title: Komisijas Lēmums (ES) 2015/508 ( 2014. gada 1. oktobris ) par iespējamu infrastruktūras atbalstu, ko sniegusi Vācija uzņēmumam Propapier PM2 GmbH – Valsts atbalsts SA.36147 (C 30/10) (ex NN 45/10; ex CP 327/08) (izziņots ar dokumenta numuru C(2014) 6847)  Dokuments attiecas uz EEZ

text:
               1.4.2015

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               L 89/72

         KOMISIJAS LĒMUMS (ES) 2015/508
   (2014. gada 1. oktobris)
   par iespējamu infrastruktūras atbalstu, ko sniegusi Vācija uzņēmumam Propapier PM2 GmbH – Valsts atbalsts SA.36147 (C 30/10) (ex NN 45/10; ex CP 327/08)
   (izziņots ar dokumenta numuru C(2014) 6847)
   (Autentisks ir tikai teksts vācu valodā)
   (Dokuments attiecas uz EEZ)
   EIROPAS KOMISIJA,
   ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 108. panta 2. punkta pirmo daļu,
   ņemot vērā Līgumu par Eiropas Ekonomikas zonu un jo īpaši tā 62. panta 1. punkta a) apakšpunktu,
   ņemot vērā Padomes 1999. gada 22. marta Regulu (EK) Nr. 659/1999, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus Līguma par Eiropas Savienības darbību 108. panta piemērošanai (1),
   pēc tam, kad tā uzaicinājusi ieinteresētās personas sniegt piezīmes saskaņā ar iepriekš minētajiem noteikumiem (2) un ņēmusi vērā iesniegtās piezīmes,
   tā kā:
   1.   PROCEDŪRA

               (1)

               Komisija 2008. gada 29. oktobra vēstulē saņēma sūdzību no uzņēmuma Smurfit Kappa Group (turpmāk – “Smurfit Kappa” vai “sūdzības iesniedzējs”), kurā tas apgalvoja, ka uzņēmumam Propapier PM2 GmbH ir piešķirts infrastruktūras atbalsts. Sūdzība tika reģistrēta ar atsauci CP 327/08 un nodota nelikumīga atbalsta reģistrā (ar atsauci NN 45/10).

               (2)

               Komisija 2010. gada 27. oktobra vēstulē informēja Vācijas iestādes, ka saistībā ar iespējamo atbalstu ir nolēmusi sākt Līguma par Eiropas Savienības darbību (LESD) 108. panta 2. punktā noteikto procedūru.

               (3)

               Komisijas lēmums sākt procedūru tika publicēts Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī
                   (3). Komisija aicināja ieinteresētās personas sniegt piezīmes par iespējamo atbalstu.

               (4)

               Vācijas iestādes 2011. gada 28. janvāra vēstulē sniedza piezīmes (nekonfidenciālā versija tika saņemta 2011. gada 31. janvārī). Komisija 2011. gada 11. februārī arī saņēma piezīmes no šādām ieinteresētajām personām: kopīgu piezīmi no Vācijas pašvaldību apvienībām Deutscher Städtetag, Deutscher Landkreistag un Deutscher Städte- und Gemeindebund, kā arī no pašvaldības uzņēmumu apvienības (Verband kommunaler Unternehmen – VKU) un no sūdzības iesniedzēja 2011. gada 14. februārī (nekonfidenciālā versija tika saņemta 2011. gada 1. martā). Komisija šīs piezīmes pārsūtīja Vācijas iestādēm, dodot tām iespēju izteikties; Vācijas iestāžu piezīmes tika saņemtas 2011. gada 13. aprīlī (nekonfidenciālā versija tika saņemta 2011. gada 26. aprīlī).

               (5)

               2013. gada 17. janvārī norisinājās tikšanās, kurā piedalījās Komisijas nodaļu un Vācijas iestāžu pārstāvji. Vācijas iestādes 2013. gada 25. februāra vēstulē sniedza papildu informāciju. Komisijas nodaļu pārstāvji 2013. gada 26. aprīļa vēstulē pieprasīja papildu informāciju, kuru Vācijas iestādes sniedza 2013. gada 14. maija vēstulē.

               (6)

               Komisija 2013. gada 23. maija e-pasta vēstulē pieprasīja papildu informāciju, ko Vācijas iestādes sniedza 2013. gada 24., 27. un 28. maija e-pasta vēstulēs.

               (7)

               Pēc tikšanās, kura norisinājās 2013. gada 6. jūnijā un kurā piedalījās Komisijas nodaļu un Vācijas iestāžu pārstāvji, kā arī atbalsta saņēmēja uzņēmuma pārstāvji un tehniskie eksperti, Vācijas iestādes paziņoja par iespējamām papildu piezīmēm. Kad Komisija 2013. gada 15. oktobrī pieprasīja papildu informāciju, Vācijas iestādes sniedza plašas papildu piezīmes 2013. gada 4. novembra, 13. decembra un 18. decembra, kā arī 2014. gada 6. janvāra un 24. aprīļa e-pasta vēstulēs.

         2.   PASĀKUMU APRAKSTS

               (8)

                  Propapier PM2 GmbH (turpmāk – “Propapier”) pieder uzņēmumam Progroup AG (turpmāk – “Progroup”). Uzņēmums Progroup ar tā filiāļu starpniecību ražo un tirgo gofrētā kartona materiālus (CCM) un gofrēto kartonu. Sūdzības iesniedzējs uzņēmums Smurfit Kappa ir viens no lielākajiem papīra ražotājiem Eiropas Savienībā.

               (9)

               Komisija 2008. gada 2. aprīlī apstiprināja (4) reģionālo atbalstu tādas uzņēmuma Propapier papīrfabrikas būvniecībai, kas ražo CCM, un saistītas spēkstacijas būvniecībai esošā rūpniecības parka Industriegebiet am Oder-Spree-Kanal nesen atklātajā paplašinājumā, kas atrodas Eizenhitenštatē/Brandenburgā – apgabalā, kuram tobrīd bija tiesības saņemt reģionālo atbalstu saskaņā ar LESD 107. panta 3. punkta a) apakšpunktu.

               (10)

               Sūdzības iesniedzējs apgalvoja, ka noteikti infrastruktūras projekti, kas finansēti no valsts līdzekļiem nesen paplašinātajā rūpniecības parkā, kurā atrodas uzņēmuma Propapier jaunā papīrfabrika, ir paredzēti tikai papīrfabrikai un tāpēc uzskatāmi par īpašam nolūkam paredzētu infrastruktūru un valsts atbalstu uzņēmumam Propapier.

               (11)

               Sūdzības iesniedzējs norādīja uz šādiem infrastruktūras projektiem (skatīt turpmāk 2.1. iedaļu): notekūdeņu attīrīšanas iekārtas, autostāvvietas un jauna savienojošā ceļa būvniecība un Oderas–Šprē kanāla paplašināšana un padziļināšana.

               (12)

               Turklāt sūdzības iesniedzējs apgalvoja, ka tarifi, ko piemēro par notekūdeņu attīrīšanas iekārtas lietošanu, sniedz priekšrocības uzņēmumam Propapier (skatīt turpmāk 2.2. iedaļu).

         2.1.   ATBALSTS NOTEKŪDEŅU ATTĪRĪŠANAS IEKĀRTAS UN CITAS INFRASTRUKTŪRAS BŪVNIECĪBAI

               (13)

               Brandenburgas federālā zeme 2008. gada jūlijā piešķīra tiešu dotāciju EUR 33 808 200 (5) apmērā no kopējās federālās/federālo zemju programmas “Reģionālo ekonomisko struktūru uzlabošana” (Ausbau der kommunalen wirtschaftsnahen Infrastruktur im Rahmen der Gemeinschaftsausgabe – GA) (turpmāk – “Gemeinschaftsausgabe shēma” (6)) resursiem, lai būvētu jaunu notekūdeņu attīrīšanas iekārtu rūpniecības zonas paplašinājumā pie Oderas–Šprē kanāla Eizenhitenštatē. Šajā saistībā jāņem vērā, ka par Gemeinschaftsaufgabe shēmu, kas paredzēta notekūdeņu attīrīšanas iekārtu būvniecības vai paplašināšanas finansēšanai, bija ierosināta valsts atbalsta lieta N 644e/02 (7), kurā Komisija 2003. gadā par 2004.–2006. gada plānošanas periodu konstatēja, ka publiskā sektora atbalsts no shēmas neveidoja valsts atbalstu LESD 107. panta 1. punkta izpratnē par labu notekūdeņu attīrīšanas iekārtas īpašniekam un operatoram.

               (14)

               Šajā 2003. gada lēmumā Komisija secināja, ka dotācijas no tās shēmas versijas, kas piemērojama no 2004. līdz 2006. gadam, ir valsts līdzekļu iekšēja nodošana, nevis valsts atbalsts īpašniekiem un operatoriem, jo īpaši tāpēc, ka saņēmēji nebija uzņēmēji un pakalpojums bija tipisks vispārējas nozīmes publisks pakalpojums, ko sniedz pašvaldības. Saskaņā ar shēmas nosacījumiem saņēmējam jābūt vai nu vietējai iestādei (Gebietskörperschaft), vai saskaņā ar valsts tiesību aktiem īpašiem nolūkiem izveidotai pašvaldības apvienībai (Zweckverband), ko uzrauga pašvaldība. Atbilstības nolūkos starp pasākuma atbalsta saņēmēju, t. i., notekūdeņu attīrīšanas iekārtas īpašnieku, un iekārtas lietotāju nedrīkst būt tiesiskas, personiskas vai uzņēmējdarbības attiecības.

               (15)

               Dotācija sedza 80 % no kopējām attaisnotajām izmaksām, kas bija EUR 42 260 340 apmērā. Dotācijas saņēmējs ir Trinkwasser- und Abwasserzweckverband Oderaue Eisenhüttenstadt (turpmāk – “TAZV”) – vairāku pašvaldību apvienība, kuras darbību regulē valsts tiesību akti un kura atbild par dzeramā ūdens apgādi un notekūdeņu attīrīšanu. Apvienība TAZV ir gan notekūdeņu attīrīšanas iekārtas īpašniece, gan operatore, un tā sedza atlikušos 20 % no ieguldījuma kopējā publiskā sektora finansējuma.

               (16)

               Attiecībā uz dotāciju bija paredzēts nosacījums: līdz 2008. gada 15. augustam jāapstiprina juridiskās un finansiālās prasības, lai noteiktu galveno ieguldītāju (šajā gadījumā tas ir uzņēmums Propapier). Iekārtas būvniecība tika uzsākta 2008. gada oktobrī, savukārt tās ekspluatācija – 2010. gada martā.

               (17)

               Sūdzībā apgalvots, ka TAZV iekārta ir īpašam nolūkam paredzēta infrastruktūra, jo uzņēmums Propapier izmantos gandrīz visu notekūdeņu attīrīšanas iekārtas jaudu. Saskaņā ar sūdzībā minēto iekārta sākotnēji bija paredzēta uzņēmumam Propapier kā notekūdeņu attīrīšanas iekārta un tās būvniecība bija priekšnosacījums, lai reģionā izveidotu papīrfabriku (papīra ražošanai nepieciešams liels ūdens daudzums).

               (18)

               Attiecībā uz citiem infrastruktūras projektiem sūdzības iesniedzējs apgalvo, ka autostāvvietas izveide blakus uzņēmuma Propapier teritorijai, tāda jauna ceļa būvniecība, kas savieno rūpniecības zonu ar B-112 automaģistrāli, un Oderas–Šprē kanāla paplašināšana/padziļināšana bija infrastruktūras pasākumi, kas īpaši paredzēti uzņēmumam Propapier. Lēmumā sākt procedūru Komisija nonāca pie sākotnējā secinājuma, ka šie pasākumi nesniedza selektīvas priekšrocības uzņēmumam Propapier un tādējādi neietvēra īpašam nolūkam paredzētu infrastruktūru, taču aicināja arī trešās personas sniegt piezīmes par šiem pasākumiem.

         2.2.   SAMAZINĀTA MAKSA PAR NOTEKŪDEŅU ATTĪRĪŠANAS IEKĀRTAS LIETOŠANU

               (19)

               Nākamais sūdzības elements saistībā ar notekūdeņu attīrīšanas iekārtu ir fakts, ka tarifs EUR 0,95 par kubikmetru, ko maksā uzņēmums Propapier par iekārtas lietošanu, ir zemāks par tarifu, kādu privāts ieguldītājs prasītu par šādiem pakalpojumiem.

               (20)

               Lietošanas maksas aprēķinu regulē attiecīgs likums – Brandenburgas pašvaldības nodevu likums (Kommunalabgabengesetz für das Land Brandenburg
                   (8)) (turpmāk – “Brandenburgas KAG”). Brandenburgas KAG 6. pantā noteikts, ka, aprēķinot nodevas par iekārtas lietošanu, jāietver (taču tās nedrīkst pārsniegt) attiecīgās notekūdeņu attīrīšanas iekārtas visas attaisnotās izmaksas (būvniecība, tehniskā apkope un remonts, ekspluatācija, darbinieku un nodevu pārvaldības izmaksas), aprēķinātie procentu maksājumi un amortizācija. Tomēr subsīdijas, ko pašvaldība saņem no citiem publiskā sektora avotiem (šajā gadījumā EUR 33,8 miljonu dotācija no Gemeinschaftsaufgabe shēmas), nav (9) jāņem vērā, aprēķinot procentu maksājumus ieguldītajam kapitālam. Sūdzības iesniedzējs uzskata, ka TAZV saņemtā subsīdija no Gemeinschaftsaufgabe shēmas resursiem no atbalsta saņēmēja TAZV ir nodota notekūdeņu attīrīšanas iekārtas lietotājiem notekūdeņu attīrīšanas iekārtas lietošanas samazinātas maksas veidā.

         3.   PAMATOJUMS PROCEDŪRAS UZSĀKŠANAI
       (10)

               (21)

               Iespējamie pasākumi uzskatāmi par valsts atbalstu, ja ir ievēroti šādi nosacījumi: i) atbalsts ir piešķirts ar dalībvalsts izdotu likumu vai no valsts līdzekļiem; ii) tas uzņēmumam sniedz ekonomiskas priekšrocības; iii) priekšrocības ir selektīvas; un iv) pasākums kropļo vai draud kropļot konkurenci un negatīvi ietekmē tirdzniecību starp valstīm. Valsts atbalsta klātbūtni konstatē, ja kumulatīvi ir ievēroti LESD 107. panta 1. punktā izklāstītie nosacījumi.

               (22)

               Lēmumā sākt procedūru nebija šaubu, ka visi attiecīgie pasākumi ietvēra valsts līdzekļu izmantošanu un ka tie, iespējams, varēja kropļot konkurenci iekšējā tirgū.

               (23)

               Komisija norādīja, ka attiecībā uz apgalvojuma elementiem ir jānošķir 1) iespējams valsts atbalsts TVAZ notekūdeņu attīrīšanas iekārtas būvniecībai un 2) iespējams atbalsts uzņēmumam Propapier notekūdeņu attīrīšanas iekārtas lietošanas samazinātas maksas veidā.

               (24)

               Lēmumā sākt procedūru tika arī pārbaudīts, vai:

                           i)

                           notekūdeņu attīrīšanas iekārtas būvniecība un
                           citi infrastruktūras projekti nesen paplašinātajā rūpniecības parkā, kurā atrodas uzņēmuma Propapier papīrfabrika, proti:

                           ii)

                           jaunas autostāvvietas būvniecība;

                           iii)

                           jauna ceļa būvniecība; un

                           iv)

                           Oderas–Šprē kanāla paplašināšana un padziļināšana,
                           radīja selektīvas priekšrocības vai veidoja infrastruktūru, kas īpaši paredzēta uzņēmumam Propapier
                               (11). Ņemot vērā LESD 107. panta 1. punkta nosacījumu, ka pasākums ir uzskatāms par valsts atbalstu tikai tad, ja tas ir selektīvs (t. i., ar pasākumu atšķirīgi pievēršas uzņēmumiem, kas ir vienādā tiesiskā un faktiskā situācijā attiecībā pret pasākuma mērķi), Komisijai jānovērtē, vai uzņēmumam Propapier pasākumi ir snieguši selektīvas priekšrocības.

