title: EBTA Uzraudzības iestādes lēmums Nr. 228/05/COL ( 2005. gada 21. septembris ), ar kuru sniedz paziņojumu ar nosaukumu Pamatnostādnes EEZ līguma 53. panta piemērošanai tehnoloģijas nodošanas nolīgumiem

text:
               4.10.2007

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               L 259/1

      EBTA UZRAUDZĪBAS IESTĀDES LĒMUMS

   Nr. 228/05/COL
   (2005. gada 21. septembris),
   ar kuru sniedz paziņojumu ar nosaukumu “Pamatnostādnes EEZ līguma 53. panta piemērošanai tehnoloģijas nodošanas nolīgumiem”
   EBTA UZRAUDZĪBAS IESTĀDE,
   ŅEMOT VĒRĀ Eiropas Ekonomikas zonas līgumu (1) un jo īpaši tā 53. un 55. pantu,
   ŅEMOT VĒRĀ Nolīgumu starp EBTA valstīm par Uzraudzības iestādes un Tiesas izveidi (2) un jo īpaši tā 5. panta 2. punkta b) apakšpunktu un 25. panta 1. punktu,
   PĒC KONSULTĒŠANĀS ar Aizliegtu vienošanos un dominējoša stāvokļa padomdevēju komiteju un Eiropas Komisiju,
   TĀ KĀ Eiropas Komisija ir pieņēmusi paziņojumu ar nosaukumu “Pamatnostādnes EK Līguma 81. panta piemērošanā tehnoloģijas nodošanas nolīgumiem” (3),
   TĀ KĀ šis paziņojums ir būtisks arī Eiropas Ekonomikas zonai,
   TĀ KĀ ir nepieciešams sniegt norādījumus uzņēmumiem, norādot EEZ līguma 53. panta piemērošanas principus tehnoloģijas nodošanas nolīgumiem,
   TĀ KĀ visā Eiropas Ekonomikas zonā ir jānodrošina vienota EEZ konkurences noteikumu piemērošana,
   TĀ KĀ saskaņā ar EEZ līguma daļas ar nosaukumu “Vispārīgi noteikumi” II punktu XIV pielikuma beigu daļā, Uzraudzības iestādei pēc konsultācijām ar Eiropas Komisiju ir jāpieņem normatīvie akti, kas atbilst tiem, kurus pieņēmusi Eiropas Komisija, lai nodrošinātu vienādus konkurences apstākļus,
   IR PIEŅĒMUSI ŠO LĒMUMU.

               1.

               Tiek izdots šāds lēmumam “Pamatnostādnes EEZ līguma 53. panta piemērošanai tehnoloģijas nodošanas nolīgumiem” pievienots paziņojums.

               2.

               Lēmums kopā ar paziņojumu, kas izklāstīts pielikumā, ir autentisks angļu valodā.

               3.

               Paziņojumu publicē Eiropas Savienības Oficiālā Vēstneša EEZ nodaļā un arī EEZ papildinājumā.

               4.

               EBTA valstis tiek informētas, nosūtot tām lēmuma un tā pielikuma kopiju.

               5.

               Eiropas Komisija tiek informēta, nosūtot tai lēmuma un tā pielikuma kopiju.

      Briselē, 2005. gada 21. septembrī

            EBTA Uzraudzības iestādes vārdā –

            priekšsēdētājs

         Einar M. BULL

            Kolēģijas loceklis

         Kurt JÄGER

      (1)  Turpmāk tekstā – “EEZ līgums”.

      (2)  Turpmāk tekstā – “Uzraudzības un Tiesas nolīgums”.

      (3)  OV C 101, 27.4.2004., 2. lpp.

      PIELIKUMS
      “EBTA UZRAUDZĪBAS IESTĀDES PAZIŅOJUMS
      Pamatnostādnes EEZ līguma 53. panta piemērošanai tehnoloģijas nodošanas nolīgumiem

                  A.

                  Šis paziņojums tiek izdots atbilstoši Eiropas Ekonomikas zonas līguma (turpmāk tekstā “EEZ līgums”) un Nolīguma starp EBTA valstīm par Uzraudzības iestādes un Tiesas izveidi (turpmāk tekstā “Uzraudzības un Tiesas nolīgums”) noteikumiem.

                  B.

                  Eiropas Komisija (turpmāk tekstā “Komisija”) ir izdevusi paziņojumu ar nosaukumu “Pamatnostādnes EK Līguma 81. panta piemērošanai tehnoloģijas nodošanas nolīgumiem (1).” Šis nesaistošais normatīvais akts nosaka principus tehnoloģijas nodošanas nolīgumu novērtēšanai saskaņā ar EK Līguma 81. pantu.

                  C.

                  EBTA Uzraudzības iestāde uzskata, ka iepriekšminētais akts attiecas uz EEZ. Lai saglabātu vienādus konkurences apstākļus un lai visā Eiropas Ekonomikas zonā nodrošinātu vienotu EEZ konkurences noteikumu piemērošanu, Iestāde pieņem šo paziņojumu, izmantojot pilnvaras, kas tai piešķirtas ar Uzraudzības un Tiesas nolīguma 5. panta 2. punkta b) apakšpunkta noteikumiem. Iestāde plāno ievērot šajā paziņojumā noteiktos principus un noteikumus, piemērojot attiecīgos EEA noteikumus konkrētai lietai (2).

                  D.

                  Paziņojums īpaši nosaka tehnoloģijas nodošanas nolīgumu novērtēšanas principus saskaņā ar EEZ līguma 53. pantu un sniedz pamatnostādnes to piemērošanai.

                  E.

                  Šis paziņojums attiecas uz gadījumiem, kad Iestāde ir kompetentā uzraudzības iestāde saskaņā ar EEZ līguma 56. pantu.

            I.   IEVADS

                  1.

                  Šīs pamatnostādnes nosaka tehnoloģijas nodošanas nolīgumu novērtēšanas principus saskaņā ar EEZ līguma 53. pantu. Tehnoloģijas nodošanas nolīgumi attiecas uz tehnoloģijas licencēšanu, kad licenciārs ļauj licenciātam izmantot licencēto tehnoloģiju preču ražošanai vai pakalpojumu sniegšanai, kā noteikts EEZ līguma XIV pielikuma 5. punktā minētā normatīvā akta 1. panta 1. punkta b) apakšpunktā (Komisijas Regula (EK) Nr. 772/2004 (3) par EEZ līguma 81. panta 3. punkta piemērošanu tehnoloģijas nodošanas nolīgumu kategorijām (turpmāk tekstā “TTBER”) (4).

                  2.

                  Pamatnostādņu mērķis ir sniegt norādījumus TTBER piemērošanai, kā arī EEZ līguma 53. panta piemērošanai tiem tehnoloģijas nodošanas nolīgumiem, uz kuriem neattiecas TTBER. TTBER un pamatnostādnes neierobežo iespējamu paralēlu EEZ līguma 54. panta piemērošanu licences nolīgumiem (5).

                  3.

                  Šajās pamatnostādnēs noteiktie standarti ir jāpiemēro atbilstoši katras lietas īpašajiem apstākļiem. Tas izslēdz mehānisku piemērošanu. Katra lieta ir jāizvērtē, ņemot vērā attiecīgos faktus, un pamatnostādnes ir jāpiemēro saprātīgi un elastīgi. Minētie piemēri ir tikai kā ilustratīvs materiāls un nav visaptveroši. EBTA Uzraudzības iestāde veiks TTBER un pamatnostādņu darbības pārbaudi jaunajā ieviešanas sistēmā, kas izveidota saskaņā ar Uzraudzības un Tiesas nolīguma 4. protokola II nodaļu (6), lai izvērtētu, vai nepieciešamas izmaiņas.

                  4.

                  Šīs pamatnostādnes neierobežo EEZ līguma 53. panta un TTBER interpretāciju, ko var sniegt EBTA Tiesa, Eiropas Kopienu Tiesa un Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesa.

            II.   PAMATPRINCIPI
      1.   EEZ līguma 53. pants un intelektuālā īpašuma tiesības

                  5.

                  Kopumā EEZ līguma 53. panta mērķis ir aizsargāt konkurenci tirgū, lai veicinātu patērētāju labklājību un efektīvu resursu piešķiršanu. 53. panta 1. punkts aizliedz jebkādus nolīgumus starp uzņēmumiem un to saskaņotu darbību, un uzņēmumu apvienību lēmumus (7), kas varētu ietekmēt tirdzniecību starp EEZ līguma dalībvalstīm (turpmāk tekstā “EEZ valstis”) (8) un kuru mērķis vai sekas ir konkurences nepieļaušana, ierobežošana vai izkropļošana (9). 53. panta 3. punktā ir paredzēts izņēmums, kas nosaka, ka 53. panta 1. punktā noteikto aizliegumu var nepiemērot, ja pastāv nolīgumi starp uzņēmumiem, kas veicina produktu ražošanu vai izplatīšanu, vai veicina tehnikas un ekonomikas progresu, ļaujot patērētājiem izmantot tā rezultātā gūtos ieguvumus, un kas neuzliek tādus ierobežojumus, kuri nebūtu nepieciešami, lai sasniegtu šos mērķus, un nedod šādiem uzņēmumiem iespēju likvidēt konkurenci attiecībā uz būtisku attiecīgo produktu daļu.

                  6.

                  Intelektuālā īpašuma tiesību akti piešķir ekskluzīvas tiesības patentu, autortiesību, tiesību uz dizainparaugiem, preču zīmju un citu juridiski aizsargātu tiesību īpašniekiem. Intelektuālā īpašuma īpašniekam saskaņā ar intelektuālā īpašuma tiesībām ir tiesības aizkavēt neatļautu viņa intelektuālā īpašuma izmantošanu, kā arī izmantot to, cita starpā izsniedzot licences tā izmantošanai trešām personām. Tiklīdz tiesību īpašnieks produktu, uz kuru ir attiecināmas intelektuālā īpašuma tiesības, ir laidis tirgū EEZ valstīs, vai tas ir darīts ar viņa piekrišanu, intelektuālā īpašuma tiesības tiek izlietotas visā EEZ teritorijā, arī EBTA valstīs, tādā nozīmē, ka īpašnieks vairs nevar tās izmantot, lai kontrolētu produkta pārdošanu (EEZ tiesību izsmelšanas princips) (10). Saskaņā ar intelektuālā īpašuma tiesību aktiem tiesību īpašniekam nav tiesību kavēt licenciātam šos produktus, kuros iekļauta licencēta tehnoloģija, pārdot vai pirkt (11). EEZ tiesību izsmelšanas princips atbilst intelektuālā īpašuma tiesību pamatfunkcijai – dot īpašniekam tiesības liegt citiem izmantot viņa intelektuālo īpašumu bez viņa piekrišanas.

                  7.

                  Tas, ka intelektuālā īpašuma tiesību akti piešķir ekskluzīvas izmantošanas tiesības, nenozīmē, ka intelektuālā īpašuma tiesības ir atbrīvotas no konkurences tiesību aktu ietekmes. 53. un 54. pants īpaši piemērojams nolīgumiem, ar kuriem īpašnieks licencē citu uzņēmumu izmantot viņa intelektuālā īpašuma tiesības (12). Tas nenozīmē arī to, ka pastāv kādas īpašas pretrunas starp intelektuālā īpašuma tiesībām un EEZ noteikumiem par konkurenci. Patiešām, abiem tiesību kopumiem ir viens un tas pats pamatmērķis – veicināt patērētāju labklājību un efektīvu resursu sadali. Inovācija ir atvērtas un konkurētspējīgas tirgus ekonomikas galvenā un dinamiskā sastāvdaļa. Intelektuālā īpašuma tiesības veicina dinamisku konkurētspēju, iedrošinot uzņēmumus ieguldīt jaunu vai uzlabotu produktu un procesu izstrādē. To veicina arī konkurence, piespiežot uzņēmumus nodarboties ar inovāciju. Tāpēc gan intelektuālā īpašuma tiesības, gan konkurence ir nepieciešama, lai veicinātu inovāciju un nodrošinātu tās konkurētspējīgu izmantošanu.

                  8.

                  Novērtējot licences nolīgumus saskaņā ar 53. pantu, ir jāpatur prātā tas, ka intelektuālā īpašuma tiesību radīšana bieži ir saistīta ar ievērojamiem ieguldījumiem un bieži ir riskanta. Lai nesamazinātu dinamisku konkurenci un uzturētu stimulu nodarboties ar inovāciju, inovatoru nedrīkst pārmērīgi ierobežot tādu intelektuālā īpašuma tiesību izmantošanā, kas izrādās vērtīgas. Šo iemeslu dēļ inovatoram parasti būtu jānodrošina brīva iespēja pieprasīt tādu kompensāciju par veiksmīgiem projektiem, ar kuru pietiktu, lai uzturētu spēkā stimulu investēt, ņemot vērā arī neizdevušos projektus. Tehnoloģijas licencēšana arī licenciātam var prasīt veikt ievērojamus ieguldījumus licencētajā tehnoloģijā un ražošanas līdzekļos, kas nepieciešami, lai to izmantotu. 53. punktu nevar piemērot, neņemot vērā šādus pušu veiktos iespējamos ieguldījumus un ar tiem saistītos riskus. Risks, ar ko saskaras puses, un vajadzīgie ieguldījumi tādējādi var būt pamatā tāda nolīguma noslēgšanai, uz kuru neattiecas 53. panta 1. punkts, vai arī tāda nolīguma noslēgšanai, kas atbilst 53. panta 3. punkta nosacījumiem, atkarībā no apstākļiem, uz laika periodu, kas nepieciešams, lai atgūtu ieguldījumus.

                  9.

                  Novērtējot licences nolīgumus saskaņā ar 53. pantu, esošā analītiskā struktūra ir pietiekami elastīga, lai ņemtu vērā tehnoloģijas licencēšanas dinamiskos aspektus. Nav nekādu pieņēmumu, ka intelektuālā īpašuma tiesības un licences nolīgumi kā tādi izraisa konkurences problēmas. Vairums licences nolīgumu neierobežo konkurenci un ir tai labvēlīgi. Patiešām, licencēšana kā tāda ir konkurencei labvēlīga, jo tā veicina tehnoloģiju izplatīšanos un veicina inovāciju. Turklāt pat licences nolīgumi, kas ierobežo konkurenci, bieži var radīt konkurencei labvēlīgas izpausmes, kas ir jāņem vērā saskaņā ar 53. panta 3. punktu un jāizsver salīdzinājumā ar konkurences negatīvo ietekmi (13). Tādēļ vairums licences nolīgumu atbilst 53. pantam.

            2.   Vispārīgā EEZ līguma 53. panta piemērošana

                  10.

                  EEZ līguma 53. panta 1. punkts aizliedz nolīgumus, kuru mērķis vai sekas ir konkurences ierobežošana. 53. panta 1. punkts attiecas gan uz konkurences ierobežojumiem starp kāda nolīguma pusēm, gan uz konkurences ierobežojumiem starp kādu no pusēm un trešām personām.

                  11.

                  Izvērtējums tam, vai licences nolīgums ierobežo konkurenci, ir jāveic, ņemot vērā faktiskos apstākļus, kuros konkurence būtu radusies, ja nebūtu noslēgts nolīgums ar tajā ietvertiem iespējamiem ierobežojumiem (14). Veicot šo izvērtēšanu, jāņem vērā iespējamā nolīguma ietekme uz konkurenci starp tehnoloģijām (proti, konkurenci starp uzņēmumiem, kas izmanto konkurējošas tehnoloģijas) un uz konkurenci tehnoloģijas ietvaros (proti, konkurenci starp uzņēmumiem, kuri izmanto to pašu tehnoloģiju) (15). 53. panta 1. daļa aizliedz ierobežot gan konkurenci starp tehnoloģijām, gan konkurenci vienas tehnoloģijas ietvaros. Tāpēc ir jāizvērtē, ciktāl nolīgums ietekmē vai iespējami ietekmēs šos divus konkurences aspektus tirgū.

                  12.

                  Turpmākie divi jautājumi nodrošina lietderīgu satvaru šī izvērtējuma veikšanai. Pirmais jautājums attiecas uz nolīguma ietekmi uz konkurenci starp tehnoloģijām, savukārt otrais jautājums attiecas uz nolīguma ietekmi uz konkurenci vienas tehnoloģijas ietvaros. Tā kā ierobežojumi var vienlaicīgi ietekmēt gan konkurenci starp tehnoloģijām, gan konkurenci vienas tehnoloģijas ietvaros, var būt nepieciešams analizēt ierobežojumu saskaņā ar abiem jautājumiem pirms secinājuma, vai konkurence 53. panta 1. punkta nozīmē ir ierobežota:

                              a)

                              vai licences nolīgums ierobežo faktisko vai iespējamo konkurenci, kas būtu pastāvējusi bez iecerētā nolīguma? Ja tā ir, uz nolīgumu var attiekties 53. panta 1. punkts. Veicot šo izvērtēšanu, jāņem vērā konkurence starp pusēm un konkurence, kuru veido trešās personas. Piemēram, kad diviem dažādu EEZ valstu uzņēmumiem ir licence izmantot konkurējošas tehnoloģijas un tie apņemas netirgot produktus viens otra mītnes valsts tirgū, (potenciālā) konkurence, kas pastāvēja pirms nolīguma, ir ierobežota. Līdzīgā veidā tad, kad licenciārs piemēro saistības saviem licenču ņēmējiem neizmantot konkurējošās tehnoloģijas un šo saistību dēļ trešo personu tehnoloģijas netiek ielaistas tirgū, ir ierobežota reālā vai potenciālā konkurence, kas būtu pastāvējusi, ja nolīgumā nebūtu ietverti ierobežojumi;

                              b)

                              vai nolīgums ierobežo faktisko vai iespējamo konkurenci, kas būtu pastāvējusi, ja nepastāvētu ar nolīgumu noteikts(-i) ierobežojums(-i)? Ja tā ir, uz nolīgumu var attiekties 53. panta 1. punkts. Piemēram, ja licenciārs aizliedz saviem licenciātiem konkurēt vienam ar otru, ir ierobežota (potenciālā) konkurence, kas būtu pastāvējusi starp licenciātiem, ja ierobežojumu nebūtu. Šādos ierobežojumos ietilpst vertikāla cenu noteikšana un tirdzniecības ierobežojumi licenciātiem attiecībā uz teritoriju vai klientiem. Tomēr uz dažiem ierobežojumiem 53. panta 1. punkts var neattiekties gadījumos, kad ierobežojums ir objektīvi nepieciešams šī tipa vai šī rakstura nolīguma pastāvēšanai (16). Šādu izņēmumu no 53. panta 1. punkta piemērošanas var izdarīt tikai uz objektīvu faktoru pamata, kas ir ārpus pušu ietekmes, nevis balstoties uz subjektīviem pušu viedokļiem un raksturojumu. Jautājums nav par to, vai puses savā īpašajā situācijā nebūtu piekritušas noslēgt mazāk ierobežojošu nolīgumu, bet gan par to, vai, ņemot vērā nolīguma raksturu un tirgus raksturojumu, līdzīgos apstākļos puses nebūtu noslēgušas mazāk ierobežojošu nolīgumu. Piemēram, uz teritoriāliem ierobežojumiem, kas paredzēti uz noteiktu laiku nolīgumā starp nekonkurējošiem uzņēmumiem, 53. panta 1. punkts neattiecas, ja ierobežojumi ir objektīvi nepieciešami, lai licenciāts varētu iekļūt jaunā tirgū. Līdzīgā veidā aizliegums, kas uzlikts visiem licenciātiem, nepārdot produktus noteiktām galīgo patērētāju kategorijām var nebūt konkurenci ierobežojošs, ja šāds ierobežojums ir objektīvi nepieciešams drošības vai veselības aizsardzības nolūkos, kas saistīti ar konkrētā produkta bīstamo raksturu. Ar pretenzijām par to, ka tad, ja nebūtu ierobežojumu, piegādātājs būtu izmantojis vertikālo integrāciju, nepietiek. Lēmumi par to, vai veikt, vai neveikt vertikālo integrāciju, ir atkarīgi no virknes sarežģītu ekonomisku faktoru, no kuriem daudzi ir attiecīgā uzņēmuma iekšējie faktori.

                  13.

                  Piemērojot analītisko struktūru, kas minēta iepriekšējā punktā, ir jāņem vērā, ka 53. panta 1. punktā ir nošķirti tie nolīgumi, kuru mērķis ir ierobežot konkurenci, no tiem nolīgumiem, kurus izpildot, rodas konkurences ierobežojums. Nolīgums vai ar nolīgumu noteiktus ierobežojums ir aizliegts ar 53. panta 1. punktu tikai tad, ja tā mērķis vai sekas ir konkurences ierobežošana starp tehnoloģijām un/vai konkurences tehnoloģijas ietvaros.

                  14.

                  Konkurences ierobežojumi ar nolūku ir tie, kas sava rakstura dēļ ierobežo konkurenci. Tie ir ierobežojumi, kuriem saskaņā ar EEZ konkurences regulējumu ir tik liela iespēja radīt negatīvu ietekmi, ka, lai piemērotu 53. panta 1. punktu, nav nepieciešams demonstrēt nekādu reālu ietekmi uz tirgu (17). Turklāt ierobežojumu ar nolūku gadījumā 53. panta 3. punkta nosacījumu izpilde ir maz ticama. Novērtējums tam, vai nolīguma nolūks ir vai nav ierobežot konkurenci, ir balstīts uz daudziem faktoriem. Šajos faktoros īpaši ietilpst nolīguma saturs un tā objektīvie mērķi. Var būt nepieciešams arī izvērtēt kontekstu, kādā tas tiek piemērots (tas ir jāpiemēro), vai faktiskā pušu uzvedība un izturēšanās tirgū (18). Citiem vārdiem, pirms iespējams secināt, vai konkrētais ierobežojums ir nopietns konkurences ierobežojums, var būt nepieciešams izpētīt nolīguma pamatfaktus un īpašos apstākļus, kuros tas darbojas. Veids, kādā nolīgums faktiski tiek pildīts, var atklāt mērķtiecīgu ierobežojumu, pat ja nolīgums šķietami nesatur īpašu noteikumu šajā nolūkā. Pierādījums par pušu subjektīvu vēlmi ierobežot konkurenci ir būtisks faktors, bet nav nepieciešams nosacījums. Attiecībā uz licences nolīgumiem EBTA Uzraudzības iestāde uzskata, ka ierobežojumi, kas iekļauti TTBER 4. punktā minētajā konkurences pamatierobežojumu sarakstā, ir ar nolūku ierobežojoši.

                  15.

                  Ja nolīgums nav ar nolūku konkurenci ierobežojošs, jāpārbauda, vai tam ir ierobežojošas izpausmes attiecībā uz konkurenci. Ir jāņem vērā gan faktiskā, gan potenciālā ietekme (19). Citiem vārdiem, nolīgumam ir jārada piemērotas pretkonkurences izpausmes. Licences nolīgumiem, lai to izpausme būtu konkurenci ierobežojoša, ir jāietekmē faktiskā vai potenciālā konkurence tiktāl, lai attiecīgajā tirgū ticamā iespējamības pakāpē varētu sagaidīt negatīvu ietekmi uz cenām, produkciju, preču un pakalpojumu inovāciju vai daudzveidību. Ir jābūt jūtamai iespējamai negatīvai ietekmei uz konkurenci (20). Ievērojama pretkonkurences izpausme var rasties, kad vismaz vienai no pusēm ir noteikta ietekme tirgū, vai tā to iegūst, un nolīgums palīdz radīt, uzturēt vai nostiprināt šo ietekmi tirgū, vai ļauj pusēm izmantot šādu ietekmi tirgū. Ietekme tirgū ir spēja uzturēt cenas virs konkurētspējīga līmeņa vai uzturēt produkciju produktu daudzuma, produktu kvalitātes un daudzveidības vai inovāciju ziņā zemāk par konkurētspējīgu līmeni uz ilgu laika periodu. Ietekmes tirgū līmenis, kas parasti ir nepieciešams, lai konstatētu 53. panta 1. punktā minētu pārkāpumu, ir mazāks par to ietekmes līmeni tirgū, kas ir nepieciešams, lai konstatētu dominējošas pozīcijas pastāvēšanu saskaņā ar EEZ līguma 54. pantu.

                  16.

                  Lai analizētu konkurences ierobežojumus pēc to ietekmes, parasti nepieciešams precizēt attiecīgo tirgu un cita starpā izpētīt un novērtēt attiecīgo produktu un tehnoloģiju raksturu, pušu tirgus pozīcijas, konkurentu tirgus pozīcijas, pircēju tirgus pozīcijas, potenciālo konkurentu esamību un šķēršļu līmeni iekļuvei tirgū. Tomēr dažos gadījumos var būt iespējams parādīt pretkonkurences izpausmes tieši, analizējot līgumslēdzēju pušu uzvedību tirgū. Piemēram, var būt iespējams apgalvot, ka nolīguma rezultātā ir radies cenu pieaugums.

                  17.

                  Tomēr licences nolīgumiem ir ievērojams konkurenci veicinošs potenciāls. Patiešām, lielākais vairums licences nolīgumu ir konkurenci veicinoši. Licences nolīgumi var veicināt inovāciju, ļaujot inovatoriem gūt peļņu, lai segtu vismaz daļu no saviem izdevumiem par pētījumiem un izstrādi. Licences nolīgumi arī veicina tehnoloģiju izplatīšanu, kas var būt vērtīgi, samazinot licenciāra ražošanas izmaksas vai dodot viņam iespēju ražot jaunus vai uzlabotus produktus. Ražošanas rentabilitāte licenciāta līmenī bieži rodas no tā, ka tiek apvienota licenciāra tehnoloģija ar licenciāta līdzekļiem un tehnoloģijām. Šāda papildu līdzekļu un tehnoloģiju integrācija var radīt cenas/produktus, kas citādi nebūtu iespējami. Piemēram, licenciāra uzlabotas tehnoloģijas apvienošana ar licenciāta efektīvākiem ražošanas vai izplatīšanas līdzekļiem var samazināt ražošanas izmaksas vai novest pie augstākas kvalitātes produkta ražošanas. Licencēšana var arī veicināt konkurenci, likvidējot šķēršļus pašam licenciāram piederošas tehnoloģijas attīstīšanai un izmantošanai. Īpaši nozarēs, kur ir izplatīts liels skaits patentu, licencēšana bieži notiek, lai radītu dizaina brīvību, novēršot risku, ka licenciārs iesniedz prasību par tiesību pārkāpumu. Ja licenciārs piekrīt neizmantot savas intelektuālā īpašuma tiesības, lai novērstu licenciāta produktu pārdošanu, nolīgums novērš šķēršļus licenciāta produktu pārdošanai un tādējādi veicina kopējo konkurenci.

                  18.

                  Gadījumos, kad uz licences nolīgumu attiecas 53. panta 1. punkts, šā nolīguma konkurenci veicinošā izpausme ir jāsamēro ar tā ierobežojošo izpausmi, ņemot vērā 53. panta 3. punktu. Ja ir izpildīti visi četri 53. panta 3. punkta nosacījumi, attiecīgais ierobežojošais licences nolīgums ir spēkā un piemērojams, bez vajadzības pēc iepriekšēja lēmuma (21). Konkurences pamatierobežojumi tikai izņēmuma gadījumos atbilst 53. panta 3. punkta nosacījumiem. Šādi nolīgumi parasti neatbilst (vismaz) vienam no 53. panta 3. punkta pirmajiem diviem nosacījumiem. Tie parasti nerada objektīvus ekonomiskos ieguvumus vai ieguvumus patērētājiem. Turklāt šāda veida nolīgumi parasti arī neatbilst neaizstājamības kritērijam, ko paredz trešais nosacījums. Piemēram, ja puses nosaka cenu, par kuru ir jāpārdod uz licences pamata izgatavoti produkti, tas kopumā radīs zemāku ražošanas jaudu un nepareizu resursu sadali, un augstākas cenas patērētājiem. Cenu ierobežojums tāpat nav nepieciešams, lai sasniegtu iespējamo efektivitāti, kas rodas no divu tehnoloģiju pieejamības abiem konkurentiem.

            3.   Tirgus noteikšana

                  19.

                  EBTA Uzraudzības iestādes pieeja tirgus noteikšanai ir izklāstīta tās izdotajās pamatnostādnēs par tirgus noteikšanu (22). Šīs pamatnostādnes aplūko tikai tos tirgus noteikšanas aspektus, kuriem ir īpaša nozīme tehnoloģiju licencēšanas jomā.

                  20.

                  Tehnoloģija ir ieguldījums vai nu produktā, vai ražošanas procesā. Tādēļ tehnoloģiju licencēšana var ietekmēt konkurētspēju gan ieguldījumu tirgos, gan produktu tirgos. Piemēram, nolīgums starp divām pusēm, kuras pārdod konkurējošus produktus un kuras savstarpēji licencē tehnoloģijas, kas nepieciešamas šo produktu ražošanā, var ierobežot konkurenci attiecīgā produkta tirgū. Tās var arī ierobežot konkurenci tehnoloģiju tirgū un, iespējams, arī citos ieguldījumu tirgos. Tādēļ, lai novērtētu licences nolīgumu ietekmi uz konkurētspēju, var būt nepieciešams noteikt attiecīgo preču un pakalpojumu tirgu (produktu tirgu), kā arī tehnoloģiju tirgu (23). Termins “produktu tirgus”, kas lietots TTBER 3. pantā, attiecas uz attiecīgajiem preču un pakalpojumu tirgiem gan to ģeogrāfiskajā, gan produktu ziņā. Kā saprotams no TTBER 1. panta 1. punkta j) apakšpunkta, terminu lieto vienīgi, lai atšķirtu attiecīgos preču un pakalpojumu tirgus no attiecīgajiem tehnoloģiju tirgiem.

                  21.

                     TTBER un šīs pamatnostādnes attiecas uz ietekmi gan uz galīgo produktu tirgiem, gan starpproduktu tirgiem. Attiecīgajā produktu tirgū ietilpst produkti, kurus pircēji uzskata par savstarpēji aizvietojamiem vai aizstājamiem ar nolīgumā ietvertajiem produktiem, kuros ietverta licencētā tehnoloģija, produktu raksturīgo pazīmju, to cenu un to paredzētā pielietojuma dēļ.

                  22.

                  Tehnoloģiju tirgi sastāv no licencētas tehnoloģijas un tās aizvietotājiem, proti, citām tehnoloģijām, kurus licenciāti uzskata par savstarpēji aizvietojamām vai aizstājamām ar licencēto tehnoloģiju, tehnoloģiju raksturīgo pazīmju, licences maksas par tām un to paredzētā pielietojuma dēļ. Tehnoloģiju tirgu noteikšanas metodoloģijā tiek ievēroti tie paši principi kā produktu tirgu noteikšanā. Sākot no tehnoloģijas, kuru tirgū ir palaidis licenciārs, nepieciešams identificēt tās tehnoloģijas, uz kurām licenciāti varētu pārslēgties, reaģējot uz nelielu, bet pastāvīgu relatīvo cenu, proti, licences maksu pieaugumu. Alternatīva pieeja ir meklēt tirgū produktus, kuru ražošanā izmantota licencēta tehnoloģija (sal. ar nākamo punktu).

                  23.

