nodokļiem un citiem maksājumiem.21. StandartsIr paredzēts, ka preces, ko var ievest bez ievedmuitas nodokļiem un citiem maksājumiem, atļauj ievest ne tikai caur to muitas iestādi, pa kuru produkti izvesti.22. StandartsIr paredzēts, ka preces, ko var ievest bez ievedmuitas nodokļiem un citiem maksājumiem, atļauj ievest ar vienu vai vairākiem sūtījumiem.23. StandartsIr paredzēts, ka preces, ko aptver vairāki dokumenti, ar kuriem piešķir tiesības preces ievest atbilstīgi preču beznodokļu aizstāšanas procedūrai, atļauj ievest ar vienu sūtījumu.24. StandartsIr paredzēts, ka preces, ko var ievest bez ievedmuitas nodokļiem un citiem maksājumiem, atļauj ievest ne tikai no tās valsts, uz kuru izvesti produkti.25. Ieteicamā prakseIr jāparedz, ka preces, ko var ievest bez ievedmuitas nodokļiem un citiem maksājumiem, atļauj ievest ne tikai tai personai, kas produktus izvedusi, ja tiek ievēroti muitas dienestu izstrādātie noteikumi.26. Ieteicamā prakseJa deklarētājs to lūdz un muitas dienesti uzskata iemeslus par pamatotiem, tie, ciktāl iespējams, ļauj preču, ko var ievest bez ievedmuitas nodokļiem un citiem maksājumiem, pārbaudi veikt privātās telpās, un tādā gadījumā deklarētājs sedz ar šo pārbaudi saistītos izdevumus.27. StandartsValsts tiesību aktos nosaka muitas procedūru, kas jāpiemēro, ja ieved atpakaļ produktus, kuri ir izvesti ar tiesībām uz preču beznodokļu aizstāšanu.INFORMĀCIJA PAR PREČU BEZNODOKĻU AIZSTĀŠANAS PROCEDŪRU28. StandartsMuitas dienesti nodrošina to, ka visa attiecīgā informācija par preču beznodokļu aizstāšanas procedūru ir viegli pieejama ikvienam interesentam.--------------------------------------------------II PIELIKUMSF.4. PIELIKUMSpar muitas formalitātēm attiecībā uz pasta satiksmiIEVADSPASTS VIEnmēr ir bijis viena no visplašāk izplatītajām metodēm, kā viena persona otrai nosūta ne tikai apsveikumus un informāciju, bet arī dāvanas un citas preces.Muita noteikti ir iesaistīta starptautiskajā pasta satiksmē, jo, tāpat kā attiecībā uz citādi ievestajām un izvestajām precēm, tai jāpārliecinās, ka tiek iekasēti attiecīgie nodokļi un citi maksājumi, jānodrošina ievešanas un izvešanas aizliegumu un ierobežojumu ievērošana un vispār jānodrošina to tiesību aktu un noteikumu ievērošana, par kuru ieviešanu tā ir atbildīga.Tomēr sakarā ar pasta satiksmes īpašo raksturu muitas formalitātes attiecībā uz priekšmetiem, ko nosūta pa pastu, mazliet atšķiras no tām, kuras piemēro citādi vestām precēm. Lai gan atsevišķu pasta sūtījumu izmērs ir ierobežots, to skaits ir milzīgs un, lai izvairītos no milzīgas kavēšanās, šajā jomā ir vajadzīga īpaša administratīva procedūra. Tas ir iespējams, jo praktiski visās valstīs pasta pakalpojumus sniedz valsts pārvalde vai valsts iestādes, un abas pasta satiksmē iesaistītās valsts iestādes, pasts un muita, savstarpēji ļoti cieši sadarbojas.Papildus šai ciešajai sadarbībai starp muitas un pasta iestādēm valsts līmenī, pastāv cieša starptautiska līmeņa sadarbība starp Pasaules Pasta savienību (starptautisku organizāciju, kuras normatīvi un noteikumi reglamentē pasta satiksmi) un Padomi. Piemēram, abas šīs starptautiskās organizācijas ir izveidojušas Kontaktkomiteju, kurā muitas un pasta speciālisti tiekas, lai pārrunātu problēmas, ko nevar atrisināt valsts vai divpusējā