               (25)

               Komisija jau ir apstiprinājusi reģionālo ieguldījumu atbalstu uzņēmumam Propapier. Ņemot vērā to, ka atbalstāmajā reģionā, kuram saskaņā ar LESD 107. panta 3. punkta a) apakšpunktu ir tiesības saņemt reģionālo atbalstu, tiks veikti citu infrastruktūras projektu pasākumi un, iespējams, šie pasākumi būs cieši saistīti/īpaši paredzēti ieguldījumu projektam, kas saņem reģionālo atbalstu, Komisija nonāca pie sākotnējā secinājuma: ja tiek pierādīts, ka šie pasākumi veido selektīvas priekšrocības uzņēmumam Propapier, tie veido daļu no uzņēmuma Propapier ieguldījumu projekta un tādējādi tiem jāatbilst prasībām, kas noteiktas Pamatnostādnēs par reģionālo atbalstu 2007.–2013. gadam (12) (turpmāk – “RAG”). Komisija pauda bažas par jebkura ieguldījumu atbalsta piemērotību īpašam nolūkam paredzētas infrastruktūras veidā, jo īpaši attiecībā uz atbilstību noteikumiem par maksimālo valsts atbalsta intensitāti un stimulējošo ietekmi.

               (26)

               Saskaņā ar RAG piemērojamajiem noteikumiem atbalsta saņēmēji, kas ir saņēmuši ieguldījumu atbalstu, var saņemt papildu darbības atbalstu. Tomēr darbības atbalsta piemērotība iekšējam tirgum jānovērtē neatkarīgi no ieguldījumu atbalsta piemērotības, pamatojoties uz RAG 5. iedaļā izklāstītajiem kritērijiem. Lēmumā sākt procedūru Komisija secināja: ja uzņēmums Propapier saņemtu darbības atbalstu notekūdeņu attīrīšanas iekārtas lietošanas samazinātas maksas veidā, kas neatbilstu tirgus ekonomikas ieguldītāja principam, šis darbības atbalsts nebūtu uzskatāms par atbilstošu RAG noteikumiem un Komisijas darbības atbalsta apstiprināšanas praksei. Lai gan atbalsta saņēmējs atradās reģionā, kurš bija tiesīgs saņemt darbības atbalstu (reģions saskaņā ar LESD 107. panta 3. punkta a) apakšpunktu), citi galvenie kritēriji attiecībā uz darbības atbalsta piemērotību iekšējam tirgum nebija ievēroti. Nekas nenorādīja uz to, ka darbības atbalsts būtu pamatots, ņemot vērā tā ieguldījumu reģionālajā attīstībā vai tā veidu, vai arī to, ka tā līmenis bija samērīgs ar trūkumiem, ko tas centās mazināt. Turklāt darbības atbalsts nebūtu īslaicīgs un laika gaitā nesamazinātos. Tāpēc Komisija pauda bažas par to, vai jebkāds darbības atbalsts samazinātu nodevu veidā pamatā atbilstu iekšējam tirgum.

         3.1.   DOTĀCIJAS VALSTS FINANSĒTIEM INFRASTRUKTŪRAS PROJEKTIEM, TOSTARP NOTEKŪDEŅU ATTĪRĪŠANAS IEKĀRTAI
   3.1.1.   Autostāvvieta, Oderas–Šprē kanāla paplašināšana/padziļināšana, jauns ceļš

               (27)

               Iepriekšēja novērtējuma laikā tika konstatēts, ka autostāvvietas ietilpība neatbilst sūdzības iesniedzēja apgalvojumam un ka tā neatrodas tieši blakus uzņēmuma Propapier teritorijai. Tika arī konstatēts, ka tā ir pieejama visiem un paredzēta ne tikai rūpniecības parkam Industriegebiet am Oder-Spree-Kanal, bet arī citām iekšpilsētas komercplatībām un ka, pateicoties tās ietilpībai, pašvaldība var slēgt kravas automobiļiem paredzētas autostāvvietas pilsētas centrā. Turklāt uzņēmums Propapier būvēja savu autostāvvietu, kas būtu pieejama arī kravas automobiļiem. Šo iemeslu dēļ šķita, ka autostāvvietas būvniecība, visticamāk, nesniedza uzņēmumam Propapier selektīvas priekšrocības.

               (28)

               Attiecībā uz tāda jauna ceļa būvniecību, kas savieno rūpniecības zonu ar B-112 automaģistrāli, Komisija norādīja, ka ceļa būvniecība samazināja satiksmi un gaisa piesārņojumu Eizenhitenštates centrā, jo kravas automobiļi, kas devās uz rūpniecības zonu, varēja apbraukt pilsētas centru, turklāt šis ceļš samazināja laiku, kas nepieciešams, lai nokļūtu līdz tuvākajam reģionālajam centram. Tāpēc šķita, ka jauna ceļa būvniecība, visticamāk, nesniedza selektīvas priekšrocības uzņēmumam Propapier.

               (29)

               Attiecībā uz Oderas–Šprē kanāla paplašināšanas un padziļināšanas darbiem Komisija norādīja, ka tas netika veikts, lai sniegtu selektīvas priekšrocības uzņēmumam Propapier, – tā bija daļa no nepieciešamās regulārās ūdensceļu sistēmas uzturēšanas. Tāpēc šķiet, ka Oderas–Šprē kanāla paplašināšana un padziļināšana, visticamāk, nesniedza selektīvas priekšrocības uzņēmumam Propapier.

               (30)

               Tomēr tobrīd Komisija uzskatīja: nevar pilnībā izslēgt, ka uzņēmums Propapier guva lielāku labumu no šiem infrastruktūras pasākumiem nekā citi uzņēmumi.

               (31)

               Pirms galīgā viedokļa pieņemšanas par atbalsta klātbūtni šajos pasākumos Komisija aicināja ieinteresētās trešās personas izteikt savu viedokli. Vienlaikus tā aicināja Vācijas iestādes oficiālās izmeklēšanas procedūras laikā sniegt vairāk informācijas par autostāvvietas izveidi, jauna ceļa būvniecību un Oderas–Šprē kanāla paplašināšanu/padziļināšanu.

         3.1.2.   Dotācija notekūdeņu attīrīšanas iekārtas būvniecībai

               (32)

               Komisija lēmumā sākt procedūru secināja: ja atbalsta shēma lietā N 644e/02 būtu uzskatāma par atbalstu iekšējā tirgus attīstības dēļ, tā būtu aplūkojama kā pastāvošs atbalsts apvienībai TAZV.

               (33)

               Tomēr Komisija pauda bažas par to, vai notekūdeņu attīrīšanas iekārta ir īpašam nolūkam paredzēta infrastruktūra. Saistībā ar to Komisija norādīja, ka bez uzņēmuma Propapier iekārtu izmantoja tikai vēl divi citi uzņēmumi, proti, Kanādas fotoelementu komponentu piegādātājs 5N PV un energoapgādātājs EnBW. Turklāt nebija zināms, cik liela notekūdeņu attīrīšanas iekārtas jauda faktiski tika nodrošināta šiem diviem klientiem. Pamatojoties uz tobrīd pieejamo informāciju, Komisija nevarēja novērtēt, vai jaunas notekūdeņu attīrīšanas iekārtas būvniecība bija nepieciešama tikai attiecībā uz šiem diviem uzņēmumiem. Turklāt viens no šiem diviem papildu lietotājiem, spēkstacija, ko darbina EnBW, bija tiešā veidā iesaistīts uzņēmuma Propapier projektā, jo šī spēkstacija nodrošināja energoapgādi papīrfabrikas ražošanas procesiem (13).

               (34)

               Komisija norādīja arī: ja uzņēmums Propapier faktiski izmantotu 90 % no notekūdeņu attīrīšanas iekārtas jaudas, kā apgalvo sūdzības iesniedzējs, būtu jājautā, vai šis fakts pats par sevi nesniedz pietiekamu pierādījumu tam, ka iekārta faktiski bija paredzēta (un tādējādi tika pielāgota) tikai vai vismaz galvenokārt uzņēmuma Propapier vajadzībām. Tāpēc saistībā ar to būtu sīkāk jāpārbauda Vācijas iestāžu apgalvojums, ka notekūdeņu attīrīšanas iekārtu nākotnē izmantos vairāk lietotāju.

               (35)

               Tika arī norādīts: jāņem vērā, cik daudz ieguldītāju var izvietot rūpniecības parkā Industriegebiet am Oder-Spree-Kanal un cik daudz jaudas tie vidēji izmantotu. Saistībā ar to Komisija Vācijas iestādēm pieprasīja sniegt sīkāku informāciju par rūpniecības zonas attīstības vispārējo plānu un notekūdeņu attīrīšanas iekārtas pārējo jaudu, ko var nodrošināt potenciālajiem lietotājiem. Komisija Vācijas iestādēm arī pieprasīja sniegt vairāk informācijas par modulārās pieejas tehnisko iespējamību attīrīšanas iekārtas būvniecībā (14).

               (36)

               Kā skaidrots iepriekš, Komisija nonāca pie sākotnējā secinājuma: ja tiktu pierādīts, ka šie infrastruktūras projektu pasākumi sniedz selektīvas priekšrocības, tie veidotu daļu no uzņēmuma Propapier ieguldījumu projekta un tiem būtu jāatbilst RAG prasībām, jo īpaši tā noteikumiem par valsts atbalsta intensitāti un stimulējošo ietekmi.

         3.2.   SAMAZINĀTA MAKSA PAR NOTEKŪDEŅU ATTĪRĪŠANAS IEKĀRTAS LIETOŠANU

               (37)

               Vācijas iestādes uzskatīja: tāpat kā gadījumā ar pasākumu notekūdeņu attīrīšanas iekārtas būvniecībai, ja maksa, ko iekasē no uzņēmuma Propapier, ietver atbalstu, tas būtu pastāvošs atbalsts. Vācijas iestādes pauda viedokli, ka Komisijas lēmums lietā N 644e/02, ar ko tika apstiprināta Gemeinschaftsaufgabe shēma, aptvēra arī shēmas netiešo ietekmi.

               (38)

               Tomēr Komisija lēmumā sākt procedūru secināja, ka lēmums lietā N 644e/02 neietvēra iespējamu atbalstu samazinātas maksas veidā, un, ja maksa ietvēra valsts atbalstu, tad tam jābūt jaunam atbalstam.

               (39)

               Cenšoties novērtēt, vai noteiktā nodeva uzņēmumam Propapier sniedza ekonomiskas priekšrocības, Komisija lēmumā sākt procedūru pauda bažas, vai TAZV iekasētā maksa atspoguļo pilnas izmaksas un vai privāts ieguldītājs būtu noteicis nodevas tādā pašā apmērā.

               (40)

               Komisija pauda viedokli, ka no uzņēmuma Propapier iekasētā maksa nesedza notekūdeņu attīrīšanas pilnas izmaksas, jo Vācijas iestādes atzina, ka šī maksa sedz tikai 20 % no aprēķinātajiem procentu maksājumiem ieguldītajam kapitālam, turklāt procentu maksājumu aprēķinā nedrīkst ņemt vērā 80 % subsīdiju, ko pašvaldība saņēma no citiem publiskā sektora avotiem iekārtas būvniecībai. Saistībā ar to Komisija lēmumā sākt procedūru vispirms konstatēja, ka ne Direktīvā 2000/60/EK (turpmāk – “ES Ūdens pamatdirektīva”) (15), ne Brandenburgas KAG nav prasības, kas noteiktu, ka maksai par notekūdeņu attīrīšanas iekārtas lietošanu jāsedz pilnās izmaksas (16). Tomēr lēmumā sākt procedūru ir minētas InfraLeuna
                   (17) un Kimberly-Clark/Scott
                   (18) lietas, kurās nodeva, kas noteikta pilno izmaksu līmenī, tika uzskatīta par atbilstošu izmaksām, kādas parasti iekļauj uzņēmuma budžetā.

               (41)

               Sūdzības iesniedzējs apgalvoja, ka, lai radītu priekšrocības, uzņēmuma Propapier faktiskās nodevas līmenis jāsalīdzina ar tādas nodevas līmeni, kādu būtu iekasējis privāts ieguldītājs, ja tas būtu TAZV situācijā.

               (42)

               Vācijas iestādes ierosināja salīdzināt uzņēmuma Propapier veikto maksu ar vidējo nozarē novēroto cenu un citēja pētījumu, kurā vidējā konstatētā cena nozarē bija robežās no EUR 0,24 līdz EUR 1 (19).

               (43)

               Komisija lēmumā sākt procedūru secināja, ka šajā lietā, šķiet, var piemērot privātā ieguldītāja principu. Tomēr tā pauda bažas par to, vai, izmantojot etaloncenu, tiktu izslēgta atbalsta klātbūtne, jo iesniegtie dati, šķiet, nav objektīvi. Pat ja minētā maksa citās pašvaldībās atspoguļotu pilnās izmaksas, dažādas cenas, šķiet, atspoguļotu dažādu vietu faktisko situāciju, kas privātam ieguldītājam kalpotu kā pamatojums dažādiem cenu līmeņiem. Rezultātā Komisija tobrīd šaubījās, vai uzņēmuma Propapier priekšrocību klātbūtni var izslēgt, balstoties uz šiem datiem.

               (44)

               Kā skaidrots 26. apsvērumā, ja pasākums patiešām ietver jaunu valsts atbalstu LESD 107. panta 1. punkta izpratnē, Komisija šaubās par tā atbilstību iekšējam tirgum saskaņā ar LESD 107. panta 3. punktu. Ja izrādīsies, ka maksa ietver reģionālo darbības atbalstu, jāšaubās par tās atbilstību, jo tā nav īslaicīga un laika gaitā nesamazinās, turklāt tās mērķis arī nav kompensēt konkrētus (nepierādītus) reģiona trūkumus.

         4.   VĀCIJAS UN TREŠO PERSONU PIEZĪMES PAR LĒMUMU SĀKT PROCEDŪRU

   4.1.   VAI VALSTS FINANSĒTI INFRASTRUKTŪRAS PROJEKTI VEIDO ĪPAŠI UZŅĒMUMAM PROPAPIER PAREDZĒTU INFRASTRUKTŪRU?
   4.1.1.   Autostāvvieta

      Sūdzības iesniedzēja piezīmes

               (45)

               Komisija lēmumā sākt procedūru neapstiprināja sūdzības iesniedzēja norādīto automobiļu stāvvietu skaitu. Saskaņā ar sūdzības iesniedzēja apgalvojumu šie skaitļi (stāvvietas 186 vieglajiem automobiļiem un 71 kravas automobilim) ir ņemti no sākotnējā attīstības plāna, ko pasūtījusi Eizenhitenštates pilsēta.

               (46)

               Sūdzības iesniedzējs apgalvo, ka uzņēmuma Propapier sākotnējos būvniecības plānos nav minēta privātas autostāvvietas būvniecība un ka, pat ja uzņēmums Propapier būvē savu autostāvvietu, arī no tā sauktās publiskās autostāvvietas labumu gūst galvenokārt uzņēmums Propapier – tajā ir zīme, kas norāda uz stāvvietām kravas automobiļiem, kuri dodas uz spēkstaciju un papīrfabriku. Turklāt autostāvvieta ir tieši blakus uzņēmuma Propapier teritorijai (tā stiepjas līdz pat papīrfabrikas robežām un ir blakus spēkstacijai, kas sākotnēji bija daļa no uzņēmuma Propapier projekta). Autostāvvieta nepiedāvā nekādus vadītāju atpūtas un ēdināšanas pakalpojumus, kas parasti pieejami šāda veida publiskās autostāvvietās.

               (47)

               Sūdzības iesniedzējs apgalvo, ka autostāvvietas atrašanās vieta ir neparocīga un pārāk tālu, lai noderētu citām iekšpilsētas komercplatībām un ļautu pašvaldībai slēgt kravas automobiļiem paredzētas autostāvvietas pilsētas centrā.

      Vācijas iestāžu piezīmes

               (48)

               Saskaņā ar Vācijas iestāžu sniegto informāciju autostāvvieta nesniedz selektīvas priekšrocības uzņēmumam Propapier. Tā ir pieejama visiem un nav paredzēta tikai Oderas–Šprē kanāla rūpniecības zonai. Vācijas iestādes piebilst, ka uzņēmumam Propapier ir sava autostāvvieta (213 vietas vieglajiem automobiļiem un 27 vietas kravas automobiļiem) un ka jau ir izsniegta būvatļauja par papildu platību vēl 120 vieglajiem automobiļiem.

               (49)

               Vācijas iestādes noraida sūdzības iesniedzēja apgalvojumus par to, ka autostāvvieta sniedz labumu galvenokārt uzņēmumam Propapier un ka autostāvvietas atrašanās vieta ir neparocīga un pārāk tālu, lai noderētu citām iekšpilsētas komercplatībām Eizenhitenštates pilsētā.

               (50)

               Vācijas iestādes skaidro, ka zīme, kura norādīja uz stāvvietām spēkstacijas kravas automobiļiem un uz kuru atsaucas sūdzības iesniedzējs, bija uzstādīta īslaicīgi, un tās uzstādīšanas iemesls bija spēkstacijā notiekošie būvdarbi. Šie būvdarbi tika pabeigti 2011. gada marta beigās. Norādes par piekļuvi autostāvvietai ir izvietotas gar jauno ceļu, un tās nenorāda uz kādu konkrētu uzņēmumu vai iekārtu.