                  Kad ir noteikti attiecīgie tirgi, tirgus daļas var piešķirt dažādiem konkurences avotiem tirgū un izmantot kā norādi uz tirgus dalībnieku relatīvo ietekmi. Tehnoloģiju tirgu gadījumā viena iespēja ir aprēķināt tirgus daļas, balstoties uz katras tehnoloģijas daļu kopīgajos licencēšanas ienākumos no licences maksām, atainojot tehnoloģijas daļu tirgū, kur ir licencētas konkurējošas tehnoloģijas. Taču bieži tas var būt tikai teorētisks, nevis praktisks veids, kā rīkoties skaidras informācijas par licences maksām utt. trūkuma dēļ. Otra iespējamā pieeja, kas ir izmantojama saskaņā ar TTBER 3. panta 3. punktu, ir aprēķināt tirgus daļas tehnoloģiju tirgū, pamatojoties uz to produktu, kuros ir ietverta licencēta tehnoloģija, pārdošanas apjomu uzņēmuma filiāļu tīkla produktu tirgos (skatīt 70. punktu tālāk tekstā). Šajā pieejā tiek ņemti vērā visi attiecīgā produktu tirgus pārdošanas apjomi, neatkarīgi no tā, vai produktā ietverta licencēta tehnoloģija. Tehnoloģiju tirgu gadījumā attaisnojas 3. panta 3. punktā noteiktā pieeja ņemt vērā tehnoloģijas, kas tiek izmantotas (tikai) iekšējai lietošanai. Patiešām, šī pieeja kopumā ir labs tehnoloģijas stipro pušu rādītājs. Pirmkārt, tā uztver jebkuru potenciālu konkurenci, kuru rada uzņēmumi, kas ražo, izmantojot savu tehnoloģiju, un kas, iespējams, sāks licencēšanu neliela, bet pastāvīga licenču cenu pieauguma gadījumā. Otrkārt, pat ja ir maz ticams, ka citi tehnoloģiju īpašnieki varētu sākt licencēšanu, licenciāram nav noteikti jābūt ietekmei tehnoloģiju tirgū pat tad, ja viņam pieder liela daļa no licencēšanas ieņēmumiem. Ja realizāciju uzņēmuma filiāļu tīkla produktu tirgū ir konkurence, tā šajā līmenī var efektīvi ietekmēt licenciāru. Licences maksu pieaugums licenciāram ietekmē licenciāta izmaksas, padarot viņu mazāk konkurētspējīgu, liekot viņam samazināt apgrozījumu. Tehnoloģijas tirgus daļa produktu tirgū arī ietekmē šo elementu un tādēļ parasti ir labs licenciāra ietekmes tirgū rādītājs. Atsevišķos gadījumos ārpus TTBER noteiktajām pieļaujamām robežām var būt nepieciešams, ja tas ir praktiski iespējams, piemērot abas aprakstītās pieejas, lai precīzāk novērtētu licenciāra ietekmi tirgū.

                  24.

                  Turklāt ārpus TTBER noteiktajām pieļaujamām robežām ir jāņem vērā arī tas, ka tirgus daļa ne vienmēr var būt labs rādītājs attiecībā uz pieejamo tehnoloģiju relatīvajām stiprajām pusēm. Tāpēc EBTA Uzraudzības iestāde cita starpā aplūko virkni neatkarīgi kontrolētu tehnoloģiju, kas pieejamas papildus tehnoloģijām, ko kontrolē līgumslēdzējas puses, un kas var aizvietot licencēto tehnoloģiju par salīdzināmu cenu lietotājam (skatīt 131. punktu tālāk tekstā).

                  25.

                  Daži licences nolīgumi var ietekmēt inovāciju tirgus. Tomēr, analizējot šādas izpausmes, EBTA Uzraudzības iestāde parasti aprobežojas ar nolīguma ietekmes uz konkurenci izpēti pastāvošajos produktu un tehnoloģiju tirgos (24). Konkurenci šādos tirgos var ietekmēt nolīgumi, kas aizkavē tādu uzlabotu produktu vai jaunu produktu ievešanu tirgū, kas laika gaitā aizvietotu esošos produktus. Šādos gadījumos inovācija ir potenciālas konkurences avots, kas ir jāņem vērā, novērtējot nolīguma ietekmi uz produktu un tehnoloģiju tirgiem. Dažos gadījumos tomēr var būt lietderīgi un nepieciešams definēt arī inovāciju tirgus. Tas jo īpaši ir gadījums, kad nolīgums ietekmē inovāciju, kuras mērķis ir radīt jaunus produktus, un kad agrīnā posmā ir iespējams identificēt zinātniskā darba un izstrādes pretpolus (25). Šādos gadījumos var analizēt, vai pēc nolīguma noslēgšanas būs palicis pietiekams skaits konkurējošu zinātniskā darba un izstrādes pretpolu, lai uzturētu efektīvu konkurenci inovācijā.

            4.   Atšķirība starp konkurentiem un nekonkurējošām pusēm

                  26.

                  Parasti nolīgumi starp konkurentiem rada lielāku risku konkurencei nekā nolīgumi starp nekonkurējošām pusēm. Taču konkurence starp uzņēmumiem, kuri izmanto vienu un to pašu tehnoloģiju (konkurence tehnoloģijas ietvaros starp licenciātiem), rada nozīmīgu papildinājumu konkurencei starp uzņēmumiem, kuri izmanto konkurējošas tehnoloģijas (konkurence starp tehnoloģijām). Piemēram, konkurence vienas tehnoloģijas ietvaros var novest pie zemākām cenām produktiem, kuru ražošanā izmantota attiecīgā tehnoloģija, kas var ne tikai radīt tiešu un tulītēju ieguvumu šo produktu patērētājiem, bet arī veicina turpmāku konkurences attīstību starp uzņēmumiem, kas izmanto konkurējošas tehnoloģijas. Licencēšanas sakarā ir jāņem vērā arī tas, ka licenciāti pārdod paši savu produktu. Viņi nepārdod tālāk produktu, kuru piegādājis kāds cits uzņēmums. Tādējādi var būt lielāka iespēja produktu diferenciācijai un uz kvalitāti balstītai konkurencei starp licenciātiem nekā vertikālu nolīgumu gadījumā par produktu tālākpārdošanu.

                  27.

                  Lai noteiktu konkurējošas attiecības starp pusēm, nepieciešams izpētīt, vai puses būtu bijušas faktiski vai potenciāli konkurenti, ja nebūtu noslēgts nolīgums. Ja bez nolīguma puses nebūtu bijušas faktiski vai potencionāli konkurenti nevienā attiecīgā nolīguma skartajā tirgū, tās uzskata par nekonkurējošām pusēm.

                  28.

                  Ja gan licenciārs, gan licenciāts abi aktīvi darbojas viena un tā paša produkta tirgū vai vienas un tās pašas tehnoloģijas tirgū, vienai vai abām pusēm, nepārkāpjot otras puses intelektuālā īpašuma tiesības, tie ir faktiski konkurenti attiecīgajā tirgū. Puses tiek uzskatītas par faktiskiem konkurentiem tehnoloģiju tirgū, ja licenciāts jau licencē savu tehnoloģiju un licenciārs ieiet tehnoloģiju tirgū, licenciātam izsniedzot licenci uz konkurējošu tehnoloģiju.

                  29.

                  Puses uzskata par potenciāliem konkurentiem produkta tirgū, ja nolīguma neesamības gadījumā un nepārkāpjot otrās puses intelektuālā īpašuma tiesības, pastāv iespēja, ka tās būtu uzņēmušās ieguldīt nepieciešamās papildu investīcijas, lai ieietu attiecīgajā tirgū, reaģējot uz nelielu, bet pastāvīgu produktu cenu pieaugumu. Lai radītu reālistisku konkurences spiedienu, ieiešanai tirgū jāspēj notikt īsā laika periodā. Parasti atbilstošs ir vienu vai divus gadus ilgs laika periods. Taču dažos gadījumos var ņemt vērā ilgākus laika periodus. Laika periodu, kāds nepieciešams uzņēmumiem, kuri jau ir tirgū, lai noregulētu savu ražošanas jaudu, var izmantot par kritēriju, lai noteiktu, cik liels ir šis periods. Piemēram, puses, iespējams, tiek uzskatītas par potenciāliem konkurentiem produkta tirgū, kur licenciāts nodarbojas ar ražošanu pats pēc savas tehnoloģijas vienā ģeogrāfiskajā tirgū un uzsāk ražošanu pēc licencētas konkurējošas tehnoloģijas citā ģeogrāfiskajā tirgū. Šādos apstākļos iespējams, ka licenciāts būtu spējis iekļūt otrā ģeogrāfiskajā tirgū, izmantojot pats savu tehnoloģiju, ja vien šādu iekļuvi neaizkavētu objektīvi faktori, tai skaitā bloķējošu patentu esamība (skatīt 32. punktu tālāk tekstā).

                  30.

                  Puses uzskata par potenciāliem konkurentiem tehnoloģiju tirgū, ja tām pieder savstarpēji aizvietojamas tehnoloģijas, ja īpašā gadījumā licenciārs nelicencē pats savu tehnoloģiju ar nosacījumu, ka, iespējams, viņš to darītu neliela, bet pastāvīga tehnoloģiju cenu pieauguma gadījumā. Tomēr TTBER piemērošanai potenciāla konkurence tehnoloģiju tirgū netiek ņemta vērā (skatīt 66. punktu tālāk tekstā).

                  31.

                  Dažos gadījumos puses var kļūt par konkurentiem pēc nolīguma noslēgšanas, jo licenciāts izstrādā un uzsāk izmantot konkurējošu tehnoloģiju. Šādos gadījumos ir jāņem vērā, ka puses nolīguma noslēgšanas brīdī nebija konkurenti un ka nolīgums bija noslēgts šādos apstākļos. Tādēļ EBTA Uzraudzības iestāde koncentrējas uz nolīguma ietekmi uz licenciāta spēju izmantot viņa paša (konkurējošu) tehnoloģiju. Šādiem nolīgumiem nepiemēro pamatierobežojumu sarakstu, ko piemēro nolīgumiem starp konkurentiem, ja vien nolīgums nav papildināts kādā būtiskā jautājumā pēc tam, kad puses ir kļuvušas par konkurentiem (sal. ar TTBER 4. panta 3. punktu). Uzņēmumi, kas ir līgumslēdzējas puses, var kļūt par konkurentiem arī pēc nolīguma noslēgšanas, ja licenciāts jau ir aktīvi darbojies produkta tirgū pirms licences iegūšanas un ja licenciārs vēlāk ienāk produkta tirgū, izmantojot licencētu vai jaunu tehnoloģiju. Arī šajā gadījumā konkurences pamatierobežojumu saraksts, kas attiecas uz nolīgumiem starp nekonkurentiem, turpina attiekties uz nolīgumu, ja vien nolīgums nav pēc tam grozīts kādā būtiskā aspektā (sal. TTBER 4. panta 3. punkts).

                  32.

                  Ja pusēm pieder tehnoloģijas, kas rada vienpusēji vai abpusēji bloķējošu situāciju, uzskatāms, ka puses nav konkurenti tehnoloģiju tirgū. Vienpusēji bloķējošā pozīcija pastāv, ja kādu tehnoloģiju nevar izmantot, neaizskarot kādu citu tehnoloģiju. Tas, piemēram, notiek, ja viens patents attiecas uz uzlabojumu tehnoloģijai, kuru aizsargā kāds cits patents. Tādā gadījumā, lai izmantotu uzlabojuma patentu, jau iepriekš tiek pieņemts, ka tā īpašnieks iegūs licenci uz galveno patentu. Divpusēji bloķējošā pozīcija pastāv tad, ja nevienu tehnoloģiju nevar izmantot, neaizskarot citas tehnoloģijas, un ja īpašniekiem tāpēc vienam no otra ir jāiegūst licence vai atteikšanās no šīs tehnoloģijas. Izvērtējot, vai pastāv bloķējošā pozīcija, EBTA Uzraudzības iestāde balstās uz objektīviem faktoriem, kas pretstatīti pušu subjektīvajiem uzskatiem. Īpaši pārliecinoši pierādījumi par bloķējošās pozīcijas pastāvēšanu tiek prasīti, ja pusēm var būt kopīgas intereses, piesakot bloķējošās pozīcijas esamību, lai tās tiktu kvalificētas kā nekonkurenti, piemēram, ja pieprasītā divpusējā bloķējošā pozīcija attiecas uz tehnoloģijām, kas ir savstarpēji aizvietojamas. Attiecīgajos pierādījumos ietilpst tiesas lēmumi, tai skaitā priekšraksti un neatkarīgu ekspertu slēdzieni. Pēdējā gadījumā Iestāde īpaši uzmanīgi pārbaudīs, kā tika izvēlēts eksperts. Taču arī citi pārliecinoši pierādījumi, tai skaitā pušu iesniegtas ekspertu liecības, ka viņiem ir vai bija pietiekoši un spēkā esoši iemesli uzskatīt, ka bloķējošā pozīcija pastāv vai ir pastāvējusi, var būt būtiski, lai pamatotu bloķējošās pozīcijas pastāvēšanu.

                  33.

                  Dažos gadījumos var arī būt iespējams secināt, ka, lai gan licenciārs un licenciāts ražo konkurējošus produktus, tie nav konkurenti attiecīgajā produktu tirgū un attiecīgajā tehnoloģiju tirgū, jo licencētā tehnoloģija atspoguļo tik radikālu inovāciju, ka licenciāta tehnoloģija ir novecojusi vai kļuvusi konkurētnespējīga. Šādos gadījumos licenciāra tehnoloģija vai nu rada jaunu tirgu, vai arī izslēdz licenciāta tehnoloģiju no tirgus. Taču bieži vien nolīguma slēgšanas laikā nav iespējams nonākt līdz šim slēdzienam. Parasti tikai tad, ja tehnoloģija vai produkti, kuros ietilpst šī tehnoloģija, ir bijuši pieejami patērētājiem jau kādu laiku, kļūst acīmredzams, ka vecākā tehnoloģija ir novecojusi vai kļuvusi konkurētnespējīga. Piemēram, kad tika izstrādāta CD tehnoloģija un atskaņotāji, un diski tika laisti tirgū, nebija acīmredzams, ka šī jaunā tehnoloģija varētu aizvietot LP tehnoloģiju. Tas kļuva acīmredzams tikai dažus gadus vēlāk. Puses tādējādi tiks uzskatītas par konkurentiem, ja nolīguma noslēgšanas brīdī nav acīmredzams, ka licenciāta tehnoloģija ir novecojusi vai kļuvusi konkurētnespējīga. Taču tā kā gan 53. panta 1. punkts, gan 53. panta 3. punkts ir jāpiemēro, ņemot vērā faktiskos apstākļus, kādos nolīgums tiek slēgts, izvērtējums ir atkarīgs arī no būtiskām izmaiņām faktos. Ja vēlākā laika posmā licenciāta tehnoloģija kļūs novecojusi vai konkurētnespējīga tirgū, pušu attiecības mainīsies uz nekonkurentu attiecībām.

            III.   TTBER PIEMĒROŠANA
      1.   TTBER ietekme

                  34.

                  Tehnoloģijas nodošanas nolīgumi, kas izpilda nosacījumus, kuri izklāstīti TTBER, tiek grupāli atbrīvoti no aizlieguma noteikumiem, kas ietverti EEZ līguma 53. panta 1. punktā. Grupāli atbrīvotie nolīgumi ir juridiski spēkā esoši un piemērojami. Šādus nolīgumus var aizliegt tikai attiecībā uz nākotni un tikai tad, ja EBTA Uzraudzības iestāde vai kāda EBTA konkurences iestāde atceļ grupu atbrīvojumu. Saskaņā ar 53. pantu grupāli atbrīvotus nolīgumus nevar aizliegt valstu tiesas privātas tiesvedības ietvaros.

                  35.

                  Tehnoloģijas nodošanas nolīgumu kategoriju grupu atbrīvojums balstās uz pieņēmumu, ka šādi nolīgumi, ciktāl uz tiem attiecas 53. panta 1. punkts, atbilst četriem nosacījumiem, kas izklāstīti 53. panta 3. punktā. Tādējādi tiek pieņemts, ka nolīgumi labvēlīgi ietekmē ekonomikas efektivitāti, ka nolīgumos ietvertie ierobežojumi ir nepieciešami šīs ietekmes sasniegšanai, ka patērētāji skartajos tirgos saņem godīgu efektivitātes ieguvumu daļu un ka nolīgumi nedod iesaistītajiem uzņēmumiem iespēju samazināt konkurenci attiecībā uz ievērojamu daļu attiecīgo produktu. Tirgus daļu sliekšņu (3. pants), konkurences pamatierobežojumu saraksta (4. pants) un izslēgto ierobežojumu (5. pants), kas minēti TTBER, mērķis ir nodrošināt, lai tikai tie ierobežojošie nolīgumi, kas uzskatāmi par tādiem, kas izpilda četrus 53. panta 3. punkta nosacījumus, tiktu atbrīvoti grupāli.

                  36.

                  Kā izklāstīts turpmāk tekstā IV nodaļā, uz daudziem licences nolīgumiem neattiecas 53. panta 1. punkta noteikumi vai nu tāpēc, ka tie vispār neierobežo konkurenci, vai tāpēc, ka konkurences ierobežojums nav ievērojams (26). Ciktāl uz šādiem nolīgumiem jebkurā gadījumā attiektos TTBER darbības joma, nav nepieciešams noteikt, vai uz tiem attiecas 53. panta 1. punkts (27).

                  37.

                  Ārpus grupu atbrīvojuma darbības ietvariem ir svarīgi pārbaudīt, vai konkrētajā gadījumā uz nolīgumu attiecas 53. panta 1. punkts, un ja tā ir, vai ir izpildīti 53. panta 3. punkta nosacījumi. Netiek pieņemts, ka 53. panta 1. punkts attiektos uz tehnoloģijas nodošanas nolīgumiem, kas ir ārpus grupu atbrīvojuma, vai ka tie neatbilstu 53. panta 3. punkta nosacījumiem. Jo īpaši tikai fakts, ka pušu tirgus daļas pārsniedz tirgus daļu sliekšņus, kas noteikti TTBER 3. pantā, nav pietiekams iemesls, lai konstatētu, ka uz nolīgumu attiecas 53. panta 1. punkta noteikumi. Nepieciešama individuāla nolīguma ietekmes novērtēšana. Tikai tad, ja nolīgumi ietver nopietnus konkurences ierobežojumus, parasti var pieņemt, ka tie ir aizliegti ar 53. pantu.

            2.   TTBER darbības joma un darbības ilgums
      2.1.   Divpusēji nolīgumi

                  38.

                  Saskaņā ar TTBER 2. panta 1. punktu normatīvais akts attiecas uz tehnoloģijas nodošanas nolīgumiem “starp diviem uzņēmumiem”. TTBER neattiecas uz tehnoloģijas nodošanas nolīgumiem starp vairāk nekā diviem uzņēmumiem. Noteicošais faktors, lai atšķirtu divpusējus nolīgumus un daudzpusējus nolīgumus, ir tas, vai konkrētais nolīgums ir noslēgts starp vairāk nekā diviem uzņēmumiem.

                  39.

                     TTBER attiecas uz nolīgumiem, kurus noslēguši divi uzņēmumi, pat ja nolīgums paredz noteikumus vairāk nekā vienam tirdzniecības līmenim. Piemēram, TTBER tiek piemērots licences nolīgumam, kas attiecas ne tikai uz ražošanas posmu, bet arī uz izplatīšanas posmu, nosakot saistības, kas licenciātam ir jāpiemēro vai ko viņš var piemērot pēc licences ražoto produktu tālākpārdevējiem.

                  40.

                  Licences nolīgumi, kas noslēgti starp vairāk nekā diviem uzņēmumiem, bieži rada tādas pašas problēmas kā tāda paša veida licences nolīgumi, kas noslēgti starp diviem uzņēmumiem. Individuāli izvērtējot licences nolīgumus, kas ir tāda pat veida līgumi, kā tie, uz kuriem attiecas grupu atbrīvojums, bet kas ir noslēgti starp vairāk nekā diviem uzņēmumiem, EBTA Uzraudzības iestāde pēc analoģijas piemēros TTBER noteiktos principus.

            2.2.   Nolīgumi par līguma produktu ražošanu

                  41.

                  No 2. panta izriet, ka lai uz licences nolīgumiem attiektos TTBER, tiem ir jāskar “līguma produktu ražošana”, proti, produkti, kuros ietilpst licencēta tehnoloģija, vai kas ražoti, izmantojot licencētu tehnoloģiju. Citiem vārdiem sakot, lai uz licenci attiektos TTBER, tai ir jāļauj licenciātam izmantot licencēto tehnoloģiju preču ražošanai vai pakalpojumu sniegšanai. TTBER neattiecas uz tehnoloģiju apvienotajiem fondiem. Tehnoloģiju apvienotā fonda jēdzienā ietilpst nolīgumi, ar kuriem divas vai vairākas puses apņemas apvienot savas attiecīgās tehnoloģijas un licencēt tās kā paketi. Tehnoloģiju apvienotā fonda jēdzienā arī ietilpst vienošanās, ar ko divi vai vairāki uzņēmumi apņemas licencēt trešo pusi un atļaut tai licencēt tehnoloģiju paketi. Tehnoloģiju apvienotie fondi ir apskatītas tālāk tekstā – IV.4. iedaļā.

                  42.

                     TTBER attiecas uz licences nolīgumiem līguma produktu ražošanai, ar ko licenciātam ir atļauts arī izdot apakšlicenci uz licencēto tehnoloģiju trešām pusēm, taču ar noteikumu, ka līguma produktu ražošana pēc ir nolīguma primārais mērķis. Un otrādi, TTBER neattiecas uz nolīgumiem, kuru primārais mērķis ir apakšlicenču izsniegšana. Taču EBTA Uzraudzības iestāde pēc analoģijas piemēros TTBER un šajās pamatnostādnēs noteiktos pamatprincipus šādiem “galvenajiem licencēšanas” nolīgumiem starp licenciāru un licenciātu. TTBER attiecas uz nolīgumiem starp licenciātu un apakšlicenciātu.

                  43.

                  Termins “līguma produkti” ietver preces, kas ražotas, un pakalpojumus, kas sniegti, izmantojot licencēto tehnoloģiju. Tas ir gan gadījums, kad licencēto tehnoloģiju izmantoto ražošanas procesā, gan, kad tā ir iekļauta pašā produktā. Šajās pamatnostādnēs terminā “produkti, kas ietver licencētu tehnoloģiju” ietilpst abas situācijas. TTBER tiek piemērots visos gadījumos, kad tehnoloģija ir licencēta ar mērķi ražot preces un sniegt pakalpojumus. Šai ziņā ir pietiekami, ka licenciārs apņemas neizmantot savas intelektuālā īpašuma tiesības pret licenciātu. Patiešām, patenta licences būtība ir tiesības darboties patenta izņēmuma tiesību ietvaros. No tā izriet, ka TTBER attiecas arī uz tā sauktajiem neapstiprinājuma nolīgumiem un noregulējuma nolīgumiem, ar kuriem licenciārs ļauj licenciātam patenta ietvaros nodarboties ar ražošanu.

                  44.

                     TTBER attiecas arī uz “apakšlicencēm”, ar ko licenciārs licencē tehnoloģiju licenciātam, kurš apņemas, izmantojot šo tehnoloģiju, ražot noteiktus produktus tikai un vienīgi licenciāram. Apakšlicencēšana var būt saistīta arī ar to, ka licenciārs piegādā iekārtas, kuras izmantot nolīgumā minēto preču ražošanā un pakalpojumu sniegšanā. Lai uz pēdējā veida apakšlicencēšanu attiecinātu TTBER, nolīguma galvenajam priekšmetam ir jābūt licencētai tehnoloģijai, nevis piegādātajām iekārtām. Uz apakšlicencēšanu attiecas arī EBTA Uzraudzības iestādes Paziņojums par noteiktu apakšlicencēšanas nolīgumu izvērtēšanu saistībā ar EEZ līguma 53. panta 1. punktu (28). Saskaņā ar šo paziņojumu, kas joprojām paliek spēkā, uz apakšlīgumiem, ar kuriem apakšlīgumslēdzēja puse apņemas ražot noteiktus produktus tikai un vienīgi līgumslēdzējai pusei, 53. panta 1. punkts parasti neattiecas. Taču uz citiem ierobežojumiem, kas uzlikti apakšlīgumslēdzēja pusei, piemēram, pienākumu nevadīt vai neizmantot pašiem savus pētījumus un izstrādnes, 53. pants var attiekties (29).

                  45.

                     TTBER attiecas arī uz nolīgumiem, saskaņā ar kuriem licenciātam ir jāveic izstrādes darbs pirms iegūt komerciālai izmantošanai gatavu produktu vai procesu, ar noteikumu, ka ir ticis identificēts nolīguma produkts. Pat ja ir prasīts šāds tālākais darbs un investīcijas, nolīguma mērķis ir identificēta nolīguma produkta ražošana. No otras puses, TTBER un pamatnostādnes neattiecas uz nolīgumiem, ar kuriem tiek licencēta tehnoloģija ar mērķi dot iespēju licenciātam veikt turpmāku izpēti un izstrādi dažādās jomās. Piemēram, TTBER un pamatnostādnes neattiecas uz tehnoloģiskās izpētes līdzekļu licencēšanu, kurus izmanto turpmākās izpētes aktivitāšu procesā. TTBER un pamatnostādnes balstās uz priekšnoteikumu, ka pastāv tieša saistība starp licencēto tehnoloģiju un identificēto līguma produktu. Gadījumos, ja šādas saistības nav, galvenais nolīguma mērķis ir izpēte un izstrāde pretstatā konkrēta produkta ieviešanai tirgū; šajā gadījumā TTBER un pamatnostādņu analītiskā struktūra var nebūt piemērota. To pašu iemeslu dēļ TTBER un pamatnostādnes neattiecas uz izpētes un izstrādes apakšlīgumiem, ar kuriem licenciāts apņemas veikt izpēti un izstrādi licencētās tehnoloģijas jomā, un nodot uzlabotās tehnoloģijas paketi atpakaļ licenciāram. Šādu nolīgumu galvenais mērķis ir izpētes un izstrādes pakalpojumu sniegšana ar nolūku uzlabot tehnoloģiju pretstatā preču ražošanai un pakalpojumu sniegšanai uz licencētas tehnoloģijas bāzes.

            2.3.   Tehnoloģijas nodošanas nolīgumu jēdziens

                  46.

                     TTBER un šīs pamatnostādnes attiecas uz nolīgumiem par tehnoloģijas nodošanu. Saskaņā ar TTBER 1. panta 1. punkta b) un h) apakšpunktu jēdzienā “tehnoloģija” ir ietverti patenti un patentu pieteikumi, derīgie modeļi un derīgo modeļu pieteikumi, dizaina tiesības, augu selekcijas tiesības, pusvadītāju izstrādājumu topogrāfijas, papildu aizsardzības sertifikāti medicīnas produktiem vai citiem produktiem, attiecībā uz kuriem šādus papildu aizsardzības sertifikātus var iegūt, autortiesības uz programmatūrām un zinātība. Licencētajai tehnoloģijai būtu jāļauj licenciātam ar vai bez citām investīcijām ražot līguma produktus.

                  47.

                  Zinātība 1. panta 1. punkta i) apakšpunktā ir definēta kā nepatentētas praktiskas informācijas pakete, kas radusies pieredzes un izmēģinājumu rezultātā un kas ir slepena, būtiska un identificēta. “Slepena” nozīmē, ka zinātība nav vispār zināma vai viegli pieejama. “Būtiska” nozīmē, ka zinātībā ietilpst informācija, kas ir būtiska un noderīga licences nolīgumā ietverto produktu ražošanā vai licences nolīgumā ietvertā procesa piemērošanā. Citiem vārdiem runājot, informācijai ir ievērojami jāveicina vai jāatvieglo nolīguma produktu ražošana. Gadījumos, kad licencēta zinātība attiecas uz produktu nevis procesu, šis nosacījums nozīmē, ka zinātība ir noderīga nolīguma produktu ražošanai. Šis nosacījums nav izpildīts, ja nolīguma produktu var ražot, pamatojoties uz brīvi pieejamu tehnoloģiju. Tomēr ar nosacījumu netiek prasīts, lai nolīguma produktam ir augstāka vērtība nekā produktiem, kas ražoti, izmantojot brīvi pieejamu tehnoloģiju. Ja tehnoloģijas attiecas uz procesu, šis nosacījums nozīmē, ka zinātība ir noderīga tādā nozīmē, ka nolīguma noslēgšanas brīdī var sagaidīt, ka licenciāta konkurētspēju būtu iespējams ievērojami uzlabot, piemēram, samazinot viņa ražošanas izmaksas. “Identificēta” nozīmē to, ka ir iespējams pārbaudīt, ka licencētā zinātība atbilst slepenības un būtiskuma kritērijiem. Šis nosacījums ir izpildīts, ja licencētā zinātība ir aprakstīta mācību grāmatās vai ir atrodama citā rakstiskā formā. Tomēr dažos gadījumos tas pamatoti var nebūt iespējams. Licencētā zinātība var sastāvēt no praktiskām zināšanām, kuras ir licenciāra darbiniekiem. Piemēram, licenciāra darbiniekiem var būt slepenas un būtiskas zināšanas par noteiktu ražošanas procesu, kas tiek nodotas licenciātam, veicot licenciāta darbinieku apmācību. Šādos gadījumos pietiek ar to, ja nolīgumā apraksta zinātības vispārīgo raksturu un iekļauj to darbinieku sarakstu, kuri būs vai ir bijuši iesaistīti tās nodošanā licenciātam.

                  48.

                  Jēdziens “nodošana” nozīmē, ka vienam uzņēmumam tehnoloģija jānodod citam uzņēmumam. Šādas nodošanas parasti notiek ar licencēm, ar ko licenciārs dod licenciātam tiesības izmantot savu tehnoloģiju, pretī saņemot licences maksu. Tā var būt arī kā apakšlicence, ar ko licenciāts, kuram to darīt ir atļāvis licenciārs, izsniedz licences trešām pusēm (apakšlicenciātiem) par tehnoloģijas izmantošanu.

                  49.

                     TTBER attiecas tikai uz nolīgumiem, kuru primārais objekts ir tehnoloģijas nodošana, kā noteikts šajā dokumentā, pretstatā preču vai pakalpojumu pirkšanai vai cita veida intelektuālā īpašuma licencēšanai. Uz nolīgumiem, kas satur noteikumus par produktu pirkšanu un pārdošanu, TTBER attiecas tikai tiktāl, kamēr šie noteikumi nav nolīguma primārais objekts, un tiešā veidā attiecas uz licencētās tehnoloģijas izmantošanu. Iespējams, tas varētu būt gadījums, kad saistītie produkti iegūst speciāli pielāgotas iekārtas vai formu vai ir procesa sastāvdaļa, lai efektīvi izmantotu licencēto tehnoloģiju. No otras puses, ja produkts ir vienkārši kāda galaprodukta sastāvdaļa, ir rūpīgi jāpārbauda, vai licencētā tehnoloģija ir nolīguma primārais objekts. Piemēram, gadījumos, kad licenciāts jau ražo galaproduktu, izmantojot citu tehnoloģiju, licence var palīdzēt ievērojami uzlabot licenciāta ražošanas procesu, pārsniedzot no licenciāra pirktā produkta vērtību. Prasība, ka saistītajiem produktiem ir jāattiecas uz tehnoloģijas licencēšanu, nozīmē, ka TTBER neattiecas uz to produktu pirkšanu, kuriem nav saistības ar produktiem, kuros iekļauta licencētā tehnoloģija. Tas, piemēram, ir gadījums, kad saistīto produktu nav paredzēts izmantot kopā ar licencēto produktu, bet tas attiecas uz aktivitātēm atsevišķa produkta tirgū.

                  50.