līmenī, un meklētu tām starptautiski pieņemamus risinājumus.DEFINĪCIJASŠajā pielikumā:a) "pasta sūtījumi" ir vēstuļu pasts un pasta pakas;b) "vēstuļu pasts" ir vēstules, pastkartes, iespieddarbi, literatūra neredzīgajiem un sīkpakas, kas nosauktas par vēstuļu pastu pašreiz spēkā esošajos Pasaules Pasta savienības dokumentos.PiezīmeSaskaņā ar Pasaules Pasta savienības dokumentiem, dažiem vēstuļu pasta sūtījumiem attiecīgi jāpievieno muitas deklarācijas veidlapa C1 un/vai veidlapa C2/CP3;c) "pasta pakas" ir priekšmeti, ko sauc par pakām pašreiz spēkā esošo Pasaules Pasta savienības dokumentu nozīmē.PiezīmeSaskaņā ar Pasaules Pasta savienības dokumentiem, pasta pakām jāpievieno muitas deklarācijas veidlapa C2/CP3;d) Pasaules Pasta savienība ir starpvaldību organizācija, kas ar Bernes Līgumu dibināta 1874. gadā kā "Vispārējā Pasta savienība", 1878. gadā pārdēvēta par Pasaules Pasta savienību (PPS ) un kopš 1948. gada ir bijusi Apvienoto Nāciju Organizācijas specializētā aģentūra (ar galveno mītni Bernē);e) "ievedmuitas nodokļi un citi maksājumi" ir muitas nodokļi un citi nodokļi, nodevas, maksas vai citi maksājumi, kurus iekasē vai nu ievedot preces, vai saistībā ar to ievešanu, neietverot maksas un maksājumus, kas nepārsniedz sniegto pakalpojumu aptuvenās izmaksas;f) "izvedmuitas nodokļi un citi maksājumi" ir muitas nodokļi un citi nodokļi, nodevas, maksas vai citi maksājumi, kurus iekasē vai nu izvedot preces, vai saistībā ar to izvešanu, neietverot maksas un maksājumus, kas nepārsniedz sniegto pakalpojumu aptuvenās izmaksas;g) "preču deklarācija" ir deklarācija muitas noteiktajā formā, kurā attiecīgās personas norāda to muitas procedūru, kas precēm jāpiemēro, un sniedz datus, ko muitas iestādes lūdz norādīt šīs procedūras piemērošanai;h) "muitošana" ir muitas formalitāšu veikšana, lai preces varētu izvest, ievest nodošanai patēriņam vai nodot citā muitas procedūrā;ij) "muitošana nodošanai patēriņam" ir muitas procedūra, kurā noteikts, ka ievestās preces var pastāvīgi palikt muitas teritorijā. Šajā procedūrā jāsamaksā attiecīgie ievedmuitas nodokļi un citi maksājumi, kā arī jānokārto visas vajadzīgās muitas formalitātes;k) "pasta sūtījumu pārbaude" ir fiziska preču pārbaude pasta sūtījumos, ko muita veic, lai pārliecinātos par to veidu, izcelsmi, stāvokli, daudzumu un vērtību;l) "preces brīvā apgrozībā" ir preces, ko var laist tirgū bez muitas ierobežojumiem;m) "muitas kontrole" ir pasākumi, ko piemēro, lai panāktu to tiesību aktu un noteikumu ievērošanu, par kuru īstenošanu atbild muita;n) "izlaišana" ir muitas darbība, lai ļautu muitotās preces nodot attiecīgo personu rīcībā;o) "persona" ir gan fiziska, gan juridiska persona, ja vien konteksts neparedz citādi.PRINCIPI1. StandartsŠā pielikuma noteikumi reglamentē muitas formalitātes attiecībā uz pasta sūtījumiem.2. StandartsValsts tiesību aktos ir izstrādāti nosacījumi, kas jāizpilda, kā arī muitas formalitātes, kas jāveic attiecībā uz pasta sūtījumiem.3. StandartsPasta sūtījumu muitošanu veic cik iespējams ātri, un muitas kontrole ir tikai tik liela, lai panāktu to tiesību aktu un noteikumu ievērošanu, par kuru īstenošanu atbild muita.SAISTĪBA STARP MUITAS DIENESTIEM UN PASTA IESTĀDĒM4. StandartsValstu tiesību aktos nosaka muitas dienestu un pasta iestāžu