         4.1.2.   Ceļš

      Sūdzības iesniedzēja piezīmes

               (51)

               Sūdzības iesniedzējs nepiekrīt Vācijas iestāžu apgalvojumiem, ka jaunā ceļa mērķis bija savienot rūpniecības zonu ar B-112 automaģistrāli; kā apgalvo sūdzības iesniedzējs, ceļš beidzas pāris metrus aiz papīrfabrikas, un nekas neliecina, ka tas tiks pagarināts, turklāt, ja tas kādreiz tiktu pagarināts, tas citiem uzņēmumiem nebūtu noderīgs, jo šajā zonā nav neviena uzņēmuma, līdz kuram ceļu varētu pagarināt.

               (52)

               Līdz ar to sūdzības iesniedzējs uzskata, ka autostāvvieta un ceļš uzņēmumam Propapier sniedz selektīvas priekšrocības un to lietošana ir īpaši paredzēta šim uzņēmumam.

      Vācijas iestāžu piezīmes

               (53)

               Vācijas iestādes apgalvo, ka jaunais ceļš savienos pašreizējo rūpniecības parku Industriegebiet am Oder-Spree-Kanal un tā paplašinātās teritorijas ziemeļos ar B-112 automaģistrāli. Šis ceļš samazinās satiksmi un gaisa piesārņojumu Eizenhitenštates centrā, ļaus kravas automobiļiem apbraukt pilsētas centru un vismaz par trešdaļu samazinās brauciena laiku rūpniecības un komercpārvadājumu satiksmē uz Frankfurti (pie Oderas). Ceļš veido daļu no rūpniecības zonas, kas tika plānota jau 1993. gadā, vispārējās attīstības un arī nodrošina uzņēmumiem Frankfurtē labāku piekļuvi Eizenhitenštates iekšzemes ostai. Vācijas iestādes apgalvo, ka ceļš bija plānots jau federālās zemes valdības Oderas programmā.

               (54)

               Tajā piedāvātas turpmākas attīstības iespējas ArcelorMittal un citām rūpniecības zonām. Ceļš tika būvēts divos posmos; pēc darbu aizkavēšanās tehnisku sarežģījumu dēļ 2013. gadā tika pabeigts pēdējais posms.

         4.1.3.   Oderas–Šprē kanāla paplašināšana/padziļināšana

               (55)

               Eizenhitenštates pilsēta 2008. gadā paplašināja rūpniecības parku Industriegebiet am Oder-Spree-Kanal, lai piesaistītu uzņēmumus. Vācijas iestādes apgalvo, ka Oderas–Šprē kanāla paplašināšanas un padziļināšanas darbi bija daļa no nepieciešamās regulārās ūdensceļa (kas veido daļu no Eiropas transporta tīkla – TEN) uzturēšanas. Sākot no 2003. gada, gar visu kanālu notiek slūžu izbūve (pašreiz ir izbūvētas Kersdorfas slūžas, Firstenvaldes slūžu būvniecība ir atlikta). Vācijas iestādes apgalvo, ka tam nav saistības ar uzņēmuma Propapier izveidi, turklāt tas šim uzņēmumam nesniedz selektīvas priekšrocības.

         4.1.4.   Vai notekūdeņu attīrīšanas iekārta veido īpaši uzņēmumam Propapier paredzētu infrastruktūru?

      Sūdzības iesniedzēja piezīmes

               (56)

               Sūdzības iesniedzējs apgalvo, ka atbalstu nevar ietvert shēmā, kas saskaņā ar lēmumu lietā N 644e/02 nav atbalsts, jo šī shēma zaudēja savu spēku 2006. gada beigās un tādēļ nebija piemērojama laikā, kad tika sniegts ieguldījumu atbalsts TAZV notekūdeņu attīrīšanas iekārtas būvniecībai.

               (57)

               Sūdzības iesniedzējs arī norāda, ka shēmu nevar piemērot arī tāpēc, ka notekūdeņu attīrīšanas iekārta nesniedz publisku pakalpojumu – tā ir būvēta galvenokārt tikai uzņēmuma Propapier lietošanas vajadzībām.

               (58)

               Sūdzības iesniedzējs apgalvo, ka papīra ražošanas nozarē pārstrādātā papīra fabrikām parasti ir savas notekūdeņu attīrīšanas iekārtas – arī Vācijā – un tāpēc aplams ir Vācijas iestāžu apgalvojums, ka uzņēmumiem obligāti jāpievienojas publiskajai kanalizācijas sistēmai.

               (59)

               Sūdzības iesniedzējs apgalvo, ka notekūdeņu attīrīšanas iekārta neveido daļu no vispārējā ekonomiskās attīstības plāna rūpniecības zonai, kas ietvertu visus potenciālos parka ieguldītājus, bet gan tika izstrādāta un radīta tajā pašā laikā, kad uzņēmuma Propapier papīrfabrika un spēkstacija, proti, 2007. gadā. Eizenhitenštates pašvaldības 2007. gada 7. novembra lēmuma projektā par rūpniecības parka izstrādi minēti tikai divi vai trīs ieguldītāji. Sūdzības iesniedzējs apgalvo, ka Eizenhitenštates pašvaldība sāka īstenot reklāmas pasākumus rūpniecības zonai tikai 2010. gadā, un uzskata, ka pašvaldība sāka meklēt jaunus ieguldītājus tikai pēc tam, kad uzņēmums Smurfit Kappa bija iesniedzis savu sūdzību.

               (60)

               Sūdzības iesniedzējs uzskata, ka TAZV iekārtas konkrētas konstrukcijas iezīmes skaidri norāda uz to, ka tā bija īpaši pielāgota uzņēmuma Propapier vajadzībām. Notekūdeņu attīrīšanas iekārtu tehniskās īpašības ir īpaši pielāgotas konkrētajai nozarei. Pārstrādāta papīra fabriku notekūdeņu attīrīšanas iekārtas parasti ietver anaerobās un aerobās attīrīšanas posmu, savukārt standarta komunālās kanalizācijas sistēmas bieži vien ietver tikai aerobās attīrīšanas posmu. Fakts, ka TAZV notekūdeņu attīrīšanas iekārta ietver abus posmus, sūdzības iesniedzējam ir papildu arguments tam, ka šī iekārta nav paredzēta publiskai lietošanai, bet gan ir īpaši uzņēmumam Propapier paredzēta infrastruktūra.

               (61)

               Sūdzības iesniedzējs uzskata: maz ticams, ka iekārtas izstrādes laikā tika ņemtas vērā ne tikai uzņēmuma Propapier papīrfabrikas (un tā papildu spēkstacijas, kas šobrīd pieder uzņēmumam EnBW), bet arī citu uzņēmumu jaudas vajadzības. Sūdzības iesniedzējs apgalvo, ka uzņēmums EnBW nav neatkarīgs lietotājs, jo ieguldījums spēkstacijā ir cieši saistīts ar papīrfabrikas projektu un bez uzņēmuma Propapier papīrfabrikas šī ieguldījuma nebūtu.

               (62)

               Sūdzības iesniedzējs piebilst, ka cits rūpniecības zonas ieguldītājs, uzņēmums 5N PV, izmanto tikai niecīgu procentuālo daļu no TAZV notekūdeņu attīrīšanas iekārtas pieejamās jaudas un ka tā notekūdeņu attīrīšanas vajadzības būtu apmierinājusi jau esošā notekūdeņu attīrīšanas iekārta. Turklāt, tā kā uzņēmums 5N PV darbojas jau kopš 2008. gada maija, divus gadus pirms jaunās TAZV iekārtas ekspluatācijas uzsākšanas, tas sākotnēji izmantoja esošo notekūdeņu attīrīšanas iekārtu.

               (63)

               Sūdzības iesniedzējs apgalvo, ka nav prognožu par to, cik liela iekārtas jauda, iespējams, būs nepieciešama potenciālajiem jaunajiem ieguldītājiem, un nav informācijas par to, vai un kad šāda papildu jauda tiks nodrošināta. Sūdzības iesniedzējs norāda, ka pašreiz rezerves jaudas tikpat kā nav. Sūdzības iesniedzējs arī atsaucas uz avīzes rakstu (Märkische Oderzeitung, 2011. gada 3. februāris), kurā ziņots par tehnisku kļūdu aerācijas tvertnē un norādīts, ka visas pieejamās tvertnes ir nepieciešamas pašreizējiem rūpnieciskajiem lietotājiem.

               (64)

               Saskaņā ar sūdzības iesniedzēja apgalvoto Vācijas iestādes, nosakot, ka jaunās TAZV iekārtas lietošanas maksa ir zemāka nekā esošās iekārtas maksa, jo jaunajai iekārtai nav nepieciešama dārga notekcauruļu sistēma starp atsevišķiem lietotājiem (tādējādi apstiprinot, ka jauni lietotāji netiks pievienoti), netieši apstiprinājušas, ka notekūdeņu attīrīšanas iekārtu neizmanos citi uzņēmumi.

               (65)

               Saskaņā ar sūdzības iesniedzēja apgalvojumu TAZV rādītāji liecina, ka uzņēmums Propapier izmanto vismaz 90 % no iekārtas dienas jaudas.

               (66)

               Sūdzības iesniedzējs uzskata, ka Vācijas iestāžu apgalvojums par notekūdeņu attīrīšanas iekārtas modularitāti ir tikai teorētisks un neveido apjomradītus ietaupījumus, jo otrā moduļa izmaksas būtu 80–90 % apmērā no pirmā moduļa. Moduļu pievienošanas salīdzinoši augstās izmaksas runā par labu secinājumam, ka sākotnējais ieguldījums EUR 42 miljonu apmērā sniedz labumu galvenokārt uzņēmumam Propapier kā selektīvs pasākums.

               (67)

               Sūdzības iesniedzējs uzskata: fakts, ka jaunā TAZV iekārta ir uzbūvēta pavisam netālu no uzņēmuma Propapier iekārtas, blakus spēkstacijai un papīrfabrikai, ļauj uzņēmumam Propapier atkārtoti izmantot biogāzi, kas rodas tā notekūdeņu anaerobās attīrīšanas laikā.

               (68)

               Pamatojoties uz iepriekš minēto, sūdzības iesniedzējs secina, ka TAZV iekārta ir īpaši uzņēmumam Propapier paredzēta infrastruktūra un ka notekūdeņu attīrīšanas iekārtas būvniecībai paredzētais valsts finansējums veido ieguldījumu atbalstu uzņēmumam Propapier. Sūdzības iesniedzējs apgalvo, ka Komisijai tāpēc jānovērtē, vai šis pasākums kopā ar uzņēmuma Propapier papīrfabrikai piešķirto reģionālo ieguldījumu atbalstu (valsts atbalsta lieta SA.23827) atbilst visām RAG prasībām.

      Vācijas iestāžu piezīmes

               (69)

               Saskaņā ar shēmu N 644e/02 īstenotie pasākumi nav atbalsts.

      Publiska infrastruktūra, kas pieejama visiem ar vienādiem nosacījumiem

               (70)

               Vācijas iestādes noliedz, ka notekūdeņu attīrīšanas iekārta būtu īpaši paredzēta uzņēmumam Propapier – tā ir publiska infrastruktūra, kas nodrošina aizsardzību pret kaitējumu un vides aizsardzību, kā arī aizsargā iedzīvotājus no slimībām. Visiem pašreizējiem un turpmākiem uzņēmumiem, kas atrodas Oderas–Šprē kanāla zonā, ir tiesības pievienoties komunālajai notekūdeņu attīrīšanas iekārtai un izmantot to, ievērojot vienādus nosacījumus. Maksa tiek aprēķināta atbilstoši tiem pašiem tiesību aktos noteiktajiem principiem. Par notekūdeņu attīrīšanu Vācijā atbildīgas ir pašvaldības, un pievienošanās notekūdeņu attīrīšanas iekārtai un tās izmantošana ir obligāta. Lietotāji nevar izvēlēties citu pakalpojuma sniedzēju, kas nav pašvaldības struktūra.

               (71)

               Vācijas iestādes noraida sūdzības iesniedzēja apgalvojumu, ka papīrfabrikām parasti ir pašām savas kanalizācijas sistēmas un ka tām nav obligāti jāpievienojas komunālajai kanalizācijas sistēmai, un norāda, ka saskaņā ar tiesību aktiem (20) uzņēmumam Propapier ir jāpievienojas TAZV iekārtai un jāizmanto tā. Izņēmumi attiecībā uz pienākumu pievienoties ir ļoti ierobežoti (tikai tad, ja pievienošanās nav iespējama vai ir nepamatota). Ir ļoti maz publiski pieejamu datu par papīra ražotāju veiktu notekūdeņu apstrādi, taču šie dati liecina, ka liels skaits papīrfabriku ir pievienotas komunālajām notekūdeņu attīrīšanas iekārtām.

      Infrastruktūra, kas nav īpaši izveidota uzņēmuma Propapier vajadzībām

               (72)

               Vācijas iestādes noraida sūdzības iesniedzēja apgalvojumu, ka TAZV iekārta tika pielāgota uzņēmuma Propapier tehniskajām vajadzībām – notekūdeņu attīrīšana divos posmos nav īpaši paredzēta papīra ražošanas nozarei, jo tā tiek plaši izmantota daudzās citās rūpniecības nozarēs, un daudzas komunālās kanalizācijas iekārtas ietver notekūdeņu attīrīšanu divos posmos. TAZV iekārtas tehniskās īpašības (divu posmu bioloģiskās attīrīšanas process) tika balstītas uz pašreizējiem tehniskajiem standartiem, ņemot vērā to, ka būtiska notekūdeņu daļa būs ļoti piesārņota. Vācijas iestādes piekrīt, ka komunālajām kanalizācijas iekārtām, kas attīra tikai sanitāro labierīcību notekūdeņus vai viegli piesārņotu ūdeni, parasti nav papildu posma pirms attīrīšanas, taču uzsver, ka divu posmu attīrīšanu parasti izmanto uzņēmumi, kuriem jāattīra rūpnieciskie notekūdeņi. Vācijas iestādes iesniedza sarakstu ar Vācijā esošām 18 papīrfabrikām, kas ražo pārstrādātu papīru un ir pievienotas komunālajām kanalizācijas iekārtām, un apgalvoja, ka papīra ražošanas nozarē tiek izmantotas abu veidu komunālās kanalizācijas iekārtas (ar vienu vai diviem posmiem).

               (73)

               Vācijas iestādes apgalvo, ka notekūdeņu attīrīšanas iekārta veido daļu no tādu vispārīgu infrastruktūras pasākumu kopuma, ko īsteno Oderas–Šprē kanāla zonas attīstīšanas nolūkos. Neviens no šiem pasākumiem nav īpaši paredzēts konkrētam uzņēmumam. Uzņēmumam Propapier vai potenciālajiem lietotājiem nav tiesību pieņemt lēmumus par iekārtas būvniecību, pievienošanos tai un tās lietošanu.

               (74)

               Vācijas iestādes noliedz apgalvojumu, ka TAZV notekūdeņu attīrīšanas iekārta tika īpaši būvēta uzņēmuma Propapier vajadzībām. Vācijas iestādes skaidro, ka iekārtas būvniecība bija plānota jau saistībā ar citiem potenciāliem ieguldījumiem 2004.–2006. gadā, proti, ilgu laiku pirms uzņēmuma Propapier ienākšanas.

               (75)

               Vācijas iestādes skaidro, ka notekūdeņu attīrīšanas infrastruktūras esošā jauda ārpus rūpniecības zonas bija ierobežota un tās pieejamās atlikušās jaudas pietiktu tikai viena (neliela) papildu ieguldītāja vajadzībām; Vācijas iestādes apstiprina, ka uzņēmums 5N PV sākotnēji bija pievienots esošajai iekārtai.

               (76)

               Vācijas iestādes apgalvo: fakts, ka uzņēmuma Propapier izveide paātrināja sen plānotās notekūdeņu attīrīšanas iekārtas būvniecības sākšanu, nav uzskatāms par selektīvām priekšrocībām uzņēmumam Propapier. Vācijas iestādes atsaucas uz ģenerāladvokāta Van Gerven secinājumiem, kurš lietā C-255/91 (Matra pret Komisiju) (21) apstiprināja, ka sākumposmā neizbēgama ir situācija, kad infrastruktūru galvenokārt izmanto pirmais uzņēmums, kas ir apmeties nesen izveidotā rūpniecības zonā. Tomēr tas mainīsies, ja reģions attīstīsies, kā cerēts.