                     TTBER attiecas uz cita veida intelektuālā īpašuma, piemēram, preču zīmju un autortiesību, izņemot autortiesību uz programmatūrām, licencēšanu tikai tādā mērā, ciktāl tas ir tieši saistīts ar licencētās tehnoloģijas izmantošanu, un nav nolīguma primārais objekts. Šis nosacījums nodrošina, ka nolīgumiem, kas ietver cita veida intelektuālā īpašuma tiesības, ir piešķirts grupu izņēmums tikai tiktāl, cik šīs citas intelektuālā īpašuma tiesības dod iespēju licenciātam labāk izmantot licencēto tehnoloģiju. Licenciārs, piemēram, var atļaut licenciātam izmantot viņa preču zīmi uz produktiem, kuros ir ietverta licencētā tehnoloģija. Preču zīmes licence var ļaut licenciātam labāk izmantot licencēto tehnoloģiju, ļaujot patērētājiem nekavējoties sasaistīt kopā produktu un raksturīgās īpašības, ko tam devusi licencētā tehnoloģija. Licenciātam piemērotas saistības izmantot licenciāra preču zīmi var arī veicināt tehnoloģijas izplatību, ļaujot licenciāram identificēt sevi kā pamattehnoloģijas avotu. Taču, ja licencētās tehnoloģijas vērtība licenciātam ir ierobežota, jo viņš jau izmanto identisku vai ļoti līdzīgu tehnoloģiju, un galvenais nolīguma objekts ir preču zīme, TTBER netiek piemērots (30).

                  51.

                  Autortiesību licencēšanu aizsargātā darba reproducēšanas un izplatīšanas nolūkā, proti, kopiju ražošanai tālākpārdošanai, uzskata par līdzīgu tehnoloģijas licencēšanai. Tā kā šādi licences nolīgumi ir saistīti ar produkta ražošanu un pārdošanu, balstoties uz intelektuālā īpašuma tiesībām, tie tiek uzskatīti par pēc rakstura līdzīgiem tehnoloģijas nodošanas nolīgumiem un parasti tie rada līdzīgas problēmas. Lai gan TTBER neattiecas uz autortiesībām, izņemot autortiesības uz programmatūrām, EBTA Uzraudzības iestāde, izvērtējot šādu autortiesību licencēšanu saskaņā ar EEZ līguma 53. pantu, parasti piemēros TTBER un šajās pamatnostādnēs noteiktos principus.

                  52.

                  No otras puses, tiek uzskatīts, ka tiesību uz izpildīšanu un citu ar autortiesībām saistītu tiesību licencēšana rada specifiskas problēmas un šādas licencēšanas novērtēšanu nevar veikt, balstoties uz šajās pamatnostādnēs izklāstītajiem principiem. Dažādu tiesību gadījumā, kas saistītas ar izpildīšanu, vērtība rodas nevis no kāda produkta kopiju reproducēšanas un pārdošanas, bet no katra aizsargātā darba atsevišķā izpildījuma. Šāda izmantošana var izpausties dažādos veidos, tai skaitā kā aizsargātā materiāla, piemēram, filmu, mūzikas vai sporta pasākumu izpildīšana, rādīšana vai iznomāšana. Piemērojot 53. pantu, ir jāņem vērā darba specifika un veids, kādā tas tiek izmantots (31). Piemēram, tālākpārdošanas ierobežojumi var radīt mazāk problēmu saistībā ar konkurenci, savukārt var rasties specifiskas problēmas, ja licenciārs pieprasa savam licenciātam tā iegūtos labvēlīgākos nosacījumus attiecināt arī uz licenciāru. Tādējādi EBTA Uzraudzības iestāde šo citu tiesību licencēšanu nepiemēros TTBER un šīs pamatnostādnes pēc analoģijas.

                  53.

                  EBTA Uzraudzības iestāde arī nepaplašinās principus, kas izstrādāti TTBER un šajās pamatnostādnēs, attiecībā uz preču zīmju licencēšanu. Preču zīmju licencēšana bieži notiek ar mērķi izplatīt un tālāk pārdot preces un pakalpojumus un parasti ir radniecīgāka izplatīšanas nolīgumiem nekā tehnoloģijas licencēšanai. Ja preču zīmes licence ir tieši saistīta ar preču un pakalpojumu izmantošanu, pārdošanu un tālākpārdošanu, un nav nolīguma primārais objekts, uz licences nolīgumu attiecas dokuments, kas minēts EEZ līguma XIV pielikuma 2. punktā (Regula (EK) Nr. 2790/1999) par EEZ līguma 53. panta 3. punkta piemērošanu vertikālo nolīgumu kategorijām un saskaņotajām metodēm (turpmāk tekstā “Vertikālais grupu atbrīvojums”) (32).

            2.4.   Piemērošanas ilgums

                  54.

                     TTBER piemērošanas laikā grupu atbrīvojums tiek piemērots tik ilgi, kamēr licencētās īpašuma tiesības nav zaudējušas spēku, izbeigušās vai pasludinātas par spēkā neesošām. Zinātības gadījumā grupu atbrīvojums tiek piemērots tik ilgi, kamēr licencētā zinātība paliek slepena, izņemot gadījumu, kad zinātība kļūst publiski zināma licenciāta darbības rezultātā, un šajā gadījumā atbrīvojums tiek piemērots uz nolīguma spēkā esamības laiku (sal. TTBER 2. pants).

                  55.

                  Grupu atbrīvojums ir piemērojams katrām licencētām īpašumtiesībām, kas iekļautas nolīgumā, un to pārtrauc piemērot pēdējo intelektuālā īpašuma tiesību, kas ir “tehnoloģija”TTBER nozīmē, izbeigšanās dienā, dienā, kad tās kļūst spēkā neesošas vai kļūst publiski zināmas (sal. ar iepriekšējo punktu).

            2.5.   Attiecības ar citiem grupu atbrīvojumiem

                  56.

                     TTBER attiecas uz nolīgumiem starp diviem uzņēmumiem par tehnoloģijas licencēšanu ar mērķi ražot nolīguma produktus. Taču tehnoloģija var būt arī cita veida nolīgumu elements. Bez tam produkti, kuros iekļauta licencētā tehnoloģija, pēc tam tiek pārdoti tirgū. Tāpēc ir nepieciešams pievērsties saskares punktam starp TTBER un dokumentu, kas minēts EEZ līguma XIV pielikuma 6. punktā (Regula (EK) Nr. 2658/2000), par EEZ līguma 53. panta 3. punkta piemērošanu specializācijas nolīgumu kategorijām (33) (turpmāk tekstā “Specializācijas grupu atbrīvojums”), dokumentu, kas minēts EEZ līguma XIV pielikuma 7. punktā (Regula (EK) 2659/2000), par 53. panta 3. punkta piemērošanu pētniecības un izstrādes nolīgumu kategorijām (34) (turpmāk tekstā “Pētniecības un izstrādes grupu atbrīvojums”) un Vertikālajam grupu atbrīvojumam (35).

            2.5.1.   Grupu atbrīvojumi specializācijas un pētniecības un izstrādes nolīgumiem

                  57.

                  Saskaņā ar Specializācijas grupu atbrīvojuma 1. panta 1. punkta c) apakšpunktu, šis dokuments cita starpā attiecas uz kopīgas ražošanas nolīgumiem, pamatojoties uz kuriem divi vai vairāki uzņēmumi apņemas ražot noteiktus produktus kopīgi. Normatīvais akts paredz noteikumus par intelektuālā īpašuma tiesību piešķiršanu vai izmantošanu ar noteikumu, ka tās nav nolīguma primārais objekts, bet ir tieši saistītas ar tā izpildi un ir nepieciešamas, lai to izpildītu.

                  58.

                  Ja uzņēmumi izveido ražošanas kopuzņēmumu un izsniedz licenci šim kopuzņēmumam pielietot tehnoloģiju, kuru izmanto kopuzņēmuma ražoto produktu ražošanā, uz šādu licencēšanu attiecas specializācijas grupu atbrīvojums nevis TTBER. Līdz ar to licencēšana saistībā ar ražošanas kopuzņēmumu parasti jāapskata saskaņā ar specializācijas grupu atbrīvojumu. Taču, ja kopuzņēmums veic tehnoloģijas licencēšanu trešām pusēm, šī darbība nav saistīta ar kopuzņēmuma veikto ražošanu un tāpēc uz to šis dokuments neattiecas. Šādi licences nolīgumi, kas apvieno pušu tehnoloģijas, veido tehnoloģiju apvienotos fondus, kuri apskatītas tālāk tekstā – IV.4. nodaļā.

                  59.

                  Pētniecības un izstrādes grupu atbrīvojums attiecas uz nolīgumiem, ar kuriem divi vai vairāki uzņēmumi apņemas kopīgi veikt pētniecību un izstrādi un kopīgi izmantot šo darbību rezultātus. Saskaņā ar 2. panta 11. punktu pētniecība un izstrāde, kā arī rezultātu izmantošana notiek kopīgi, ieguldīto darbu veicot kopīgai komandai, organizācijai vai uzņēmumiem, kopīgi uzticot kādai trešai pusei vai sadalot starp pusēm, specializējoties pētniecībā, izstrādē, ražošanā un izplatīšanā, iekļaujot licencēšanu.

                  60.

                  No tā izriet, ka pētniecības un izstrādes grupu atbrīvojums attiecas uz licencēšanu starp pusēm un pušu veikto licencēšanu kopīgai organizācijai pētniecības un izstrādes nolīguma ietvaros. Šādu nolīgumu ietvaros puses var arī noteikt nosacījumus, saskaņā ar kuriem tiktu izdota licence uz pētījumu un izstādes nolīguma augļiem trešām pusēm. Taču, tā kā trešo pušu licenciāti nav pētniecības un izstrādes nolīguma puses, individuālam licences nolīgumam, kas noslēgts ar trešām pusēm, netiek piemērots pētniecības un izstrādes grupu atbrīvojums. Šādus licences nolīgumus grupāli atbrīvo TTBER, ja tie atbilst šī dokumenta nosacījumiem.

            2.5.2.   Grupu atbrīvojums vertikālajiem nolīgumiem

                  61.

                  Vertikālais grupu atbrīvojums attiecas uz nolīgumiem starp diviem vai vairākiem uzņēmumiem, kuri katrs darbojas nolīguma ietvaros dažādos ražošanas un izplatīšanas ķēdes līmeņos, un paredz nosacījumus, saskaņā ar kuriem puses var pirkt, pārdot vai pārdot tālāk noteiktas preces un pakalpojumus. Tādā veidā tas attiecas uz piegādes un izplatīšanas nolīgumiem.

                  62.

                  Ņemot vērā to, ka TTBER attiecas tikai uz nolīgumiem starp divām pusēm un licenciāts, pārdodot produktus, kuros ietilpst licencētā tehnoloģija, ir piegādātājs vertikālā grupu atbrīvojuma izpratnē, šie divi grupu atbrīvojumi ir cieši saistīti. Uz nolīgumu starp licenciāru un licenciātu attiecas TTBER, kamēr uz nolīgumiem starp licenciātu un pircējiem attiecas vertikālais grupu atbrīvojums un Pamatnostādnes par vertikālajiem ierobežojumiem (36).

                  63.

                     TTBER arī paredzēts grupu atbrīvojums nolīgumiem starp licenciāru un licenciātu, ja nolīgums uzliek saistības licenciātam attiecībā uz veidu, kādā viņam ir jāpārdod produkti, kuros ir ietverta licencēta tehnoloģija. Īpaši, licenciātam var uzlikt par pienākumu izveidot noteikta veida izplatīšanas sistēmu, piemēram, ekskluzīvu vai selektīvu. Taču izplatīšanas nolīgumiem, kas noslēgti ar mērķi īstenot šādas saistības, lai tos varētu grupāli atbrīvot, ir jāatbilst vertikālajam grupu atbrīvojumam. Piemēram, licenciārs var likt licenciātam izveidot sistēmu, kas balstīta uz ekskluzīvu izplatīšanu saskaņā ar īpašiem noteikumiem. Taču no vertikālā grupu atbrīvojuma 4. panta b) punkta izriet, ka izplatītājiem jāspēj brīvi veikt pasīvā pārdošana citu ekskluzīvo izplatītāju teritorijā.

                  64.

                  Turklāt izplatītājiem principā ir jāvar gan aktīvi, gan pasīvi nodarboties ar pārdošanu teritorijās, kuras pārklāj to citu licenciātu izplatīšanas sistēmas, kuri ražo paši savus produktus, balstoties uz licencēto tehnoloģiju. Tas tā noteikts, jo vertikālā grupu atbrīvojuma ietvaros katrs licenciāts ir atsevišķs piegādātājs. Tomēr iemeslus, kas ir par pamatu grupu atbrīvojumam, kas noteikts šajā tiesību aktā, var piemērot, ja produktus, kas ietver licencētu tehnoloģiju, licenciāti pārdod ar kopīgu zīmolu, kurš pieder licenciāram. Ja produktus, kas ietver licencētu tehnoloģiju, pārdod ar kopīga zīmola identitāti, var rasties tādi pat efektivitātes nodrošināšanas iemesli, lai piemērotu tādus pašus ierobežojumu veidus starp licenciātu izplatīšanas sistēmām, kā vienā pašā vertikālā izplatīšanas sistēmā. Šādos gadījumos EBTA Uzraudzības iestāde visdrīzāk neapstrīdēs ierobežojumus, ja pēc analoģijas vertikālā grupu atbrīvojuma prasības ir izpildītas. Lai būtu kopīga zīmola identitāte, produkti ir jāpārdod un jālaiž tirgū ar kopīgu dominējošu zīmolu, kas norāda uz kvalitāti un sniedz citu patērētājam būtisku informāciju. Nepietiek ar to, ka papildus licencences ņēmēja zīmoliem uz produkta ir norādīts licenciāra zīmols, kas identificē viņu kā licencētās tehnoloģijas avotu.

            3.   Grupu atbrīvojuma regulā noteiktās pieļaujamās robežas

                  65.

                  Saskaņā ar TTBER 3. pantu ierobežojošu nolīgumu grupu atbrīvojums ir iemesls tirgus daļu sliekšņiem, kas ierobežo grupu atbrīvojuma piemērošanas loku līdz nolīgumiem, kurus, lai gan tie var būt konkurenci ierobežojoši, var kopumā uzskatīt par atbilstošiem EEZ līguma 53. panta 3. punkta nosacījumiem. Ārpus pieļaujamajām robežām, ar kurām noteikti tirgus daļu sliekšņi, ir nepieciešama individuāla novērtēšana. Fakts, ka tirgus daļas pārsniedz pieļaujamo slieksni, nerada nekādu pieņēmumu par to, ka uz nolīgumu attiecas 53. panta 1. punkts, vai par to, ka nolīgums neizpilda 53. panta 3. punkta nosacījumus. Ja nepastāv konkurences pamatierobežojumi, nepieciešama tirgus analīze.

                  66.

                  Tirgus daļu sliekšņa piemērošana nolūkā noteikt “TTBER pieļaujamās robežas” ir atkarīga no tā, vai nolīgums ir noslēgts starp konkurentiem vai nekonkurējošām pusēm. TTBER nozīmē uzņēmumi ir konkurenti attiecīgās tehnoloģijas tirgū, ja tie izsniedz licences uz konkurējošām tehnoloģijām. Potenciāla konkurence tehnoloģiju tirgū netiek ņemta vērā, piemērojot tirgus daļu slieksni vai konkurences pamatierobežojumu sarakstu. Ārpus TTBER“pieļaujamām robežām” potenciālu konkurenci tehnoloģiju tirgū ņem vērā, bet tā nenoved pie konkurences pamatierobežojumu saraksta piemērošanas attiecībā uz nolīgumiem starp konkurentiem (skatīt arī 31. punktu iepriekš tekstā).

                  67.

                  Uzņēmumi ir konkurenti attiecīgajā produktu tirgū, ja abi uzņēmumi ir aktīvi tajā(-os) produktu un ģeogrāfiskajā(-os) tirgū(-os), kurā(-os) tiek pārdoti produkti, kas ietver licencēto tehnoloģiju (faktiskie konkurenti). Par konkurentiem uzskata arī tos, kas reāli varētu tādi būt, ieguldot nepieciešamās papildu investīcijas vai citus nepieciešamos izdevumus, lai saprātīgi īsā laika periodā (37) iekļūtu attiecīgā(-o) produkta(-u) un ģeogrāfiskajā(-os) tirgū(-os), atbildot uz nelielu, bet pastāvīgu relatīvo cenu pieaugumu (potenciālie konkurenti).

                  68.

                  No 66. un 67. punkta izriet, ka divi uzņēmumi TTBER nozīmē nav konkurenti, ja licenciārs nav ne faktiskais, ne potenciālais preču piegādātājs attiecīgajam tirgum un licenciāts, kurš jau darbojas produkta tirgū, neizsniedz licences uz konkurējošu tehnoloģiju pat, ja viņam pieder konkurējoša tehnoloģija un viņš nodarbojas ar ražošanu, izmantojot šo tehnoloģiju. Taču puses kļūst par konkurentiem, ja vēlākā laika posmā licenciāts sāk izsniegt licences uz savu tehnoloģiju vai licenciārs kļūst par faktisku vai potenciālu produktu piegādātāju attiecīgajam tirgum. Šajā gadījumā attiecīgais konkurences pamatierobežojumu saraksts turpina attiekties uz nolīgumu, ja vien nolīgums pēc tam nav grozīts kādā būtiskā jautājumā, skatīt TTBER 4. panta 3. punktu un 31. punktu iepriekš tekstā.

                  69.

                  Ja nolīgums ir noslēgts starp konkurentiem, tirgus daļu slieksnis ir 20 %, bet ja nolīgums ir noslēgts starp nekonkurentiem, tirgus daļu slieksnis ir 30 % (sal. ar TTBER 3. panta 1. un 2. punktu). Ja uzņēmumi, kuri ir nolīguma puses, nav konkurenti, nolīgums ir ietverts, ja nevienas puses tirgus daļa nepārsniedz 30 % attiecīgajos tehnoloģiju un produktu tirgos. Ja uzņēmumi, kas ir nolīguma puses, ir konkurenti, uz nolīgumu attiecas attiecīgais regulējums, ja pušu kopīgās tirgus daļas nepārsniedz 20 % attiecīgajos tehnoloģiju un produktu tirgos. Tirgus daļu sliekšņi attiecas gan uz tehnoloģiju tirgiem, kā uz tādu produktu tirgiem, kuros ietilpst licencēta tehnoloģija. Ja piemērojamais tirgus daļas slieksnis ir lielāks nekā attiecīgajā skartajā tirgū, šajā attiecīgajā tirgū nolīgumam netiek piemērots grupu atbrīvojums. Piemēram, ja licences nolīgums attiecas uz divu atsevišķu produktu tirgiem vai diviem atsevišķiem ģeogrāfiskiem tirgiem, grupu atbrīvojumu var attiecināt uz vienu no tirgiem, bet ne uz otru.

                  70.

                  Attiecībā uz tehnoloģiju tirgu no TTBER 3. panta 3. punkta izriet, ka licenciāra tirgus daļu ir jāaprēķina, ņemot vērā licenciāra un visu viņa licenciātu, kas licenci ņēmuši uz produktiem, kuri ietver licencētu tehnoloģiju, pārdošanas apjomus, minētos pārdošanas apjomus aprēķinot atsevišķi katrā attiecīgajā tirgū (38). Ja puses ir konkurenti tehnoloģiju tirgū, produktu, kas ietver paša licenciāta tehnoloģiju, pārdošanas apjomi ir jāapvieno ar produktu, kuri ietver licencēto tehnoloģiju, pārdošanas apjomiem. Jaunu tehnoloģiju gadījumā, kurām vēl nav pārdošanas apjoma, tiek piešķirta nulles tirgus daļa. Kad pārdošana tiek uzsākta, tehnoloģija sāk iegūt tirgus daļu.

                  71.

                  Produktu tirgu gadījumā licenciāta tirgus daļa ir jāaprēķina, ņemot vērā licenciāta produktu, kas ietver licenciāra tehnoloģiju, un konkurējošu produktu pārdošanas apjomus, proti, kopējo licenciāta pārdošanas apjomu attiecīgajā produktu tirgū. Ja licenciārs ir arī produktu piegādātājs attiecīgajam tirgum, ir jāņem vērā arī licenciāra pārdošanas apjomi attiecīgajā produktu tirgū. Tomēr aprēķinot tirgus daļas produktu tirgos, aprēķinot licenciāta un/vai licenciāra tirgus daļu, citu licenciātu pārdošanas apjomi nav ņemami vērā.

                  72.

                  Tirgus daļas būtu jāaprēķina, balstoties uz informāciju par pārdošanas apjoma vērtību, ja šāda informācija ir pieejama. Šāda informācija parasti sniedz precīzāku norādi par tehnoloģiju kvalitāti nekā informācija par apjomu. Taču, ja informācija par vērtību nav pieejama, var izmantot kalkulācijas, kas balstītas uz citu uzticamu informāciju par tirgu, tai skaitā uz informāciju par pārdošanas apjomiem tirgū.

                  73.

                  Iepriekš izklāstītos principus var ilustrēt ar šādiem piemēriem:
                  Licencēšana starp nekonkurējošām pusēm

                        1. piemērsSabiedrība A ir specializējusies biotehnoloģisko produktu un tehniku izstrādē un ir izstrādājusi jaunu produktu Xeran. Tā nenodarbojas ar Xeran ražošanu, jo tai nav ne ražošanas, ne izplatīšanas iespējas. Sabiedrība B ir viena no konkurējošu produktu ražotājām, kurus ražo, izmantojot brīvi pieejamas bezīpašnieka tehnoloģijas. 1. gadā B pārdeva produktus, kuru ražošanā izmantotas brīvi pieejamas tehnoloģijas, 25 miljonu euro vērtībā. 2. gadā A izsniedz licenci B Xeran ražošanai. Šajā gadā B pārdod produktus, kuru ražošanā izmantotas brīvi pieejamas tehnoloģijas, par 15 miljoniem euro un Xeran par 15 miljoniem euro. 3. un turpmākajos gados B ražo un pārdod tikai Xeran – katru gadu 40 miljonu euro apmērā. Bez tam 2. gadā A izdod licenci arī C. C pirms tam nebija aktīva šī produkta tirgū. C ražo un pārdod tikai Xeran, 10 miljonu euro apmērā 2. gadā un 15 miljonu apmērā 3. gadā un vēlāk. Ir noteikts, ka kopīgā Xeran un tā aizstājēju tirgus, kurā darbojas B un C, vērtība ir 200 miljoni euro ik gadu.2. gadā kad tiek noslēgts licences nolīgums, sabiedrības A tirgus daļa tehnoloģiju tirgū ir 0 %, un tās tirgus daļa ir jāaprēķina, balstoties uz kopējo Xeran pārdošanas apjomu iepriekšējā gadā. 3. gadā sabiedrības A tirgus daļa tehnoloģiju tirgū ir 12,5 %, kas atspoguļo B un C 2. gadā saražotā Xeran vērtību. 4. un turpmāk sabiedrības A tirgus daļa tehnoloģiju tirgū ir 27,5 %, kas atspoguļo B un C iepriekšējā gadā saražotā Xeran vērtību.2. gadā B kompānijas tirgus daļa produktu tirgū ir 12,5 %, kas atspoguļo sabiedrības B pārdošanas apjomu 25 miljonu euro apmērā 1. gadā. 3. gadā sabiedrības B tirgus daļa ir 15 %, jo tās pārdošanas apjoms 2. gadā pieauga līdz 30 miljoniem euro. 4. gadā un turpmāk B tirgus daļa ir 20 %, jo pārdošanas apjoms ik gadu ir 40 miljoni euro. Sabiedrības C tirgus daļa produktu tirgū 1. un 2. gadā ir 0 %, 3. gadā 5 % un turpmāk 7,5 %.Tā kā licences nolīgumi ir noslēgti starp nekonkurentiem un individuālās A, B un C tirgus daļas katru gadu ir mazākas par 30 %, nolīgumi ir ārpus TTBER“pieļaujamajām robežām”.

                        2. piemērsSituācija ir tāda pati kā 1. piemērā, taču tagad B un C darbojas dažādos ģeogrāfiskajos tirgos. Ir konstatēts, ka kopējā Xeran un tā aizvietotāju tirgus vērtība ik gadu katrā ģeogrāfiskajā tirgū ir 100 miljoni euro.Šajā gadījumā A tirgus daļu tehnoloģiju tirgū ir jāaprēķina katrā no abiem ģeogrāfiskajiem tirgiem. Tirgū, kur darbojas B, A tirgus daļa ir atkarīga no tā, kāds ir B Xeran pārdošanas apjoms. Tā kā šajā piemērā kopējais tirgus apjoms ir 100 miljoni euro, proti, puse no 1. piemēra tirgus apjoma, A tirgus daļa 2. gadā ir 0 %, 3. gadā 15 % un turpmāk – 40 %. B tirgus daļa 2. gadā ir 25 %, 3. gadā 30 % un turpmāk– 40 %. 2. un 3. gadā gan A, gan B tirgus daļa nepārsniedz 30 % slieksni. Taču, sākot ar 4. gadu, šis slieksnis ir pārsniegts un tas nozīmē, ka saskaņā ar TTBER 8. panta 2. punktu, pēc 6. gada licences nolīgums starp A un B vairs nevar gūt labumu no “pieļaujamajām robežām” un tas ir jāvērtē individuāli.Tirgū, kur darbojas C, A tirgus daļa ir atkarīga no tā, kāds ir C Xeran pārdošanas apjoms. Tādējādi A tirgus daļa tehnoloģiju tirgū, kas balstīta uz C pārdošanas apjomu iepriekšējā gadā, 2. gadā ir 0 %, 3. gadā 10 % un turpmāk – 15 %. C tirgus daļa produktu tirgū ir tāda pati: 2. gadā 0 %, 3. gadā 10 % un turpmāk – 15 %. Uz licences nolīgumu starp A un C tādējādi visu laiku attiecas “pieļaujamās robežas”.

                  Licencēšana starp konkurentiem

                        3. piemērsUzņēmumi A un B darbojas vienā un tajā pašā noteikta ķīmiska produkta produktu un ģeogrāfiskajā tirgū. Katrai no tām pieder patents uz dažādām tehnoloģijām, kuras izmanto šī produkta ražošanā. 1. gadā A un B paraksta savstarpēju licences nolīgumu, viens otram izsniedz savstarpēju licenci par attiecīgo tehnoloģiju izmantošanu. 1. gadā A un B ražo, izmantojot tikai savu tehnoloģiju, un A pārdod produktu par 15 miljoniem euro, bet B pārdod produktu par 20 miljoniem euro. Sākot ar 2. gadu, abi uzņēmumi izmanto savu un viens otra tehnoloģijas. Kopš tā laika A pārdod produktu, kas ražots, izmantojot savu tehnoloģiju, par 10 miljoniem euro un produktu, kas ražots, izmantojot B tehnoloģiju, par 10 miljoniem euro. B, sākot ar 2. gadu pārdod produktu, kas ražots, izmantojot savu tehnoloģiju, par 15 miljoniem euro un produktu, kas ražots ar A tehnoloģiju, par 10 miljoniem euro. Ir aprēķināts, ka kopīgā produkta un tā aizvietotāju tirgus vērtība ir 100 miljoni euro ik gadu.Lai novērtētu licences nolīgumu saskaņā ar TTBER, ir jāaprēķina A un B tirgus daļas gan tehnoloģiju tirgū, gan produktu tirgū. A tirgus daļa ir atkarīga no iepriekšējā gadā pārdotā produkta apjoma, ko saražoja A un B, izmantojot A tehnoloģiju. Tādējādi 2. gadā A tirgus daļa tehnoloģiju tirgū ir 15 %, atspoguļojot pašas kompānijas ražošanu un 1. gada pārdošanas apjomu 15 miljonu euro apmērā. Kopš 3. gada A tirgus daļa tehnoloģiju tirgū ir 20 %, atspoguļojot produkta, kas ražots, izmantojot A tehnoloģiju, un kuru ražo un pārdod A un B, pārdošanas apgrozījumu 20 miljonu euro apmērā (katrs 10 miljonus euro). Līdzīgi 2. gadā B tirgus daļa tehnoloģiju tirgū ir 20 % un pēc tam 25 %.A un B tirgus daļas produktu tirgū ir atkarīgas no attiecīgā produkta pārdošanas apjoma iepriekšējā gadā neatkarīgi no izmantotās tehnoloģijas. A tirgus daļa produktu tirgū 2. gadā ir 15 % un vēlāk 20 %. B tirgus daļa produktu tirgū 2. gadā ir 20 % un vēlāk 25 %.Tā kā nolīgums ir noslēgts starp konkurentiem, lai izmantotu “pieļaujamās robežas”, viņu kopējai tirgus daļai gan tehnoloģiju, gan produktu tirgū ir jābūt mazākai par 20 % tirgus daļas slieksni. Ir skaidrs, ka šis nav tas gadījums. Kopējā tirgus daļa tehnoloģiju tirgū un produktu tirgū 2. gadā ir 35 % un vēlāk 45 %. Tāpēc šo nolīgumu starp konkurentiem ir jāvērtē individuāli.

            4.   Konkurences pamatierobežojumi un grupu atbrīvojums
      4.1.   Pamatprincipi

                  74.

                     TTBER 4. pantā ir ietverts konkurences pamatierobežojumu saraksts. Ierobežojuma iekļaušana konkurences pamatierobežojumu skaitā ir atkarīga no ierobežojuma rakstura un pieredzes, kas parāda, ka šādi ierobežojumi gandrīz vienmēr negatīvi ietekmē konkurenci. Atbilstoši Kopienas tiesu precedenta tiesībām (39) šādi ierobežojumi var izrietēt no skaidra nolīguma mērķa vai no konkrētās lietas apstākļiem (sal. ar 14. punktu – iepriekš tekstā).

                  75.

                  Ja tehnoloģijas nodošanas nolīgumā ir konstatēts kāds no konkurences pamatierobežojumiem, tad no TTBER 4. panta 1. punkta un 4. panta 2. punkta izriet, ka viss nolīgums nokļūst ārpus grupu atbrīvojuma ietvariem. Saskaņā ar TTBER pamatierobežojumus nevar nošķirt no pārējā nolīguma. Bez tam EBTA Uzraudzības iestāde uzskata, ka, individuāli novērtējot konkurences pamatierobežojumus, tie tikai izņēmuma gadījumos atbilst EEZ līguma 53. panta 3. punkta nosacījumiem (sal. ar 18. punktu – iepriekš tekstā).

                  76.

                     TTBER 4. pants izšķir nolīgumus starp konkurentiem un nolīgumus starp nekonkurējošām pusēm.

            4.2.   Nolīgumi starp konkurentiem

                  77.