attiecīgos pienākumus saistībā ar pasta sūtījumu muitošanu.Piezīmes1) Pasta iestādēm ir zināmas saistības un pienākumi, kas tieši izriet no Pasaules Pasta savienības dokumentiem. Par citām pasta iestāžu un muitas dienestu saistībām un pienākumiem var lemt pēc abu iestāžu savstarpējas vienošanās.2) Pasta iestādes parasti ir atbildīgas par pasta sūtījumu nogādāšanu, uzglabāšanu un uzrādīšanu muitas dienestiem un, pēc muitas dienestu lūguma, tās var šos sūtījumus atvērt muitas kontroles veikšanai. Tomēr dažās valstīs pasta paku faktisko nogādāšanu, uzglabāšanu un uzrādīšanu muitas dienestiem pēc vienošanās veic nevis pašas pasta iestādes, bet dzelzceļa iestādes un citi apstiprināti uzņēmumi. Šāda prakse nozīmē, ka šajās valstīs par atsevišķām saistībām var būt atbildīgi apstiprinātie uzņēmumi.3) Lai gan pasta iestādes neuzņemas atbildību par muitas deklarāciju (piemēram, C2/CP3 veidlapas) pareizību, tās nosūtītājā valstī principā pārbauda, lai muitas deklarācijas par pasta sūtījumiem, ja vajadzīgs, tiktu aizpildītas, un, ciktāl iespējams, veic pasākumus, lai nodrošinātu, ka tās aizpilda pareizi un pilnīgi. Ja muitas deklarācija ir acīmredzami nepilnīga, pasta iestādes parasti pievērš nosūtītāju uzmanību attiecīgajiem muitas noteikumiem un var atteikties pieņemt attiecīgo pasta sūtījumu.Ja sūtījumā ir vairāki priekšmeti, īpaši saistībā ar komerciāliem sūtījumiem, pasta iestādes parasti informē nosūtītāju, ka par katru priekšmetu jāpievieno atsevišķi dokumenti (piemēram, izcelsmes sertifikāti).5. StandartsMuitas dienesti, ja vajadzīgs, pēc pasta iestāžu piekrišanas nosaka muitas iestādi vai citas vietas, kur pasta sūtījumus var muitot.Piezīmes1) Var izveidot kopīgas muitas un pasta nodaļas, un pastāvīgi vai noteiktās darba dienas stundās pasta nodaļās var strādāt muitas ierēdņi; un šādā gadījumā pasta nodaļas var nodrošināt muitai darba telpas.2) Muitas dienesti var iekārtot maiņas pasta nodaļās, kas ir pasta nodaļas, kuras atbild par pasta sūtījumu apmaiņu ar attiecīgajām ārvalstu pasta iestādēm.PASTA SŪTĪJUMU IZVEŠANAa) Preču muitas statuss6. StandartsPasta sūtījumos esošo preču izvešanu atļauj neatkarīgi no tā, vai tās ir brīvā apgrozībā, vai atrodas kādā muitas procedūrā, piemēram, muitas noliktavā vai pagaidu ievešanas procedūrā, ja laikā, kad tās atrodas muitas procedūrā, ir izpildītas visas attiecīgajai procedūrai noteiktās formalitātes.PiezīmeAtsevišķu preču, piemēram, narkotiku, sprāgstvielu, viegli uzliesmojošu un citu bīstamu vielu izvešanu pa pastu cieši reglamentē un daudzos gadījumos aizliedz Pasaules Pasta savienības dokumenti.b) Uzrādīšana muitai7. StandartsMuitas dienesti nosaka pasta sūtījumus, kas, tos izvedot, jāuzrāda muitas kontroles veikšanai.PiezīmeAtbilstīgi dokumentācijas muitošanas sistēmai, ko dažās valstīs izmanto attiecībā uz pasta pakām, muitai vispirms iesniedz tikai dokumentus, nevis pašus sūtījumus; muita tad norāda pasta iestādēm, kuri sūtījumi tām jāuzrāda muitas kontroles veikšanai.8. Ieteicamā prakseMuita parasti pieprasa tai uzrādīt pasta sūtījumus, tos izvedot, muitas kontroles veikšanai tikai tad, ja tajos ir preces, kuru izvešana jāapstiprina, preces, uz kurām attiecas izvešanas aizliegumi vai ierobežojumi vai par kurām jāmaksā izvedmuitas nodokļi un citi maksājumi, preces, kuru