               (77)

               Vācijas iestādes ziņo, ka visi trīs pašreiz rūpniecības parkā Industriegebiet am Oder-Spree-Kanal izveidotie uzņēmumi, proti, Propapier, 5N PV un EnBW spēkstacija, ir pievienoti notekūdeņu attīrīšanas iekārtai un lieto to. Vācijas iestādes skaidro, ka dažādos laikposmos ir apsvērta iespēja izveidot vairākus citus uzņēmumus (viena vai divas alternatīvās degvielas ražošanas iekārtas, fotoelementu stikla ražošanas iekārta, ieguldījumu priekšlikumi, kas izteikti vairākiem ieguldītājiem dažādās nozarēs; un vairāki potenciālie ieguldītāji ir apmeklējuši teritoriju), taču, jo īpaši ņemot vērā krīzi, kas īpaši smagi ir skārusi nelabvēlīgā situācijā esošus apgabalus, rūpniecības zonas turpmākai attīstībai būs nepieciešams laiks.

      Pašreizējā jauda

               (78)

               Vācijas iestādes noraida sūdzības iesniedzēja apgalvojumus, ka Vācijas iestādes TAZV iekārtas lietotājiem nav norādījušas notekūdeņu attīrīšanas iekārtas jaudu, ka uzņēmums Propapier izmanto vismaz 90 % no pieejamās jaudas un ka rezerves jauda nav pieejama.

               (79)

               Vācijas iestādes apgalvo, ka TAZV notekūdeņu attīrīšanas iekārtai tās pašreizējā konfigurācijā ir rezerves jauda potenciāliem jaunajiem ieguldītājiem. Trīs pašreizējo lietotāju kopējā izmantotā jauda ir [< 500] (22) m3/h, savukārt TAZV iekārtas maksimālā jauda ir 638 m3/h. Tādējādi kopējais jaudas izmantojums ir aptuveni [60–80] %, un pieejamā rezerves jauda ir aptuveni [150–250] m3/h. Uzņēmuma Propapier izmantotā jauda ir vidēji [300–500] m3/h, bet maksimālā izmantotā jauda ir [400–500] m3/h. Tādējādi uzņēmums Propapier vidēji izmanto [< 70] % un maksimāli [< 70] % no TAZV iekārtas kopējās jaudas.

         TAZV iekārtas modulārā konstrukcija

               (80)

               Vācijas iestādes apgalvo, ka TAZV iekārtu jau no paša sākuma bija plānots paplašināt modulāros posmos vienlaikus ar Oderas–Šprē kanāla rūpniecības zonas pakāpenisku attīstību. Iekārtas modulārais plānojums ir atspoguļots 2007. gada TAZV kopsavilkumā, kurā norādīts uz potenciāli būtiski piesārņotu ūdeni, ko rada papīra ražošanas nozare, bioetanola ražošana un citas rūpniecības nozares.

               (81)

               Vācijas iestādes skaidro, ka iekārtas būtiskākās detaļas pašreizējā posmā jau ir pēc izmēra pielāgotas maksimālajai jaudai, kāda būs pēc paplašināšanas, piemēram, nominālais diametrs 5 km caurulei, kas pēc attīrīšanas novada ūdeni Oderā, ir vairāk nekā trīs reizes lielāks nekā nepieciešams pašreizējā būvniecības posmā (tās jauda ir 1 945 m3/h, turpretī iekārtas pašreizējā maksimālā jauda ir tikai 638 m3/h), un TAZV ir iespēja paplašināt notekūdeņu attīrīšanas iekārtu blakusesošā 3,3 ha lielā zemes gabalā. Pēc šādas modulāras paplašināšanas potenciālajiem lietotājiem arī būs vienlīdzīga piekļuve notekūdeņu attīrīšanas iekārtai.

               (82)

               Tāpēc Vācijas iestādes uzskata: fakts, ka uzņēmums Propapier pašreiz izmanto lielu daļu notekūdeņu attīrīšanas iekārtas jaudas, ir nevis pierādījums par selektīvām priekšrocībām, bet gan tikai atspoguļo pašreizējo situāciju, jo ar modulārās paplašināšanas palīdzību infrastruktūru plānots nodrošināt vairāk lietotājiem ar vienādiem nosacījumiem. Tā īstenošanai būs nepieciešams laiks, jo notekūdeņu attīrīšanas iekārta ir daļa no reģiona vispārējā ekonomiskās attīstības plāna, kas ietver vairākas paplašināšanas zonas dažādos posmos. Pašreizējā situācija, kad ir tikai trīs ieguldītāji, ir šā reģiona rūpniecības zonu attīstības pārejas posms kopš 1994. gada. Aptuveni puse no Oderas–Šprē kanāla rūpniecības zonas (35 ha) joprojām ir pieejama jauniem ieguldītājiem. Vācijas iestādes 2011. gadā aplēsa, ka šī teritorija tiks aizņemta piecu gadu laikā, un piebilst, ka tad joprojām būs iespējams veikt turpmāku paplašināšanu jaunajās zonās Nordost (40 ha) un Nord (160 ha).

               (83)

               Vācijas iestādes noraida sūdzības iesniedzēja apgalvojumu, ka TAZV iekārtas modulārā konstrukcija neveidos apjomradītus ietaupījumus. Vācijas iestādes skaidro, ka TAZV iekārtas modulārā paplašināšana ir iespējama trīs posmos un par ievērojami zemākām izmaksām par katru pievienoto m3 jaudu salīdzinājumā ar sākotnējo ieguldījumu:

                           —

                           1. posmu (jaudas palielināšana par 33 %, pievienojot 213 m3) iespējams īstenot dažos mēnešos, un tas izmaksātu EUR 1,2–1,5 miljonus papildu rūpniecības zonā, kuras platība ir aptuveni 19 ha,

                           —

                           2. posmu (jaudas palielināšana par 69 %, pievienojot 426 m3) iespējams īstenot dažos mēnešos, un tas izmaksātu EUR 5,3–5,6 miljonus papildu rūpniecības zonā, kuras platība ir aptuveni 38 ha,

                           —

                           3. posms (paplašināšana uz blakusesošā zemes gabala; jaudas palielināšana par 100 %, pievienojot 638 m3) izmaksātu EUR 17–18 miljonus papildu rūpniecības zonā, kuras platība ir aptuveni 57 ha. Lai palielinātu jaudu par 100 %, būtu nepieciešams izmantot blakusesošo zemes gabalu, un tas izmaksātu līdz EUR 18 miljoniem.

               (84)

               Vācijas iestādes uzskata, ka notekūdeņu attīrīšanas iekārtas modulārā konstrukcija atbilst nepieciešamībai izmantot resursus efektīvi un taupīgi un tā jāaplūko, ņemot vērā notekūdeņu attīrīšanas iekārtu agrāku pārmērīgu palielināšanu jaunajās Vācijas federālajās zemēs. Apstiprinot šādu modulāru konstrukciju kā selektīvu priekšrocību, tiktu veicināta neekonomiska publiskās infrastruktūras pārmērīga palielināšana. Turklāt šādas pārmērīgas palielināšanas gadījumā lietošanas maksa nenosegtu izmaksas.

               (85)

               Raksturojot pašreizējos iekārtas ierobežojumus kā selektīvu priekšrocību, tiktu veicināta neekonomiska infrastruktūras pārmērīga palielināšana.

               (86)

               Vācijas iestādes apgalvo, ka sūdzības iesniedzēja minētais avīzes raksts (skatīt 63. apsvērumu) uz šo situāciju neattiecas. Vācijas iestādes uzskata, ka neizmantotas papildu tvertnes uzstādīšana tikai tehnisku avāriju situācijām būtu pretrunā ar taupīgas un ekonomiskas plānošanas noteikumiem, kuri ieviesti ar Gemeinschaftsaufgabe shēmu.

               (87)

               Sūdzības iesniedzējs apgalvoja, ka jaunās TAZV iekārtas lietotāji maksā mazāk nekā esošās komunālās iekārtas lietotāji, jo jaunajai iekārtai nav nepieciešama plaša cauruļvadu sistēma, lai savienotu visus lietotājus. Vācijas iestādes noraida sūdzības iesniedzēja secinājumu, ka tas apliecina – jaunajai iekārtai nevar pievienot jaunus lietotājus. Vācijas iestādes norāda, ka jaunus rūpnieciskos lietotājus var viegli pievienot un ka ierobežojumus galvenokārt rada tās caurules izmērs, kas novada attīrīto ūdeni Oderā.

               (88)

               Vācijas iestādes noraida sūdzības iesniedzēja apgalvojumu, ka uzņēmums Propapier var izmantot TAZV iekārtas saražoto biogāzi. Notekūdeņu attīrīšanas iekārtas lietotājiem nav iespējams izmantot biogāzi. TAZV biogāzi izmanto savā 3 MW spēkstacijā.

               (89)

               Vācijas iestādes noraida apgalvojumu, ka tās sāka popularizēt rūpniecības parku citu potenciālo ieguldītāju vidū tikai tad, kad uzņēmums Smurfit Kappa iesniedza sūdzību, jo jau 1998. gadā Eizenhitenštates iestādes Austrumbrandenburgas Ieguldītāju centram uzticēja veikt rūpniecības zonu un komercplatību, tostarp Oderas–Šprē kanāla, popularizēšanu. Plānošanas dokumenti rūpniecības parkam Industriegebiet am Oder-Spree-Kanal pastāv jau kopš 1995. gada.

               (90)

               Vācijas iestādes secina, ka TAZV iekārta neveido īpaši uzņēmumam Propapier paredzētu infrastruktūru.

               (91)

               Vācijas iestādes arī secina, ka infrastruktūras pasākumi paplašinātajā rūpniecības parkā Industriegebiet am Oder-Spree-Kanal (notekūdeņu attīrīšanas iekārtas būvniecība un apgādāšana, kā arī citi pasākumi – autostāvvieta, ceļš, kanāla padziļināšana/paplašināšana) ir vispārīgi attīstības pasākumi, kas neveido selektīvas priekšrocības uzņēmumam Propapier un nav īpaši paredzēti uzņēmuma Propapier lietošanas vajadzībām. Vācijas iestādes uzskata: fakts, ka infrastruktūru pašreiz lieto tikai ierobežots skaits teritorijā sākotnēji izveidoto uzņēmumu, šādā attīstības procesā ir normāls pārejas posms.

         4.2.   VAI UZŅĒMUMAM PROPAPIER IR SNIEGTAS PRIEKŠROCĪBAS, SAMAZINOT MAKSU PAR NOTEKŪDEŅU ATTĪRĪŠANAS IEKĀRTAS LIETOŠANU?

      Sūdzības iesniedzēja piezīmes

               (92)

               Sūdzības iesniedzējs ir vienisprātis ar Komisijas nostāju, kas pausta lēmumā sākt procedūru (skatīt lēmuma sākt procedūru 63. apsvērumu un šā lēmuma 38. apsvērumu), proti, ka atbalsta shēma N 644e/02 neietver maksu par notekūdeņu attīrīšanas iekārtas lietošanu. Tāpēc maksai jāatspoguļo kopējās lietošanas izmaksas. Fakts, ka maksas aprēķins balstās uz tiesību aktu (Kommunalabgabengesetz), nepamato zemāku maksu un no tā izrietošās priekšrocības uzņēmumam Propapier.

               (93)

               Sūdzības iesniedzējs arī norāda, ka notekūdeņu attīrīšanas iekārta nesniedz publisku pakalpojumu – tā ir būvēta galvenokārt tikai uzņēmuma Propapier lietošanas vajadzībām.

               (94)

               Sūdzības iesniedzējs apgalvo, ka visas trīs pārbaudes (pilnu izmaksu pārbaude, privātu ieguldītāju pārbaude, etaloncenas), ko Komisija ierosinājusi lēmumā sākt procedūru, liecina, ka pieprasītā maksa sniedz ekonomiskas priekšrocības uzņēmumam Propapier.

      Pilnu izmaksu pārbaude

               (95)

               Sūdzības iesniedzējs arī apgalvo, ka pilnu izmaksu aprēķinu atbalsta ne tikai ES Ūdens pamatdirektīvas 9. pants, bet arī fakts, ka lielākajai daļai pārstrādātā papīra fabriku ir sava notekūdeņu attīrīšanas iekārta. Uzņēmuma Propapier veiktā maksa sedz tikai 20 % no aprēķinātajiem procentu maksājumiem ieguldītajam kapitālam, un tajā nav ņemta vērā kapitāla daļa, kas iegūta no 80 % subsīdiju notekūdeņu attīrīšanas iekārtas būvniecības izmaksām.

      Privātu ieguldītāju pārbaude

               (96)

               Sūdzības iesniedzējs uzskata, ka parastos apstākļos privāts uzņēmējs vai papīrfabrikas īpašnieks vēlas vismaz segt pilnās izmaksas, un tāpēc šī pārbaude atbilst iepriekš minētajai pilnu izmaksu pārbaudei.

      Etaloncenas

               (97)

               Sūdzības iesniedzējs piekrīt lēmumā sākt procedūru paustajai Komisijas nostājai, ka nav iespējams, ka, izmantojot etaloncenas, tiks izslēgta atbalsta klātbūtne. Tikai tādu papīrfabriku salīdzinājums, kas izmanto komunālās kanalizācijas sistēmas, nebūtu reprezentatīvs, jo lielākajai daļai papīrfabriku ir sava notekūdeņu attīrīšanas iekārta.

               (98)

               Sūdzības iesniedzējs apgalvo, ka Vācijas iestādes ir iesniegušas tikai ļoti selektīvu informāciju par kanalizācijas maksu, ko veic citas papīrfabrikas (pētījums, salīdzinājums ar Šprētāles / Schwarze Pumpe tarifiem un vecs 1990. gada lēmums), un ka, pamatojoties uz šiem piemēriem, nevar noteikt etaloncenu, jo šī maksa cita starpā ir atkarīga no subsīdijām un ieguldījumu izmaksām, turklāt atsevišķos reģionos tiesību akti var atšķirties. Sūdzības iesniedzējs veic salīdzinājumu ar savu iekārtu, kas izmanto komunālo kanalizācijas sistēmu [konfidenciāla informācija], un aprēķina, ka, ņemot vērā būvniecības ieguldījumu EUR 42 miljonu apmērā (kā Eizenhitenštatē), uzņēmumam Propapier būtu jāmaksā EUR 4/m3, kas ir daudz vairāk par summu, ko šis uzņēmums maksā pašreiz.

               (99)

               Sūdzības iesniedzējs apgalvo, ka Vācijas iestāžu minētais avīzes raksts tika publicēts 2004. gadā un ir balstīts uz 2002. gadā publicētu pētījumu, izmantojot datus no 2000./2001. gada. Sūdzības iesniedzējs atsaucas uz Vācijas iestāžu 2009. gada 30. janvārī iesniegtā dokumenta 6. pielikumu, kas ietver rakstu no tiešsaistes ziņu avota Das Papier 2004-T174
                   (23). Sūdzības iesniedzējs apgalvo, ka pētījums aptver tikai septiņas anonīmas papīrfabrikas, turklāt nav skaidrs, vai tām ir sava notekūdeņu attīrīšanas iekārta vai tās ir pievienotas komunālajai sistēmai un vai vērā ņemtās izmaksas ietver tikai darbības izmaksas (neietverot kapitāla vai citas ar darbību nesaistītas izmaksas). Ja pētījumā salīdzinātas tikai tās papīrfabrikas, kas izmanto savas notekūdeņu attīrīšanas iekārtas, ir jāietver kapitāla izmaksas.

      Vācijas iestāžu piezīmes

               (100)

               Vācijas iestādes uzskata, ka neviena valsts atbalsta priekšrocība, ko rada par TAZV iekārtas lietošanu iekasētā maksa, neveido valsts atbalstu, jo, pēc Vācijas iestāžu domām, Komisijas lēmums lietā N 644e/02 aptver arī Gemeinschaftsaufgabe shēmas netiešo ietekmi, t. i., lietošanas maksu. Vācijas iestādes arī apgalvo, ka pasākums, kas saskaņā ar lietā N 644e/02 apgalvoto neveido valsts atbalstu, nevar kļūt par valsts atbalstu lietotāja līmenī. Vācijas iestādes uzskata, ka Komisija mainīja savu pieeju attiecībā uz jautājumu par to, vai atbalstu infrastruktūras operatoram var nodot infrastruktūras lietotājam tikai pēc tam, kad Vispārējā tiesa bija pieņēmusi spriedumu Flughafen Leipzig-Halle GmbH lietā (24).

               (101)

               Vācijas iestādes atzīst, ka brīdī, kad TAZV tika piešķirts atbalsts, lēmums lietā N 644e/02 bija zaudējis spēku. Tomēr tās norāda, ka attiecīgais tiesību akts, uz kura bija balstīts lēmums lietā N 644e/02, bija identisks ar tiesību aktu, pamatojoties uz kuru tika īstenots pasākums attiecībā uz TAZV. Juridiskais pamats ir tikai aktualizēts, taču tā saturs nav mainījies. Tāpēc Vācijas iestādes apgalvo, ka tikai juridiskā pamata aktualizēšana automātiski nenozīmē pasākuma kvalificēšanu par valsts atbalstu.