                  4. panta 1. punktā ir uzskaitīti pamatierobežojumi, kas jāievēro, ja licencēšanas nolīgums tiek slēgts starp konkurentiem. Saskaņā ar 4. panta 1. punktu TTBER neattiecas uz nolīgumiem, kuru mērķis, tieši vai netieši, atsevišķi vai kopā ar citiem faktoriem, kas atrodas pušu kontrolē, ir:

                              a)

                              ierobežot puses iespēju noteikt savas cenas, pārdodot produktus trešām pusēm;

                              b)

                              ierobežot ražošanas jaudas, izņemot līguma produktu ražošanas jaudas ierobežojumus, kas piemērot licenciātam nesasvstarpējā nolīgumā, vai kas piemēroti tikai vienam licenciātam savstarpējā nolīgumā;

                              c)

                              piešķirt tirgus vai klientus, izņemot:

                                          i)

                                          pienākumu licenciātam(-iem) nodarboties ar ražošanu, izmantojot licencēto tehnoloģiju, tikai vienā vai vairākās tehniskās izmantošanas jomās vai vienā vai vairākos produktu tirgos;

                                          ii)

                                          nesavstarpējā nolīgumā noteiktu pienākumu licenciāram un/vai licenciātam nenodarboties ar ražošanu, izmantojot licencēto tehnoloģiju, vienā vai vairākās tehniskās izmantošanas jomās vai vienā vai vairākos produktu tirgos, vai vienā vai vairākās izņēmuma teritorijās, kas rezervētas otrai pusei;

                                          iii)

                                          pienākumu licenciāram neizsniegt licenci tehnoloģijas izmantošanai citam licenciātam noteiktā teritorijā;

                                          iv)

                                          nesavstarpējā nolīgumā noteiktu licences ierobežojumu licenciātam un/vai licenciāram veikt aktīvu un/vai pasīvu tirdzniecību izņēmuma teritorijā vai izņēmuma klientu grupai, kas rezervēta otrai pusei;

                                          v)

                                          nesavstarpējā nolīgumā noteiktu ierobežojumu licenciātam veikt aktīvu pārdošanu izņēmuma teritorijā vai izņēmuma klientu grupai, ko licenciārs piešķīris citam licenciātam ar nosacījumu, ka pēdējais nebija konkurējošs uzņēmums licenciāram laikā, kad viņš pats ieguva licenci;

                                          vi)

                                          pienākumu licenciātam ražot līguma produktus tikai savai lietošanai ar nosacījumu, ka licenciāts netiek ierobežots aktīvi un pasīvi pārdot līguma produktus kā rezerves daļas pats saviem produktiem;

                                          vii)

                                          nesavstarpējā nolīgumā noteiktu pienākumu licenciātam ražot līguma produktus tikai noteiktam klientam, ja licence tikusi izsniegta, lai radītu alternatīvu piegādes avotu šim klientam;

                              d)

                              ierobežot licenciāta iespēju izmantot pašam savu tehnoloģiju vai ierobežot kādas nolīguma puses iespēju veikt pētniecību un izstrādi, ja vien šāds pēdējais ierobežojums nav vajadzīgs, lai novērstu licencētas zinātības atklāšanu trešām pusēm.

                  78.

                  Starp daudziem pamatierobežojumiem TTBER izšķir savstarpējus un nesavstarpējus nolīgumus. Ierobežojumu saraksts ir striktāks attiecībā uz savstarpējiem nolīgumiem nekā uz nesavstarpējiem nolīgumiem starp konkurentiem. Savstarpējie nolīgumi ir savstarpējie licences nolīgumi, kur licencētās tehnoloģijas ir konkurējošas tehnoloģijas vai tādas, kuras var izmantot konkurējošu produktu ražošanai. Nesasvstarpējs nolīgums ir nolīgums, kad tikai viena no pusēm izsniedz licenci uz savu tehnoloģiju otrai pusei vai savstarpējas licencēšanas gadījumā licencētās tehnoloģijas nav konkurējošas tehnoloģijas, un tās nevar izmantot konkurējošu produktu ražošanai. Nolīgums nav savstarpējs tikai tāpēc, ka nolīgums ietver licences atpakaļnodošanas pienākumu vai tāpēc, ka licenciāts dod licenci licenciāram ar saviem licencētās tehnoloģijas uzlabojumiem. Gadījumā, ja vēlākā laika periodā nesavstarpējais nolīgums kļūst par savstarpējo nolīgumu, jo to pašu pušu starpā ir noslēgts nākamais licences nolīgums, tām var rasties nepieciešamība pārskatīt pirmo licenci, lai izvairītos no tā, ka nolīgumā ir iekļauts kāds konkurences pamatierobežojums. Novērtējot konkrēto gadījumu, EBTA Uzraudzības iestāde ņems vērā laiku, kas pagājis starp pirmā un otrā licences nolīguma noslēgšanu.

                  79.

                  Konkurences pamatierobežojums, kas minēts 4. panta 1. punkta a) apakšpunktā, attiecas uz tiem nolīgumiem starp konkurentiem, kuru mērķis ir cenu noteikšana produktiem, kas tiek pārdoti trešām personām, tai skaitā produktiem, kuri iekļauj licencēto tehnoloģiju. Cenu noteikšana starp konkurentiem ir konkurences ierobežojums pēc būtības. Cenu noteikšana var, piemēram, būt tieša nolīguma veidā par precīzu pieprasāmo cenu, vai par cenrādi ar noteiktām pieļaujamām maksimālām atlaidēm. Nav svarīgi, vai nolīgums attiecas uz fiksētām, minimālām, maksimālām vai ieteicamām cenām. Cenu noteikšana var arī būt īstenota netieši, piemērojot apgrūtinājumus, lai novirzītos no saskaņotā cenu līmeņa, piemēram, nosakot, ka licences maksas apjoms palielināsies, ja produktu cenas nokritīsies zem noteikta līmeņa. Tomēr licenciātam piemērots pienākums maksāt noteiktu minimālo licences maksu, pats par sevi nenoved pie cenu noteikšanas.

                  80.

                  Ja licences maksu aprēķina, balstoties uz konkrētā produkta tirdzniecības apjomiem, licences maksas summai ir tieša ietekme uz minimālo produkta cenu un tādējādi arī tieša ietekme uz produkta cenām (40). Konkurenti tādējādi var izmantot savstarpējo licencēšanu ar savstarpējām kārtējām licences maksu izmaksām kā līdzekli cenu koordinēšanai uzņēmuma filiāļu produktu tirgos (41). Taču EBTA Uzraudzības iestāde izskatīs tikai savstarpējās licences ar savstarpēji maksājamām kārtējām licences maksām kā cenu noteikšanu, ja nolīgumā nav nekādu konkurenci veicinošu nolūku un tādējādi tā nav godīga vienošanās par licencēšanu. Šādos gadījumos, kad nolīgumam nav nekādas vērtības un tādējādi tam nav nekāda spēkā esoša attaisnojuma saistībā ar uzņēmējdarbību, vienošanās ir krāpšana un uzskatāma par karteli.

                  81.

                  Pamatierobežojums, ko ietver 4. panta 1. punkta a) apakšpunkts, attiecas arī uz nolīgumiem, ar kuriem licences maksas tiek aprēķināta, balstoties uz visu produktu pārdošanas apjomu neatkarīgi no tā, vai ir tikusi izmantota licencētā tehnoloģija. Uz šādiem nolīgumiem attiecas arī 4. panta 1. punkta d) apakšpunkts, saskaņā ar kuru nedrīkst ierobežot licenciāta iespējas izmantot savu tehnoloģiju (skatīt 95. punktu tālāk tekstā). Vispār šādi nolīgumi ierobežo konkurenci, jo nolīgums paaugstina izmaksas par paša licenciāta konkurējošās tehnoloģijas izmantošanu un ierobežo konkurenci, kas pastāvēja tad, kad nolīgums nebija noslēgts (42). Tas tā notiek gan savstarpēju, gan nesasvstarpēju nolīgumu gadījumā. Taču izņēmuma kārtā nolīgums, kurā licences maksas tiek aprēķinātas, balstoties uz visu produktu pārdošanas apjomu, var izpildīt EEZ līguma 53. panta 3. punkta nosacījumus atsevišķā gadījumā, ja, pamatojoties uz objektīviem faktoriem, var secināt, ka ierobežojums ir nepieciešams, lai varētu notikt konkurenci veicinoša licencēšana. Tas var būt gadījums, kad, nepastāvot ierobežojumam, būtu neiespējami vai pārmērīgi sarežģīti aprēķināt un uzraudzīt licenciāta maksāto licences maksu, piemēram, tāpēc, ka licenciāra tehnoloģija neatstāj redzamas pēdas galaproduktā un piemērojamās alternatīvās uzraudzīšanas metodes nav pieejamas.

                  82.

                  Konkurences pamatierobežojums, kas noteikts 4. panta 1. punkta b) apakšpunktā, attiecas uz pusēm piemērotiem savstarpējiem ražošanas jaudas ierobežojumiem. Ražošanas jaudas ierobežojums ir nosacījums attiecībā uz to, cik daudz kāda puse var saražot un pārdot. 4. panta 1. punkta b) apakšpunkts neattiecas uz ražošanas jaudas ierobežojumiem vienam no licenciātiem, kas noteikti nesavstarpējā nolīgumā, vai uz ražošanas jaudas ierobežojumiem vienam no licenciātiem, kas noteikti savstarpējā nolīgumā, ar nosacījumu, ka ražošanas jaudas ierobežojums skar tikai produktus, kas ražoti, izmantojot licencēto tehnoloģiju. Tādējādi 4. panta 1. punkta b) apakšpunkts identificē galvenos ierobežojumus – savstarpējus ražošanas jaudas ierobežojumus pusēm un licenciāram attiecībā uz viņa paša tehnoloģiju. Ja konkurenti vienojas par savstarpēju ražošanas jaudu ierobežojumu piemērošanu, nolīguma mērķis un iespējamās sekas ir ražošanas jaudas samazināšana tirgū. Tas pats ir attiecas uz nolīgumiem, kas samazina pušu stimulu palielināt ražošanas jaudu, piemēram, uzliekot otram par pienākumu maksāt maksājumus, ja tiek pārsniegts noteikts ražošanas jaudas līmenis.

                  83.

                  Labvēlīgāks nesavstarpēju daudzuma ierobežojumu traktējums ir balstīts uz apsvērumu, ka vienvirziena ierobežojums ne vienmēr noved pie zemākas ražošanas jaudas tirgū, kamēr risks, ka nolīgums nav godīga vienošanās par licencēšanu, ir mazāks, ja ierobežojums nav savstarpējs. Ja licenciāts ir gatavs piekrist vienpusējam ierobežojumam, pastāv iespēja, ka nolīgums noved pie reālas papildu tehnoloģiju integrācijas vai pie efektivitāti vairojošas licenciāra labākās tehnoloģijas integrēšanas ar licenciāta produktīvajiem aktīviem. Savstarpējā nolīgumā ražošanas jaudas ierobežojums vienam no licenciātiem iespējams atspoguļo vienas no pusēm licencētās tehnoloģijas augstāko vērtību un var kalpot, lai atbalstītu konkurenci veicinošu licencēšanu.

                  84.

                  Konkurences pamatierobežojums, kas noteikts 4. panta 1. punkta c) apakšpunktā, attiecas uz tirgu un klientu piešķiršanu. Nolīgumu, ar kuru palīdzību konkurenti sadala tirgus un klientus, mērķis ir konkurences ierobežošana. Tas ir pamatierobežojums, ja konkurenti savstarpējā nolīgumā vienojas par ražošanas neveikšanu noteiktās teritorijās vai aktīvas un/vai pasīvas pārdošanas neveikšanu noteiktās teritorijās, vai noteiktiem klientiem, ko rezervējusi otra puse.

                  85.

                  4. panta 1. punkta c) apakšpunkts tiek piemērots neatkarīgi no tā, vai licenciāts var brīvi izmantot savu tehnoloģiju. Ja licenciāts ir apgādājis sevi ar iekārtām, kas nepieciešamas, lai izmantotu licenciāra tehnoloģiju attiecīgajā produkta ražošanai, var būt dārgi uzturēt atsevišķu ražošanas līniju, kurā tiek izmantota cita tehnoloģija, lai apkalpotu klientus, uz kuriem attiecas ierobežojumi. Bez tam, ņemot vērā ierobežojuma konkurenci ierobežojošo potenciālu, licenciātam var būt mazs stimuls ražot, izmantojot savu tehnoloģiju. Tāpat arī maz ticams, ka šādi ierobežojumi ir nepieciešami, lai varētu notikt konkurenci veicinoša licencēšana.

                  86.

                  Saskaņā ar 4. panta 1. punkta c) apakšpunkta ii) daļu par pamatierobežojumu nav uzskatāms, ja licenciārs nesavstarpējā nolīgumā piešķir licenciātam izņēmuma licenci ražot, izmantojot licencēto tehnoloģiju, noteiktā teritorijā un tādējādi apņemas pats neražot līguma produktus šajā teritorijā vai piegādāt līguma produktus no šīs teritorijas. Šādas izņēmums licences ir pakļautas grupu atbrīvojumam, neatkarīgi no teritorijas apjoma. Ja licence attiecas uz visu pasauli, izņēmums nozīmē, ka licenciārs atturas no ieiešanas vai palikšanas tirgū. Grupu atbrīvojumu piemēro arī tad, ja licence ir ierobežota līdz vienai vai vairākām tehniskām izmantošanas jomām vai vienam vai vairākiem produktu tirgiem. 4. panta 1. punkta c) apakšpunkta ii) daļā ietverto nolīgumu mērķis var būt dot licenciātam stimulu ieguldīt līdzekļus un attīstīt licencēto tehnoloģiju. Tādējādi ne vienmēr nolīguma nolūks ir sadalīt tirgu.

                  87.

                  Saskaņā ar 4. panta 1. punkta c) apakšpunkta iv) daļu un tā paša iemesla dēļ grupu atbrīvojums arī attiecas uz nesasvstarpējiem nolīgumiem, ar kuriem puses vienojas neveikt aktīvu vai pasīvu pārdošanu (43) kādā īpašā teritorijā vai kādai īpašai klientu grupai, kas rezervēta otrai pusei.

                  88.

                  Saskaņā ar 4. panta 1. punkta c) apakšpunkta iii) daļu pamatierobežojums nav arī tad, ja licenciārs ieceļ licenciātu par savu vienīgo licenciātu noteiktā teritorijā, kas nozīmē, ka trešām pusēm netiks piešķirta licence nodarboties ar ražošanu, izmantojot licenciāra tehnoloģiju, konkrētajā teritorijā. Šādu vienīgo licenču gadījumā tiek piemērots grupu atbrīvojums neatkarīgi no tā, vai nolīgums ir vai nav savstarpējs, ievērojot to, lai nolīgums neietekmētu pušu iespējas pilnībā izmantot savas tehnoloģijas attiecīgajās teritorijās.

                  89.

                  4. panta 1. punkta c) apakšpunkta v) daļa izslēdz no pamatierobežojumu saraksta un tādējādi piešķir grupu atbrīvojumu līdz tirgus daļu slieksnim ierobežojumiem nesavstarpējā nolīgumā par licenciāta veiktu aktīvu pārdošanu tajā teritorijā vai tai klientu grupai, ko licenciārs piešķīris citam licenciātam. Taču pastāv nosacījums, ka nolīguma noslēgšanas brīdī aizsargātais licenciāts nedrīkst būt licenciāra konkurents. Šādu ierobežojumu iekļaušana pamatierobežojumu sarakstā nav attaisnojama. Atļaujot licenciāram paredzēt licenciātam, kurš vēl nav tirgū, aizsardzību pret aktīvu pārdošanu, ko veic licenciāti, kas ir licenciāra konkurenti un kuri šī iemesla dēļ ir jau nostabilizējušies tirgū, šādi ierobežojumi, iespējams, pamudinās licenciātu efektīvāk izmantot licencēto tehnoloģiju. No otras puses, ja licenciāti savā starpā vienojas nenodarboties ar pārdošanu, ne aktīvu, ne pasīvu, noteiktās teritorijās vai noteiktām patērētāju grupām, ar šo nolīgumu licenciāti izveido karteli. Tā kā šādi nolīgumi nav saistīti ne ar kādu tehnoloģijas nodošanu, TTBER uz tiem neattiecas.

                  90.

                  Saskaņā ar 4. panta 1. punkta c) apakšpunkta i) daļu ierobežojumi nolīgumos starp konkurentiem, kas ierobežo licenci līdz viena vai vairāku produktu tirgiem vai izmantojamām tehniskām jomām (44), nav pamatierobežojumi. Šādi ierobežojumi ir grupāli atbrīvoti līdz 20 % tirgus daļas slieksnim neatkarīgi no tā, vai nolīgums ir vai nav savstarpējs. Taču, lai piemērotu grupu atbrīvojumu, pastāv nosacījums, ka ierobežojumu pielietošanas joma neatrodas ārpus licencēto tehnoloģiju ietvariem. Pastāv arī nosacījums, ka licenciātus nedrīkst ierobežot viņiem pašiem piederošās tehnoloģijas izmantošanā (skatīt 4. panta 1. punkta d) apakšpunktu). Ja licenciāti tiek ierobežoti viņiem pašiem piederošās tehnoloģijas izmantošanā, nolīgums noved pie tirgus sadalīšanas.

                  91.

                  Grupu atbrīvojumu piemēro neatkarīgi no tā, vai ierobežojuma izmantošanas joma ir simetriska vai asimetriska. Asimetriska ierobežojuma izmantošana savstarpējā licences nolīgumā nozīmē, ka abām pusēm ir atļauts izmantot attiecīgās tehnoloģijas, kuras tās licencē, tikai dažādās izmantošanas jomās. Ja vien puses ir neierobežotas savu tehnoloģiju izmantošanā, netiek pieņemts, ka nolīgums liek pusēm atteikties vai atturēties no darbības uzsākšanas jomā(-s), uz kuru(-ām) attiecas licence, kas izdota otrai pusei. Pat ja licenciāti ir apgādājušies ar iekārtām, lai pielietotu licencēto tehnoloģiju licencētajā izmantošanas jomā, var nebūt nekādas ietekmes uz aktīviem, kas izmantoti ražošanā ārpus licences ietvariem. Šajā sakarā ir svarīgi, ka ierobežojums attiecas uz skaidri noteiktiem produktu tirgiem vai izmantošanas jomām un nevis uz klientiem, kas piešķirti ar teritoriju vai ar grupu un kas iegādājas produktus, kuri ir tajā pašā produktu tirgū vai tehniskajā izmantošanas jomā. Tirgus sadalīšanas risks tiek uzskatīts par ievērojami lielāku pēdējā gadījumā (skatīt 85. punktu iepriekš tekstā). Bez tam ierobežojumu piemērošanas joma var būt nepieciešama, lai veicinātu konkurenci veicinošu licencēšanu (skatīt 182. punktu tālāk tekstā).

                  92.

                  4. panta 1. punkta c) apakšpunkta vi) daļa ietver papildu izņēmumu, proti, ierobežojumu, kas nosaka piespiedu izmantošanu, t.i., prasību, saskaņā ar kuru licenciāts var ražot produktus, kas ietver licencēto tehnoloģiju, tikai savai lietošanai. Ja licencētais produkts ir sastāvdaļa, licenciāts tādējādi var būt spiests ražot šo sastāvdaļu tikai iekļaušanai viņa paša produktos un var būt spiests nepārdot sastāvdaļas citiem ražotājiem. Tomēr licenciātam ir jāpastāv iespējai pārdot sastāvdaļas kā rezerves daļas viņa paša produktiem un jāpastāv iespējai tās piegādāt trešām pusēm, kas nodarbojas ar šo produktu apkalpošanu pēc pārdošanas. Noteiktie nebrīvie izmantošanas noteikumi var būt nepieciešami, lai veicinātu tehnoloģijas izplatīšanu, jo īpaši starp konkurentiem, un tiem piemēro grupu atbrīvojumu. Šādi ierobežojumi ir apskatīti arī IV 2.5. nodaļā tālāk tekstā.

                  93.

                  Visbeidzot, 4. panta 1. punkta c) apakšpunkta vii) daļa izslēdz no pamatierobežojumu saraksta pienākumu licenciātam nesavstarpējā nolīgumā ražot līguma produktus tikai noteiktam klientam ar nolūku radīt šim klientam alternatīvu piegādes avotu. Tāpēc, lai piemērotu 4. panta 1. punkta c) apakšpunkta vii) daļu, pastāv nosacījums, ka licencē jābūt iekļautam ierobežojumam radīt alternatīvu piegādes avotu šim konkrētajam klientam. Taču nepastāv nosacījums, ka var piešķirt tikai vienu šādu licenci. 4. panta 1. punkta c) apakšpunkta vii) daļa attiecas arī uz situācijām, kad vairāk nekā viens licenciāts ir licencēts apgādāt vienu un to pašu konkrēto klientu. Šādu nolīgumu iespēja sadalīt tirgu ir ierobežota, ja licence ir izsniegta tikai ar mērķi apgādāt kādu konkrētu klientu. Jo īpaši šādos apstākļos nevar pieņemt, ka nolīgums liks licenciātam pārtraukt izmantot pašam savu tehnoloģiju.

                  94.

                  4. panta 1. punkta d) apakšpunktā ietvertie konkurences pamatierobežojumi vispirms ietver ierobežojumus katras no pusēm iespējai veikt pētījumus un izstrādi. Abām pusēm jāvar brīvi veikt neatkarīgus pētījumus un izstrādi. Šis noteikums attiecas neatkarīgi no tā, vai ierobežojumu piemēro jomai, uz kuru attiecas licence, vai citām jomām. Tomēr vienīgi fakts, ka puses vienojas nodrošināt viena otru ar savu attiecīgo tehnoloģiju turpmākiem uzlabojumiem, neved pie neatkarīgas pētniecības un izstrādes ierobežošanas. Šādu nolīgumu ietekmi uz konkurenci ir jāizvērtē, ņemot vērā konkrētās lietas apstākļus. 4. panta 1. punkta d) apakšpunkts arī nepaplašina ierobežojumus vienai pusei nodarboties ar pētījumiem un izstrādi ar trešām pusēm, ja šāds ierobežojums ir nepieciešams, lai aizsargātu licenciāra zinātību no izpaušanas. Lai tos iekļautu izņēmumos, ierobežojumiem, kas piemēroti, lai aizsargātu licenciāra zinātību no izpaušanas, ir jābūt nepieciešamiem un proporcionāliem, lai nodrošinātu šādu aizsardzību. Piemēram, ja ar nolīgumu nozīmēti konkrēti licenciāta darbinieki, kas apmācāmi un atbildīgi par licencētās zinātības izmantošanu, var pietikt ar to, ka licenciātam tiek piemērots pienākums neļaut šos darbiniekus iesaistīt pētījumos un izstrādē kopā ar trešām pusēm. Tikpat piemēroti var būt citi drošības pasākumi.

                  95.

                  Saskaņā ar 4. panta 1. punkta d) apakšpunktu licenciāts nedrīkst būt ierobežots izmantot savu konkurējošo tehnoloģiju ar nosacījumu, ka, to darot, viņš neizmanto licenciāra licencēto tehnoloģiju. Attiecībā uz savu tehnoloģiju licenciātu nedrīkst ierobežots attiecībā uz jautājumiem, kur viņš ražo vai pārdod, cik daudz viņš saražo vai pārdod un par kādu cenu viņš pārdod. Tāpat viņu nedrīkst piespiest maksāt licences maksu par produktiem, kas ražoti, izmantojot viņa tehnoloģiju (sal. ar 81. punktu iepriekš tekstā). Turklāt licenciātu nedrīkst ierobežot izsniegt licences uz savu tehnoloģiju trešām pusēm. Ja licenciātam ir piemēroti ierobežojumi izmantot savu tehnoloģiju vai veikt pētniecību un izstrādi, licenciāta tehnoloģijas konkurētspēja tiek samazināta. Tas izpaužas kā samazināta konkurence pastāvošajos produktu un tehnoloģiju tirgos un samazināts licenciāta stimuls ieguldīt līdzekļus viņa tehnoloģijas attīstīšanā un uzlabošanā.

            4.3.   Nolīgumi starp nekonkurējošām pusēm

                  96.

                  4. panta 2. punktā uzskaitīti pamatierobežojumi licencēšanai nekonkurējošu pušu starpā. Saskaņā ar šo noteikumu TTBER neattiecas uz nolīgumiem, kuru mērķis tieši vai netieši, atsevišķi vai kopā ar citiem faktoriem, kas atrodas pušu kontrolē, ir:

                              a)

                              ierobežot kādas puses iespējas noteikt savas cenas, kad produkti tiek pārdoti trešām pusēm, neietekmējot iespēju piemērot maksimālo pārdošanas cenu vai ieteikt pārdošanas cenu ar nosacījumu, ka tas nenoved līdz fiksētai vai minimālai pārdošanas cenai kādas no pusēm spiediena vai piedāvāto stimulu rezultātā,

                              b)

                              ierobežot teritoriju, kurā, vai klientus, kuriem licenciāts var pasīvi pārdot līguma produktus, izņemot:

                                          i)

                                          pasīvās pārdošanas izņēmuma ekskluzīvā teritorijā vai izņēmuma klientu grupai, kas rezervēta licenciāram;

                                          ii)

                                          pasīvās pārdošanas ierobežošanu izņēmuma teritorijā vai izņēmuma klientu grupai, kuru licenciārs piešķīris citam licenciātam pirmajos divos gados, kad šis otrais licenciāts ir pārdevis līguma produktus šajā teritorijā vai šai klientu grupai;

                                          iii)

                                          pienākumu ražot līguma produktus tikai savai izmantošanai ar nosacījumu, ka licenciāts nav ierobežots līguma produktu kā savu produktu rezerves daļu aktīvā vai pasīvā pārdošanā;

                                          iv)

                                          pienākumu ražot līguma produktus tikai konkrētam klientam, ja licence bijusi piešķirta, lai šim klientam radītu alternatīvu piegādes avotu;

                                          v)

                                          pārdošanas ierobežošanu galīgajiem lietotājiem, licenciātam darbojoties vairumtirdzniecības līmenī;

                                          vi)

                                          pārdošanas ierobežošanu neapstiprinātiem izplatītājiem no selektīvās izplatīšanas sistēmas locekļu puses;

                              c)

                              aktīvās un pasīvās pārdošanas ierobežošanu galīgajiem lietotājiem no licenciāta puses, kurš ir selektīvās izplatīšanas sistēmas loceklis un darbojas mazumtirdzniecības līmenī, neietekmējot iespēju aizliegt sistēmas loceklim darboties no neapstiprinātas uzņēmuma atrašanās vietas.

                  97.

                  4. panta 2. punkta a) apakšpunktā minētais konkurences pamatierobežojums attiecas uz cenu noteikšanu, pārdodot produktus trešām pusēm. Konkrētāk, šis noteikums attiecas uz ierobežojumiem, kuru tiešais vai netiešais mērķis ir noteikt fiksētu vai minimālu pārdošanas cenu vai fiksētu vai minimālu cenu līmeni, kas ir jāievēro licenciāram vai licenciātam, pārdodot produktus trešām pusēm. Nolīgumos, kas tieši nosaka pārdošanas cenu, ierobežojums ir skaidri iezīmēts. Taču pārdošanas cenas var noteikt ar netiešiem līdzekļiem. Piemēri pēdējam ir nolīgumi, kas nosaka robežas, maksimālo atlaižu līmeni, sasaistot pārdošanas cenu ar konkurentu pārdošanas cenu, draudus, iebiedēšanu, brīdinājumus, sodus vai līguma beigas, attiecībā uz dotā cenu līmeņa ievērošanu. Tiešus vai netiešus fiksētu cenu sasniegšanas līdzekļus var padarīt efektīvākus, kombinējot ar līdzekļiem, lai noteiktu cenu samazinājumu, piemēram, cenu uzraudzības sistēmas ieviešana vai pienākums licenciātiem ziņot par cenu novirzēm. Līdzīgi tiešu vai netiešu cenu fiksēšanu var padarīt efektīvāku, kombinējot ar līdzekļiem, kas samazina licenciāta stimulu samazināt savas pārdošanas cenas, piemēram, licenciāram uzliekot par pienākumu licenciātam piemērot vispriviliģētāko patērētāju nosacījumu, proti, pienākumu piedāvāt klientam labvēlīgākus nosacījumus nekā piedāvāti jebkuram citam klientam. Tos pašus līdzekļus var izmantot, lai panāktu noteiktās maksimālās vai rekomendētās cenas vai minimālās pārdošanas cenas. Taču to, ka licenciārs licenciātam nodod ieteicamo cenu sarakstu vai attiecībā pret viņu piemēro maksimālo cenu, pašu par sevi neuzskata par tādu darbību, kas noved līdz noteiktām vai minimālām pārdošanas cenām.

                  98.

                  4. panta 2. punkta b) apakšpunkts identificē kā konkurences pamatierobežojumus nolīgumus vai saskaņotas darbības, kuru tiešais vai netiešais mērķis ir ierobežot licenciātu veikto produktu, kuros ietverta licencētā tehnoloģija, pasīvo pārdošanu (45). Pasīvās pārdošanas ierobežojumi licenciātam var būt tiešu pienākumu veidā, piemēram, pienākums nepārdot noteiktiem klientiem vai klientiem noteiktās teritorijās, vai pienākums nodot šo klientu pasūtījumus citiem licenciātiem. Tie var būt arī tādu netiešu līdzekļu veidā, kuru mērķis ir mudināt licenciātu atturēties no šādas pārdošanas veikšanas, piemēram, finansiāli stimuli un uzraudzības sistēmas ieviešana, kuras mērķis ir pārbaudīt licencēto produktu efektīvu nokļūšanu galamērķī. Daudzuma ierobežošana var būt netiešs līdzeklis, lai ierobežotu pasīvo pārdošanu. EBTA Uzraudzības iestāde neuzskatīs, ka daudzuma ierobežojumi kā tādi kalpo šim nolūkam. Taču tas būs savādāk, ja daudzuma ierobežojumi tiks izmantoti, lai īstenotu pamattirgus sadalīšanas nolīgumu. Norādēs uz to ietilpst daudzuma palielināšana papildlaikā, lai segtu vietējo pieprasījumu, daudzuma ierobežojumu kombinēšana ar pienākumu pārdot minimālo daudzumu teritorijā, minimālās licences maksas maksāšanas pienākums sasaistīts ar pārdošanas apjomu teritorijā, diferencētas licences maksas atkarībā no produktu galamērķa un individuālo licenciātu pārdoto produktu galamērķa uzraudzīšana. Vispārējam konkurences pamatierobežojumam, kas attiecas uz licenciātu veikto pasīvo pārdošanu, ir virkne izņēmumu, kuri ir apskatīti zemāk.

                  99.

                  4. panta 2. punkta b) apakšpunkts neattiecas uz pārdošanas ierobežojumiem licenciāram. Visi pārdošanas ierobežojumi licenciāram ir grupāli atbrīvoti līdz 30 % tirgus daļas slieksnim. Tas pats attiecas uz aktīvās pārdošanas ierobežojumiem licenciātiem, izņemot to, kas par licenciāta veikto aktīvo pārdošanu ir teikts tālāk tekstā 105. un 106. punktā. Aktīvās pārdošanas ierobežojumu grupu atbrīvojums ir balstīts uz pieņēmumu, ka šādi ierobežojumi veicina investēšanu, konkurenci, kas nav saistīta ar cenu, un kvalitātes uzlabošanu pakalpojumiem, kurus sniedz licenciāti, risinot problēmas, kas saistītas ar brīvajiem tirgus dalībniekiem, un darbību kavējošas problēmas. Aktīvās pārdošanas ierobežojumu gadījumā licenciātu teritorijās vai klientu grupām, nepastāv nosacījums, ka aizsargātajam licenciātam ir piešķirta izņēmuma teritorija vai izņēmuma klientu grupa. Grupu atbrīvojums attiecas arī uz aktīvās pārdošanas ierobežojumiem, ja kādai konkrētai teritorijai vai klientu grupai ir nozīmēts vairāk nekā viens licenciāts. Efektivitāti uzlabojošas investīcijas, iespējams, tiks sekmētas tad, ja licenciātam iespējams nodrošināt to, ka viņš saskarsies ar konkurenci aktīvās pārdošanas jomā tikai no ierobežota skaita licenciātu puses konkrētajā teritorijā, bet ne no licenciātiem ārpus konkrētās teritorijas.

                  100.