vērtība pārsniedz valsts tiesību aktos noteikto apjomu, vai arī šie sūtījumi ir atlasīti muitas kontrolei pēc izvēles vai izlases principa.Piezīmes1) Ir dažādi gadījumi, kad preču izvešana jāapstiprina, piemēram, kad preces izved uz laiku vai tās izved ar muitas nodokļu atmaksu, vai pēc pagaidu ievešanas.2) Preces, ko izved pa pastu, var muitot vai nu pirms, vai pēc nodošanas pastam. Valstīs, kur parastā procedūra ir muitošana pirms nodošanas pastam, muita var pavaddokumentā, piemēram, pavadzīmē (CP2) marķēt sūtījumus ar īpašiem zīmogiem vai etiķetēm, var tos noplombēt vai atļaut izvešanu. Valstīs, kur preces parasti muito pēc nodošanas pastam, muitošanu var veikt maiņas pasta nodaļā vai citā pasta nodaļā, kur atrodas muitas dienesti, ja vajadzīgs, preces pārvedot uz šo nodaļu muitas kontroles nolūkā.3) Preces, par ko jāmaksā izvedmuitas nodokļi un citi maksājumi, muitas iestādes parasti muito pirms nodošanas pastam, iekasējot izvedmuitas nodokļus un citus maksājumus pirms preču nodošanas pasta iestādēm izvešanai. Tomēr dažās valstīs pasta iestādes var iekasēt izvedmuitas nodokļus un citus maksājumus, norēķinus un maksājumus veicot tāpat, kā sūtījumus ievedot.c) Dokumenti9. Ieteicamā praksePar pasta sūtījumu izvešanu preču deklarāciju pieprasa tikai tad, ja sūtījumā ir preces, kuru izvešana jāapstiprina, preces, uz kurām attiecas izvešanas aizliegumi vai ierobežojumi vai par kurām jāmaksā izvedmuitas nodokļi un citi maksājumi, un preces, kuru vērtība pārsniedz valsts tiesību aktos noteikto apjomu.d) Pasta sūtījumu pārbaude10. StandartsMuitas dienesti, saprotams, nepārbauda visus izvedamos pasta sūtījumus, bet ierobežo pārbaužu veikšanu pēc izvēles vai izlases principa.11. Ieteicamā prakseJa muitas dienesti izmanto savas tiesības pārbaudīt pasta sūtījumus izvešanas laikā, tās šo pārbaudi veic tikai tik, cik to uzskata par vajadzīgu, lai panāktu to tiesību aktu un noteikumu ievērošanu, par kuru īstenošanu atbild muita.PASTA SŪTĪJUMI TRANZĪTĀ12. StandartsKamēr pasta sūtījumus transportē ar starptautiskajiem pārvadājumiem, tiem nepiemēro muitas formalitātes.PASTA SŪTĪJUMU IEVEŠANAa) Preces, ko var ievest13. StandartsPasta sūtījumos esošās preces ļauj ievest neatkarīgi no tā, vai tās ir paredzētas nodošanai patēriņam vai citai muitas procedūrai.b) Uzrādīšana muitas dienestiem14. StandartsMuitas dienesti nosaka ievestos pasta sūtījumus, kas jāuzrāda muitas kontroles veikšanai.PiezīmeAtbilstīgi dokumentācijas muitošanas sistēmai, ko dažās valstīs izmanto attiecībā uz pasta pakām, muitai vispirms iesniedz tikai dokumentus, nevis pašus sūtījumus; muita tad norāda pasta iestādēm, kuri sūtījumi jāuzrāda muitas kontroles veikšanai.15. Ieteicamā prakseMuitas dienesti parasti nelūdz tiem uzrādīt šāda ievestā vēstuļu pasta kategorijas:i) pastkartes un vēstules, kurās ir tikai personiska informācija;ii) literatūru neredzīgajiem;iii) iespieddarbus, par ko nav jāmaksā ievedmuitas nodokļi un citi maksājumi.16. StandartsIevestos pasta sūtījumus uzrādot muitai, tā pieprasa tikai tos dokumentus, kas vajadzīgi muitošanai.Piezīmes1) Attiecīgie dokumenti katrā konkrētajā gadījumā atšķiras atkarībā no sūtījuma veida un satura, vērtības utt. Tie parasti ietver muitas deklarācijas veidlapu, attiecīgi, C1 vai C2/CP3, kravas