               (102)

               Vācijas iestādes uzsver, ka izmaksu aprēķins ir pārredzams un tā izpildi nosaka tiesību akti.

      Uzņēmumam Propapier ekonomisku priekšrocību nav

               (103)

               Vācijas iestādes skaidro savu viedokli par trim iespējām, kā aprēķināt maksu uzņēmumam, kas izmanto notekūdeņu attīrīšanas pakalpojumus (lēmuma sākt procedūru 68. apsvērums): pilno izmaksu metode, privāta ieguldītāja cena, etaloncena.

      Piemērojot pilno izmaksu metodi, priekšrocību nav

               (104)

               Vācijas iestādes nepiekrīt apgalvojumam, ka uzņēmuma Propapier veiktā maksa nesedz pilnās izmaksas. Izmaksu aprēķinu nosaka tiesību akti (saskaņā ar kuriem izmaksām principā jābūt nosegtām, izņemot procentu maksājumu aprēķinu, kurā neņem vērā trešo personu subsīdijas (25)). Tiesību aktos noteikts, ka izmaksas ir jānosedz, taču tās nedrīkst tikt pārsniegtas. Visas TAZV radītās izmaksas ir nosegtas, tostarp procenti par ieguldītā kapitāla TAZV daļu. Fiktīvu procentu aprēķins subsīdijām no federālās zemes nebūtu pamatots, jo TAZV šādas izmaksas nav radījusi.

               (105)

               Uzņēmumam Propapier nav selektīvu priekšrocību, jo maksa ir vienāda visiem nesen uzbūvētās iekārtas lietotājiem.

               (106)

               Tas, vai maksa būtu augstāka bez Gemeinschaftsausgabe shēmas subsīdijām, kas paredzētas notekūdeņu attīrīšanas iekārtas būvniecībai, ir atkarīgs no vairākiem faktoriem, piemēram, cita starpā no cita finansējuma pieejamības.

               (107)

               Ne princips “piesārņotājs maksā”, ne ES Ūdens pamatdirektīva nepieprasa iestādēm ieguldītā kapitāla procentu aprēķinā ietvert subsīdijas. ES Ūdens pamatdirektīvā noteikts, ka ūdens pakalpojumu izmaksas ir jāatgūst, taču dalībvalstīm ir dota brīva izvēle attiecībā uz īstenošanas veidu. Šajā gadījumā visas TAZV (ūdens pakalpojumu) izmaksas ir nosegtas. Princips “piesārņotājs maksā” nav absolūts, taču tas ir jāņem vērā. Šajā gadījumā to ņem vērā, veicot visu TAZV izmaksu aprēķinu.

               (108)

               ES Ūdens pamatdirektīvā minēts “pienācīgs” ieguldījums. Vācijas iestādes norāda, ka salīdzinājumā ar citiem Vācijas vai Eiropas Savienības reģioniem uzņēmuma Propapier maksa ir salīdzinoši liela. Vācijas iestādes arī norāda: ES Ūdens pamatdirektīvā arī noteikts, ka dalībvalstis var ņemt vērā izmaksu segšanas sociālās, vides aizsardzības un ekonomiskās sekas, kā arī skarto reģionu ģeogrāfiskos un klimatiskos apstākļus.

               (109)

               Vācijas iestādes apgalvo, ka salīdzinājums ar Kimberly-Clark vai InfraLeuna lietām (skatīt arī lēmuma sākt procedūru 70. apsvērumu) nav atbilstošs. Kimberly-Clark lieta bija par izdevīgāku tarifu vienam uzņēmumam, kas radīja aizdomas, ka netika segtas visas izmaksas. Šajā gadījumā visas izmaksas ir nosegtas un tarifa nosacījumi ir vienādi visiem lietotājiem. Kimberly-Clark rūpniecības zona tika attīstīta viena uzņēmuma īpašajām vajadzībām, savukārt šajā gadījumā rūpniecības zona tiek attīstīta vairāku uzņēmumu vajadzībām.

               (110)

                  InfraLeuna lēmums ir par privātu uzņēmumu veiktu cenu noteikšanu privātas infrastruktūras lietošanai, savukārt šis gadījums attiecas uz komunālās infrastruktūras izmantošanu un ar tirgu nesaistītu maksu, kas noteikta tiesību aktos. Šajā gadījumā lietotāji sedz visas izmaksas, kas parasti būtu jāuzņemas notekūdeņu pakalpojumu sniegšanas uzņēmumam. Neliberalizētā notekūdeņu attīrīšanas tirgū vērā ņemamās izmaksas visiem uzņēmumiem ir vienādas, turklāt tās nosaka tiesību akti (Brandenburgas KAG).

               (111)

                  Wagner un Weida Leder lēmumi, kas citēti lēmumā sākt procedūru (71. apsvērums un 19. zemsvītras piezīme), ir par subsīdijām, kas paredzētas privātu notekūdeņu attīrīšanas iekārtu būvniecībai. Tomēr šajā gadījumā uzņēmums Propapier nevis saņem subsīdijas brīvprātīgiem privātiem ieguldījumiem, bet gan maksā lietotāja maksu, kas tam noteikta saskaņā ar tiesību aktiem.

      Privātu ieguldītāju pārbaude nav piemērojama

               (112)

               Vācijas iestādes uzskata, ka ūdens nav parasts komerciāls produkts. Notekūdeņu attīrīšanas nozari Vācijā organizē kā valsts pašvaldības struktūru reģionālu monopolu. Tāpēc notekūdeņu attīrīšana Vācijā ir nevis saimnieciska darbība, bet gan pilsētām noteikts obligāts valsts iestādes uzdevums. TAZV rīkojas kā valsts iestāde, nevis kā uzņēmums, kura darbību var analizēt, piemērojot tirgus ieguldītāja pārbaudi. Vācijā pastāv obligāts pievienošanās un lietošanas pienākums. Lietotāji nevar izvēlēties citu pakalpojuma sniedzēju, kas nav pašvaldības struktūra. Maksa ir noteikta tiesību aktos, un par to lemj iestādes. Maksa nevar pārsniegt izmaksas.

               (113)

               Notekūdeņu attīrīšanas nozarei Vācijā privāti uzņēmumi var piekļūt tikai ierobežotā apmērā. Tie var rīkoties tikai kā notekūdeņu attīrīšanas iekārtas pārvaldītāji, operatori vai koncesionāri, tehniski izpildot tiesību aktu nosacījumus. Tomēr atbildība par uzdevumu ir pašvaldībai, un tai nav juridiska pienākuma piešķirt līgumu konkursa kārtībā. Turklāt privāti uzņēmumi var īstenot tehniskus uzdevumus (vai izņēmuma gadījumos iekasēt maksu), taču arī šajā gadījumā maksa nedrīkst pārsniegt to izmaksas. TAZV nav nodevusi tehniskus uzdevumus trešām personām.

               (114)

               Tā kā maksa ir noteikta tiesību aktos un nevar pārsniegt infrastruktūras izmaksas, nepastāv tirgus, kurā privāti uzņēmumi var noteikt maksu par notekūdeņu attīrīšanas iekārtas lietošanu ar mērķi gūt peļņu. Starp privātiem uzņēmumiem vai privātiem un valsts uzņēmumiem nav konkurences par plašāka lietotāju loka piesaisti.

               (115)

               Vācijas iestādes uzskata, ka šādā gadījumā nav iespējams salīdzināt operatora rīcību un privāta ieguldītāja rīcību. Tāpēc privātā ieguldītāja pārbaude nav piemērojama

      Etaloncenas

               (116)

               Tā kā pievienošanās notekūdeņu attīrīšanas iekārtai ir obligāta, nav konkurences un tādējādi nav arī tirgus cenas, ko varētu izmantot kā etaloncenu priekšrocību novērtēšanai saskaņā ar noteikumiem par valsts atbalstu.

               (117)

               Vācijas iestādes noraida sūdzības iesniedzēja apgalvojumu, ka tikai dažas papīrfabrikas izmanto komunālās kanalizācijas sistēmas un ka tādējādi nozares mērogā kā etaloncenu izmantot datus tikai par šīm papīrfabrikām nebūtu reprezentatīvi.

               (118)

               Vācijas iestādes savās piezīmēs veica labojumu par to, ka uzņēmums Propapier nemaksā EUR 0,95/m3 (kā minēts lēmuma sākt procedūru 72. un 80. apsvērumā), bet kopš 2010. gada maksa ir EUR 1,18/m3. Salīdzinājumā ar citām vietām Eiropas Savienībā šī maksa ir augsta vai vismaz nav neparasta. Saskaņā ar Vācijas papīra ražotāju apvienības aptauju, kas veikta 77 Vācijas papīra ražošanas uzņēmumos, pārstāvot 68 % šīs nozares, vidējā maksa 2007. gadā bija EUR 1,12/m3 (variējot robežās no EUR 0,31/m3 līdz 2,20/m3). Uzņēmuma Propapier maksa iekļaujas šā piemēra cenu diapazonā un pārsniedz tā vidējo vērtību.

               (119)

               Turpmāk iesniegtajos dokumentos Vācijas iestādes informēja Komisiju, ka 2012. gadā maksa tika paaugstināta līdz EUR 1,41/m3, lai segtu notekūdeņu attīrīšanas iekārtas darbības uzsākšanas gados radušos zaudējumus. Tā kā saistībā ar enerģijas izmaksām bija radušies ietaupījumi un ievērojot juridisko pienākumu, ka maksai jāsedz izmaksas, taču tā nedrīkst tās pārsniegt, kopš 2013. gada sākuma maksa ir EUR 1,39/m3. Turklāt uzņēmumam Propapier notekūdeņi pirms to ievadīšanas TAZV iekārtā ir iepriekš jāattīra. Iepriekšējas attīrīšanas izmaksas ir aptuveni EUR [..]/m3, tādējādi uzņēmuma Propapier kopējās izmaksas par notekūdeņu attīrīšanu ir EUR [..]/m3 salīdzinājumā ar vidējām izmaksām šajā nozarē (2010. gadā), kas ir EUR 1,27/m3.

               (120)

               Vācijas iestādes apgalvo, ka cena, ko iegūst, veicot salīdzinājumu ar maksām, ko veic citi papīra ražotāji Eiropas Savienībā, ir pareizā etaloncena, lai pārbaudītu, vai ir radītas ekonomiskas priekšrocības, un ka Komisijas šaubas par to, vai šāds salīdzinājums ir pareizs, nav pamatotas.

               (121)

               Vācijas iestādes norāda, ka piemēri, ko tās sniegušas Komisijai, ir vidējās cenas, pamatojoties uz pilno izmaksu vērtībām. Tās apgalvo: nav pamata uzskatīt, ka šī maksa ietver valsts atbalstu.

               (122)

               Vācijas iestādes uzskata, ka Lenzing Lyocell
                   (26) piemērs ir derīgs, pat ja lieta tika izskatīta pirms 10 gadiem (uzņēmums Propapier maksā vairāk nekā divkāršu maksu, taču pēdējos 10 gados maksa nav pieaugusi par vairāk nekā 100 %).

      Pastāvošs atbalsts

               (123)

               Vācijas iestādes izvirza divus argumentus, kas atbalsta tās uzskatu, ka, ja maksa veidotu atbalstu, tas būtu pastāvošs atbalsts saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 659/1999 1. panta b) punkta v) apakšpunktu.

               (124)

               Vācijas iestādes skaidro, ka lietas N 644e/02 lēmumā Komisija 2003. gadā konstatēja, ka Gemeinschaftsausgabe shēma nesniedz valsts atbalstu notekūdeņu attīrīšanas iekārtu operatoriem, ja tie – kā TAZV gadījumā – ir veidoti kā Zweckverband (saskaņā ar valsts tiesību aktiem īpašiem nolūkiem izveidota pašvaldības apvienība). Komisija šo novērtējumu pamatoja ar faktu, ka Zweckverband apvienību uzrauga pašvaldība un ka tā sniedz publisku pakalpojumu. Tomēr, kā Komisija norādīja lēmuma sākt procedūru 57. apsvērumā, pat ja shēma iekšējā tirgus attīstības dēļ pa to laiku veidotu atbalstu, tas saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 659/1999 1. panta b) punkta v) apakšpunktu būtu pastāvošs atbalsts.

               (125)

               Kā skaidrots šā lēmuma 100. apsvērumā, Vācijas iestādes uzskata, ka lēmums lietā N 644e/02 aptver arī Gemeinschaftsaufgabe shēmas netiešo ietekmi, t. i., lietošanas maksu. Par maksu nekad nav atsevišķi jāpaziņo, jo noteikumi, kas saistīti ar maksas aprēķinu, ietver shēmas īstenošanu.

               (126)

               Atsaucoties uz argumentu, ka maksa veido pastāvošu atbalstu, Vācijas iestādes norāda, ka maksa veido atbalstu, kas pastāvēja, pirms 1958. gada 1. janvārī stājās spēkā Līgums par Eiropas Savienības darbību. Atbalsts, kas pastāvēja pirms šā līguma stāšanās spēkā, ir pastāvošs atbalsts arī turpmāku modifikāciju gadījumā, ja vien netiek mainīta sākotnējās atbalsta shēmas faktiskā būtība (27). Tādu vispārīgu specifikāciju precizējumi, kas piemērojamas pirms 1958. gada 1. janvāra, neveido jaunu atbalstu, par kuru būtu jāpaziņo Komisijai (28).

               (127)

               Vācijas iestādes skaidro, ka pašvaldības nodevu tiesību akti pastāvēja jau pirms LESD stāšanās spēkā 1958. gadā un saglabāja savu spēku arī pēc tam. Pašreizējā Brandenburgas KAG 6. panta 2. punkts saskaņā ar faktu, ka Brandenburga atrodas agrākās Prūsijas karalistes teritorijas daļā, izriet no Prūsijas karalistes 1893. gada 14. jūlija pašvaldības nodevu likuma (PrKAG) un Bavārijas pašvaldības nodevu likuma (BayGAG). Vācijas iestādes šo argumentu pamatoja ar šādiem apakšargumentiem:

                           a)

                           šie likumi saglabāja savu spēku laikposmā no 1919. līdz 1933. gadam un no 1933. līdz 1945. gadam;

                           b)

                           pašreizējie veco Vācijas federālo zemju pašvaldības nodevu likumi izriet no PrKAG;

                           c)

                           starp Brandenburgas KAG un PrKAG ir vēsturiska nepārtrauktība, neskatoties uz jauno federālo zemju īpašo stāvokli Vācijas sadalīšanas dēļ.

      Apakšarguments a)

               (128)

                  PrKAG jau bija paredzēta iespēja, ka pašvaldības iekasē maksu par publiskās infrastruktūras izmantošanu. Pašvaldības nodevu likums, kas Bavārijā ir spēkā kopš 1938. gada (un tas bija pamatā vairākiem līdzīgiem likumiem citās Dienvidvācijas federālajās zemēs), arī paredz šādu iespēju (29). Saskaņā ar PrKAG maksu parasti aprēķina tā, lai tiktu segtas iekārtas pārvaldības un darbības izmaksas, tostarp izdevumi par procentu maksājumiem un kapitāla atmaksu. Lai gan PrKAG tekstā tikai noteikts, ka maksai jāsedz procentu maksājumi par kapitālu (ko izmanto infrastruktūrai), turpmākas PrKAG interpretācijas pēckara periodā paredzēja, ka saskaņā ar PrKAG nav paredzēta procentu likme dotācijām, kas saņemtas no trešām personām.

               (129)

                  PrKAG vai līdzvērtīgi pastāvošie valsts tiesību akti netika nepārprotami atcelti ne Veimāras republikā, ne arī tad, kad varu sagrāba nacionālsociālisti. Tāpēc šie likumi saglabāja savu spēku pēc 1918. gada.

      Apakšarguments b)

               (130)

               Pēc Otrā pasaules kara PrKAG saglabāja savu spēku valsts tiesību aktu (Landesrecht) formā saskaņā ar 1949. gada Vācijas Konstitūciju, kas ļāva saglabāt spēku likumiem, kuri nebija pretrunā ar Konstitūciju (Konstitūcijas 123. pants), un ar tādu nosacījumu starpniecību, kas ļāva federālajām zemēm noteiktās jomās izdot likumus. Tādējādi top skaidrs, ka PrKAG Vācijas federālajās zemēs bija spēkā, pirms bija stājies spēkā Līgums par Eiropas Savienības darbību.