                  Aktīvās vai pasīvās pārdošanas ierobežojumi licenciātiem kādā izņēmuma teritorijā vai kādai izņēmuma klientu grupai, kas rezervēta licenciātam, nav konkurences pamatierobežojumi (sal. ar 4. panta 2. punkta b) apakšpunkta i) daļu). Patiešām, tie ir grupāli atbrīvoti. Tiek pieņemts, ka līdz tirgus daļas slieksnim šādi ierobežojumi, kas ierobežo konkurenci, sekmē konkurenci veicinošu tehnoloģijas izplatīšanu un šādas tehnoloģijas integrāciju licenciāta ražošanas līdzekļos. Attiecībā uz teritoriju vai klientu grupu, kas rezervēta licenciāram, netiek prasīts, lai licenciārs pašreiz ražotu, izmantojot licencēto tehnoloģiju, konkrētajā teritorijā vai konkrētajai klientu grupai. Teritoriju vai klientu grupu licenciārs var arī rezervēt vēlākai izmantošanai.

                  101.

                  Pasīvās pārdošanas ierobežojumi licenciātiem ir grupāli atbrīvoti uz diviem gadiem, rēķinot no datuma, kad aizsargātais licenciāts pirmo reizi laiž tirgū produktus, kas ietver licencēto tehnoloģiju savā izņēmuma teritorijā vai savā izņēmuma klientu grupā (sal. ar 4. panta 2. punkta b) apakšpunkta ii) daļu). Licenciātiem bieži ir jāiegulda ievērojamas investīcijas ražošanas līdzekļos un reklāmā, lai uzsāktu un attīstītu ražošanu jaunā teritorijā. Risks, ar ko saskaras jaunais licenciāts tādējādi iespējams ir ievērojams, jo sevišķi tāpēc, ka reklāmas izdevumi un investīcijas ražošanas līdzekļos, kas nepieciešami, lai ražotu, izmantojot kādu konkrētu tehnoloģiju, bieži ir zuduši, proti, tos nevar atgūt, ja licenciāts aiziet prom no tirgus. Šādos apstākļos bieži ir tā, ka licenciāti nebūtu slēguši licences nolīgumu bez aizsardzības uz kādu noteiktu laika periodu pret citu licenciātu veikto (aktīvo un) pasīvo pārdošanu viņu teritorijā. Pasīvās pārdošanas ierobežojumi citiem licenciātiem viena licenciāta izņēmuma teritorijā tādējādi bieži ir ārpus EEZ līguma 53. panta 1. punkta darbības ietvariem uz laika periodu līdz diviem gadiem kopš datuma, kad konkrētais licenciāts izņēmuma teritorijā laida tirgū produktu, kurš ietver licencēto tehnoloģiju. Taču tiktāl, cik konkrētos gadījumos uz šādiem ierobežojumiem attiecas 53. panta 1. punkts, tie ir grupāli atbrīvoti. Pēc šī divu gadu perioda beigām pasīvās pārdošanas ierobežojumi licenciātiem kļūst par pamatierobežojumiem. Uz šādiem ierobežojumiem parasti attiecas 53. panta 1. punkts un maz ticams, ka tie atbilst 53. panta 3. punkta nosacījumiem. Jo īpaši maz ticams, ka pasīvās pārdošanas ierobežojumi ir nepieciešami, lai panāktu efektivitāti (46).

                  102.

                  Saskaņā ar 4. panta 2. punkta b) apakšpunkta iii) daļu, grupu atbrīvojums attiecas uz ierobežojumu, ar kuru licenciāts ir spiests ražot produktus, kuri ietver licencēto tehnoloģiju tikai savām (nebrīvam) vajadzībām. Ja līguma produkts ir sastāvdaļa, licenciāts tad var būt spiests izmantot šo produktu tikai iekļaušanai savos produktos un var būt spiests nepārdot produktu citiem ražotājiem. Licenciātam tomēr ir jābūt iespējai aktīvi un pasīvi pārdot produktus kā rezerves daļas saviem produktiem un tādējādi viņam jābūt iespējai apgādāt trešās puses, kuras nodarbojas ar pakalpojumu sniegšanu saistībā ar šiem produktiem pēc to pārdošanas. Nebrīvās izmantošanas ierobežojumi ir apskatīti arī IV.2.5. nodaļā zemāk tekstā.

                  103.

                  Tāpat kā nolīgumu gadījumos starp konkurentiem (sal. ar 93. punktu iepriekš tekstā), grupu atbrīvojums arī attiecas uz nolīgumiem, ar kuriem licenciāts ir spiests ražot līguma produktus tikai konkrētam klientam, lai radītu šim klientam alternatīvu piegādes avotu (sal. ar 4. panta 2. punkta b) apakšpunkta iv) daļu). Ja nolīgumi noslēgti starp nekonkurentiem, maz ticams, ka uz šādiem ierobežojumiem attiektos 53. panta 1. punkts.

                  104.

                  Saskaņā ar 4. panta 2. punkta b) apakšpunkta v) daļu, grupu atbrīvojums attiecas uz licenciātam piemēroto pienākumu nepārdot galīgajiem lietotājiem un tādējādi pārdot tikai mazumtirgotājiem. Šāds pienākums ļauj licenciāram nodot licenciātam izplatīšanas funkciju vairumtirdzniecībā un parasti uz to neattiecas 53. panta 1. punkts (47).

                  105.

                  Visbeidzot, saskaņā ar 4. panta 2. punkta b) apakšpunkta vi) daļu, grupu atbrīvojums attiecas uz ierobežojumu licenciātam nepārdot neapstiprinātiem izplatītājiem. Šis izņēmums ļauj licenciāram uzlikt licenciātiem par pienākumu izveidot selektīvas izplatīšanas sistēmas daļu. Tomēr šajā gadījumā saskaņā ar 4. panta 2. punkta c) apakšpunktu licenciātiem ir jāļauj pārdot gan aktīvi, gan pasīvi galīgajiem lietotājiem, nekaitējot iespējai ierobežot licenciāta darbību līdz vairumtirdzniecībai, kā tas paredzēts 4. panta 2. punkta b) apakšpunkta v) daļā (sal. ar iepriekšējo punktu).

                  106.

                  Tiek atgādināts (sal. ar 39. punktu), ka grupu atbrīvojums attiecas uz licences nolīgumiem, ar kuriem licenciārs piemēro pienākumus, kurus licenciātam ir jāpiemēro vai viņš var piemērot saviem pircējiem, tai skaitā izplatītājiem. Taču šiem pienākumiem ir jāatbilst noteikumiem par konkurenci, kuri piemērojami piegādes un izplatīšanas nolīgumiem. Tā kā TTBER darbība ir ierobežota līdz nolīgumiem starp divām pusēm, tad uz nolīgumiem, kas noslēgti starp licenciātu un viņa pircējiem, kuri pilda šādus pienākumus, TTBER neattiecas. Šādi nolīgumi ir grupāli atbrīvoti tikai tad, ja tie atbilst vertikālajam grupu atbrīvojumam (sal. ar 2.5.2. nodaļu iepriekš tekstā).

            5.   Izslēgtie ierobežojumi

                  107.

                     TTBER 5. pantā ir minēti četri ierobežojumu veidi, uz kuriem neattiecas grupu atbrīvojums, un kuriem tādējādi nepieciešams individuāli novērtēt to pretkonkurences un konkurenci veicinošo ietekmi. No 5. panta izriet, ka kāda no šajos noteikumos minētajiem ierobežojumiem iekļaušana licences nolīgumā neaizkavē grupu atbrīvojuma piemērošanu pārējam nolīgumam. Grupu atbrīvojums neattiecas tikai uz apspriežamo individuālo ierobežojumu, kas nozīmē, ka ir nepieciešama individuāla novērtēšana. Tādējādi uz 5. pantā minētajiem ierobežojumiem attiecas noteikums par nolīguma dalāmību.

                  108.

                  5. panta 1. punkts paredz, ka grupu atbrīvojums netiek piemērots šādiem trim pienākumiem:

                              a)

                              ikvienam tiešam vai netiešam pienākumam licenciātam izsniegt izņēmuma licenci licenciāram vai kādai licencenciāra nozīmētai trešai pusei uz saviem atdalāmajiem uzlabojumiem licencētajai tehnoloģijai vai uz tās jaunajām piemērošanas iespējām;

                              b)

                              ikvienam tiešam vai netiešam pienākumam licenciātam nodot licenciāram vai kādai ar licenciāru nozīmētai trešai pusei tiesības uz atdalāmajiem uzlabojumiem licencētajai tehnoloģijai vai uz tās jaunajām piemērošanas iespējām;

                              c)

                              ikvienam tiešam vai netiešam pienākumam licenciātam kopējā tirgū neapstrīdēt intelektuālā īpašuma tiesības, kas pieder licenciāram. Taču TTBER neattiecas uz licenciāra iespēju izbeigt licences nolīgumu gadījumā, ja licenciāts apstrīd licencētās tehnoloģijas likumību.

                        5. panta 1. punkta a), b) un c) apakšpunktu mērķis ir izvairīties no grupu atbrīvojuma piemērošanas nolīgumiem, kuri var samazināt licenciātu stimulu nodarboties ar inovāciju.

                  109.

                  5. panta 1. punkta a) apakšpunkts un 5. panta 1. punkta b) apakšpunkts attiecas uz atdalāmu licencētas tehnoloģijas uzlabojumu nodošanu atpakaļ izņēmuma kārtā vai nodošanu licenciāram. Uzlabojums ir atdalāms, ja to var izmantot, neaizskarot licencēto tehnoloģiju. Pienākums izsniegt licenciāram izņēmuma licenci uz atdalāmiem licencētas tehnoloģijas uzlabojumiem vai nodot šādus uzlabojumus licenciāram, iespējams, samazina licenciāta stimulu nodarboties ar inovāciju, jo tas traucē licenciātam izmantot savus uzlabojumus, kā arī izsniegt licences trešām pusēm. Tas ir gadījums, ja atdalāmajam uzlabojumam ir tāds pats pielietojums, kāds licencētajai tehnoloģijai, kā arī ja licenciāts izstrādā jaunas piemērošanas iespējas licencētajai tehnoloģijai. Saskaņā ar 5. panta 1. punkta a) un b) apakšpunktu, šādi pienākumi netiek grupāli atbrīvoti. Taču grupu atbrīvojums attiecas uz pienākumu maksāt par atdalāmu uzlabojumu atpakaļnodošanu, kas nenotiek izņēmuma kārtā. Tas tā ir pat tad, ja pienākums maksāt maksājumus par nodošanu atpakaļ ir nesavstarpējs, proti, tas ir jādara tikai licenciātam, un ja saskaņā ar nolīgumu licenciāram ir tiesības nodot atdalāmos uzlabojumus citiem licenciātiem. Nesavstarpējs pienākums veikt nodošanu atpakaļ var veicināt inovāciju un jaunu tehnoloģiju izplatīšanu, ļaujot licenciāram brīvi noteikt, vai un cik lielā mērā nodot savus uzlabojumus saviem licenciātiem. Nosacījums par nodošanu var arī veicināt tehnoloģiju izplatīšanu, jo katrs licenciāts nolīguma noslēgšanas brīdī zina, ka viņš būs vienlīdzīgā sākuma pozīcijā ar citiem licenciātiem tās tehnoloģijas ziņā, kuru izmantojot, viņš ražo. Izņēmuma maksājumi par nodošanu atpakaļ un pienākums nodot neatdalāmus uzlabojumus saskaņā ar EEZ 53. panta 1. punktu neierobežo konkurenci, jo neatdalāmus uzlabojumus licenciāts nevar izmantot bez licenciāra atļaujas.

                  110.

                  5. panta 1. punkta a) un b) apakšpunkta piemērošana nav atkarīga no tā, vai licenciārs maksā vai nemaksā kompensāciju par uzlabojuma iegūšanu vai par izņēmuma licences iegūšanu. Taču šādas kompensācijas pastāvēšana un apjoms var būt nozīmīgs faktors individuālajā novērtēšanā saskaņā ar 53. pantu. Ja atpakaļnodošana tiek veikta pret kompensāciju, pastāv mazāka iespēja, ka šāds pienākums kavētu licenciātu nodarboties ar inovāciju. Novērtējot ekskluzīvo atpakaļnodošanu ārpus grupu atbrīvojuma ietvariem, būtiska nozīme ir arī licenciāra ietekmei tehnoloģiju tirgū. Jo stiprāka ir licenciāra ietekme, jo vairāk iespējams, ka atpakaļnodošanas pienākumam būs ierobežojoša ietekme uz konkurenci inovācijā. Jo stiprāka licenciāra tehnoloģijas pozīcija, jo vairāk iespējams, ka licenciāts būs nozīmīgs inovāciju un turpmākas konkurences avots. Atpakaļnodošanas pienākuma negatīvo ietekmi var arī palielināt, ja pastāv paralēli licences nolīgumu tīkli, kas ietver šādus nosacījumus. Ja pieejamās tehnoloģijas kontrolē ierobežots skaits licenciāru, kas licenciātiem piemēro izņēmuma atpakaļnodošanas pienākumu, pretkonkurences risks ir lielāks nekā tad, ja ir vairākas tehnoloģijas, no kurām tikai dažas ir licencētas, pieprasot nodošanu atpakaļ izņēmuma kārtā.

                  111.

                  Negatīvas ietekmes risks uz inovāciju ir lielāks savstarpējas licencēšanas gadījumā starp konkurentiem, kad pienākums par atpakaļnodošanu abām pusēm tiek kombinēts ar pienākumu abām pusēm dalīties ar otras puses uzlabojumiem tai piederošai tehnoloģijai. Visu uzlabojumu dalīšana konkurentu starpā var aizkavēt katru no konkurentiem iegūt konkurētspējīgu pārsvaru pār otru konkurentu (skatīt arī 208. punktu tālāk tekstā). Taču maz ticams, ka puses tiek aizkavētas iegūt konkurētspējīgu pārsvaru viena pār otru, ja licences mērķis ir ļaut tām izstrādāt savas attiecīgās tehnoloģijas un ja licence nenoved tās pie vienas un tās pašas tehnoloģiskās bāzes izmantošanas savu produktu izstrādē. Tas ir gadījums, kad licences nolūks ir vairāk radīt izstrādes brīvību nekā uzlabot licenciāta tehnoloģisko bāzi.

                  112.

                  Izslēgtais ierobežojums, kas minēts 5. panta 1. punkta c) apakšpunktā, attiecas uz neapstrīdēšanas nosacījumiem, proti, uz pienākumu neapstrīdēt licenciāra intelektuālā īpašuma tiesību spēkā esamību. Iemesls neapstrīdēšanas nosacījumu izslēgšanai no grupu atbrīvojuma ietvariem ir fakts, ka licenciāti parasti ir labākā pozīcijā, lai noteiktu, vai intelektuālā īpašuma tiesības ir vai nav spēkā neesošas. Lai nodrošinātu neizkropļotu konkurenci, un saskaņā ar intelektuālā īpašuma aizsardzības pamatprincipiem, spēkā neesošas intelektuālā īpašuma tiesības būtu jālikvidē. Spēkā neesošs intelektuālais īpašums drīzāk apslāpē inovāciju nekā to veicina. 53. panta 1. punktu, iespējams, var attiecināt uz neapstrīdēšanas nosacījumiem, ja licencētā tehnoloģija ir dārga un tādējādi rada zaudējumus uzņēmumiem, kuri tiek atturēti no tās izmantošanas vai ir spējīgi to izmantot, saņemot par to licences maksu (48). Šādos gadījumos maz ticams, ka tiek izpildīti 53. panta 3. punkta nosacījumi (49). Tomēr EBTA Uzraudzības iestāde labvēlīgi raugās uz neapstrīdēšanas nosacījumiem, kas skar zinātību, kur, ja tā reiz atklāta, ir skaidrs, ka ir neiespējami vai ļoti grūti atgūt licencēto zinātību. Šādos gadījumos nosacījums licenciātam neatklāt licencēto zinātību veicina jaunas tehnoloģijas izplatīšanu, jo īpaši, ļaujot vājākiem licenciāriem licencēt stiprākus licenciātus, nebaidoties no atklāšanas, ja zinātība ir tikusi nodota licenciātam.

                  113.

                     TTBER ietver iespēju licenciāram izbeigt licences nolīgumu licencētās tehnoloģijas atklāšanas gadījumā. Turklāt licenciārs nav spiests turpināt darījumus ar licenciātu, kurš atklāj pašu licences nolīguma būtību, kas nozīmē, ka pēc nolīguma pārtraukšanas jebkura atklātās tehnoloģijas izmantošana no licenciāta puses notiek uz paša atklājēja atbildību. Taču 5. panta 1. punkta c) apakšpunkts nodrošina, ka TTBER neattiecas uz līgumsaistībām, kas uzliek par pienākumu licenciātam neatklāt licencēto tehnoloģiju, kas varētu ļaut licenciāram iesūdzēt licenciātu tiesā par nolīguma laušanu un tādējādi radīt licenciātam šķēršļus apstrīdēt licenciāra tehnoloģijas likumību. Noteikums tādējādi nodrošina to, ka licenciāts ir tādā pašā stāvoklī kā trešās puses.

                  114.

                  Ja nolīgumi ir noslēgti starp nekonkurējošām pusēm, 5. panta 2. punkts izslēdz no grupu atbrīvojuma ietvariem jebkādu tiešu vai netiešu nosacījumu, kas ierobežo licenciāta iespēju izmantot savu tehnoloģiju vai kas ierobežo līgumslēdzēju pušu iespēju veikt pētniecību un izstrādi, ja vien šāds vēlāks ierobežojums nav nepieciešams, lai novērstu licencētas zinātības atklāšanu trešām pusēm. Šī nosacījuma saturs ir tāds pats kā 4. panta 1. punkta d) apakšpunktam par pamatierobežojumiem, kas skar nolīgumus starp konkurentiem, kurš ir apskatīts iepriekš – 94. un 95. punktā. Taču, ja nolīgumi pastāv starp nekonkurentiem, nevar uzskatīt, ka šādiem ierobežojumiem kopumā ir negatīva ietekme uz konkurenci, vai ka 53. panta 3. punkta nosacījumi kopumā nav apmierināti (50). Ir nepieciešama individuāla novērtēšana.

                  115.

                  Ja nolīgumi ir noslēgti starp nekonkurējošām pusēm, licenciātam parasti nepieder konkurējoša tehnoloģija. Taču var būt gadījumi, kad, lai iegūtu grupu atbrīvojumu, puses tiek uzskatītas par nekonkurējošām pusēm, par spīti tam faktam, ka licenciātam pieder konkurējoša tehnoloģija. Tas ir gadījums, kad licenciātam pieder tehnoloģija, bet viņš neizsniedz licences uz to, un licenciārs nav faktisks vai potenciāls piegādātājs produktu tirgū. Lai iegūtu grupu atbrīvojumu, puses šādos apstākļos nav ne konkurenti tehnoloģiju tirgū, ne arī konkurenti produktu tirgū (51). Šādos gadījumos ir svarīgi nodrošināt, lai licenciāts nebūtu ierobežots savās iespējās izmantot savu tehnoloģiju un attīstīt to tālāk. Šī tehnoloģija ir konkurences moments tirgū, ko vajadzētu saglabāt. Šādā situācijā ierobežojumi licenciātam izmantot savu tehnoloģiju vai veikt pētniecību un izstrādi parasti tiek uzskatīti par konkurenci ierobežojošiem un neatbilstošiem 53. panta 3. punkta nosacījumiem. Piemēram, pienākums licenciātam maksāt licences maksu ne tikai par produktiem, kurus viņš ražo ar licencēto tehnoloģiju, bet arī par produktiem, kurus viņš ražo, izmantojot savu tehnoloģiju, kopumā ierobežo licenciāta iespēju izmantot savu tehnoloģiju un tādējādi ir ārpus grupu atbrīvojuma piemērošanas ietvariem.

                  116.

                  Gadījumos, kad licenciātam nav konkurējošas tehnoloģijas vai viņš vēl nav izstrādājis šādu tehnoloģiju, pušu iespēju ierobežošana veikt neatkarīgu pētniecību un izstrādi var būt konkurenci ierobežojoša, ja pieejamas ir tikai dažas tehnoloģijas. Šajā gadījumā puses var būt būtisks (potenciāls) inovāciju avots tirgū. Tas jo īpaši ir tā, ja pusēm ir nepieciešamie līdzekļi un prasmes, lai veiktu turpmāku pētniecību un izstrādi. Šajā gadījumā ir maz ticams, ka tiek izpildīti 53. panta 3. punkta nosacījumi. Citos gadījumos, kad ir pieejamas vairākas tehnoloģijas un kad pusēm nav īpašu līdzekļu vai prasmju, pētniecības vai izstrādes ierobežojums, iespējams, vai nu ir ārpus 53. panta 1. punkta ietvariem sakarā ar ievērojamas ierobežojošas ietekmes trūkumu, vai arī apmierina 53. panta 3. punkta nosacījumus. Ierobežojums var veicināt jaunas tehnoloģijas izplatīšanu, garantējot licenciāram, ka licenciāts neradīs jaunu konkurentu, un mudinot licenciātu koncentrēt uzmanību uz licencētās tehnoloģijas izmantošanu un attīstīšanu. Bez tam 53. panta 1. punkts ir piemērojams tikai tad, ja nolīgums mazina licenciāta stimulu uzlabot un izmantot pašam savu tehnoloģiju. Tas, piemēram, diez vai būs tas gadījums, kad licenciāram ir tiesības izbeigt licences nolīguma darbību, ja licenciāts uzsāk ražošanu, izmantojot savu konkurējošo tehnoloģiju. Šādas tiesības nesamazina licenciāta stimulu nodarboties ar inovāciju, jo nolīguma darbību var izbeigt tikai tad, ja ir tikusi izstrādāta komerciāli dzīvotspējīga tehnoloģija un produkti, kas ražoti, to izmantojot, ir gatavi laišanai tirgū.

            6.   TTBER anulēšana un nepiemērošana
      6.1.   Anulēšanas procedūra

                  117.

                  Saskaņā ar TTBER 6. pantu, EBTA Uzraudzības iestāde un EBTA dalībvalstu kompetentās institūcijas var anulēt grupu atbrīvojuma atbalstu attiecībā uz individuāliem nolīgumiem, kuri neatbilst EEZ līguma 53. panta 3. punkta nosacījumiem. EBTA dalībvalstu kompetento iestāžu pilnvaras anulēt grupu atbrīvojuma atbalstu ir ierobežotas līdz gadījumiem, kad attiecīgais ģeogrāfiskais tirgus nav plašāks par konkrētās EBTA dalībvalsts teritoriju.

                  118.

                  53. panta 3. punkta četri nosacījumi ir kopīgi un tos visus ir jāizpilda, lai tiktu piemērots izņēmuma noteikums (52). Tāpēc grupu atbrīvojumu var anulēt, ja konkrētais nolīgums neizpilda vienu vai vairākus no četriem nosacījumiem.

                  119.

                  Ja tiek piemērota anulēšanas procedūra, anulēšanu izdarošajai instancei ir jāpierāda, ka uz nolīgumu attiecas 53. panta 1. punkts un ka nolīgums neatbilst visiem četriem 53. panta 3. punkta nosacījumiem. Ja anulēšana nozīmē to, ka konkrētais nolīgums ierobežo konkurenci 53. panta 1. punkta izpratnē un neatbilst 53. panta 3. punkta nosacījumiem, anulējumam nepieciešams pievienot negatīvu lēmumu, kas balstīts uz Uzraudzības un Tiesas nolīguma 4. protokola II nodaļas 5., 7. vai 9. pantu.

                  120.

                  Saskaņā ar 6. pantu, jo īpaši anulēšanu var izdarīt, ja pastāv šādi apstākļi:

                              1)

                              ir ierobežota trešo pušu tehnoloģiju piekļuve tirgum, piemēram, radot līdzīgu ierobežojošu nolīgumu, kas licenciātiem aizliedz izmantot trešās puses tehnoloģiju, paralēlu tīklu kumulatīvu efektu;

                              2)

                              ir ierobežota potenciālo licenciātu piekļuve tirgum, piemēram, radot līdzīgu ierobežojošu nolīgumu, kas licenciāriem aizliedz izsniegt licences citiem licenciātiem, paralēlu tīklu kumulatīvu efektu;

                              3)

                              bez jebkāda objektīvi attaisnojoša iemesla puses atturas no licencētās tehnoloģijas izmantošanas.

                  121.

                     TTBER 4. un 5. punkta, kuri ietver konkurences pamatierobežojumu un atbrīvoto ierobežojumu sarakstu, mērķis ir nodrošināt, lai grupāli atbrīvotie nolīgumi nesamazinātu stimulu nodarboties ar inovāciju, nekavētu tehnoloģijas izplatību un pārmērīgi neierobežotu konkurenci starp licenciāru un licenciātu vai starp licenciātiem. Taču pamatierobežojumu sarakstā un atbrīvoto ierobežojumu sarakstā nav ņemtas vērā visas iespējamās licences nolīgumu ietekmes. Jo sevišķi grupu atbrīvojums neņem vērā nekādu licences nolīgumu tīklos iekļauto līdzīgu ierobežojumu kumulatīvu efektu. Licences nolīgumi var novest pie tā, ka trešās puses netiek laistas tirgū, gan licenciāra, gan licenciāta līmenī. Citu licenciāru nelaišana tirgū var rasties no licences nolīgumu tīklu kumulatīvā efekta, aizliedzot licenciātiem izmantot konkurējošas tehnoloģijas, kas noved pie citu (potenciālu) licenciāru izslēgšanas no spēles. Licenciāru nelaišana tirgū, visdrīzāk, rodas gadījumos, kad lielākai daļai uzņēmumu tirgū, kuri varētu (efektīvi) iegūt konkurējošu licenci, ir aizliegts to darīt ar ierobežojošiem nolīgumiem, un kad potenciālie licenciāti saskaras ar relatīvi augstām barjerām, lai iekļūtu tirgū. Citu licenciātu nelaišana tirgū var rasties no to licences nolīgumu kumulatīvā efekta, kuri aizliedz licenciāriem izsniegt licences citiem licenciātiem un tādējādi liedz potenciālajiem licenciātiem iegūt piekļuvi nepieciešamajai tehnoloģijai. Jautājums par nelaišanu tirgū tiek sīkāk apskatīts IV.2.7. nodaļā zemāk tekstā. Turklāt EBTA Uzraudzības iestāde, iespējams, anulēs grupu atbrīvojuma atbalstu, ja ievērojams skaits licenciāru uz konkurējošām tehnoloģijām individuālos nolīgumos piemēro pienākumu saviem licenciātiem paplašināt attiecībā uz šiem licenciāriem ar citiem licenciāriem panākto labvēlīgāko nosacījumu ietekmi.

                  122.

                  EBTA Uzraudzības iestāde arī, iespējams, anulēs grupu atbrīvojuma atbalstu, ja puses atturas no licencētās tehnoloģijas izmantošanas, ja vien tām nav objektīvs attaisnojums tā darīt. Patiešām, ja puses neizmanto licencēto tehnoloģiju, nenotiek nekādas efektivitāti pavairojošas darbības, līdz ar to zūd grupu atbrīvojuma loģiskais pamats. Tomēr izmantošanai nav jāizpaužas līdzekļu apvienošanas veidā. Izmantošana notiek arī tad, ja licence licenciātam dod dizaina brīvību, ļaujot viņam izmantot savu tehnoloģiju, neriskējot no licenciāra saņemt prasības par tiesību pārkāpšanu. Ja licencēšana notiek starp konkurentiem, fakts, ka puses neizmanto licencēto tehnoloģiju, var norādīt uz to, ka vienošanās ir maskēts kartelis. Šo iemeslu dēļ Iestāde ļoti rūpīgi pārbaudīs neizmantošanas gadījumus.

            6.2.   Grupu atbrīvojuma nepiemērošana

                  123.

                  Īpaša TTBER nepiemērošanas procedūra EBTA dalībvalstīs ir noteikta TTBER 7. panta 2. punktā un iekļauta EEZ līgumā. Ievērojot to, ka Komisija var nepiemērot TTBER, izdodot EK dalībvalstīm adresētu regulu, TTBER 7. panta 2. punkts dod tiesības EBTA Uzraudzības iestādei paziņot ieteikuma formā, ka tad, ja paralēlie līdzīgu nolīgumu tīkli sedz vairāk nekā 50 % no attiecīgā tirgus EBTA valstīs, TTBER netiek piemērots. Ieteikums adresējams EBTA valstij vai EBTA valstīm, kas ietver attiecīgo tirgu, par kuru ir runa. Pēc tam, kad EBTA Uzraudzības iestāde saskaņā ar 7. pantu ir izdevusi ieteikumu, EBTA valstīm ir trīs mēneši laika, lai paziņotu Iestādei, vai tās piekrīt ieteikumam. Atbildes nesniegšana no EBTA valsts puses tiks saprasta kā piekrišana. Ja EBTA valsts piekrīt, vai tiek uzskatīts, ka tā ir piekritusi ieteikumam, EBTA valstij ir jāpilda ieteikums trīs mēnešu laikā kopš tās izdošanas datuma (53).

                  124.

                  Tā, kā TTBER atbalsta anulēšana, kuru izdara EBTA Uzraudzības iestāde saskaņā ar 6. pantu, nozīmē lēmuma pieņemšanu saskaņā ar Uzraudzības un Tiesas nolīguma 4. protokola II daļas 7. vai 9. pantu, sekas grupu atbrīvojuma nepiemērošanai pēc Iestādes ieteikuma un akceptam no EBTA valstu puses saskaņā ar TTBER 7. pantu ir vienīgi TTBER atbalsta atcelšana attiecībā uz ierobežojumiem un saistītajiem tirgiem un pilnīgas EEZ līguma 53. panta 1. un 3. punkta piemērošanas atjaunošana. Pēc grupu atbrīvojuma nepiemērošanas konkrētam tirgum attiecībā uz nolīgumiem, kuri ietver noteiktus ierobežojumus, kritēriji, kas izstrādāti, izmantojot attiecīgās EBTA Tiesas un Kopienas tiesu precedenta tiesības, un Iestādes izdotos paziņojumus un iepriekšējos lēmumus, sniegs ieteikumu individuāliem nolīgumiem piemērot 53. pantu. Ja nepieciešams, Iestāde pieņems lēmumu konkrētā gadījumā, kas var sniegt ieteikumus visiem uzņēmumiem, kuri darbojas attiecīgajā tirgū.

                  125.

                  Lai aprēķinātu 50 % tirgus pārklājuma proporciju, ir jāņem vērā katrs individuālais licences nolīgumu tīkls, kas ietver ierobežojumus vai ierobežojumu kombinācijas, kuras izraisa līdzīgas sekas tirgū.

                  126.

                     TTBER 7. pants neuzliek pienākumu EBTA Uzraudzības iestādei veikt pasākumus, ja tiek pārsniegta 50 % tirgus pārklājuma robeža. Parasti nepiemērošana ir izmantota tad, kad pastāv iespēja, ka piekļuve attiecīgajam tirgum vai konkurence tiek acīmredzami ierobežota. Izvērtējot nepieciešamību piemērot 7. pantu, Iestāde izsvērs, vai individuāla anulēšana varētu būt vispiemērotākais līdzeklis. Tas var jo īpaši būt atkarīgs no konkurējošo uzņēmumu skaita, kuri rada kumulatīvo efektu tirgū, vai no ietekmēto ģeogrāfisko tirgu skaita EBTA valstīs.

                  127.