pavadzīmi CP2 attiecībā uz pasta pakām un izcelsmes sertifikātus, faktūrrēķinus, un tā tālāk.2) Muitas deklarācijas veidlapas C2/CP3 nosūtīšanai var izmantot dažādas metodes. Veidlapu var pievienot kravas pavadzīmei, pielīmēt sūtījumam vai tam piesiet, vai arī to var ielikt pašā sūtījumā, ja galamērķa valsts to pieprasa. Veidlapu var arī nosūtīt atsevišķi no sūtījuma atbilstīgi konkrēti apstiprinātai kārtībai.17. StandartsJa attiecībā uz ievestiem pasta sūtījumiem iesniedz muitas deklarācijas veidlapu C2/CP3, muitas dienesti nepieprasa vairāk kā vienu eksemplāru.c) Muitošana ar muitas deklarācijas veidlapām C1 un C2/CP3 vai ar preču deklarāciju18. Ieteicamā prakseJa attiecīgajā muitas deklarācijas veidlapā C1 vai C2/CP3 un pievienotajos dokumentos ir pieejama visa muitas dienestu pieprasītā informācija, pasta sūtījumus muito, pamatojoties uz šiem dokumentiem, un nav vajadzīga atsevišķa preču deklarācija, izņemot gadījumus, kad komerciālu sūtījumu vērtība pārsniedz valsts tiesību aktos noteikto apjomu vai preces paredzētas muitošanai atbilstīgi muitas procedūrai, kas nav nodošana patēriņam.19. StandartsJa pasta sūtījumos ietvertās preces jāmuito atbilstīgi kādai muitas procedūrai, kas nav nodošana patēriņam, iesniedz preču deklarāciju uz attiecīgajā muitas procedūrā noteiktās veidlapas un tajā noteiktajā eksemplāru skaitā, kā arī izpilda visas parējās šai procedūrai noteiktās formalitātes.PiezīmePreču deklarācija var būt valsts dokuments vai starptautisks dokuments, piemēram, ATA karnete.20. StandartsJa attiecībā uz pasta sūtījumiem, kas jāmuito nodošanai patēriņam, ir vajadzīga preču deklarācija, šīs deklarācijas veidlapa atbilst oficiālajam paraugam, ko izstrādājušas kompetentās iestādes, un tiek izpildītas pārējās šai procedūrai noteiktās formalitātes.Piezīmes1) Preču deklarācijas veidlapa nodošanai patēriņam var būt tāda pati kā tā veidlapa, kas paredzēta citādai ievešanai, vai tā var būt veidlapa, kas īpaši paredzēta ievešanai pa pastu.2) Preču deklarāciju var aizpildīt pasta iestāde, adresāts vai pilnvarots pārstāvis.d) Pasta sūtījumu pārbaude21. StandartsMuitas dienesti, saprotams, nepārbauda visus izvedamos pasta sūtījumus, bet ierobežo pārbaužu veikšanu pēc izvēles vai izlases principa.22. Ieteicamā prakseJa muitas dienesti izmanto savas tiesības pārbaudīt ievestos pasta sūtījumus, tās šo apskati veic tikai tik, cik to uzskata par vajadzīgu, lai panāktu to tiesību aktu un noteikumu ievērošanu, par kuru īstenošanu atbild muita.e) Ievedmuitas nodokļu un citu maksājumu aprēķināšana un iekasēšana23. Ieteicamā praksePrecēm, ko pasta sūtījumos ieved nodošanai patēriņam, jāpiemēro vienotas likmes aprēķina sistēma, ja ievešana ir nekomerciāla un ja preču kopējā vērtība nepārsniedz skaitli, kurš nedrīkst būt mazāks par 100 ASV dolāriem. Vienotas likmes sistēmā:- nosaka likmes, kas aptver visus ievedmuitas nodokļu un citu maksājumu veidus;- nedrīkst atņemt iespēju preces ievest bez muitas nodokļiem, kas citādi būtu piemērojami;- jāparedz, ka gadījumos, kad adresāts ir klāt muitošanā un to lūdz, preces var aplikt ar parastajiem atbilstīgajiem ievedmuitas nodokļiem un citiem maksājumiem, tomēr šādā gadījumā muitas dienesti var pieprasīt, lai šādi tiktu apliktas visas apliekamās preces, un- nedrīkst izslēgt