               (131)

               Kad 1949. gadā tika izveidota Vācijas Federatīvā Republika, PrKAG atsevišķās Rietumvācijas federālajās zemēs tika pakāpeniski aizstāts ar dažādiem pašvaldības nodevu likumiem. Aizstājot PrKAG ar šiem federālo zemju likumiem 20. gadsimta 60. un 70. gados, tika precizēta sistēma un pielāgota terminoloģija, taču likuma faktiskā būtība nemainījās. Turklāt trešo personu subsīdijas joprojām netika iekļautas aprēķināto procentu maksājumu darbības jomā (30). Saskaņā ar PrKAG procenti bija jāaprēķina tikai parādiem. Procentu aprēķinā saskaņā ar valsts likumiem tika iekļauts kapitāls, taču ne PrKAG, ne Vācijas federālo zemju likumos nebija paredzēti aprēķinātie procentu maksājumi dotācijām.

               (132)

               Tāpēc Vācijas iestādes uzskata, ka veco Vācijas federālo zemju pašreizējie pašvaldības nodevu likumi ir PrKAG nosacījumu turpinājums. Vācijas iestādes norāda, ka šīs lietas nolūkos jo īpaši svarīgi ir aplūkot Ziemeļreinas-Vestfālenes 1969. gada pašvaldības nodevu likumu (31), kas kalpoja par paraugu Brandenburgas KAG un kas aizstāja 1906. gada PrKAG. Brandenburgas KAG saturs ir tāds pats, kāds PrKAG, neskatoties uz nepieciešamo terminoloģijas pielāgošanu (skatīt šā lēmuma 128. apsvērumu). Būtiski norādīt, ka citu federālo zemju pašvaldības nodevu likumu pamatā arī ir PrKAG, ko tie arī aizstāja (piem., Reinzemē-Pfalcā, Šlēsvigā-Holšteinā, Hesenē).

      Apakšarguments c)

               (133)

               Vācijas iestādes uzskata, ka Brandenburgas KAG ir īpašs statuss, ko radījis Vācijas sadalījums pēc kara. Turpmākajos gados pēc Vācijas Demokrātiskās Republikas (VDR) izveides tika likvidēta pilsētu pašpārvalde ar tās neatkarīgo darbības zonu Brandenburgā un citās Austrumvācijas federālajās zemēs. Noteikumi tika ieviesti galvenās pārvaldes līmenī. Tomēr 1990. gada 17. maija Pašvaldību konstitūcijas likumā (32) (ieviesa VDR valsts kamera pirms Vācijas apvienošanās 1990. gada 3. oktobrī) pilsētu pašpārvalde tika atjaunota un tika paredzēts, ka pašvaldībām jāsedz savas darbības izmaksas no saviem līdzekļiem. Lai to spētu, pašvaldībām tika piešķirtas tiesības iekasēt atlīdzību un nodevas par pakalpojumu sniegšanu.

               (134)

               1991. gada 27. jūnija Brandenburgas KAG tika veidots, pamatojoties uz Ziemeļreinas-Vestfālenes pašvaldības nodevu likumu, ar gandrīz identiskiem nosacījumiem.

               (135)

               Vācijas iestādes apgalvo, ka, neskatoties uz likuma atšķirīgo attīstību agrākajā VDR, nav pamatojuma atšķirīgi aplūkot Austrumvācijas un Rietumvācijas federālo zemju pašvaldības nodevu likumus. Ir skaidrs, ka Brandenburgas KAG ievēro PrKAG juridiskās tradīcijas, bet neievēro agrākās VDR juridisko mantojumu. Starp VDR (notekūdeņu) attīrīšanas sistēmu un pašreizējo Brandenburgas notekūdeņu attīrīšanas sistēmu nav arī institucionālas nepārtrauktības. 1990. gada 17. maija pašvaldību konstitūcijas likums bija pamatā pašvaldības nodevu likumu ieviešanai jaunajās federālajās zemēs. Šie likumi bija līdzīgi vecajās federālajās zemēs ieviestajiem likumiem, kuri izriet no PrKAG. Tās bija neizbēgamas sekas, ar ko saskārās jaunās federālās zemes, kas saskaņā ar Konstitūciju pievienojās Vācijas Federatīvajai Republikai (33). Tas jo īpaši top skaidrs, aplūkojot Brandenburgas KAG attīstību, kā aprakstīts iepriekš. Brandenburgas KAG atbilst Ziemeļreinas-Vestfālenes pašvaldības nodevu likuma un PrKAG juridiskajām tradīcijām. Vācijas sadalīšana un no tā izrietošā juridiskās attīstības pārtraukšana Austrumvācijas federālajās zemēs nedrīkst radīt nelabvēlīgu situāciju Brandenburgas KAG interpretācijas kontekstā.

               (136)

               Tāpēc starp Brandenburgas KAG un PrKAG pastāv vēsturiska nepārtrauktība.

               (137)

               Vācijas iestādes arī uzskata, ka līdzvērtīguma princips un izmaksu atgūšanas princips jau pastāvēja, pirms 1958. gadā spēkā stājās LESD. Līdzvērtīguma princips nosaka, ka nodevai jābūt proporcionālai ar valsts iestādes sniegto pakalpojumu. Tas veido daļu no tiesību normu koncepcijas, kas ir ietverta Vācijas Konstitūcijā. Izmaksu atgūšanas princips izriet no PrKAG. Pat ja principu stingri nepiemēro visos nodevas aprēķinos, pašvaldības ieņēmumi no nodevām nedrīkst būtiski pārsniegt tās izmaksas.

      Tiesiskās paļāvības aizsardzības principa un vienlīdzīgas attieksmes vispārīgā principa ievērošana

               (138)

               Vācija arī apgalvo: ja Komisija uzskatītu, ka uzņēmumam Propapier noteiktā maksa ietver darbības atbalstu, šo atbalsta komponentu atgūšana būtu pretrunā gan ar tiesiskās paļāvības aizsardzības principu, gan ar vienlīdzīgas attieksmes vispārīgo principu.

               (139)

               Tiesiskās paļāvības aizsardzības princips nozīmē, ka 1) Savienības struktūrai ir jārada pamatotas gaidas un 2) piesardzīgs uzņēmējs nedrīkst paredzēt, ka mēra pieņemšana varētu skart viņa intereses.

               (140)

               Ņemot vērā to, ka Gemeinschaftsaufgabe shēma (apstiprināta ar lēmumu lietā N 644e/02) netika uzskatīta par atbalstu, uzņēmuma Propapier pamatotās gaidas varētu būt tas, ka tas neguva labumu no valsts atbalsta. Iepriekš nebija šaubu par šo pasākumu atbilstību Savienības tiesību aktiem, jo Eiropas Komisija nav pārbaudījusi līdzīgus pasākumus.

               (141)

               Tāda atbalsta elementa atgūšana, kas nav ietverts šajā maksā, kad konstatēts, ka tā ietvēra darbības atbalstu, būtu pretrunā ar vienlīdzīgas attieksmes principu, kas paredz, ka identiski fakti jāaplūko vienādi. Atgūšana sniegtu priekšrocības uzņēmuma Propapier konkurentiem.

         4.3.   PIEZĪMES NO VĀCIJAS PAŠVALDĪBU APVIENĪBĀM UN VKU

               (142)

               Vācijas pašvaldību apvienības un VKU ļoti atzinīgi vērtē Vācijas iestāžu 2011. gada 28. janvārī sniegtās piezīmes, kuru sagatavošanā tās piedalījās. Tās jo īpaši atsaucas uz piezīmēm, kurās apgalvots, ka notekūdeņu attīrīšana Vācijā ir suverēns un neekonomisks pašvaldību uzdevums. Pašvaldības organizē un finansē šo uzdevumu savā konstitucionālajā vietējā pašpārvaldē un dara to iedzīvotāju interesēs.

               (143)

               Vācijas pašvaldību apvienības un VKU skaidro, ka Brandenburgas KAG 6. panta 2. punkta piektais teikums, saskaņā ar kuru notekūdeņu attīrīšanas iekārtas nodevām jāsedz izmaksas, aprēķinātie procentu maksājumi un amortizācija, taču ieguldītā kapitāla procentu aprēķinā neņem vērā subsīdijas, ir klienta interesēs. Tā kā subsīdijas no trešām personām neveido pašu kapitālu, ko ieguldījušas pašvaldības, klientiem par šīm subsīdijām nav jāmaksā procenti pašvaldībām.

         5.   PASĀKUMA NOVĒRTĒJUMS SASKAŅĀ AR NOTEIKUMIEM PAR VALSTS ATBALSTU

               (144)

               Attiecīgie pasākumi uzskatāmi par valsts atbalstu, ja ir ievēroti šādi nosacījumi: i) atbalstu ir piešķīrusi dalībvalsts vai tas piešķirts no valsts līdzekļiem; ii) tas uzņēmumiem sniedz ekonomiskas priekšrocības; iii) priekšrocības ir selektīvas; un iv) pasākums kropļo vai draud kropļot konkurenci un negatīvi ietekmē tirdzniecību starp dalībvalstīm. Valsts atbalsta klātbūtni konstatē, ja kumulatīvi ir ievēroti LESD 107. panta 1. punktā izklāstītie nosacījumi.

               (145)

               Jau lēmumā sākt procedūru nebija šaubu, ka visi attiecīgie pasākumi ietvēra valsts līdzekļu izmantošanu un ka tie, iespējams, varēja kropļot konkurenci un tirdzniecību iekšējā tirgū.

               (146)

               Attiecībā uz sūdzības iesniedzēja minētajiem elementiem Komisija norāda, ka ir nepieciešams nošķirt 1) iespējamu valsts atbalstu uzņēmumam Propapier ar īpašam nolūkam paredzētas infrastruktūras pasākumiem (notekūdeņu attīrīšanas iekārtas būvniecība, kā arī citi konkrēti infrastruktūras projekti nesen paplašinātajā rūpniecības parkā, kur atrodas uzņēmuma Propapier jaunā papīrfabrika) un 2) iespējamu atbalstu uzņēmumam Propapier, samazinot nodevas par notekūdeņu attīrīšanas iekārtas lietošanu.

         5.1.   VAI PUBLISKI FINANSĒTIE INFRASTRUKTŪRAS PROJEKTI IR VISPĀRĪGA INFRASTRUKTŪRA VAI ĪPAŠI UZŅĒMUMAM PROPAPIER PAREDZĒTA INFRASTRUKTŪRA?

               (147)

               Komisija iepriekš ir paudusi viedokli, ka valsts iestādes var veikt būvdarbus, lai attīstītu savu apgabalu. Piemēram, tās var finansēt ieguldījumus infrastruktūrā, kas sniegs labumu vispārējai sabiedrībai. Turklāt Komisija uzskata, ka šādas infrastruktūras izveides iemesls nav būtisks, ja vien tas ir vispārējās vietējās sabiedrības interesēs. Tomēr, ja šāda infrastruktūra kalpos tikai privāta uzņēmuma vajadzībām, šis uzņēmums ir atbildīgs par tās finansēšanu. Tas izriet no fakta, ka, ja ir iesaistīts valsts atbalsts, Komisijas pienākums ir analizēt attiecīgo pasākumu praktisko ietekmi, nevis sasniegtos mērķus. Tāpēc šajā gadījumā Komisija uzskata, ka ir jāanalizē, kura infrastruktūra sniedz labumu vispārējai sabiedrībai (tostarp uzņēmumam Propapier), bet kuru izmanto tikai uzņēmums Propapier. Ja infrastruktūru izmanto tikai uzņēmums Propapier, tam šī infrastruktūra ir jāfinansē (34).

               (148)

               Komisija secina, ka autostāvvietu, ceļu un Oderas–Šprē kanālu nelieto uzņēmumi ES konkurences tiesību aktu izpratnē, jo tos var izmantot bez maksas. Tāpēc šajā gadījumā nerodas jautājums par valsts atbalstu šo infrastruktūru īpašniekiem un operatoriem.

         5.1.1.   Autostāvvieta

               (149)

               Sūdzības iesniedzējs apgalvo, ka autostāvvietas atrašanās vieta ir neparocīga un pārāk tālu, lai noderētu citām iekšpilsētas komercplatībām un ļautu pašvaldībai slēgt kravas automobiļiem paredzētas autostāvvietas pilsētas centrā. Vācijas iestādes patiešām nav atspēkojušas šo apgalvojumu, bet fakts, ka autostāvvieta ir pavisam netālu no uzņēmuma, automātiski nenozīmē, ka tā ir īpaši paredzēta šim uzņēmumam vai ka tā sniedz labumu galvenokārt tam. Sūdzības iesniedzēja minētā (skatīt 46. apsvērumu) zīme, kas norādīja uz stāvvietām spēkstacijas kravas automobiļiem, bija uzstādīta tikai īslaicīgi, un tās uzstādīšanas iemesls bija spēkstacijā notiekošie būvdarbi, kas tika pabeigti 2011. gada marta beigās. Komisija norāda, ka autostāvvieta ir brīvi pieejama un ka piekļuve tai ir norādīta ar zīmi uz koplietošanas ceļa, neminot nekādas atsauces uz konkrētu uzņēmumu. Tas, vai autostāvvieta piedāvā atpūtas un ēdināšanas pakalpojumus, nav būtiski, lai to varētu klasificēt kā vispārīgu infrastruktūru.

               (150)

               Vācijas iestādes ir iesniegušas pietiekami daudz pierādījumu par to, ka autostāvvieta netika būvēta īpaši uzņēmuma Propapier vajadzībām, bet gan bija daļa no rūpniecības parka ekonomiskās attīstības plāna. Turklāt uzņēmumam Propapier ir privāta autostāvvieta, kas paredzēta 27 kravas automobiļiem un 213 vieglajiem automobiļiem. Plānots būvēt papildu 120 stāvvietas vieglajiem automobiļiem (ir izsniegta būvatļauja). Vācijas iestādes jau lēmuma sākt procedūru pieņemšanas brīdī apstiprināja, ka uzņēmuma Propapier autostāvvietas ietilpība ir pietiekama, lai izvietotu tā darbinieku, piegādātāju un apmeklētāju transportlīdzekļus.

               (151)

               Pamatojoties uz iepriekš minēto, Komisija apstiprina savu sākotnējo viedokli, kas pausts lēmumā sākt procedūru, un nolemj, ka autostāvvieta nav īpaši paredzēta uzņēmumam Propapier un neietver valsts atbalstu.

         5.1.2.   Ceļš

               (152)

               Attiecīgais ceļš ir koplietošanas ceļš. Tas veido daļu no rūpniecības zonas vispārējās attīstības; šī rūpniecības zona bija plānota jau 1993. gadā – ilgi pirms uzņēmuma Propapier apmešanās plāniem. Pretēji sūdzības iesniedzēja apgalvojumiem ceļš nebeidzas pāris metrus aiz uzņēmuma Propapier papīrfabrikas, bet gan savieno pašreizējo Oderas–Šprē kanāla rūpniecības zonu un tās paplašinātās teritorijas ziemeļos ar B-112 automaģistrāli. 2013. gadā tika pabeigts pēdējais posms. Jaunais ceļš var kalpot citiem uzņēmumiem, jo tas piedāvā turpmākas attīstības iespējas ArcelorMittal un citām rūpniecības zonām. Tas var samazināt brauciena laiku rūpniecības un komercpārvadājumu satiksmē uz Frankfurti (pie Oderas) un arī nodrošina uzņēmumiem Frankfurtē labāku piekļuvi Eizenhitenštates iekšzemes ostai.

               (153)

               Tāpēc Komisija apstiprina savu sākotnējo viedokli, kas pausts lēmumā sākt procedūru, un nolemj, ka ceļš nav īpaši paredzēts uzņēmumam Propapier un neietver valsts atbalstu.

         5.1.3.   Oderas–Šprē kanāla paplašināšana/padziļināšana

               (154)

               Sūdzības iesniedzējs apgalvoja, ka Oderas–Šprē kanāla paplašināšanas un padziļināšanas infrastruktūras būvdarbi ir īpaši paredzēti uzņēmumam Propapier un ietver valsts atbalstu tam. Eizenhitenštates pilsēta 2008. gadā paplašināja rūpniecības parku Industriegebiet am Oder-Spree-Kanal, lai piesaistītu uzņēmumus. Kopš 2003. gada gar visu kanālu (kas veido daļu no Eiropas transporta tīkla – TEN) ir izbūvētas slūžas. Tomēr nekas neliecina par cēloņsakarību starp šiem infrastruktūras būvdarbiem un uzņēmuma Propapier ierašanos vai to, ka šie būvdarbi sniegtu selektīvas priekšrocības uzņēmumam Propapier, un Komisija ir vienisprātis ar Vācijas iestādēm, ka Oderas–Šprē kanāla paplašināšana/padziļināšana ir daļa no nepieciešamās regulārās ūdensceļa uzturēšanas.

               (155)

               Tāpēc Komisija apstiprina savu sākotnējo viedokli, kas pausts lēmumā sākt procedūru, un nolemj, ka Oderas–Šprē kanāla paplašināšana/padziļināšana nesniedz selektīvas priekšrocības uzņēmumam Propapier un neietver valsts atbalstu.