                  Ikvienā rekomendācijā, kas izdota saskaņā ar 7. pantu, ir jābūt skaidri noteiktam, uz ko tā attiecas. Tas nozīmē, pirmkārt, ka EBTA Uzraudzības iestādei ir jādefinē attiecīgais produkts un ģeogrāfiskais(-ie) tirgus(-i) un, otrkārt, ka ir jābūt identificētam licencēšanas ierobežojuma veidam, attiecībā uz kuru TTBER vairāk netiek piemērots. Kas attiecas uz pēdējo aspektu, Iestāde var modulēt savas ieteikuma darbības ietvarus atkarībā no bažām par konkurenci, kādas tā plāno izteikt. Piemēram, lai gan, lai noteiktu 50 % tirgus pārklājumu, tiek ņemti vērā visi paralēlie nekonkurējošu nolīgumu tīkli, Iestāde tomēr var ierobežot ieteikuma darbības ietvarus tikai attiecībā uz nekonkurējošām saistībām, kuras pārsniedz noteiktu ilgumu. Tādējādi nolīgumi, kuru darbības laiks ir īsāks, vai kuru raksturs ir mazāk ierobežojošs, varētu palikt neskarti, jo šādi ierobežojumi var mazākā mērā ierobežot piekļuvi tirgum. Ja nepieciešams, Iestāde var arī sniegt ieteikumus, precizējot tirgus daļas līmeni, kuru attiecībā uz konkrētu tirgu var uzskatīt par nepietiekamu, lai tas būtiski ietekmētu kumulatīvo efektu no individuāla uzņēmuma puses. Parasti, ja individuāla licenciāra tirgus daļa nepārsniedz 5 %, nolīgumu vai nolīgumu tīklu, kas attiecas uz šo tehnoloģiju, neuzskata par tādu, kas būtiski ietekmē tirgus piekļuves ierobežošanas kumulatīvo efektu (54).

                  128.

                  Pārejas periodam līdz TTBER nepiemērošanai, kurš nav īsāks par sešiem mēnešiem un kuru EBTA Uzraudzības iestādei saskaņā ar 7. panta 2. punktu ir jānosaka ieteikumā, būtu jābūt pietiekošam, lai attiecīgie uzņēmumi pielāgotu savus nolīgumus, ņemot vērā TTBER nepiemērošanu. Iestāde uzskata, ka pārejas periods ir beidzies, sākot ar datumu, kad EBTA valsts adresāts ir veicis nacionālos ieviešanas pasākumus.

                  129.

                  Ieteikums un nacionālie ieviešanas pasākumi, nepiemērojot TTBER, neietekmē attiecīgo nolīgumu grupu atbrīvojuma statusu laika periodā pirms nacionālo ieviešanas pasākumu stāšanās spēkā.

            IV.   EEZ LĪGUMA 53. PANTA 1. PUNKTA UN 53. PANTA 3. PUNKTA PIEMĒROŠANA ĀRPUS GRUPU ATBRĪVOJUMA
      1.   Vispārējā analīzes struktūra

                  130.

                  Nolīgumi, uz kuriem neattiecas grupu atbrīvojums, piemēram, tāpēc, ka ir pārsniegti tirgus daļu sliekšņi, vai nolīgumā iesaistītas vairāk nekā divas puses, ir pakļauti individuālai novērtēšanai. Nolīgumi, kas neierobežo konkurenci EEZ līguma 53. panta 1. punkta izpratnē un kuri izpilda 53. panta 3. punkta nosacījumus, ir spēkā un izpildāmi. Tiek atgādināts, ka nepastāv pieņēmums par nolīgumu, uz kuriem neattiecas grupu atbrīvojums, nelikumīgumu ar nosacījumu, ka tie neietver konkurences pamatierobežojumus. Proti, nepastāv pieņēmums, ka 53. panta 1. punkts tiek piemērots vienīgi tāpēc, ka ir pārsniegts tirgus daļas slieksnis. Ir nepieciešama individuāla novērtēšana, kas balstās uz šajās pamatnostādnēs aprakstītajiem principiem.

                  131.

                  Lai veicinātu paredzamību pēc TTBER piemērošanas un lai ierobežotu detalizētu analīzi līdz gadījumiem, kas rada bažas attiecībā uz konkurenci, EBTA Uzraudzības iestāde uzskata, ka ārpus pamatierobežojumiem 53. panta pārkāpums ir apšaubāms, ja papildus līgumslēdzēju pušu kontrolētajām tehnoloģijām pastāv vēl četras vai vairāk neatkarīgi kontrolētas tehnoloģijas, kuras izmantotājam par salīdzināmu cenu var aizvietot licencēto tehnoloģiju. Novērtējot, vai tehnoloģijas ir pietiekami aizvietojamas, ir jāņem vērā attiecīgo tehnoloģiju relatīvais komerciālais spēks. Bažas par konkurenci, ko rada tehnoloģija, ir ierobežotas, ja tā nav komerciāli dzīvotspējīga alternatīva licencētajai tehnoloģijai. Piemēram, ja sakarā ar tīkla ietekmi tirgū patērētāji pārliecinoši dod priekšroku produktiem, kuri ietver licencēto tehnoloģiju, citas tirgū jau esošās tehnoloģijas vai tehnoloģijas, kas, iespējams, ienāks tirgū pēc kāda laika, var neradīt reālu alternatīvu un tādējādi var radīt tikai bažas par konkurenci. Fakts, ka nolīgums atrodas ārpus šajā punktā aprakstītajām “pieļaujamām robežām”, nenozīmē, ka uz nolīgumu attiecas 53. panta 1. punkts un, ja tā, 53. panta 3. punkta nosacījumi nav apmierināti. Kas attiecas uz TTBER“pieļaujamo robežu” tirgus daļu, papildu “pieļaujamās robežas” vienīgi izraisa negatīvu pieņēmumu, ka nolīgums ar 53. pantu nav aizliegts. Ārpus “pieļaujamām robežām” ir nepieciešama nolīguma, kas balstīts uz šajās pamatnostādnēs izstrādātajiem principiem, individuāla novērtēšana.

            1.1.   Būtiskie faktori

                  132.

                  Piemērojot EEZ līguma 53. pantu individuāliem gadījumiem, pienācīgi ir jāņem vērā veids, kādā konkurence darbojas konkrētajā tirgū. Šajā sakarā īpaši būtiski ir šādi faktori:

                              a)

                              nolīguma raksturs;

                              b)

                              pušu stāvoklis tirgū;

                              c)

                              konkurentu stāvoklis tirgū;

                              d)

                              licencēto produktu pircēju stāvoklis tirgū;

                              e)

                              piekļuves barjeras;

                              f)

                              tirgus gatavība un

                              g)

                              citi faktori.

                        Individuālo faktoru nozīmīgums katrā lietā var būt atšķirīgs, un tas ir atkarīgs no visiem citiem faktoriem. Piemēram, tas, ka pusēm ir liels skaits tirgus daļu, parasti ir labs rādītājs par ietekmi tirgū, bet gadījumā, ja ir zemas piekļuves barjeras, tas var nebūt ietekmes tirgū rādītājs. Tāpēc nav iespējams izveidot stingrus noteikumus par individuālo faktoru nozīmīgumu.

                  133.

                  Tehnoloģijas nodošanas nolīgumi var būt dažādi. Tāpēc ir svarīgi analizēt nolīguma raksturu, ņemot vērā konkurējošas attiecības starp pusēm un ierobežojumus, ko tas ietver. attiecībā uz pēdējo, ir jāiziet ārpus nolīguma precīzi izteiktajiem noteikumiem. Netiešu ierobežojumu esamību var noteikt pēc veida, kādā puses nolīgumu izpilda, un stimuliem, ar kādiem tās sastopas.

                  134.

                  Pušu stāvoklis tirgū sniedz norādi uz ietekmes tirgū pakāpi, ja tāda ir, kāda ir licenciāram, licenciātam vai abiem. Jo lielāka ir viņu tirgus daļa, jo, iespējams, lielāka ietekme tirgū viņiem ir. Tas jo sevišķi ir tā, ja tirgus daļa atspoguļo izmaksu priekšrocības vai citas konkurētspējīgas priekšrocības attiecībā pret konkurentiem. Šīs konkurētspējīgās priekšrocības, piemēram, var rasties no tā, ka konkrētā puse ir lielākais dzinējspēks tirgū, no tā, ka tā īpašumā ir pamatpatenti vai labāka tehnoloģija.

                  135.

                  Analizējot konkurējošās attiecības starp pusēm, dažreiz ir jāparaugās ārpus analīzes, kas izklāstīta II.3. nodaļā par tirgus definēšanu un II.4. nodaļā par atšķirību starp konkurentiem un nekonkurentiem. Pat ja licenciārs nav pašreizējs vai potenciāls piegādātājs produktu tirgū un licenciāts nav pašreizējs vai potenciāls konkurents tehnoloģiju tirgū, analīzei ir svarīgi, vai licenciātam pieder konkurējoša tehnoloģija, kas netiek licencēta. Ja licenciātam ir liela ietekme produktu tirgū, nolīgums, kas garantē viņam izņēmuma licenci uz konkurējošu tehnoloģiju, var ievērojami ierobežot konkurenci salīdzinājumā ar situāciju, ja licenciārs neizdod izņēmuma licenci vai licences citiem uzņēmumiem.

                  136.

                  Tirgus daļas un iespējamās konkurētspējīgās priekšrocības un neizdevīgus stāvokļus izmanto arī, lai novērtētu konkurentu stāvokli tirgū. Jo spēcīgāki pašreizējie konkurenti un jo lielāks to skaits, jo mazāks pastāv risks, ka puses būs spējīgas individuāli izmantot stāvokli tirgū. Taču, ja konkurentu skaits ir diezgan mazs un viņu stāvoklis tirgū (lielums, cenas, pētniecības un izstrādes potenciāls, utt.) ir diezgan līdzīgs, šāda tirgus struktūra var palielināt slepenu norunu risku.

                  137.

                  Pircēju stāvoklis tirgū sniedz norādi uz to, vai vienam vai vairākiem pircējiem ir pirktspēja vai tās nav. Pirmais pirktspējas rādītājs ir pircēja tirgus daļa pirkšanas tirgū. Šī daļa iespējamajiem piegādātājiem parāda viņa pieprasījuma nozīmīgumu. Citi rādītāji pievērš uzmanību pircēja stāvoklim viņa tālākpārdošanas tirgū, ietverot tādus raksturojumus, kā viņa tirdzniecības vietu plaša izplatība ģeogrāfiskā ziņā un viņa zīmola tēls galapatērētāju uztverē. Dažos apstākļos pircēja spēks var atturēt licenciāru un/vai licenciātu no savas ietekmes pielietošanas tirgū un tādējādi atrisināt konkurences problēmu, kas savādāk būtu pastāvējusi. Tas jo īpaši ir tā, ja spēcīgiem pircējiem ir spējas un stimuls ieviest tirgū jaunus piegādes avotus neliela, bet pastāvīga relatīvo cenu pieauguma gadījumā. Ja spēcīgi pircēji vienīgi panāk labvēlīgus noteikumus no piegādātāja vai vienkārši nodod tālāk visus cenu pieaugumus saviem klientiem, pircēju stāvoklis nav tāds, lai aizkavētu realizēt licenciāta ietekmi produktu tirgū un tādējādi nav tāda, lai risinātu konkurences problēmu šajā tirgū (55).

                  138.

                  Piekļuves barjeras tiek mērītas ar to, kādā mērā tirgū esošās kompānijas var palielināt savu cenu virs konkurētspējīga līmeņa, nepiesaistot jaunu ienācēju. Ja piekļuves barjeru nebūtu, viegla un ātra piekļuve padarītu cenu pieaugumu nerentablu. Ja efektīva piekļuve, aizkavējot vai samazinot ietekmi tirgū, var notikt viena vai divu gadu laikā, par piekļuves barjerām, kā likums, var teikt, ka tās ir zemas. Piekļuves barjeru apmērs var izrietēt no daudziem faktoriem, piemēram, ekonomijas uz ražošanas apjoma pieauguma rēķina un iespējām, valdības noteikumiem, jo īpaši, ja tie rada izņēmuma tiesības, valsts atbalsta, importa tarifiem, intelektuālā īpašuma tiesībām, resursu piederības, ja piegāde ir ierobežota, piemēram, dabisku ierobežojumu dēļ, pamatatvieglojumiem, pirmā dzinējspēka priekšrocībām vai patērētāju lojalitātes pret zīmolu, kas radusies nopietnas reklamēšanas rezultātā ilgā laika periodā. Ierobežojoši nolīgumi, kuros iesaistījušies uzņēmumi, arī var darboties, kā piekļuves barjera, padarot piekļuvi sarežģītāku un neļaujot iekļūt tirgū (potenciāliem) konkurentiem. Piekļuves barjeras var būt visās pētniecības un izstrādes, ražošanas un izplatīšanas procesa stadijās. Jautājums, kāpēc dažus no šiem faktoriem būtu jāapraksta kā piekļuves barjeras, ir jo īpaši atkarīgs no tā, vai tās rada neatgūstamas izmaksas. Neatgūstamas izmaksas ir tādas izmaksas, kuras ir jāveic, lai iekļūtu vai aktīvi darbotos tirgū, bet kuras tiek pazaudētas, kad tirgus tiek atstāts. Jo lielākas izmaksas ir neatgūstamas, jo vairāk potenciāliem ienācējiem tirgū ir jāizvērtē riski, kas saistīti ar iekļuvi tirgū, un jo vairāk ticami dalībnieki var apgalvot, ka tie atbildīs jaunajai konkurencei, jo neatgūstamās izmaksas tirgus dalībniekiem tirgus atstāšanu padara dārgu. Parasti, lai iekļūtu tirgū, ir nepieciešams ieguldīt dažreiz mazākas, dažreiz lielākas neatgūstamās izmaksas. Tāpēc faktiskā konkurence kopumā ir efektīvāka un novērtēšanā tai ir lielāks svars nekā potenciālajai konkurencei.

                  139.

                  Nobriedis tirgus ir tirgus, kurš kādu laiku ir pastāvējis, kurā izmantotā tehnoloģija ir vispārzināma un plaši izplatīta, pārāk nemainās un kurā pieprasījums ir relatīvi stabils vai krītošs. Šādā tirgū konkurences ierobežojumiem vairāk iespējama negatīva ietekme nekā dinamiskākos tirgos.

                  140.

                  Novērtējot konkrētus ierobežojumus, varētu būt jāņem vērā citus faktorus. Šādi faktori ir kumulatīvais efekts, proti, tirgus pārklājums ar līdzīgiem nolīgumiem, nolīgumu darbības ilgums, vide, uz kuru attiecas ierobežojums, un uzvedība, kas var norādīt uz vai atvieglot slepenu vienošanos, piemēram, cenu līderība, iepriekš paziņotas cenu izmaiņas un diskusijas par “pareizo” cenu, cenu noturība ražošanas jaudas pieauguma gadījumā, cenu diferencēšana un uzvedība, kas norāda uz slepenas vienošanās pastāvēšanu.

            1.2.   Ierobežojošu licences nolīgumu negatīvā ietekme

                  141.

                  Negatīvā ietekme uz konkurenci tirgū, kas var izrietēt no ierobežojošiem tehnoloģijas nodošanas nolīgumiem, ir šāda:

                              1)

                              konkurences starp tehnoloģijām samazināšana starp uzņēmumiem, kuri darbojas tehnoloģiju tirgū vai to produktu tirgū, kuros iekļautas attiecīgās tehnoloģijas, tai skaitā gan precīzi formulētu, gan vārdos neizteiktu slepenu vienošanos atvieglošana;

                              2)

                              konkurentu neielaišana tirgū, paceļot viņu cenas, ierobežojot viņiem piekļuvi galvenajiem resursiem vai citādi paceļot piekļuves barjeras un

                              3)

                              konkurences tehnoloģijas ietvaros samazināšana starp uzņēmumiem, kuri ražo produktus, izmantojot vienu un to pašu tehnoloģiju.

                  142.

                  Tehnoloģiju nodošanas nolīgumi var samazināt konkurenci starp tehnoloģijām, proti, konkurenci starp uzņēmumiem, kuri izsniedz licences vai nodarbojas ar ražošanu, izmantojot savstarpēji aizvietojamas tehnoloģijas. Tas jo īpaši ir tā, ja tiek piemēroti abpusēji pienākumi. Piemēram, ja konkurenti nodod konkurējošas tehnoloģijas viens otram un piemēro abpusēju pienākumu nodrošināt viens otru ar attiecīgo tehnoloģiju vēlāk izstrādātiem uzlabojumiem un ja šis nolīgums neļauj vienam no konkurentiem tehnoloģiskā ziņā gūt pārsvaru pār otru, konkurence inovācijā starp pusēm ir ierobežota (skatīt arī 208. punktu tālāk tekstā).

                  143.

                  Licencēšana starp konkurentiem var arī atvieglot slepenu vienošanos noslēgšanu. Slepenu vienošanos noslēgšanas risks jo īpaši augsts ir koncentrētos tirgos. Lai noslēgtu slepenu vienošanos, ir nepieciešams, lai iesaistītajiem uzņēmumiem būtu līdzīgi uzskati par to, kādas ir to kopējās intereses un par to, kā darbojas koordinācijas mehānismi. Lai slepenā vienošanās darbotos, uzņēmumiem ir jāvar arī uzraudzīt vienam otra uzvedību tirgū un ir jābūt atbilstošiem iebiedēšanas līdzekļiem, lai nodrošinātu, ka pastāv stimuls neatkāpties no kopējās tirgus politikas, tai pat laikā piekļuves barjerām ir jābūt pietiekami augstām, lai ierobežotu nepiederošu uzņēmumu iekļuvi vai izplešanos. Nolīgumi var atvieglot slepenu vienošanos noslēgšanu, palielinot caurredzamību tirgū, kontrolējot noteiktu uzvedību un paaugstinot piekļuves barjeras. Slepenu vienošanos noslēgšanu var īpaši atvieglot licences nolīgumi, kas noved pie izmaksu vienādošanas augstā līmenī, jo pastāv lielāka iespēja, ka uzņēmumiem, kuriem ir līdzīgas izmaksas, būs līdzīgi viedokļi par sadarbības nosacījumiem (56).

                  144.

                  Licences nolīgumi var ietekmēt konkurenci starp tehnoloģijām, arī radot konkurentiem piekļuves un paplašināšanās barjeras. Šāda nelaišana tirgū var rasties no ierobežojumiem, kas attur licenciātus no licenču izsniegšanas trešām pusēm vai rada tiem šķēršļus to darīt. Piemēram, trešās puses var netikt pielaistas tirgum, ja iesaistītie licenciāri piemēro nekonkurējošas saistības licenciātiem tādā mērā, ka trešām pusēm ir pieejams nepietiekošs skaits licenciātu un piekļuve caur licenciātiem ir sarežģīta. Savstarpēji aizvietojamu tehnoloģiju piegādātāji arī var tikt nepielaisti tirgum, ja licenciārs, kuram ir pietiekami liela ietekme tirgū, sasaista kopā dažādas kādas tehnoloģijas daļas un licencē tās kopā kā paketi, kamēr tikai daļa no šīs paketes ir būtiska kāda noteikta produkta ražošanā.

                  145.

                  Licences nolīgumi var arī samazināt konkurenci tehnoloģijas ietvaros, proti, konkurenci starp uzņēmumiem, kuri ražo, izmantojot vienu un to pašu tehnoloģiju. Nolīgums, kas piemēro licenciātiem teritoriālus ierobežojumus, atturot tos no pārdošanas vienam otra teritorijā, samazina konkurenci to starpā. Licences nolīgums var arī samazināt konkurenci tehnoloģijas ietvaros, atvieglojot slepenu vienošanos noslēgšanu starp licenciātiem. Bez tam licences nolīgumi, kas samazina konkurenci tehnoloģijas ietvaros, var atvieglot slepenu vienošanos noslēgšanu starp konkurējošu tehnoloģiju īpašniekiem vai samazināt konkurenci tehnoloģijas ietvaros, paaugstinot piekļuves barjeras.

            1.3.   Ierobežojošu licences nolīgumu pozitīvā ietekme un šādas ietekmes analizēšanas struktūra

                  146.

                  Pat ierobežojoši licences nolīgumi lielākoties rada arī konkurenci veicinošu ietekmi efektivitātes ziņā, kas var būt lielāka par konkurenci ierobežojošo ietekmi. Šis novērtējums notiek EEZ līguma 53. panta 3. punkta ietvaros, kurā ietverts izņēmums no 53. panta 1. punktā ietvertā aizlieguma noteikuma. Lai šo izņēmumu piemērotu, licences nolīgumam ir jādod objektīvu ekonomisku ieguvumu, konkurences ierobežojumiem ir jābūt nepieciešamiem, lai sasniegtu efektivitāti, patērētājiem ir jāsaņem godīga daļa no efektivitātes ieguvumiem un nolīgums nedrīkst dot pusēm iespēju likvidēt konkurenci attiecībā uz ievērojamu iesaistīto produktu daļu.

                  147.

                  Ierobežojošu nolīgumu novērtēšana saskaņā ar 53. panta 3. punktu notiek reālajos apstākļos, kuros tie ir sastopami (57) un, balstoties uz faktiem, kas pastāv dotajā laika posmā. Novērtēšanu ietekmē būtiskas izmaiņas faktos. 53. panta 3. punkta izņēmuma noteikums tiek piemērots tad, kad ir izpildīti četri nosacījumi, un to pārtrauc piemērot, kad tas vairs tā nav (58). Taču, piemērojot 53. panta 3. punktu saskaņā ar šiem principiem, ir jāņem vērā sākotnējie neatgūstamie ieguldījumi, kurus izdarījusi kāda no pusēm, un laiku, kas vajadzīgs, kā arī ierobežojumus, kas nepieciešami, lai izdarītu un atgūtu efektivitāti palielinošus ieguldījumus. 53. pantu nevar piemērot, neņemot vērā gaidāmos ieguldījumus un ar tiem saistītos riskus. Risks, ar ko saskaras puses, un neatgūstamais ieguldījums, kurš ir jāveic, lai izpildītu nolīgumu, tādējādi var novest pie tā, ka nolīgums atkarībā no apstākļiem ir ārpus 53. panta 1. punkta ietvariem vai arī izpilda 53. panta 3. punkta nosacījumus uz laika periodu, kas nepieciešams, lai atgūtu ieguldījumu.

                  148.

                  53. panta 3. punkta pirmajā nosacījumā tiek pieprasīts novērtējums par to, kādi ir nolīguma radītie objektīvie ieguvumi efektivitātes ziņā. Šai ziņā licences nolīgumiem ir iespēja savākt kopā papildu tehnoloģijas un citus līdzekļus, ļaujot laist tirgū jaunus vai uzlabotus produktus vai ražot pašreizējos produktus ar zemākām izmaksām. Ārpus pamatkarteļiem licencēšana bieži notiek, jo licenciāram ir izdevīgāk licencēt tehnoloģiju nekā pašam to izmantot. Tas jo īpaši var būt gadījums, kad licenciātam jau ir piekļuve nepieciešamajiem ražošanas līdzekļiem. Noīgums ļauj licenciātam iegūt piekļuvi tehnoloģijai, kuru var apvienot ar šiem līdzekļiem, ļaujot viņam izmantot jaunas vai uzlabotas tehnoloģijas. Cits piemērs par iespējamo efektivitātes paaugstināšanu licencējot ir, ja licenciātam jau ir tehnoloģija un ja šīs tehnoloģijas savienošana ar licenciāra tehnoloģiju rada sinerģiju. Ja ir apvienotas divas tehnoloģijas, licenciāts var būt spējīgs sasniegt tādu izdevumu/ražošanas jaudas konfigurāciju, kāda savādāk nebūtu iespējama. Licences nolīgumi var arī radīt efektivitāti izplatīšanas stadijā tāpat kā vertikālās izplatīšanas nolīgumi. Šāda efektivitāte var būt izmaksu ietaupīšanas veidā vai kā noderīgu pakalpojumu sniegšana patērētājiem. Vertikālo nolīgumu pozitīvā ietekme ir aprakstīta Pamatnostādnēs par vertikāliem ierobežojumiem (59). Nākošais iespējamo efektivitātes ieguvumu piemērs ir nolīgumi, ar kuriem tehnoloģiju īpašnieki savāc tehnoloģiju paketi, lai licencētu trešās puses. Šādas vienošanās par apvienotā fonda izveidi var jo īpaši samazināt darījumu izmaksas, jo licenciātiem nav jāslēdz atsevišķi licences nolīgumi ar katru licenciāru. Konkurenci veicinoša licencēšana var arī notikt, lai nodrošinātu dizaina brīvību. Nozarēs, kur pastāv liels daudzums intelektuālā īpašuma tiesību un kur individuāli produkti var pārkāpt esošās un nākotnes īpašuma tiesības, licences nolīgumi, ar kuriem puses apņemas neaizstāvēt savas īpašuma tiesības viens pret otru, bieži ir konkurenci veicinoši, jo tie ļauj pusēm izstrādāt savas attiecīgās tehnoloģijas, neriskējot ar sekojošām prasībām par pārkāpumiem.

                  149.

                  Piemērojot 53. panta 3. punktā ietverto nepieciešamības testu, EBTA Uzraudzības iestāde jo īpaši pārbaudīs, vai individuāli ierobežojumi padara iespējamu veikt konkrēto darbību efektīvāk nekā tad, ja attiecīgā ierobežojuma nebūtu. Veicot novērtējumu, ir jāņem vērā tirgus apstākļi un realitāte, ar ko sastopas puses. Uzņēmumiem, kas lūdz 53. panta 3. punkta atbalstu, netiek prasīts izskatīt hipotētiskas un teorētiskas alternatīvas. Taču tiem ir jāizskaidro un jānodemonstrē, kāpēc šķietami reālas un ievērojami mazāk ierobežojošas alternatīvas būtu ievērojami mazāk efektīvas. Ja tās alternatīvas, kas šķiet esam komerciāli reālas, vai mazāk ierobežojošas alternatīvas piemērošana varētu novest pie ievērojama efektivitātes krituma, konkrētais ierobežojums tiek uzskatīts par nepieciešamu. Dažos gadījumos var arī būt nepieciešams pārbaudīt, vai nolīgums kā tāds ir nepieciešams, lai sasniegtu efektivitāti. Tas tā, piemēram, var būt tehnoloģiju apvienoto fondu, kas ietver papildu, bet nenozīmīgas tehnoloģijas (60), gadījumā, kad ir jāpārbauda, kādā mērā šāda ietveršana rada īpašu efektivitāti, un vai bez ievērojama efektivitātes zuduma apvienoto fondu varētu ierobežot līdz tehnoloģijām, kurām nav aizvietotāju. Vienkāršas licencēšanas gadījumā starp divām pusēm parasti nav nepieciešams iet tālāk par atsevišķu ierobežojumu nepieciešamības pārbaudi. Parasti licences nolīgumam nemaz nepastāv mazāk ierobežojoša alternatīva.

                  150.

                  Nosacījums, ka patērētājiem ir jāsaņem godīga daļa no ieguvumiem, nozīmē to, ka pēc licences ražoto produktu patērētājiem ir jākompensē vismaz nolīguma negatīvā ietekme (61). Tas nozīmē, ka efektivitātes ieguvumiem ir pilnīgi jākompensē iespējamo negatīvo ietekmi uz cenām, ražošanas jaudu un citiem būtiskiem nolīguma radītajiem faktoriem. Tie var to izdarīt, mainot iesaistīto uzņēmumu izmaksu struktūru, dodot tiem stimulu samazināt cenu, vai ļaujot patērētājiem iegūt pieeju jauniem vai uzlabotiem produktiem, kompensējot jebkuru iespējamo cenu pieaugumu (62).

                  151.

                  Pēdējais 53. panta 3. punkta nosacījums, saskaņā ar kuru nolīgums nedrīkst dot pusēm iespēju likvidēt konkurenci attiecībā uz ievērojamu iesaistīto produktu daļu, pieņem kā priekšnoteikumu tirgū paliekošās konkurences spiediena un nolīguma ietekmes uz šādiem konkurences avotiem analīzi. Piemērojot pēdējo 53. panta 3. punkta nosacījumu, ir jāņem vērā attiecības starp 53. panta 3. punktu un 54. pantu. 53. panta 3. punkta piemērošana nevar novērst EEZ līguma 54. punkta piemērošanu (63). Bez tam, tā kā gan 53., gan 54 panta mērķis ir uzturēt tirgū efektīvu konkurenci, konsekvence prasa, lai 53. panta 3. punkts tiktu interpretēts kā tāds, kas nepieļauj nekādu izņēmuma noteikumu piemērošanu ierobežojošiem nolīgumiem, kuri ļaunprātīgi izmanto dominējošu stāvokli (64).

                  152.

                  Fakts, ka nolīgums ievērojami samazina vienu konkurences šķautni, vēl noteikti nenozīmē, ka konkurence ir iznīcināta 53. panta 3. punkta izpratnē. Tehnoloģiju apvienotais fonds, piemēram, var rezultātā dot rūpniecisko standartu, novedot pie situācijas, kurā ir neliela konkurence tehnoloģiskā formāta ziņā. Tiklīdz tirgus galvenie spēlētāji pieņem noteiktu formātu, tīkla ietekmes rezultātā citiem formātiem var rasties lielas grūtības pastāvēt. Taču tas nenozīmē, ka reāla rūpnieciska standarta izveidošana vienmēr iznīcina konkurenci 53. panta 3. punkta pēdējā nosacījuma izpratnē. Standarta ietvaros piegādātāji var konkurēt ar cenām, kvalitāti un produkta iezīmēm. Taču, lai nolīgums atbilstu 53. panta 3. punktam, ir jānodrošina, lai nolīgums nevajadzīgi neierobežo konkurenci un nevajadzīgi neierobežo turpmāko inovāciju.

            2.   EEZ līguma 53. panta piemērošana dažādu veidu licencēšanas ierobežojumiem

                  153.

                  Šajā nodaļā apskatīti dažādi ierobežojumu veidi, kurus parasti iekļauj licences nolīgumos. Ņemot vērā to izplatību, ir noderīgi sniegt ieteikumus par to, kā tie ir novērtējami ārpus TTBER pieļaujamām robežām. Ierobežojumi, kas jau ir apskatīti šo pamatnostādņu iepriekšējās nodaļās, proti, III.4. un III.5. nodaļā, šajā nodaļā ir aplūkoti tikai īsumā.

                  154.

                  Šī nodaļa ietver gan nolīgumus starp konkurentiem, gan nolīgumus starp nekonkurentiem. Attiecībā uz pēdējiem, ja nepieciešams, izšķir savstarpējus un nesasvstarpējus nolīgumus. Šāda šķirošana nav nepieciešama, ja nolīgumi ir starp nekonkurentiem. Ja uzņēmumi nav ne reāli, ne potenciāli konkurenti attiecīgajā tehnoloģiju tirgū vai to produktu tirgū, kuri ietver licencētu tehnoloģiju, savstarpēja licence visiem praktiskiem mērķiem neatšķiras no divām atsevišķām licencēm. Vienošanās, ar ko puses savāc tehnoloģiju paketi, kas pēc tam tiek licencēta trešām pusēm, ir tehnoloģiju apvienotie fondi, kas ir apskatītas 4. nodaļā zemāk tekstā.

                  155.

                  Šajā nodaļā netiek apskatīti licences nolīgumos minētie pienākumi, kas parasti nav konkurenci ierobežojoši 53. panta 1. punkta izpratnē. Šajos pienākumos ietilpst:

                              a)

                              pienākums saglabāt konfidencialitāti;

                              b)

                              pienākums licenciātiem neizsniegt apakšlicences;

                              c)

                              pienākums neizmantot licencēto tehnoloģiju pēc nolīguma darbības izbeigšanās, ar nosacījumu, ka licencētā tehnoloģija paliek derīga un spēkā;

                              d)

                              pienākums palīdzēt licenciāram realizēt licencētā intelektuālā īpašuma tiesības;

                              e)

                              pienākums maksāt minimālo licences maksu vai ražot minimālo daudzumu produktu, kuros ietilpst licencētā tehnoloģija un

                              f)

                              pienākums izmantot licenciāra preču zīmi vai norādīt licenciāra vārdu uz produkta, bet tie neaprobežojas tikai ar šiem pienākumiem.