iespēju, ka muitas dienesti varētu noteikt īpašas likmes precēm ar augstiem nodokļiem vai pat izslēgt dažas preces no vienotās likmes sistēmas piemērošanas.PiezīmeIevešanu parasti uzskata par nekomerciālu, ja tā nav regulāra un tajā ir tikai preces adresāta vai tā ģimenes personiskai lietošanai vai patēriņam, un ja pēc to veida un daudzuma nešķiet, ka tās ieved komerciāliem nolūkiem.24. Ieteicamā prakseIevešanu bez ievedmuitas nodokļiem un citiem maksājumiem piemēro attiecībā uz sūtījumiem, kuros atrodas tikai personiskas dāvanas (izņemot alkoholu, alkoholiskos dzērienus vai tabakas preces), kā kopējā vērtība nosūtīšanas valsts mazumtirdzniecības cenās nepārsniedz 30 SDR. Ja viens un tas pats sūtītājs vienlaikus nosūta vairākus sūtījumus vienam un tam pašam adresātam, kopējā vērtība ir visu šo sūtījumu kopējā vērtība. Formalitātes ievešanai bez ievedmuitas nodokļiem un citiem maksājumiem ir, cik vien iespējams, vienkāršas. Šādas dāvanas iespējams ievest bez ekonomiska rakstura ievešanas aizliegumiem un ierobežojumiem.Piezīmes1) Dāvanu parasti uzskata par personisku, ja:a) to ārzemēs dzīvojoša privātpersona vai kāds tās vārdā nosūta kādai privātpersonai,b) tā ir gadījuma rakstura unc) tajā ir tikai preces adresāta vai tā ģimenes locekļu personiskām vajadzībām, un ievesto preču veids un daudzums ir tāds, ka sūtījums acīmredzami nav komerciāls.2) Lai atvieglotu ievedamo dāvanu sūtījumu ātru muitošanu, sūtītājs muitas deklarācijas veidlapā C1 vai C2/CP3 parasti atzīmē, ka sūtījums ir dāvana, un norāda tā saturu un vērtību.25. Ieteicamā prakseJa muitas dienesti izlaiž pasta iestādēm vai apstiprinātiem uzņēmumiem ievestos pasta sūtījumus nogādāšanai adresātam pirms attiecīgo ievedmuitas nodokļu un citu maksājumu samaksāšanas, muitas dienesti nosaka visvienkāršākos iespējamos pasākumus šo nodokļu un citu maksājumu iekasēšanai.Piezīmes1) Pasta iestādes no adresāta parasti iekasē ievedmuitas nodokļus un citus maksājumus piegādes laikā un muitai izdara periodiskus maksājumus, piemēram, katra ceturkšņa beigās. Pasta iestādes tomēr var muitai samaksāt ievedmuitas nodokļus un citus maksājumus adresāta vārdā, kad sūtījums ir tām nodots piegādāšanai.2) Atbilstīgi atsevišķiem fakultatīviem noteikumiem Pasaules Pasta savienības dokumentos pasta sūtījuma sūtītājs dažos gadījumos var apņemties segt visus maksājumus, tostarp ievedmuitas nodokļus un citus maksājumus, kas par sūtījumu jāsamaksā, to saņemot.IEVEDMUITAS NODOKĻU UN CITU MAKSĀJUMU ATMAKSA VAI ATBRĪVOJUMS26. StandartsJa pasta sūtījumus adresātam nepiegādā vai ja adresāts tos nepieņem, pēc pieprasījuma var piemērot ievedmuitas nodokļu un citu maksājumu atmaksu vai atbrīvojumu attiecībā uz sūtījumā ietvertajām precēm, ja preces:a) atkārtoti izved, vaib) b) atbilstīgi muitas dienestu lēmumam iznīcina vai atstāj ieņēmumu dienestam, neradot izdevumus.INFORMĀCIJA PAR MUITAS FORMALITĀTĒM ATTIECĪBĀ UZ PASTA SATIKSMI27. StandartsMuitas dienesti nodrošina to, ka visa attiecīgā informācija par muitas formalitātēm konkrētajā valstī attiecībā uz pasta satiksmi ir viegli pieejama ikvienam interesentam.PiezīmeŠī informācija var būt pieejama parastajos muitas izmantotajos veidos, kā arī ar pasta iestāžu informācijas dienestu palīdzību.--------------------------------------------------