         5.1.4.   Notekūdeņu attīrīšanas iekārta

               (156)

               Komisija norāda, ka esošās notekūdeņu attīrīšanas infrastruktūras jauda ārpus paplašinātās Oderas–Šprē kanāla rūpniecības zonas ir ierobežota. Eizenhitenštatē esošās notekūdeņu attīrīšanas iekārtas atlikusī pieejamā jauda var apmierināt tikai vēl viena neliela ieguldītāja vajadzības, taču ar to nepietiktu, lai apmierinātu vajadzības, ja jaunajā teritorijā apmestos viens liels vai vairāki mazāki rūpnieciskie ieguldītāji.

               (157)

               Komisija arī norāda, ka TAZV notekūdeņu attīrīšanas iekārta netika būvēta īpaši uzņēmuma Propapier vajadzībām. Iekārtas būvniecība bija plānota jau saistībā ar citiem potenciāliem ieguldījumiem 2004.–2006. gadā, proti, ilgu laiku pirms uzņēmuma Propapier apmešanās. Vācijas iestādes iesniedza pierādījumus, kas apliecina, ka notekūdeņu attīrīšanas iekārta bija plānota kā daļa no rūpniecības parka Industriegebiet am Oder-Spree-Kanal ekonomiskās attīstības. Vācijas iestādes arī sniedza pierādījumus par vairākām publicitātes kampaņām ieguldītāju piesaistei, lai paplašinātu Oderas–Šprē kanāla rūpniecības zonu, taču līdz šim kampaņas nav bijušas sekmīgas, jo reģionālajām iestādēm vēl nav izdevies piesaistīt zonai papildu ieguldītājus (izņemot uzņēmumus Propapier, EnBW un 5N PV).

               (158)

               Pat ja notekūdeņu attīrīšanas iekārta, ņemot vērā tās pirmo anaerobās attīrīšanas posmu, ir tehniski konstruēta tā, lai attīrītu notekūdeņus, kas rodas no tādiem būtiskiem rūpnieciskajiem piesārņotājiem kā uzņēmumi, kas ražo CCM no pārstrādātas šķiedras, pirmais anaerobās attīrīšanas posms būtu noderīgs arī citiem lietotājiem, kas rada rūpnieciskos notekūdeņus ar augsta līmeņa organisko piesārņojumu, piemēram, dzērienu un pārtikas nozares uzņēmumiem. Turklāt rūpnieciskajiem notekūdeņiem ar augstu organisko piesārņojumu notekūdeņu attīrīšanas iekārtas ar pirmo anaerobo attīrīšanas posmu sniedz vairākas būtiskas ekonomiskas un ekoloģiskas priekšrocības.

               (159)

               Lai gan pašreizējā izmērā TAZV iekārta galvenokārt apmierina uzņēmuma Propapier vajadzības, to ar tādiem pašiem nosacījumiem izmanto vēl divi citi uzņēmumi, kas apmetušies rūpniecības zonā. Pateicoties tās modulārajai konstrukcijai, to var paplašināt papildu lietotāju vajadzībām. Pat ja netiek veikta modulāra paplašināšana, šobrīd papildu ieguldītājiem ir pieejami aptuveni [20–40] % rezerves jaudas, un ir iespēja divkāršot pašreizējo kopējo jaudu (skatīt 80.–84. apsvērumu). Notekūdeņu attīrīšanas iekārta ir pieejama visiem lietotājiem, nediskriminējot nevienu (jauniem ieguldītājiem, kas apmetas parkā, saskaņā ar tiesību aktiem ir jāpievienojas iekārtai un jāizmanto tā), un tā var attīrīt notekūdeņus arī no uzņēmumiem, kas nav iesaistīti papīra ražošanā.

               (160)

               Komisija uzskata: fakts, ka TAZV iekārtu pašreiz galvenokārt izmanto uzņēmums Propapier (vidēji [< 70] % un maksimāli [< 70] %), obligāti nenozīmē, ka iekārta ir īpašam nolūkam paredzēta infrastruktūra, jo tās modulārā konstrukcija ir lietderīga no ekonomiskā viedokļa brīžos, kad ir ierobežots valsts budžets. Pretēji sūdzības iesniedzēja apgalvojumam TAZV iekārtas jaudas divkāršošanas izmaksas, kuras pēc Vācijas iestāžu aplēsēm veidos mazāk nekā 50 % no sākotnējām ieguldījumu izmaksām, liecina, ka modulārā koncepcija ļauj veidot apjomradītus ietaupījumus.

               (161)

               Fakts, ka reģionālais atbalsts iekārtas būvniecībai tika piešķirts ar nosacījumu, ka paplašinātajā rūpniecības parkā apmetīsies galvenais ieguldītājs (šajā gadījumā uzņēmums Propapier), pēc Komisijas domām, ir laba valsts pārvaldība nepietiekamiem līdzekļiem, jo ir apdomīgi neuzsākt lielas publiskas infrastruktūras būvniecību, nezinot, vai tā tiks lietota, un neizbūvēt to pārāk lielu.

               (162)

               Apgalvojumu, ka papīrfabrikām parasti ir pašām savas notekūdeņu attīrīšanas iekārtas, var noraidīt, pamatojoties uz Vācijas iestāžu sniegtajiem rādītājiem. Pat ja papīra ražošanas nozarē, kā arī citās nozarēs tiek izmantotas individuālas notekūdeņu (iepriekšējas) attīrīšanas iekārtas, tas nenozīmē, ka gadījumos, kad rūpnieciskie lietotāji izmanto komunālo notekūdeņu attīrīšanas iekārtu, priekšrocības no valsts tiek nodotas lietotājiem, jo lietotāji laika gaitā sedz izmaksas, maksājot lietošanas maksu.

               (163)

               Tāpēc Komisija secina, ka notekūdeņu attīrīšanas iekārta ir vispārīga infrastruktūra un tādējādi dotācija TAZV neveido ieguldījumu atbalstu uzņēmumam Propapier. Atšķirībā no gadījuma ar autostāvvietu, ceļu un Oderas–Šprē kanālu notekūdeņu attīrīšanas iekārtas operators veic saimniecisku darbību, jo viņš tirgū piedāvā pakalpojumu (notekūdeņu attīrīšanu) par atlīdzību. Tomēr Komisija ir konstatējusi, ka jebkāds apvienībai TAZV piešķirts atbalsts jebkurā gadījumā veidotu pastāvošu atbalstu (skatīt lēmuma sākt procedūru 51.–57. apsvērumu). Tāpēc šajā lēmumā nav nepieciešams turpināt potenciālā atbalsta TAZV novērtēšanu.

               (164)

               Kopumā Komisija secina, ka dažādi infrastruktūras projekti, kas finansēti par valsts līdzekļiem nesen paplašinātajā rūpniecības parkā, kurā atrodas uzņēmuma Propapier papīrfabrika, nav īpaši paredzēti papīrfabrikai un tāpēc nav uzskatāmi par īpašam nolūkam paredzētu infrastruktūru un valsts atbalstu uzņēmuma Propapier labā. Tas nozīmē, ka šie atbalstītie ieguldījumi neveido vienu ieguldījumu projektu RAG 60. punkta izpratnē kopā ar reģionālo ieguldījumu atbalstu, kas apstiprināts uzņēmuma Propapier papīrfabrikai galīgajā lēmumā lietā SA.23827 (2013/C) (skatīt 4. zemsvītras piezīmi). Tādējādi šajā lēmumā netiek skarts tāda ieguldījumu atbalsta novērtējums uzņēmumam Propapier, kas bija šā lēmuma priekšmets.

         5.2.   VAI SAMAZINĀTĀ MAKSA PAR NOTEKŪDEŅU ATTĪRĪŠANAS IEKĀRTAS LIETOŠANU VEIDO VALSTS ATBALSTU?

               (165)

               Attiecībā uz Vācijas iestāžu apgalvojumu, ka, ja izrādītos, ka saskaņā ar shēmu operatoram piešķirtais pasākums nav atbalsta shēma, infrastruktūras lietotājam “atbalstu” nevarētu nodot, Komisija vēlreiz norāda, ka lēmumā par shēmu N 644e/02 nebija noteikts, vai maksa, ko iekasē par infrastruktūras lietošanu, var veidot valsts atbalstu infrastruktūras lietotājiem. Komisija saglabā savu nostāju, ko tā paudusi lēmumā sākt procedūru, ka tā nav informēta par nodevu regulējumu, kas būtu piemērojams paziņotās shēmas dotācijām un ka tāpēc nevar uzskatīt, ka lēmums, ar kuru apstiprina shēmu, netieši apstiprina iespējamu atbalstu, kura juridiskais pamats būtu pašvaldības nodevu likums.

               (166)

               LESD 107. panta 1. punktā noteikts, ka ar iekšējo tirgu nav saderīgs nekāds atbalsts, ko piešķir dalībvalstis vai ko jebkādā citā veidā piešķir no valsts līdzekļiem un kas rada vai draud radīt konkurences izkropļojumus, dodot priekšroku konkrētiem uzņēmumiem vai konkrētu preču ražošanai, ciktāl tāds atbalsts iespaido tirdzniecību starp dalībvalstīm.

               (167)

               Jānorāda, ka valsts atbalsta klātbūtne jākonstatē neatkarīgi no tā, vai 1) ES Ūdens pamatdirektīvā un Vācijas tiesību aktos, ar ko īsteno šo direktīvu, ir prasīts atgūt pilnās izmaksas par notekūdeņu attīrīšanas pakalpojumu sniegšanu un vai 2) maksa atbilst šo tiesību aktu nosacījumiem. Citiem vārdiem, pasākumi, kas pilnībā atbilst gan ES direktīvai, gan piemērojamajiem Vācijas tiesību aktiem, joprojām var veidot valsts atbalstu, ja ir ievēroti visi LESD 107. panta 1. punktā paredzētie nosacījumi (skatīt 144. apsvērumu).

      Valsts līdzekļi un cēlonība

               (168)

               Nodevas, kas jāmaksā par notekūdeņu attīrīšanas iekārtas lietošanu, nosaka un iekasē pašvaldība saskaņā ar Brandenburgas pašvaldības nodevu likuma (Kommunalabgabengesetz Brandenburg) 6. pantu. Ja noteiktais maksas apmērs būtu zemāks par to, ko iekasētu privāts ieguldītājs, pašvaldība zaudētu ieņēmumus.

               (169)

               Tādējādi pasākumu piešķirtu dalībvalsts vai no valsts līdzekļiem, kā noteikts LESD 107. panta 1. punktā, jo pašvaldības ieņēmumi uzņēmumam Propapier piešķirto priekšrocību dēļ samazinātos.

               (170)

               Tādas maksas noteikšanā, kas rada priekšrocības atsevišķam uzņēmumam, iesaistīta arī valsts, jo tas ir valsts iestādes., t. i., Eizenhitenštates pašvaldības, darbības rezultāts.

      Ekonomiskas priekšrocības

               (171)

               Kā skaidrots lēmumā sākt procedūru (35), Komisijai bija jānovērtē, vai notekūdeņu attīrīšanas iekārtas lietošanas nodevas, kādas noteiktas uzņēmumam Propapier, sniedz šim uzņēmumam (selektīvas) ekonomiskas priekšrocības.

               (172)

               Judikatūrā ir noteikts, ka “priekšrocību” koncepcija aptver ne tikai pozitīvus ieguvumus, piemēram, subsīdijas, bet arī pasākumus, kas dažādos veidos samazina nodevas, kuras parasti iekļauj uzņēmuma budžetā un kuras, lai gan nav subsīdijas vārda tiešajā nozīmē, pēc īpašībām un ietekmes ir līdzīgas (36).

               (173)

               Tādējādi attiecībā uz šo gadījumu rodas jautājums, vai nodevas par notekūdeņu attīrīšanas iekārtas lietošanu uzņēmumam Propapier ir zemākas nekā tās, kas parastos tirgus apstākļos būtu jāmaksā līdzīgam uzņēmumam; citiem vārdiem – vai nodevu līmenis atbilst tirgus ekonomikas operatora principam. Komisija uzskata, ka to var noteikt divos alternatīvos veidos:

                           —

                           salīdzināt uzņēmuma Propapier maksāto cenu ar etaloncenu, ko parasti attiecīgajā dalībvalstī var konstatēt notekūdeņu attīrīšanas jomā,

                           —

                           veikt ex ante ienesīguma analīzi, kas parāda, ka privāts operators būtu noteicis tāda paša līmeņa cenas.

      Etaloncena

               (174)

               Ņemot vērā Vācijas iestāžu aprakstīto tirgus organizāciju (skatīt 112. un 113. apsvērumu) un faktu, ka operatori, pat ja tie ir privātie operatori, nevar brīvi noteikt cenas par saviem pakalpojumiem, jo tiem ir saistošs Brandenburgas KAG, Komisija uzskata, ka nav iespējams konstatēt etaloncenas, ko parastos tirgus apstākļos būtu noteicis privāts operators.

               (175)

               Komisija arī norāda, ka Vācijas iestādes sniegušas datus par cenām, ko maksā uzņēmumi nozarē, kurā darbojas uzņēmums Propapier. Lai gan Vācijas iestādes apgalvo, ka to sniegtās etaloncenas ir vidējie rādītāji, kas atspoguļo pilnas izmaksas, nekas nenorāda uz to, vai šī maksa ietver valsts atbalstu. Komisijai nav zudušas šaubas par šo datu lietderīgumu, izmantojot tos salīdzinājuma pamatā. Tas galvenokārt skaidrojams ar to, ka Komisija uzskata: šīs cenas var atspoguļot dažādu izmaksu faktisko situāciju un var ietvert vai neietvert valsts atbalstu.

         Ex ante ienesīguma analīze

               (176)

               Tā kā trūkst uzticamu tirgus etaloncenu, Komisija uzskata: faktu, ka darījums atbilst tirgus nosacījumiem, var konstatēt, pamatojoties uz citu vispārpieņemtu standarta novērtēšanas metodiku. Pēc Komisijas domām, infrastruktūrai, kura ir pieejama visiem un nav īpaši paredzēta konkrētam lietotājam, tirgus ieguldītāja/operatora pārbaude ir sekmīga, ja infrastruktūras lietotāji – no ex ante skatpunkta – papildus sniedz ieguldījumu operatora ienesīgumā (37).

               (177)

               Šis ir gadījums, kad operatora komerciālā vienošanās ar atsevišķu lietotāju ļauj operatoram segt visas izmaksas, ko rada šī vienošanās, ar samērīgu peļņas daļu, pamatojoties uz stabilām vidēja termiņa prognozēm (38).

               (178)

               Šajā novērtējumā arī jāņem vērā visi ieņēmumi un visas paredzamās papildu izmaksas, kas rodas operatoram saistībā ar konkrēta lietotāja darbību (39).

               (179)

               Šādas papildu izmaksas aptver visas izdevumu vai ieguldījumu kategorijas, piemēram, papildu darbinieku, aprīkojuma un ieguldījumu izmaksas, ko rada lietotāja klātbūtne (40). Turpretī izmaksas, kas operatoram rastos neatkarīgi no vienošanās ar lietotāju, nav jāņem vērā.

               (180)

               Pamatojoties uz šiem faktoriem, Komisija uzskata, ka tirgus ieguldītāja/operatora pārbaude ir sekmīga, t. i., samazinātā maksa nesniedz priekšrocības uzņēmumam Propapier
                   šādu iemeslu dēļ:

                           a)

                           iepriekš tika secināts, ka notekūdeņu attīrīšanas iekārta ir pieejama visiem un nav īpaši paredzēta uzņēmumam Propapier;

                           b)

                           uzņēmuma Propapier veiktā maksa ietver darbības izmaksas, tehniskās apkopes un remonta izmaksas, darbinieku un nodevu pārvaldības izmaksas, aprēķināto amortizāciju, kā arī aprēķinātos procentu maksājumus 20 % apmērā no ieguldījumu kapitāla, kas ieguldīts notekūdeņu attīrīšanas iekārtā; tādējādi maksa sedz visas papildu izmaksas, kas rodas notekūdeņu attīrīšanas iekārtas operatoram saistībā ar uzņēmuma Propapier darbību.

               (181)

               Attiecībā uz samērīgu peļņas daļu, kas, neskaitot papildu izmaksas, lietotāju maksai būtu jāsedz, šajā gadījumā nodevas sedz ne tikai papildu izmaksas, bet arī aprēķinātos procentu maksājumus 20 % apmērā no ieguldījumu kapitāla. Tā kā iepriekš minētās papildu izmaksu pieejas nolūkos tā nav nepārprotami identificēta kā samērīga peļņa, tā operatoram sniedz papildu ienākumus tāpat, kā to būtu sniegusi samērīga peļņa.