            2.1.   Pienākums maksāt licences maksu

                  156.

                  Licences nolīguma puses parasti var brīvi noteikt licences maksu, kāda ir jāmaksā licenciātam, kā arī maksāšanas veidu, uz to neattiecas EEZ līguma 53. panta 1. punkts. Šis princips tiek piemērots gan nolīgumiem starp konkurentiem, gan nolīgumiem starp nekonkurentiem. Pienākums maksāt licences maksu, piemēram, var būt vienreizējas iemaksas veidā, kā procenti no pārdošanas cenas vai fiksēta summa par katru produktu, kas ietver licencēto tehnoloģiju. Gadījumos, ja licencētā tehnoloģija attiecas uz sastāvdaļu, kas ir iekļauta galīgajā produktā, vispārīgais konkurenci neierobežojošais noteikums ir tāds, ka licences maksa tiek aprēķināta, balstoties uz galaproduktu, ar nosacījumu, ka tajā ir iekļauta licencētā tehnoloģija. Programmatūras licencēšanas gadījumā licences maksa, kas aprēķināta, balstoties uz lietotāju skaitu, un licences maksa, kas aprēķināta, balstoties uz vienību skaitu, kopumā ir savienojama ar 53. panta 1. punktu.

                  157.

                  Licences nolīgumu starp konkurentiem gadījumā tiek atgādināts, ka pie noteiktiem apstākļiem pienākums maksāt licences maksu var novest līdz cenu fiksēšanai, kas ir konkurences pamatierobežojums (sal. ar 4. panta 1. punkta a) apakšpunktu). Tas ir konkurences pamatierobežojums saskaņā ar 4. panta 1. punkta a) apakšpunktu, ja konkurenti paredz savstarpējas licences maksas apstākļos, kad licence ir fiktīva, tādējādi tās mērķis ir neatļaut papildu tehnoloģiju integrāciju vai neatļaut sasniegt kādu citu konkurenci veicinošu mērķi. Saskaņā ar 4. panta 1. punkta a) apakšpunktu un 4. panta 1. punkta d) apakšpunktu, konkurences pamatierobežojums ir arī tad, ja licences attiecas uz produktiem, kuri ražoti, izmantojot tikai paša licenciāta tehnoloģiju.

                  158.

                  Cita veida vienošanās par licences maksas maksāšanu starp konkurentiem ir grupāli atbrīvotas līdz 20 % tirgus daļas slieksnim pat tad, ja tās ierobežo konkurenci. Ārpus grupu atbrīvojuma “drošā patvēruma” var piemērot 53. panta 1. punktu, ja konkurentiem ir abpusēja licence un viņi piemēro nepārtrauktas licences maksas, kas ir acīmredzami neproporcionālas salīdzinājumā ar licences tirgus vērtību un ja šādām licences maksām ir ievērojama ietekme uz tirgus cenām. Novērtējot, vai licences maksas ir neproporcionālas, ir svarīgi aplūkot licences maksas, kuras maksā citi licenciāti produktu tirgū par tām pašām vai savstarpēji aizvietojamām tehnoloģijām. Šādos gadījumos maz ticams, ka tiek ievēroti 53. panta 3. punkta nosacījumi. 53. panta 1. punktu var piemērot arī tad, ja savstarpējās mainīgās licences maksas par produkcijas vienību palielinās līdz ar ražošanas jaudas palielināšanos. Ja pusēm ir ievērojama ietekme tirgū, šādas licences maksas var novest pie ražošanas jaudas ierobežošanas.

                  159.

                  Neskatoties uz faktu, ka grupu atbrīvojums ir piemērojams tikai tik ilgi, kamēr tehnoloģija ir likumīga un ir spēkā, puses parasti var vienoties pagarināt pienākumu maksāt licences maksu pēc licencētā intelektuālā īpašuma tiesību spēkā esamības perioda, nenonākot pretrunā ar 53. panta 1. punktu. Kad šīs tiesības izbeidzas, trešās puses var likumīgi izmantot attiecīgo tehnoloģiju un konkurēt ar līgumslēdzējām pusēm. Parasti ar šādu reālu un potenciālu konkurenci pietiek, lai nodrošinātu, ka attiecīgajam pienākumam nav ievērojamas konkurenci ierobežojošas ietekmes.

                  160.

                  Licences nolīgumu starp nekonkurentiem gadījumā grupu atbrīvojums attiecas uz nolīgumiem, kuros licences maksas aprēķina, balstoties uz produktiem, kuri ražoti, izmantojot licencēto tehnoloģiju, un produktiem, kuri ražoti, izmantojot trešo pušu licencētas tehnoloģijas. Šādas vienošanās var atvieglot licences maksu uzskaiti. Taču tās var arī novest pie nelaišanas tirgū, palielinot trešās puses ražoto sastāvdaļu izmantošanas izmaksas un tādējādi tām var būt līdzīga ietekme kā nekonkurēšanas pienākumam. Ja licences maksu maksā ne tikai par produktiem, kas ražoti, izmantojot licencēto tehnoloģiju, bet arī par produktiem, kas ražoti, izmantojot trešās puses tehnoloģiju, tad licences maksa palielina pēdējo produktu izmaksas un samazina pieprasījumu pēc trešās puses tehnoloģijas. Tādējādi ārpus grupu atbrīvojuma ir jāpārbauda, vai ierobežojums nenoved pie piekļuves tirgū ierobežošanas. Šajā nolūkā būtu jālieto analītiskā struktūra, kas izklāstīta 2.7. nodaļā zemāk tekstā. Gadījumā, ja piekļuve tirgum ir ievērojami ierobežota, uz šādiem nolīgumiem attiecas 53. panta 1. punkts, un maz ticams, ka tie izpilda 53. panta 3. punkta nosacījumus, ja vien nepastāv cits praktisks veids, kā aprēķināt un uzraudzīt autoratlīdzības maksājumus.

            2.2.   Izņēmuma licenču izsniegšana un pārdošanas ierobežojumi

                  161.

                  Pašreizējos nolūkos ir noderīgi atšķirt ierobežojumus, kas attiecas uz ražošanu dotajā teritorijā (izņēmuma vai vienīgās licences) unierobežojumus, kas attiecas uz tādu produktu pārdošanu, kuros ietverta licencētā tehnoloģija, dotajā teritorijā un dotajai klientu grupai (pārdošanas ierobežojumi).

            2.2.1.   Izņēmuma un vienīgās licences

                  162.

                  Licence tiek uzskatīta par izņēmuma licenci, ja licenciāts ir vienīgais, kam dotajā teritorijā ir atļauts ražot, izmantojot licencēto tehnoloģiju. Licenciārs tādējādi apņemas neražot pats un neizsniegt licences citiem uz ražošanu dotajā teritorijā. Šī teritorija var aptvert visu pasauli. Ja licenciāts apņemas tikai neizsniegt licences trešām pusēm par ražošanu dotajā teritorijā, tad tāda licence ir vienīgā licence. Bieži izņēmuma vai vienīgā licence ir apvienota ar pārdošanas ierobežojumiem, kas ierobežo puses attiecībā uz to, kur tās var pārdot produktus, kuri ietver licencēto tehnoloģiju.

                  163.

                  Uz savstarpējo izņēmuma licencēšanu starp konkurentiem attiecas 4. panta 1. punkta c) apakšpunkts, kas uzskata tirgus sadalījumu starp konkurentiem par konkurences pamatierobežojumu. Savstarpēja vienīgā licencēšana starp konkurentiem ir grupāli atbrīvota līdz 20 % tirgus daļas slieksnim. Saskaņā ar šādu nolīgumu puses savstarpēji apņemas neizsniegt licences uz savām konkurējošām tehnoloģijām trešām pusēm. Gadījumos, kad pusēm ir ievērojama ietekme tirgū, šādi nolīgumi var atvieglot slepenu vienošanos noslēgšanu, nodrošinot, ka puses ir vienīgais produkcijas, kuras ražošanā izmantotas licencētas tehnoloģijas, avots tirgū.

                  164.

                  Nesasvstarpēja izņēmuma licencēšana starp konkurentiem ir grupāli atbrīvota līdz 20 % tirgus daļas slieksnim. Virs tirgus daļas sliekšņa ir nepieciešams analizēt, kādas ir šādas izņēmuma licencēšanas iespējamās konkurenci ierobežojošās ietekmes. Ja izņēmuma licence attiecas uz visu pasauli, tas nozīmē, ka licenciārs pamet tirgu. Gadījumos, kad izņēmums attiecas uz noteiktu teritoriju, piemēram, EEZ valsts, nolīgums nozīmē, ka licenciārs atturas no preču ražošanas un pakalpojumu sniegšanas attiecīgajā teritorijā. EEZ līguma 53. panta 1. punkta nozīmē jo īpaši ir jānovērtē, kāda ir licenciāra konkurētspēja. Ja licenciāram ir ierobežota vara tirgū vai viņam trūkst jaudas efektīvi izmantot tehnoloģiju licenciāta teritorijā, maz iespējams, ka uz nolīgumu attiecas 53. panta 1. punkts. Īpašs gadījums ir tad, ja licenciārs un licenciāts konkurē tikai tehnoloģiju tirgū, un licenciātam, piemēram, pētniecības institūtam vai nelielam uzņēmumam, kas nodarbojas ar pētniecību, trūkst ražošanas un izplatīšanas līdzekļu, lai efektīvi laistu tirgū produktus, kuri ietver licencēto tehnoloģiju. Šādos gadījumos maz iespējams, ka tiek pārkāpts 53. panta 1. punkts.

                  165.

                  Izņēmuma licencēšana starp nekonkurentiem – tādā mērā, kā uz to attiecas 53. panta 1. punkts (65) – iespējams, izpilda 53. panta 3. punkta nosacījumus. Tiesības izdot izņēmuma licenci parasti ir nepieciešamas, lai stimulētu licenciātu ieguldīt līdzekļus licencētajā tehnoloģijā un laicīgi laist produktus tirgū. Tas jo īpaši ir gadījums, kad licenciātam ir jāiegulda lieli līdzekļi licencētās tehnoloģijas turpmākajā izstrādē. Ja licenciāts ar licencēto tehnoloģiju ir guvis komerciālus panākumus, iebilšana pret izņēmuma statusu atņemtu licenciātam viņa panākumu augļus un kaitētu konkurencei, tehnoloģijas izplatīšanai un inovācijai. EBTA Uzraudzības iestāde tāpēc tikai izņēmuma gadījumā iebilst pret izņēmuma licenču izsniegšanu ar nolīgumiem starp nekonkurentiem, neatkarīgi no licences teritoriālās kompetences.

                  166.

                  Galvenā situācija, kurā iejaukšanās var būt attaisnota, ir tad, ja dominējošais licenciāts iegūst izņēmuma licenci uz vienu vai vairākām konkurējošām tehnoloģijām. Uz šādiem nolīgumiem, iespējams, attiecas 53. panta 1. punkts un maz iespējams, ka tie izpilda 53. panta 3. punkta nosacījumus. Taču pastāv nosacījums, ka piekļuvei tehnoloģiju tirgū ir jābūt sarežģītai un lai licencētā tehnoloģija radītu reālu konkurences avotu tirgū. Šajos apstākļos izņēmuma licence var nelaist tirgū trešās puses licenciātus un ļauj licenciātam saglabāt savu stāvokli tirgū.

                  167.

                  Vienošanās, ar ko divas vai vairākas puses savstarpēji licencē viena otru un apņemas nelicencēt trešās puses, izraisa īpašas bažas, ja tehnoloģiju pakete, kas rodas no savstarpējām licencēm, rada faktisku rūpniecisku standartu, kuram trešām pusēm ir jābūt piekļuvei, lai tās efektīvi konkurētu tirgū. Šādos gadījumos nolīgums rada pusēm paredzētu slēgtu standartu. EBTA Uzraudzības iestāde izvērtēs šādas vienošanās pēc tiem pašiem principiem kā tie, kurus piemēro tehnoloģiju apvienotajiem fondiem (skatīt 4. nodaļu tālāk tekstā). Parasti tiek prasīts, lai tehnoloģijas, kas uztur šādu standartu, būtu licencētas trešām pusēm ar godīgiem, saprātīgiem un nediskriminējošiem nosacījumiem. Ja līgumslēdzējas puses konkurē ar trešām pusēm pastāvošā produktu tirgū un vienošanās attiecas uz šo produktu tirgu, iespējams, ka slēgta standarta rezultātā rodas ievērojams izslēgšanas efekts. No šīs negatīvās ietekmes uz konkurenci var izvairīties tikai, izsniedzot licences arī trešām pusēm.

            2.2.2.   Pārdošanas ierobežojumi

                  168.

                  Arī attiecībā uz pārdošanas ierobežojumiem ir nozīmīga atšķirība starp licencēšanu starp konkurentiem un starp nekonkurējošām pusēm.

                  169.

                  Aktīvās vai pasīvās pārdošanas ierobežojumi no vienas vai abām pusēm savstarpējā nolīgumā starp konkurentiem saskaņā ar 4. panta 1. punkta c) apakšpunktu ir konkurences pamatierobežojumi. Uz pārdošanas ierobežojumiem kādai no pusēm savstarpējā nolīgumā starp konkurentiem attiecas EEZ līguma 53. panta 1. punkts un maz iespējams, ka tie atbilstu 53. panta 3. punkta nosacījumiem. Šādus ierobežojumus parasti uzskata par tirgus dalīšanu, jo tie traucē skartajai pusei nodarboties ar aktīvu vai pasīvu pārdošanu teritorijās un klientu grupām, ko tā faktiski apkalpoja vai reāli varētu būt apkalpojusi, ja nepastāvētu nolīgums.

                  170.

                  Nesavstarpēju nolīgumu gadījumā starp konkurentiem grupu atbrīvojums tiek piemērots aktīvās vai pasīvās pārdošanas ierobežojumiem licenciātam vai licenciāram izņēmuma teritorijā vai izņēmuma klientu grupai, kas rezervēta otrai pusei (sal. ar 4. panta 1. punkta c) apakšpunkta iv) daļu). Virs 20 % tirgus daļas uz pārdošanas ierobežojumiem starp licenciāru un licenciātu attiecas 53. panta 1. punkts, ja vienai vai abām pusēm ir ievērojamas pakāpes ietekme tirgū. Taču šādi ierobežojumi var būt nepieciešami vērtīgu tehnoloģiju izplatīšanai un tādējādi tie izpilda 53. panta 3. punkta nosacījumus. Tas var būt gadījums, kad licenciāram ir relatīvi vāja ietekme tirgū teritorijā, kurā viņš pats izmanto tehnoloģiju. Šādos apstākļos jo īpaši var būt nepieciešami aktīvās pārdošanas ierobežojumi, lai stimulētu licenciāru izsniegt licenci. Ja ierobežojumu nebūtu, licenciārs riskētu saskarties ar aktīvu konkurenci savā galvenajā darbības zonā. Līdzīgā veidā var būt nepieciešami aktīvas pārdošanas ierobežojumi licenciāram, jo īpaši, ja licenciātam ir relatīvi vāja ietekme tirgū viņam piešķirtajā teritorijā un viņam ir jāiegulda nozīmīgi līdzekļi, lai efektīvi izmantotu licencēto tehnoloģiju.

                  171.

                  Grupu atbrīvojums attiecas arī uz aktīvās pārdošanas ierobežojumiem teritorijā vai klientu grupai, kas piešķirta citam licenciātam, kas nebija licenciāra konkurents laikā, kad viņš ar licenciāru noslēdza licences nolīgumu. Taču pastāv nosacījums, lai nolīgums starp attiecīgajām pusēm nebūtu nesavstarpējs. Virs tirgus daļas sliekšņa, iespējams, uz šādiem aktīvās pārdošanas ierobežojumiem attiecas 53. panta 1. punkts, ja pusēm ir ievērojamas pakāpes ietekme tirgū. Taču ierobežojums, iespējams, ir nepieciešams 53. panta 3. punkta izpratnē uz laika periodu, kas nepieciešams aizsargātam licenciātam, lai iekļūtu jaunā tirgū un izveidotu tirgu piešķirtajā teritorijā vai attiecībā uz piešķirto klientu grupu. Šī aizsardzība pret aktīvo pārdošanu ļauj licenciātam pārvarēt nevienlīdzību, ar ko viņš saskaras tāpēc, ka daži no licenciātiem ir licenciāra konkurējoši uzņēmumi un tādējādi jau ir nostabilizējušies tirgū. Pasīvās pārdošanas ierobežojumi licenciātiem tajā teritorijā vai tai klientu grupai, kas piešķirta citam licenciātam, saskaņā ar TTBER 4. panta 1. punkta c) apakšpunktu ir konkurences pamatierobežojumi.

                  172.

                  Gadījumā, ja nolīgumi ir starp nekonkurentiem, pārdošanas ierobežojumi starp licenciāru un licenciātu ir grupāli atbrīvoti līdz 30 % tirgus daļas slieksnim. Virs tirgus daļas sliekšņa uz aktīvās un pasīvās pārdošanas ierobežojumiem tajās teritorijās vai tām klientu grupām, kas rezervētas licenciāram, var neattiekties 53. panta 1. punkts, ja, pamatojoties uz objektīviem faktoriem, var secināt, ka tad, ja ierobežojumu nebūtu, licencēšana nebūtu notikusi. Parasti nevar gaidīt, lai tehnoloģiju īpašnieks radītu tiešu konkurenci ar sevi pašu, izmantojot pats savu tehnoloģiju. Citos gadījumos uz pārdošanas ierobežojumiem licenciātam var attiekties 53. panta 1. punkts, gan tad, ja licenciāram individuāli ir ievērojamas pakāpes ietekme tirgū, gan gadījumā, kad līdzīgi nolīgumi, kurus noslēguši licenciāri, kam kopā ir spēcīga ietekme tirgū, rada kumulatīvu efektu.

                  173.

                  Pārdošanas ierobežojumi licenciāram, uz kuriem attiecas 53. panta 1. punkts, parasti izpilda 53. panta 3. punkta nosacījumus, ja vien nepastāv reāla alternatīva licenciāra tehnoloģijai tirgū vai šādas alternatīvas nav licencējušas trešās puses. Šādi ierobežojumi un jo īpaši aktīvās pārdošanas ierobežojumi, iespējams, ir nepieciešami 53. panta 3. punkta izpratnē, lai stimulētu licenciātu ieguldīt līdzekļus produktu, kuri ietver licencēto tehnoloģiju, ražošanā, laišanā tirgū un pārdošanā. Pastāv iespēja, ka licenciāta stimuls ieguldīt līdzekļus būtu ievērojami mazāks, ja viņš saskartos ar tiešu konkurenci no licenciāra puses, kura ražošanas izmaksas nav apgrūtinātas ar licences maksājumiem, iespējams, novedot līdz ieguldījumu līmenim, kas ir zemāks par optimālo.

                  174.

                  Kas attiecas uz ierobežojumiem starp licenciātiem nolīgumos starp nekonkurentiem, TTBER grupāli atbrīvo aktīvās pārdošanas ierobežojumus attiecībā uz teritorijām vai klientu grupām. Virs tirgus daļas sliekšņa aktīvās pārdošanas ierobežojumi licencenciātu teritorijās un klientu grupām ierobežo konkurenci tehnoloģijas ietvaros un uz tiem, iespējams, attiecas 53. panta 1. punkts, ja individuālam licenciātam ir ievērojamas pakāpes ietekme tirgū. Taču šādi ierobežojumi var izpildīt 53. panta 3. punkta nosacījumus, ja tie ir nepieciešami licencētās tehnoloģijas efektīvai izmantošanai viņa teritorijā un lai veicinātu licencētā produkta pārdošanu. Pasīvās pārdošanas ierobežojumi ir ietverti 4. panta 2. punkta b) apakšpunkta pamatsarakstā, sal. ar 101. punktu iepriekš tekstā, ja tie pārsniedz divus gadus no datuma, kad licenciāts, kura labā ierobežojumi ir noteikti, laiž tirgū savā izņēmuma teritorijā produktu, kas ietver licencēto tehnoloģiju. Maz ticams, ka pasīvās pārdošanas ierobežojumi, kas pārsniedz šo divu gadu periodu, izpilda 53. panta 3. punkta nosacījumus.

            2.3.   Ražošanas jaudas ierobežojumi

                  175.

                  Savstarpēji ražošanas jaudas ierobežojumi licences nolīgumos starp konkurentiem rada konkurences pamatierobežõjumu, kas ietverts TTBER 4. panta 1. punkta b) apakšpunktā (sal. ar 82. punktu iepriekš tekstā). 4. panta 1. punkta b) apakšpunkts neietver ražošanas jaudas ierobežojumus, kas piemēroti licenciātam nesavstarpējā nolīgumā vai vienam no licenciātiem savstarpējā nolīgumā. Šādi ierobežojumi ir grupāli atbrīvoti līdz 20 % tirgus daļas slieksnim. Virs tirgus daļas sliekšņa ražošanas jaudas ierobežojumi licenciātam var ierobežot konkurenci, ja pusēm ir ievērojamas pakāpes ietekme tirgū. Taču EEZ līguma 53. panta 3. punkts, iespējams, tiek piemērots gadījumos, ja licenciāra tehnoloģija ir ievērojami labāka nekā licenciāta tehnoloģija un ražošanas jaudas ierobežošana ievērojami pārsniedz licenciāta ražošanas jaudu pirms nolīguma noslēgšanas. Taču EEZ līguma 53. panta 3. punkts, iespējams, tiek piemērots gadījumos, ja licenciāra tehnoloģija ir ievērojami labāka nekā licenciāta tehnoloģija, un ražošanas jaudas ierobežošana ievērojami pārsniedz licenciāta ražošanas jaudu pirms nolīguma noslēgšanas. Šajā gadījumā ražošanas jaudas ierobežošanas efekts ir ierobežots pat tirgos, kur pieprasījums ir pieaugošs. Piemērojot 53. panta 3. punktu, ir jāņem vērā arī tas, ka šādi ierobežojumi var būt nepieciešami, lai stimulētu licenciāru pēc iespējas plašāk izplatīt viņa tehnoloģiju. Piemēram, licenciārs var negribēt izsniegt licences saviem konkurentiem, ja viņš nevar ierobežot licenci uz noteiktu ražošanas vietu ar konkrētu ražošanas jaudu (vietas licence). Ja licences nolīgums noved pie papildu līdzekļu reālas integrācijas, ražošanas jaudas ierobežojumi licenciātam tad var izpildīt 53. panta 3. punkta nosacījumus. Taču maz ticams, ka tas ir gadījums, kad pusēm ir ievērojama ietekme tirgū.

                  176.

                  Ražošanas jaudas ierobežojumi licences nolīgumos starp nekonkurentiem ir grupāli atbrīvoti līdz 30 % tirgus daļas slieksnim. Galvenais pretkonkurences risks, kas izriet no ražošanas jaudas ierobežojumiem licenciātiem nolīgumos starp nekonkurentiem, ir samazināta konkurence tehnoloģijas ietvaros starp licenciātiem. Šādu konkurenci ierobežojošu ietekmju nozīmīgums ir atkarīgs no licenciāra un licenciāta ietekmes tirgū un no pakāpes, kādā ražošanas jaudas ierobežošana neļauj licenciātam apmierināt pieprasījumu pēc produktiem, kas ietver licencēto tehnoloģiju.

                  177.

                  Ja ražošanas jaudas ierobežojumi ir apvienoti ar ierobežojumiem attiecībā uz izņēmuma teritorijām vai izņēmuma klientu grupām, palielinās ierobežojošais efekts. Divu veidu ierobežojumu apvienošana rada lielāku iespējamību, ka nolīgums kalpo tirgu sadalīšanai.

                  178.

                  Ražošanas jaudas ierobežojumiem, kas piemēroti licenciātam nolīgumos starp nekonkurentiem, arī var būt konkurenci veicinošs efekts, veicinot tehnoloģiju izplatīšanu. Kā tehnoloģijas piegādātājam licenciāram parasti būtu jābūt brīvām iespējām noteikt ražošanas jaudu licenciāta produkcijai, kas ražota, izmantojot licencēto tehnoloģiju. Ja licenciāram nav brīvas iespējas noteikt licenciāta ražošanas jaudu, pirmkārt, nevarētu noslēgt daudzus licences nolīgumus, kam varētu būt negatīva ietekme uz jaunas tehnoloģijas izplatīšanu. Jo īpaši iespējams, ka tas var būt gadījums, kad licenciārs ir arī ražotājs, jo šajā gadījumā licenciātu saražotā produkcija var atrast atpakaļceļu uz licenciāra pamatdarbības vietu un tādējādi tieši ietekmēt šīs aktivitātes. No otras puses, ir maz iespējams, ka ražošanas jaudas ierobežojumi būtu nepieciešami, lai nodrošinātu licenciāra tehnoloģijas izplatīšanu, ja tie ir apvienoti ar pārdošanas ierobežojumiem licenciātam, neļaujot viņam pārdot tajā teritorijā vai tai klientu grupai, kas ir rezervēta licenciāram.

            2.4.   Izmantošanas jomas ierobežojumi

                  179.

                  Saskaņā ar izmantošanas jomas ierobežojumiem licence ir vai nu ierobežota līdz vienai vai vairākām tehniskām piemērošanas jomām, vai vienam vai vairākiem produktu tirgiem. Ir daudzi gadījumi, kad to pašu tehnoloģiju var izmantot, lai ražotu dažādus produktus, vai to var ietvert produktos, kas pieder pie dažādiem produktu tirgiem. Jaunu lējuma tehnoloģiju, piemēram, var izmantot, lai ražotu plastmasas pudeles un plastmasas glāzes, kur katrs produkts pieder pie atsevišķa produktu tirgus. Taču viens pats produktu tirgus var ietvert vairākas tehniskās izmantošanas jomas. Piemēram, jaunu dzinēja tehnoloģiju var izmantot četru cilindru dzinējos un sešu cilindru dzinējos. Līdzīgā veidā mikroshēmu komplekta ražošanas tehnoloģiju var izmantot, lai ražotu mikroshēmu komplektus ar četriem centrālajiem procesoriem un vairāk nekā četriem centrālajiem procesoriem. Licence, kas ierobežo licencētās tehnoloģijas izmantošanu, lai ražotu minētos četru cilindru dzinējus un mikroshēmu komplektus ar vairāk nekā četriem centrālajiem procesoriem, ir tehniskās izmantošanas jomas ierobežojums.

                  180.

                  Ņemot vērā, ka izmantošanas ierobežojumi ir grupāli atbrīvoti un ka noteikti klientu ierobežojumi ir konkurences pamatierobežojumi saskaņā ar TTBER 4. panta 1. punkta c) apakšpunktu un 4. panta 2. punkta b) apakšpunktu, ir svarīgi izšķirt divas ierobežojumu kategorijas. Ar klientu ierobežošanu tiek iepriekš paredzēts, ka tiek noteiktas īpašas klientu grupas un ka pusēm ir uzlikti ierobežojumi pārdot šādām noteiktām grupām. Fakts, ka tehniskās jomas ierobežojums var atbilst noteiktām klientu grupām produktu tirgū nenozīmē to, ka ierobežojums ir klasificējams kā klientu ierobežošana. Piemēram, fakts, ka noteikti klienti pērk pārsvarā vai tikai mikroshēmu komplektus ar vairāk nekā četriem centrālajiem procesoriem, nenozīmē, ka licence, kura ierobežo mikroshēmu komplektus līdz vairāk nekā četriem, rada klientu ierobežojumu. Taču izmantošanas jomu ir jānosaka objektīvi, ņemot vērā noteiktus un nozīmīgus licencētā produkta tehniskos parametrus.

                  181.

                  Izmantošanas jomas ierobežojums ierobežo licencētās tehnoloģijas izmantošanu no licenciāta puses līdz vienai vai vairākām īpašām izmantošanas jomām, neierobežojot licenciāra iespējas izmantot licencēto tehnoloģiju. Turklāt, kas attiecas uz teritorijām, šīs izmantošanas jomas var piešķirt licenciātam ar izņēmuma vai vienīgo licenci. Izmantošanas jomas ierobežojumi kopā ar izņēmuma vai vienīgo licenci arī ierobežo licenciāra iespēju izmantot pašam savu tehnoloģiju, neļaujot viņam to izmantot pašam, kā arī izsniegt licences citiem. Vienīgās licences gadījumā ir ierobežota tikai licenču izsniegšana trešām pusēm. Izmantošanas jomas ierobežojumi kopā ar izņēmuma vai vienīgajām licencēm tiek aplūkotas tāpat kā izņēmuma un vienīgās licences, kas iepriekš aplūkotas 2.2.1. punktā. Proti, ja licencēšana notiek starp konkurentiem, tas nozīmē, ka savstarpēja izņēmuma licencenču izsniegšana ir pamatierobežojums saskaņā ar 4. panta 1. punkta c) apakšpunktu.

                  182.

                  Izmantošanas jomas ierobežojumiem var būt konkurenci veicinošs efekts, kas iedrošina licenciāru licencēt savu tehnoloģiju izmantošanai ārpus viņa pamatinterešu zonas. Ja licenciārs nevarētu atturēt licenciātus no darbošanās jomās, kurās viņš pats izmanto savu tehnoloģiju, vai jomās, kur tehnoloģijas vērtība vēl nav pietiekami nostabilizējusies, būtu iespējams bremzēt licenciāra iniciatīvu izsniegt licenci vai tas būtu licis viņam iekasēt lielāku licences maksu. Ir jāņem vērā arī, ka noteiktās jomās licencēšana bieži notiek, lai nodrošinātu dizaina brīvību, novēršot prasības par tiesību pārkāpšanu. Licences ietvaros licenciātam ir iespēja izstrādāt pašam savu tehnoloģiju, nebaidoties no licenciāra prasībām par tiesību pārkāpšanu.

                  183.

                  Izmantošanas jomas ierobežojumi licenciātiem nolīgumos starp pašreizējiem un potenciāliem konkurentiem ir grupāli atbrīvoti līdz 20 % tirgus daļas slieksnim. Galvenās bažas par konkurenci šādu ierobežojumu gadījumos ir risks, ka licenciāts pārtrauc būt par konkurējošu spēku ārpus licencētās izmantošanas jomas. Šis risks ir lielāks savstarpējas licencēšanas gadījumā starp konkurentiem, kad nolīgums nosaka nesimetriskus izmantošanas jomas ierobežojumus. Izmantošanas jomas ierobežojums ir nesimetrisks, ja vienai pusei ir atļauts izmantot licencēto tehnoloģiju vienā produktu tirgū vai tehniskās izmantošanas jomā, bet otrai pusei ir atļauts izmantot citu licencēto tehnoloģiju citā produktu tirgū vai tehniskās izmantošanas jomā. Bažas par konkurenci var jo īpaši rasties, ja licenciāta ražošanas iekārtas, kas ir izgatavotas, lai izmantotu licencēto tehnoloģiju, tiek izmantotas arī, lai ražotu paša licenciāta tehnoloģijas, kas ir ārpus licencētās izmantošanas jomas. Ja pastāv iespēja, ka nolīgums liks licenciātam samazināt ražošanas apjomu ārpus licencētās izmantošanas jomas, uz nolīgumu, iespējams, attiecas EEZ līguma 53. panta 1. punkts. Maz ticams, ka 53. panta 1. punkts attiektos uz simetriskiem izmantošanas jomas ierobežojumiem, proti, nolīgumiem, ar kuriem puses ir licencētas izmantot viena otras tehnoloģijas vienā(-ās) un tajā(-ās) pašā(-ās) izmantošanas jomā(-ās). Ir maz ticams, ka šādi nolīgumi varētu ierobežot konkurenci, kas pastāvēja tad, kad nolīgums nebija noslēgts. Ir maz ticams arī, ka 53. panta 1. punkts attiecas uz gadījumiem, ja nolīgumi vienīgi ļauj licenciātam izstrādāt un izmantot pašam savu tehnoloģiju licences ietvaros, nebaidoties no licenciāra prasībām par tiesību pārkāpšanu. Šādos apstākļos izmantošanas jomas ierobežojumi paši par sevi neierobežo konkurenci, kas pastāvēja tad, kad nolīgums nebija noslēgts. Ja nolīguma nav, licenciāts riskē arī ar to, ka tiks iesniegtas prasības par tiesību pārkāpšanu ārpus licencētās izmantošanas jomas ietvariem. Taču, ja licenciāts bez uzņēmējdarbībā balstīta pamatojuma izbeidz vai samazina savu darbību zonā ārpus licencētās izmantošanas jomas, tā var būt norāde uz slēptu vienošanos par tirgus sadalīšanu, kas ir TTBER 4. panta 1. punkta c) apakšpunktā minētais konkurences pamatierobežojums.