title: 2012/361/KĀDP: Politikas un drošības komitejas Lēmums Atalanta/2/2012 ( 2012. gada 3. jūlijs ), ar ko ieceļ ES spēku komandieri Eiropas Savienības militārajai operācijai ar mērķi palīdzēt Somālijas piekrastē novērst un apkarot pirātismu un bruņotas laupīšanas un atturēt no šādiem nodarījumiem ( Atalanta )

text:
               6.7.2012

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               L 176/64

         POLITIKAS UN DROŠĪBAS KOMITEJAS LĒMUMS ATALANTA/2/2012
   (2012. gada 3. jūlijs),
   ar ko ieceļ ES spēku komandieri Eiropas Savienības militārajai operācijai ar mērķi palīdzēt Somālijas piekrastē novērst un apkarot pirātismu un bruņotas laupīšanas un atturēt no šādiem nodarījumiem (Atalanta)
   (2012/361/KĀDP)
   POLITIKAS UN DROŠĪBAS KOMITEJA,
   ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienību un jo īpaši tā 38. pantu,
   ņemot vērā Padomes Vienoto rīcību 2008/851/KĀDP (2008. gada 10. novembris) par Eiropas Savienības militāro operāciju ar mērķi palīdzēt Somālijas piekrastē novērst un apkarot pirātismu un bruņotas laupīšanas un atturēt no šādiem nodarījumiem (1) (Atalanta) un jo īpaši tās 6. pantu,
   tā kā:

               (1)

               Padome saskaņā ar Vienotās rīcības 2008/851/KĀDP 6. panta 1. punktu ir pilnvarojusi Politikas un drošības komiteju (PDK) pieņemt lēmumus par ES spēku komandiera iecelšanu Eiropas Savienības militārajai operācijai ar mērķi palīdzēt Somālijas piekrastē novērst un apkarot pirātismu un bruņotas laupīšanas un atturēt no šādiem nodarījumiem (turpmāk “ES spēku komandieris”).

               (2)

               PDK 2012. gada 25. maijā pieņēma Lēmumu Atalanta/1/2012 (2), ieceļot kontradmirāli Jean-Baptiste DUPUIS par ES spēku komandieri.

               (3)

               ES operācijas komandieris ir ieteicis iecelt kontradmirāli Enrico CREDENDINO par jauno ES spēku komandieri.

               (4)

               ES Militārā komiteja atbalsta minēto ieteikumu.

               (5)

               Saskaņā ar 5. pantu 22. protokolā par Dānijas nostāju, kas pievienots Līgumam par Eiropas Savienību un Līgumam par Eiropas Savienības darbību, Dānija nepiedalās ar aizsardzību saistītu Savienības lēmumu un rīcību izstrādē un ieviešanā,

         IR PIEŅĒMUSI ŠO LĒMUMU.
   1. pants
   Ar šo kontradmirālis Enrico CREDENDINO tiek iecelts par ES spēku komandieri Eiropas Savienības militārajai operācijai ar mērķi palīdzēt Somālijas piekrastē novērst un apkarot pirātismu un bruņotas laupīšanas un atturēt no šādiem nodarījumiem.
   2. pants
   Šis lēmums stājas spēkā 2012. gada 6. augustā.

      Briselē, 2012. gada 3. jūlijā

            Politikas un drošības komitejas vārdā –

            priekšsēdētājs

         O. SKOOG

      (1)  OV L 301, 12.11.2008., 33. lpp.

      (2)  OV L 142, 1.6.2012., 35. lpp.