               (182)

               Ņemot vērā to, ka maksa nerada priekšrocības un tādējādi neveido valsts atbalstu, Komisijai nebija nepieciešams izvērtēt jautājumu par to, vai maksa veido pastāvošu atbalstu (skatīt 123.–137. apsvērumu) vai darbības atbalstu (skatīt 26. apsvērumu), vai apsvērt, vai šāds darbības atbalsts ir piemērots iekšējam tirgum. Ņemot vērā šo konstatējumu, Komisija arī var atstāt neatbildētu jautājumu par to, vai maksas atgūšana (ja izrādītos, ka tā veido darbības atbalstu) būtu pretrunā ar tiesiskās paļāvības aizsardzības un vienlīdzīgas attieksmes principu.

         6.   SECINĀJUMI

               (183)

               Komisija secina, ka ne TAZV notekūdeņu attīrīšanas iekārtas, ne autostāvvietas, ne jaunā ceļa būvniecība, ne Oderas–Šprē kanāla paplašināšana un padziļināšana neveido īpašam nolūkam paredzētu infrastruktūru.

               (184)

               Komisija arī secina, ka notekūdeņu attīrīšanas iekārtas lietošanas maksa neietver valsts atbalstu. Tirgus ieguldītāja/operatora princips ir izpildīts, un tāpēc uzņēmumam Propapier PM2 GmbH nav sniegtas ekonomiskas priekšrocības,

         IR PIEŅĒMUSI ŠO LĒMUMU.
   1. pants
   Vācijas iestāžu īstenotie infrastruktūras pasākumi neveido īpaši uzņēmumam Propapier PM2 GmbH paredzētu infrastruktūru. Maksa, ko TAZV iekasē no uzņēmuma Propapier par notekūdeņu attīrīšanas iekārtas lietošanu, neietver valsts atbalstu. Tāpēc infrastruktūras pasākumi un noteikumi par maksas noteikšanu neveido valsts atbalstu Līguma par Eiropas Savienības darbību 107. panta 1. punkta izpratnē.
   2. pants
   Šis lēmums ir adresēts Vācijas Federatīvajai Republikai.

      Briselē, 2014. gada 1. oktobrī

            Komisijas vārdā –

            priekšsēdētāja vietnieks

         Joaquín ALMUNIA

      (1)  OV L 83, 27.3.1999., 1. lpp.

      (2)  OV C 7, 12.1.2011., 10. lpp.

      (3)  Skatīt 2. zemsvītras piezīmi.

      (4)  Komisijas lēmums valsts atbalsta lietā N 582/07 (OV C 131, 29.5.2008., 6. lpp.). Kad konkurents Smurfit Kappa bija apstrīdējis lēmumu, Vispārējā tiesa anulēja Komisijas lēmumu ar 2012. gada 10. jūlija spriedumu lietā T-304/08 Smurfit Kappa Group plc pret Komisiju. Komisija 2013. gada 15. maijā uzsāka oficiālu izmeklēšanu par paziņoto reģionālo atbalstu, kas piešķirts uzņēmumam Propapier (valsts atbalsta lieta SA.23827 (2013/C)) (OV C 230, 8.8.2013., 39. lpp.). Valsts atbalsta lietas SA.23827 (2013/C) lēmumā sākt procedūru bija noteikts: ja pēc oficiālas izmeklēšanas valsts atbalsta lietā SA.36147 (C 30/10) Komisija konstatēs, ka citi atbalsta ieguldījumi veidoja vienu ieguldījumu projektu kopā ar uzņēmuma Propapier papīrfabrikas ieguldījumu vai ka uzņēmumam Propapier tika piešķirts papildu atbalsts infrastruktūras pasākumu veidā, būs jānovērtē kombinētā atbalsta kopuma atbilstība Pamatnostādņu par reģionālo atbalstu (RAG) 67. punktam.

      (5)  Vācijas iestādes 2013. gada 15. maija iesniegumā ziņoja, ka par attaisnotajām izmaksām EUR 38 561 588 apmērā tika izmaksāti EUR 30 849 271.

      (6)  Pilsētu ekonomiskās infrastruktūras attīstība saskaņā ar II daļas 7. punkta e) apakšpunktu pamatplānā, kas ietverts kopējā federālās valdības/federālo zemju shēmā “Reģionālo ekonomisko struktūru uzlabošana”: notekūdeņu un atlieku likvidēšanas un apstrādes iekārtu būvniecība vai paplašināšana.

      (7)  Komisijas 2003. gada 9. jūlija Lēmums C(2003) 1999 valsts atbalsta lietā N 644e/02 (OV C 197, 21.8.2003., 12. lpp.).

      (8)  Kommunalabgabengesetz für das Land Brandenburg (KAG). Brīdī, kad tika pieņemts lēmums sākt procedūru, spēkā bija 2004. gada 31. martaKAG versija (GVBI.I/04, Nr. 08, 174. lpp.), kas pēdējo reizi grozīta ar 2009. gada 27. maija likuma 1. pantu (GVBI.I/09, Nr. 07, 160. lpp.).

      (9)  Brīdī, kad tika pieņemts lēmums sākt procedūru, spēkā esošā KAG 6. pantā attiecīgi bija noteikts:
   Bei der Ermittlung der Verzinsung und der Abschreibungen bleibt der aus Beiträgen und bei der Verzinsung zusätzlich auch der aus Zuschüssen Dritter aufgebrachte Eigenkapitalanteil außer Betracht.
   (Tulkojums: aprēķinot procentu likmes un amortizāciju, neņem vērā to kapitāla daļu, kas iegūta no iemaksām, vai – gadījumā, ja ir procentu likmes, – to kapitāla daļu, kas iegūta no trešo personu subsīdijām.)

      KAG ar grozījumiem, kas veikti 2013. gada 5. decembrī (GVBI.I/13, [40]), noteikts:
   Bei der Ermittlung der Verzinsung und der Abschreibungen bleibt der aus Beiträgen aufgebrachte Eigenkapitalanteil außer Betracht (Abzugskapital). Die Gemeinden und Gemeindeverbände können ganz oder teilweise 1) Zuschüsse Dritter als Abzugskapital behandeln, 2) von einer Auflösung des Abzugskapitals zur Ermittlung der Verzinsung absehen, soweit dadurch die dauerhafte Bedienung des Kapitaldienstes nicht gefährdet wird.
   (Tulkojums: aprēķinot procentu likmes un amortizāciju, neņem vērā to kapitāla daļu, kas iegūta no iemaksām (atskaitītais kapitāls). Pašvaldības un pašvaldību apvienības visas trešo personu dotācijas vai daļu no tām var uzskatīt par atskaitīto kapitālu un nepiemērot tam procentu likmi, ja vien tas nenonāk pretrunā ar pastāvīgo pamata atmaksu.)

      (10)  Lēmumā sākt procedūru tika plaši apspriesti ES un Vācijas tiesību akti, ko piemēro notekūdeņu attīrīšanai, t. i., Padomes 1991. gada 21. maija Direktīva 91/271/EEK par komunālo notekūdeņu attīrīšanu (OV L 135, 30.5.1991., 40. lpp.), Eiropas Parlamenta un Padomes 2000. gada 23. oktobra Direktīva 2000/60/EK, ar ko izveido sistēmu Kopienas rīcībai ūdens resursu politikas jomā (OV L 327, 22.12.2000., 1. lpp.), Vācijas federālais ūdens apsaimniekošanas likums (Wasserhaushaltsgesetz), Brandenburgas ūdens apsaimniekošanas likums (Brandenburgisches Wassergesetz) un Brandenburgas KAG. Sīkāk skatīt šā lēmuma 40. apsvērumā.

      (11)  Pēdējie trīs elementi tika īpaši uzskaitīti kā konkrēti iemesli, lai uzsāktu oficiālās izmeklēšanas procedūru. Lai gan jautājums par to, vai notekūdeņu attīrīšanas iekārta ir īpašam nolūkam paredzēta infrastruktūra, tika ierosināts tikai saistībā ar jautājumu par to, vai samazinātā maksa veido atbalstu (skatīt lēmuma sākt procedūru 86.–89. apsvērumu), sūdzības iesniedzējs oficiālās izmeklēšanas procedūras laikā atkārtoja šo savas sākotnējās sūdzības elementu. Šis elements (kopā ar visiem pārējiem sūdzības iesniedzēja argumentācijas elementiem) tika nosūtīts Vācijas iestādēm, kas savās atbildēs arī pievērsās šim jautājumam. Ņemot vērā faktu, ka Vācijas iestādēm bija pietiekami daudz iespēju pievērsties apgalvojumiem par to, ka notekūdeņu attīrīšanas iekārta ir paredzēta īpašam nolūkam, Komisija neuzskata, ka šā jautājuma pārbaude neietilptu šā lēmuma darbības jomā.

      (12)  OV C 54, 4.3.2006., 13. lpp.

      (13)  Jāņem vērā, ka sūdzība attiecas uz spēkstaciju, kas sākotnēji bija daļa no uzņēmuma Propapier paziņotā ieguldījumu projekta. Tomēr Vācijas iestādes ir informējušas Komisiju par turpmākām izmaiņām projektā (izslēdzot spēkstaciju no paziņojuma darbības jomas) un samazinājušas sākotnēji apstiprināto atbalstu. Tādējādi Komisija neredzēja iemeslu turpmāk izskatīt sūdzību par šo jautājumu.

      (14)  Skatīt lēmuma sākt procedūru 87. un 88. apsvērumu.

      (15)  Attiecībā uz ūdens pakalpojumu izmaksu atgūšanu ES Ūdens pamatdirektīvas 9. pantā noteikts, ka “[d]alībvalstis ievēro ūdens pakalpojumu izmaksu, tostarp vides aizsardzības un resursu izmaksu atgūšanas principu, ņemot vērā ekonomisko analīzi, kas veikta saskaņā ar III pielikumu, un jo īpaši saskaņā ar principu, ka maksā piesārņotājs”.

      (16)  Skatīt lēmuma sākt procedūru 69. apsvērumu.

      (17)  OV L 260, 6.10.1999., 1. lpp., jo īpaši II.4.4. un IV.3.3.1. iedaļa.

      (18)  OV L 12, 15.1.2002., 1. lpp., jo īpaši 196. un 201. apsvērums.

      (19)  Pirms lēmuma sākt procedūru Vācijas iestādes arī apgalvoja, ka Lenzing Lyocell lietā (OV L 38, 8.2.2001., 33. lpp., 41. apsvērums) Komisija apstiprināja Austrijas iesniegtos pierādījumus, kuros bija minēts, ka 1990. gadu otrajā pusē EUR 0,50 par kubikmetru bija normāla tirgus cena par notekūdeņu attīrīšanu. Tomēr lēmumā sākt procedūru Komisija norādīja, ka spriedums Lenzing Lyocell lietā ir balstīts uz faktiem, kas bija spēkā vairāk nekā 10 gadus pirms šīs lietas, turklāt tas attiecās uz citu dalībvalsti.

      (20)  Skatīt Kommunalverfassung des Landes Brandenburg (BbgKVerf) 12. panta 2. punktu saistībā ar 7. panta 1. punktu un 8. punkta f) apakšpunktu Statūtos par TAZV notekūdeņu attīrīšanas iekārtu Eizenhitenštates rūpniecības zonā.

      (21)  Ģenerāladvokāta Van Gerven1993. gada 28. aprīļa secinājumi lietā C-225/91 Matra pret Komisiju (Recueil 1993, I-3203. lpp., I-3222. lpp. (I-3235. lpp., 28. punkts)).

      (22)  Uz to attiecas pienākums neizpaust dienesta noslēpumu.

      (23)  Pieejams tiešsaistē www.ipwonline.de.

      (24)  Apvienotās lietas T-455/08 Flughafen Leipzig-Halle GmbH un Mitteldeutsche Flughafen AG pret Komisiju un T-443/08 Freistaat Sachsen un Land Sachsen-Anhalt pret Komisiju, kas vēlāk apstiprinātas ar 2012. gada 19. decembra Tiesas spriedumu lietā C-288/11 P Mitteldeutsche Flughafen AG un Flughafen Leipzig-Halle GmbH pret Komisiju.

      (25)  Vācijas iestādes iesniedza Vācijas tiesību aktu kopsavilkumu un tiesību aktu tekstus, kas saistīti ar maksas aprēķinu visās 16 federālajās zemēs. Saskaņā ar visiem šiem tiesību aktiem aprēķinātos procentu maksājumus par subsīdijām vērā neņem. Skatīt Vācijas 2013. gada 1. novembra iesniegtā dokumenta 10. pielikumu.

      (26)  Skatīt 19. zemsvītras piezīmē šīs lietas atbilstības skaidrojumu.

      (27)  Skatīt lietu Gibraltārs pret Komisiju, Vispārējās tiesas spriedums apvienotajās lietās T-195/01 un T-207/01 (Recueil 2002, II-2309. lpp., 111. punkts).

      (28)  Tiesas spriedums lietā C-44/93 Namur-Les Assurances du Crédit SA pret Office National du Ducroire et al. (Recueil 1994, I-3829. lpp., 29. punkts).

      (29)  Lai gan Bavārijas likumā tikai noteikts, ka pašvaldību pienākums ir iekasēt nodevas, tiesas nolēmumā par tā īstenošanu ir atsauce uz attiecīgo PrKAG punktu, kurā noteikti nodevas aprēķināšanas principi.

      (30)  Skatīt 36. lappusi Ziemeļreinas-Vestfālenes pašvaldības nodevu likuma juridiskajā pamatojumā, LT-Drs 5/810.

      (31)  Ziemeļreinas-Vestfālenes KAG 6. panta 1. punkts un Brandenburgas KAG 6. pants: paredzētās nodevas nepārsniedz ierīces vai iekārtas aplēstās izmaksas (“Die veranschlagten Gebühren sollen die voraussichtlichen Kosten der Einrichtung oder Anlage nicht übersteigen”). Ziemeļreinas-Vestfālenes KAG 6. panta 2. punkts un Brandenburgas KAG 6. panta 2. punkts: izmaksas ietver nodevas par trešo personu pakalpojumiem, amortizāciju, kas jāpiemēro vienlīdzīgi atbilstoši paredzamajam lietderīguma ilgumam vai iekārtas veiktspējai, kā arī samērīgus procentus ieguldītajam kapitālam. Procenti ieguldījumiem vai dotācijām no trešām personām netiek ņemti vērā. (“Zu ansatzfähigen Kosten gehören [..] Entgelte für in Anspruch genommene Fremdleistungen, Abschreibungen, die nach der mutmaßlichen Nutzungsdauer oder Leitungsmenge gleichmäßig zu bemessen sind, sowie eine angemessene Verzinsung des aufgewandten Kapitals. Bei der Verzinsung bleibt der aus Beiträgen und Zuschüssen Dritter aufgebrachte Eigenkapital außer Betracht”.)

      (32)  Gesetz über die Selbstverwaltung der Gemeinden und Gemeindeverbände in der DDR vom 17 Mai 1990.

      (33)  Saskaņā ar Konstitūcijas 1949. gada 23. maija redakcijas 23. panta otro teikumu.

      (34)  Komisijas 2002. gada 2. augusta Lēmums 2003/227/EK par dažādiem pasākumiem un valsts atbalstu, ko Spānija sniegusi Terra Mítica SA, tematiskajā parkā netālu no Benidormas (Alikante) (OV L 91, 8.4.2003., 23. lpp.), 64. apsvērums.

      (35)  Skatīt lēmuma sākt procedūru 66.–68. apsvērumu.

      (36)  Tiesas 1961. gada 23. februāra spriedums lietā 30/59 De Gezamenlijke Steenkolenmijnen Limburgā pret Eiropas Ogļu un tērauda kopienas Augsto iestādi (Recueil 1961, 1. lpp.); 1998. gada 1. decembra lieta C-200/97 Ecotrade pret AFS (Recueil 1998, I-7907. lpp., 34. punkts), un 1999. gada 19. maija lieta C-6/97 Itālija pret Komisiju (Recueil 1999, I-2981. lpp., 15. punkts).

      (37)  Skatīt 63. punktu Komisijas pamatnostādnēs par valsts atbalstu lidostām un aviokompānijām (OV C 99, 4.4.2014., 3. lpp.).

      (38)  Idem.

      (39)  Piemēram, ja operatoram jāpaplašina vai jāpielāgo infrastruktūra galvenokārt tāpēc, lai apmierinātu konkrēta lietotāja vajadzības, šīs izmaksas jāņem vērā, aprēķinot papildu izmaksas. Skatīt 64. punkta ceturto teikumu Komisijas pamatnostādnēs par valsts atbalstu lidostām un aviokompānijām.

      (40)  Skatīt 64. punktu Komisijas pamatnostādnēs par valsts atbalstu lidostām un aviokompānijām un 94. apsvērumu Komisijas lēmumā lietā SA.1885 – C 5/08 (ex NN 58/07) – Dānija – Lidostas Aarhus Lufthavn A/S nelikumīgas subsīdijas uzņēmuma Ryanair labā.