                  184.

                  Izmantošanas jomas ierobežojumi licenciātam un licenciāram nolīgumos starp nekonkurentiem ir grupāli atbrīvoti līdz 30 % tirgus daļas slieksnim. Izmantošanas jomas ierobežojumi nolīgumos starp nekonkurentiem, ar ko licenciārs rezervē vienu vai vairākus produktu tirgus vai tehniskās jomas savai izmantošanai, parasti ir vai nu konkurenci neierobežojoši vai tādi, kas veicina efektivitāti. Tie veicina jaunas tehnoloģijas izplatīšanu, dodot licenciāram stimulu izsniegt licences izmantošanai jomās, kurās viņš pats negrib tehnoloģiju izmantot. Ja licenciārs nevarētu atturēt licenciātus no darbošanās jomās, kurās licenciārs tehnoloģiju izmanto pats, tas, iespējams, nestimulētu licenciāra iniciatīvu izsniegt licences.

                  185.

                  Nolīgumos starp nekonkurentiem licenciāram parasti ir tiesības izsniegt vienīgās vai izņēmuma licences dažādiem licenciātiem, kas ierobežotas līdz vienai vai vairākām izmantošanas jomām. Šādi ierobežojumi ierobežo konkurenci tehnoloģijas ietvaros starp licenciātiem tāpat kā izņēmuma licencēšana un tos analizē tādā pašā veidā (sal. ar 2.2.1. nodaļu iepriekš tekstā).

            2.5.   Nebrīvie izmantošanas ierobežojumi

                  186.

                  Nebrīvu izmantošanas ierobežojumu var definēt kā pienākumu licenciātam ierobežot licencētā produkta ražošanu līdz daudzumam, kas nepieciešams viņa paša produktu ražošanai un viņa paša produktu uzturēšanai un remontam. Citiem vārdiem runājot, šī veida izmantošanas ierobežojums ir kā pienākums licenciātam izmantot produktus, kuros ir ietverta licencētā tehnoloģija, tikai kā sastāvdaļas iekļaušanai pašam savā produkcijā: tas neattiecas uz licencētā produkta pārdošanu, lai iekļautu to citu ražotāju produktos. Nebrīvie izmantošanas ierobežojumi ir grupāli atbrīvoti līdz attiecīgi 20 % un 30 % tirgus daļas sliekšņiem. Ārpus grupu atbrīvojuma ietvariem ir nepieciešams pārbaudīt, kādas ir ierobežojuma konkurenci veicinošās un konkurenci ierobežojošās ietekmes. Šajā sakarā ir nepieciešams izšķirt nolīgumus starp konkurentiem un nolīgumus starp nekonkurentiem.

                  187.

                  Licences nolīgumu gadījumā starp konkurentiem ierobežojums, kas uzliek pienākumu licenciātam ražot saskaņā ar licenci tikai produktus iekļaušanai pašam savos produktos, attur viņu no sastāvdaļu piegādes trešo pušu ražotājiem. Ja pirms nolīguma noslēgšanas licenciāts nebija reāls vai potenciāls sastāvdaļu piegādātājs citiem ražotājiem, nebrīvās izmantošanas ierobežojums nemaina neko salīdzinājumā ar pirms tam pastāvējušo situāciju. Šajos apstākļos ierobežojumu novērtē tāpat kā nolīgumu starp nekonkurentiem. Ja, no otras puses, licenciāts ir reāls vai iespējams sastāvdaļu piegādātājs, ir jāpārbauda, kāda ir nolīguma ietekme uz šo darbību. Ja apgādājoties ar iekārtām, lai izmantotu licenciāra tehnoloģiju, licenciāts pats pārtrauc izmantot pats savu tehnoloģiju un tādējādi pārtrauc būt par piegādātāju, nolīgums ierobežo konkurenci, kas pastāvēja pirms nolīguma. Tas var radīt nopietnu negatīvu ietekmi uz tirgu, ja licenciāram ir ievērojama ietekme šīs sastāvdaļas tirgū.

                  188.

                  Licences nolīgumu gadījumā starp nekonkurentiem pastāv divi galvenie riski attiecībā uz konkurenci, kas rodas no nebrīvās lietošanas ierobežojumiem: a) konkurences starp tehnoloģijām ierobežošana sastāvdaļu piegādes tirgū un b) arbitrāžas iespējas izslēgšana starp licenciātiem, veicinot iespēju licenciāram pieprasīt licenciātiem diskriminējošas licences maksas.

                  189.

                  Taču nebrīvās izmantošanas ierobežojumi var arī veicināt konkurenci veicinošu licencēšanu. Ja licenciārs ir sastāvdaļu piegādātājs, ierobežojums var būt nepieciešams, lai notiktu tehnoloģijas izplatīšana starp nekonkurentiem. Ja ierobežojumu nav, licenciārs nevar izsniegt licenci vai var to darīt tikai pret lielāku licences maksu, jo pretējā gadījumā viņš radītu tiešu konkurenci pats sev sastāvdaļu tirgū. Šādos gadījumos nebrīvās izmantošanas ierobežojumi parasti ir vai nu konkurenci neierobežojoši, vai uz tiem attiecas EEZ līguma 53. panta 3. punkts. Taču pastāv nosacījums, ka licenciātam nedrīkst būt ierobežojumu pārdot licencēto produktu kā rezerves daļas saviem produktiem. Licenciātam ir jābūt iespējai apkalpot paša ražoto produktu rezerves daļu tirgu, ieskaitot neatkarīgās apkalpošanas organizācijas, kas apkalpo un remontē viņa ražotos produktus.

                  190.

                  Ja licenciārs nav sastāvdaļu piegādātājs attiecīgajā tirgū, iepriekšminētais iemesls nebrīvās izmantošanas ierobežojumu piemērošanai uz viņu neattiecas. Šādos gadījumos nebrīvās izmantošanas ierobežojums principā var veicināt tehnoloģijas izplatību, nodrošinot, ka licenciāti nepārdod ražotājiem, kuri konkurē ar licenciāru citos tirgos. Taču ierobežojums licenciātam nepārdot noteiktām klientu grupām, kas rezervētas licenciāram, parasti ir mazāk ierobežojoša alternatīva. Līdz ar to šādos gadījumos nebrīvās izmantošanas ierobežojums parasti nav nepieciešams, lai notiktu tehnoloģiju izplatīšana.

            2.6.   Piesaiste un paketēšana

                  191.

                  Saistībā ar tehnoloģiju licencēšanu piesaiste notiek, kad licenciārs vienas tehnoloģijas (piesaistāmā produkta) licencēšanu padara par nosacījumu licenciātam, lai tas varētu iegūt licenci uz citu tehnoloģiju vai nopirkt kādu produktu no licenciāra vai kāda, kuru licenciārs ir nozīmējis (piesaistītais produkts). Paketēšana notiek, kad divas tehnoloģijas vai vienu tehnoloģiju un vienu produktu pārdod kopā kā paketi. Taču abos gadījumos pastāv nosacījums, ka iesaistītajiem produktiem un tehnoloģijām ir jābūt atšķirīgām tādā nozīmē, ka pastāv atšķirīgs pieprasījums pēc katra no produktiem vai katras no tehnoloģijām, kas ir sasaistīti kopā vai veido paketi. Tas parasti nav gadījums, kad tehnoloģijas vai produktus būtu nepieciešams sasaistīt tā, ka licencēto tehnoloģiju nevar izmantot bez piesaistītā produkta vai arī abas paketes puses nevar tikt izmantotas viena bez otras. Turpmākajā tekstā termins “piesaiste” attiecas gan uz piesaisti, gan paketēšanu.

                  192.

                     TTBER 3. pants, kas ierobežo grupu atbrīvojuma piemērošanu, ņemot vērā tirgus daļu sliekšņus, nodrošina, ka piesaiste un paketēšana netiek grupāli atbrīvota virs 20 % tirgus daļas sliekšņa, ja nolīgumi ir starp konkurentiem un virs 30 % sliekšņa, ja nolīgumi ir starp nekonkurentiem. Tirgus daļas slieksnis attiecas uz ikvienu attiecīgo tehnoloģiju vai produktu tirgu, kuru skar licences nolīgums, tai skaitā piesaistītā produkta tirgu. Virs tirgus daļu sliekšņa ir jāizsver piesaistes pretkonkurences un konkurenci veicinošā ietekme.

                  193.

                  Galvenais piesaistes ierobežojošais efekts ir piesaistīto produktu konkurējošo piegādātāju nelaišana tirgū. Piesaiste var arī ļaut licenciāram uzturēt ietekmi piesaistāmā produkta tirgū, paaugstinot piekļuves barjeras, jo tas var piespiest jauniesācējus iekļūt vienlaicīgi vairākos tirgos. Turklāt piesaiste var ļaut licenciāram pacelt licences maksu, jo īpaši, kad piesaistāmais produkts un piesaistītais produkts ir daļēji aizvietojami, un abi produkti netiek izmantoti noteiktā proporcijā. Piesaiste attur licenciātu no pārslēgšanās uz aizvietojamām sastāvdaļām, saskaroties ar palielinātu licences maksu par piesaistāmo produktu. Šīs bažas par konkurenci nav atkarīgas no tā, vai nolīguma puses ir vai nav konkurenti. Lai piesaiste radītu iespējamu konkurenci ierobežojošu ieteikmi, licenciāram ir jābūt ievērojamai ietekmei piesaistāmā produkta tirgū tā, lai ierobežotu konkurenci attiecībā uz piesaistīto produktu. Ja ietekmes piesaistāmā produkta tirgū nav, licenciārs nevar izmantot savu tehnoloģiju konkurences ierobežošanas nolūkos, nelaižot piesaistītā produkta piegādātājus tirgū. Turklāt, tāpat kā nekonkurences saistību gadījumā, piesaistei ir jāsedz noteikta piesaistītā produkta tirgus proporcija, lai notiktu ievērojama nelaišana tirgū. Gadījumos, kad licenciāram ir lielāka ietekme piesaistītā produkta tirgū nekā piesaistāmā produkta tirgū, ierobežojumu analizē kā nekonkurējošu vai daudzumu palielinošu, atspoguļojot faktu, ka ikvienai problēmai, kas saistīta ar konkurenci, ir izcelsme “piesaistītā” produkta tirgū un nevis “piesaistāmā” produkta tirgū (66).

                  194.

                  Piesaiste var radīt arī ieguvumus efektivitātes ziņā. Tas, piemēram, ir gadījums, kad piesaistītais produkts ir nepieciešams licencētās tehnoloģijas apmierinošai izmantošanai tehniskā ziņā vai lai nodrošinātu, ka pēc licences ražotā produkcija atbilst kvalitātes standartiem, kurus ievēro licenciārs un pārējie licenciāti. Šādos gadījumos piesaiste parasti ir vai konkurenci neierobežojoša, vai uz to attiecas EEZ līguma 53. panta 3. punkts. Ja licenciāti izmanto licenciāra preču zīmi vai zīmolu, vai ja kā savādāk patērētajiem ir acīmredzams, ka pastāv saistība starp produktu, kas ietver licencēto tehnoloģiju, un licenciāru, licenciāram ir likumīga interese, nodrošināt, lai produktu kvalitāte būtu tāda, kas nemazina viņa tehnoloģijas vai viņa kā ekonomiskās darbības subjekta reputācijas vērtību. Turklāt, ja patērētājiem ir zināms, ka licenciāti (un licenciārs) ražo, izmantojot vienu un to pašu tehnoloģiju, ir maz ticams, ka licenciāti būtu ar mieru iegūt licenci, ja vien visi neizmantotu tehnoloģiju tehniski apmierinošā veidā.

                  195.

                  Pastāv iespēja, ka piesaiste var būt arī konkurenci veicinoša, ja piesaistītais produkts ļauj licenciātam izmantot licencēto tehnoloģiju ievērojami efektīvāk. Piemēram, ja licenciārs licencē noteikta procesa tehnoloģiju, puses var arī vienoties, ka licenciāts no licenciāra pērk katalizatoru, kas ir izstrādāts, lietošanai kopā ar licencēto tehnoloģiju un kas ļauj tehnoloģiju izmantot efektīvāk nekā citu katalizatoru gadījumā. Ja šādos gadījumos uz ierobežojumu attiecas 53. panta 1. punkts, iespējams, ka tiek izpildīti 53. panta 3. punkta nosacījumi pat tad, ja tiek pārsniegts tirgus daļas slieksnis.

            2.7.   Nekonkurēšanas pienākums

                  196.

                  Nekonkurēšanas pienākums tehnoloģiskās licencēšanas skatījumā ir pienākums, kas tiek piemērots licenciāram, neizmantot trešās puses tehnoloģijas, kas konkurē ar licencēto tehnoloģiju. Tiktāl, cik šis nekonkurēšanas pienākums attiecas uz licenciāra piegādātu produktu vai papildu tehnoloģiju, pienākums ir apskatīts iepriekšējā nodaļā par piesaisti.

                  197.

                     TTBER atbrīvo nekonkurēšanas pienākumu gan nolīgumu gadījumā starp konkurentiem, gan nolīgumu gadījumā starp nekonkurentiem līdz attiecīgi 20 % un 30 % tirgus daļas slieksnim.

                  198.

                  Galvenais risks attiecībā uz konkurenci, ko rada nekonkurēšanas pienākums, ir trešo pušu tehnoloģiju nelaišana tirgū. Nekonkurēšanas pienākums var arī atvieglot slepenu vienošanos noslēgšanu starp licenciāriem kumulatīvas izmantošanas gadījumā. Konkurējošu tehnoloģiju nelaišana tirgū samazina konkurences spiedienu uz licenciāra iekasēto licences maksu un samazina konkurenci starp iesaistītajām tehnoloģijām, ierobežojot iespēju licenciātiem savstarpēji aizvietot konkurējošās tehnoloģijas. Tā kā abos gadījumos galvenā problēma ir nelaišana tirgū, analīze parasti var būt vienāda gan nolīgumu gadījumos starp konkurentiem, gan nolīgumu gadījumos starp nekonkurentiem. Taču savstarpējas licencēšanas starp konkurentiem gadījumā, ja abi vienojas neizmantot trešās puses tehnoloģijas, nolīgums var atvieglot slepenu vienošanos noslēgšanu starp tām attiecībā uz produktu tirgu, tādējādi attaisnojot vēl zemāku tirgus daļas slieksni par 20 %.

                  199.

                  Nelaišana tirgū var rasties, ja ievērojama potenciālo licenciātu daļa jau ir saistīta ar vienu, vai kumulatīva efekta gadījumā, vairākiem tehnoloģiju avotiem un tiem neļauj izmantot konkurējošas tehnoloģijas. Tirgū nelaišanas efekts var izrietēt no nolīgumiem, ko noslēdzis vienīgais licenciārs, kuram ir ievērojamas pakāpes ietekme tirgū, vai no vairāku licenciāru noslēgto nolīgumu kumulatīvā efekta, pat tad, ja uz katru individuālo nolīgumu tīklā attiecas TTBER. Taču pēdējā gadījumā ir maza iespēja, ka radīsies nopietns kumulatīvs efekts, ja vien tas attiecas uz mazāk nekā 50 % tirgus. Virs šī sliekšņa ir iespējams, ka notiek ievērojama nelaišana tirgū, ja jaunajiem licenciātiem ir relatīvi augstas piekļuves barjeras. Ja piekļuves barjeras ir zemas, jaunie licenciāti spēj iekļūt tirgū un izmantot trešām personām piederošās komerciāli pievilcīgās tehnoloģijas, un tādējādi radīt reālu alternatīvu iesaistītajiem licenciātiem. Lai noteiktu reālo iespēju trešām pusēm iekļūt un izplesties, ir jā ņem vērā arī pakāpi, līdz kādai izplatītāji ir saistīti ar licenciātiem ar nekonkurēšanas pienākumu. Trešās puses tehnoloģijām pastāv reāla piekļuves iespēja tikai tad, ja tām ir piekļuve nepieciešamajiem ražošanas un izplatīšanas līdzekļiem. Citiem vārdiem runājot, piekļuves vieglums ir atkarīgs ne tikai no licenciātu pieejamības, bet arī no pakāpes, kādā viņiem ir piekļuve izplatīšanai. Novērtējot tirgus nepieejamības efektu izplatīšanas līmenī, EBTA Uzraudzības iestāde piemēros analītisko struktūru, kas izklāstīta Pamatnostādņu par vertikāliem ierobežojumiem IV.2.1. nodaļā (67).

                  200.

                  Ja licenciāram ir ievērojamas pakāpes ietekme tirgū, pienākums licenciātiem iegūt tehnoloģiju tikai no licenciāra var novest pie ievērojamas pakāpes tirgū nelaišanas efekta. Jo lielāka ir licenciāra ietekme tirgū, jo lielāks konkurējošu tehnoloģiju tirgū nelaišanas risks. Lai rastos ievērojams nelaišanas tirgū efekts, nekonkurēšanas pienākumam nebūt nav jāattiecas uz ievērojamu tirgus daļu. Pat ja tā nav, var rasties ievērojamas pakāpes tirgū nelaišanas efekts, ja nekonkurēšanas pienākums ir piemērots uzņēmumiem, par kuriem pastāv vislielākā iespēja, ka tie licencēs konkurējošas tehnoloģijas. Tirgū nelaišanas risks ir jo īpaši augsts, ja ir tikai ierobežots skaits potenciālo licenciātu un licences nolīgums attiecas uz tehnoloģiju, kuru licenciāti izmanto, lai ražotu sastāvdaļu savām vajadzībām. Šādos gadījumos pastāv iespēja, ka piekļuves barjeras jaunam licenciāram ir augstas. Nelaišana tirgū var būtu mazāk iespējama gadījumos, kad tehnoloģiju izmanto, lai izgatavotu produktu, ko pārdod trešām pusēm; lai gan šajā gadījumā ierobežošana arī ir saistīta ar attiecīgās sastāvdaļas ražošanas jaudu, tā neierobežo pieprasījumu pēc produkta, kurā ir iekļauta sastāvdaļa, kas ražota, izmantojot licencēto tehnoloģiju. Lai iekļūtu tirgū pēdējā gadījumā, licenciāriem ir nepieciešama tikai pieeja vienam vai vairākiem licenciātiem, kuriem ir piemērota ražošanas jauda, un ja vien tikai dažiem uzņēmumiem ir līdzekļi vai tie var iegūt līdzekļus, kas ir nepieciešami, lai izņemtu licenci, ir maz iespējams, ka, piemērojot nekonkurēšanas pienākumu saviem licenciātiem, licenciārs spētu atņemt konkurentiem pieeju efektīviem licenciātiem.

                  201.

                  Nekonkurēšanas pienākumam var arī būt konkurenci veicinoša ietekme. Pirmkārt, šāds pienākums var veicināt tehnoloģiju izplatīšanu, samazinot licencētās tehnoloģijas, jo īpaši zinātības nelikumīgas piesavināšanās risku. Ja licenciāts drīkst licencēt konkurējošas tehnoloģijas no trešām pusēm, pastāv risks, ka īpaši licencēta zinātība varētu tikt pielietota konkurējošu tehnoloģiju izmantošanā un tādējādi dot labumu konkurentiem. Ja licenciāts arī izmanto konkurējošas tehnoloģijas, tas arī parasti padara licences maksu uzraudzīšanu sarežģītāku, kas var būt par šķērsli licencēšanas iniciatīvai.

                  202.

                  Otrkārt, nekonkurēšanas pienākums, iespējams, kombinācijā ar ierobežojumiem attiecībā uz izņēmuma teritoriju, var būt nepieciešams, lai nodrošinātu to, ka licenciātam ir stimuls ieguldīt līdzekļus un efektīvi izmantot licencēto tehnoloģiju. Gadījumos, kad uz nolīgumu attiecas EEZ līguma 53. panta 1. punkts, jo tam ir ievērojams tirgū nelaišanas efekts, lai iegūtu labumu no 53. panta 3. punkta, var būt nepieciešams izvēlēties mazāk ierobežojošu alternatīvu, piemēram, piemērot minimālās ražošanas jaudas saistības vai pienākumu maksāt licences maksu, kam parasti ir mazāk iespējas nelaist tirgū konkurējošas tehnoloģijas.

                  203.

                  Treškārt, gadījumos, kad licenciārs apņemas ieguldīt ievērojamus klientam specifiskus līdzekļus, piemēram, apmācībā un licencētās tehnoloģijas pielāgošanā licenciāta vajadzībām, nekonkurēšanas pienākums vai alternatīvas saistības par minimālo ražošanas jaudu vai minimālo licences maksu var būt nepieciešamas, lai stimulētu licenciāru ieguldīt līdzekļus un lai izvairītos no kavējošām problēmām. Taču parasti licenciārs būs spējīgs tieši veikt šādus ieguldījumus ar vienreizēju iemaksu, kas nozīmē, ka ir pieejamas mazāk ierobežojošas alternatīvas.

            3.   Noregulējuma nolīgumi un neapstiprinājuma nolīgumi

                  204.

                  Licencēšana var kalpot kā līdzeklis strīdu atrisināšanai vai lai izvairītos no tā, ka viena puse piemēro savas intelektuālā īpašuma tiesības, lai atturētu otru pusi no tai piederošas tehnoloģijas izmantošanas. Licencēšana, ieskaitot savstarpējo licencēšanu vienošanās nolīgumu un savas tiesības neaizstāvošu nolīgumu nozīmē, kā tāda konkurenci neierobežo, jo tā ļauj pusēm izmantot savas tehnoloģijas pēc nolīguma noslēgšanas. Taču uz šādu nolīgumu atsevišķiem noteikumiem var attiekties EEZ līguma 53. panta 1. punkts. Licencēšanu vienošanās nolīgumu nozīmē aplūko tāpat kā citus licences nolīgumus. Ja tehnoloģijas no tehniskā viedokļa ir savstarpēji aizvietojamas, tad ir jānovērtē, kādā mērā pastāv iespēja, ka konkrētās tehnoloģijas ir vienvirziena vai divvirzienu bloķējošā pozīcijā (sal. ar 32. punktu iepriekš tekstā). Ja tā, puses netiek uzskatītas par konkurentiem.

                  205.

                  Grupu atbrīvojums tiek piemērots ar nosacījumu, ka nolīgums neietver nevienu no konkurences pamatierobežojumiem, kuri minēti TTBER 4. pantā. 4. panta 1. punkta pamatierobežojumu sarakstu jo īpaši var piemērot, ja pusēm ir skaidrs, ka nepastāv bloķējošas pozīcijas un ka tātad līdz ar to tās ir konkurenti. Šādos gadījumos vienošanās nolīgums ir vienīgi līdzeklis kā ierobežot konkurenci, kas pastāvēja tad, kad nolīguma nebija.

                  206.

                  Gaidījumos, kad pastāv iespēja, ka tad, ja licences nebūtu, licenciāts varētu būt izslēgts no tirgus, nolīgums parasti ir konkurenci veicinošs. Ierobežojumi, kas ierobežo konkurenci tehnoloģijas ietvaros starp licenciāru un licenciātu, bieži ir savienojami ar 53. pantu, skatīt 2. nodaļu iepriekš tekstā.

                  207.

                  Uz nolīgumiem, ar kuriem puses savstarpēji licencē viena otru un piemēro ierobežojumus par savu tehnoloģiju izmantošanu, ietverot ierobežojumus attiecībā uz trešo pušu licencēšanu, var attiekties 53. panta 1. punkts. Ja pusēm ir ievērojama ietekme tirgū un nolīgums piemēro ierobežojumus, kas skaidri pārsniedz to, kas ir nepieciešams, lai atbloķētu, uz nolīgumu, iespējams, attiecas 53. panta 1. punkts pat tad, ja pastāv iespēja, ka eksistē savstarpēja bloķējoša pozīcija. Proti, 53. panta 1. punktu iespējams piemērot, ja puses dala tirgus vai nosaka savstarpējas mainīgās licences maksas, kam ir ievērojama ietekme uz tirgus cenām.

                  208.

                  Ja saskaņā ar nolīgumu pusēm ir tiesības izmantot vienai otras tehnoloģiju un nolīgums attiecas uz turpmākiem pilnveidojumiem, ir jānovērtē, kāda ir nolīguma ietekme uz pušu stimulu nodarboties ar inovāciju. Gadījumos, kad pusēm ir ievērojamas pakāpes ietekme tirgū, iespējams, ka uz nolīgumu attiecas 53. panta 1. punkts, ja nolīgums neļauj pusēm būt konkurējošā pārsvarā vienai pār otru. Nolīgumi, kas likvidē vai ievērojami samazina vienas puses iespējas iegūt konkurējošu pārsvaru pār otru, samazina stimulu nodarboties ar inovāciju un tādējādi nelabvēlīgi ietekmē konkurējošā procesa pamatdaļu. Pastāv arī maza iespēja, ka šādi nolīgumi apmierina 53. panta 3. punkta nosacījumus. Jo īpaši maza iespēja ir, ka ierobežojumu var uzskatīt par nepieciešamu 53. panta 3. punkta trešā nosacījuma nozīmē. Nolīguma mērķa sasniegšanai, proti, lai nodrošinātu, ka puses var turpināt izmantot savu tehnoloģiju, netiekot bloķētām no otras puses, nav nepieciešams, lai puses sadalītu turpmākās inovācijas. Taču maz ticams, ka puses tiks atturētas no konkurējoša pārsvara iegūšanas vienai pār otru, ja licences mērķis ir atļaut pusēm izstrādāt savas attiecīgās tehnoloģijas un ja licence nenoved tās pie vienu un to pašu tehnoloģisko risinājumu izmantošanas. Šādi nolīgumi vienīgi rada dizaina brīvību, novēršot vēlāku prasību par tiesību pārkāpšanu iesniegšanu no otrās puses.

                  209.

                  Noregulējuma nolīgumu un neapstiprinājuma nolīgumu nozīmē noteikumi par neapstrīdēšanu parasti ir ārpus 53. punkta 1. panta. Šādiem nolīgumiem ir raksturīgs, ka puses vienojas faktiski neapstrīdēt intelektuālā īpašuma tiesības, uz kurām attiecas nolīgums. Patiešām, patiesais nolīguma nolūks ir atrisināt pastāvošos strīdus un/vai izvairīties no turpmākiem strīdiem.

            4.   Tehnoloģiju apvienotie fondi

                  210.

                  Tehnoloģiju apvienotie fondi tiek definētas kā vienošanās, ar ko divas vai vairāk puses savāc tehnoloģiju paketi, kura tiek licencēta ne tikai apvienotā fonda atbalstītājiem, bet arī trešām pusēm. Skatoties uz to struktūru, tehnoloģiju apvienotie fondi var būt vienkāršu nolīgumu formā starp ierobežotu pušu skaitu vai izstrādāt organizatoriskas vienošanās, ar ko apkopoto tehnoloģiju licencēšanas organizēšana tiek uzticēta atsevišķai vienībai. Abos gadījumos apvienotais fonds var ļaut licenciātiem darboties tirgū uz vienīgās licences pamata.

                  211.

                  Nepastāv raksturīga saikne starp tehnoloģiju apvienotajiem fondiem un standartiem, bet dažos gadījumos tehnoloģijas apvienotajā fondā (pilnībā vai daļēji) atbilst kādam faktiskam vai juridiskam rūpnieciskam standartam. Ja tehnoloģiju apvienotie fondi atbilst rūpnieciskam standartam, tām nav noteikti jāatbilst vienam vienīgam standartam. Dažādas tehnoloģiju apvienotie fondi var atbilst konkurējošiem standartiem.

                  212.

                  Noīgumiem, kas izveido tehnoloģiju apvienotos fondus un nosaka noteikumus un nosacījumus to darbībai, neatkarīgi no pušu skaita netiek piemērots grupu atbrīvojums (sal. ar III.2.2. nodaļu iepriekš tekstā). Šādus nolīgumus apskata tikai šīs pamatnostādnes. Nolīgumi par apvienotajiem fondiem rada daudzus īpašus jautājumus par ietverto tehnoloģiju izvēli un apvienotā fonda izmantošanu, kas nerodas pie cita veida licencēšanas. Taču individuālās licences, kas ar tehnoloģiju apvienoto fondu piešķirta trešās puses licenciātiem, tiek aplūkotas kā citi licences nolīgumi, kuri ir grupāli atbrīvoti, ja ir izpildīti TTBER izklāstītie nosacījumi, tai skaitā TTBER 4. panta prasības, kas ietver konkurences pamatierobežojumu sarakstu.

                  213.

                  Tehnoloģiju apvienotie fondi var būt konkurenci ierobežojoši. Tehnoloģiju apvienotā fonda izveidošana neizbēgami ir saistīta ar tehnoloģiju apvienotā fonda kopīgu pārdošanu, kas gadījumā, ja apvienotie fondi, kas sastāv tikai vai pārsvarā no savstarpēji aizvietojamām tehnoloģijām, noved pie cenas fiksējoša karteļa. Turklāt bez konkurences samazināšanas starp pusēm tehnoloģiju apvienotie fondi, jo īpaši tad, ja tie atbilst kādam rūpnieciskajam standartam vai rada faktisku rūpniecisko standartu, var arī novest pie inovācijas samazināšanas, nelaižot tirgū alternatīvās tehnoloģijas. Standarta un ar to saistīta tehnoloģiju apvienotā fonda pastāvēšana jaunām un uzlabotām tehnoloģijām var padarīt grūtāku iekļuvi tirgū.

                  214.

                  Tehnoloģiju apvienotie fondi var arī radīt konkurenci veicinošu efektu, jo īpaši samazinot darījumu izmaksas un nosakot kopīgo licences maksas limitu, lai izvairītos no dubultas marginalizācijas. Apvienotā fonda izveidošana pieļauj tehnoloģiju, kuras ietvertas apvienotajā fondā, vienas pieturas licencēšanu. Tas ir jo īpaši svarīgi jomās, kur intelektuālā īpašuma tiesības ir dominējošas un kur, lai darbotos tirgū, ir jāiegūst licences no ievērojama licenciāru skaita. Gadījumos, kad licenciāti saņem pastāvīgus pakalpojumus saistībā ar licencētās tehnoloģijas piemērošanu, kopīga licencēšana un pakalpojumu sniegšana var novest pie turpmākas izmaksu samazināšanas.

            4.1.   Apvienotajos fondos apkopoto tehnoloģiju raksturs

                  215.

                  Tehnoloģiju apvienoto fondu risks attiecībā uz konkurenci un efektivitāti veicinošu potenciālu lielā mērā ir atkarīgs no attiecībām starp apvienotajām tehnoloģijām un to attiecībām ar tehnoloģijām, kas ir ārpus apvienotā fonda. Ir jāatšķir divas pamatatšķirības, proti: a) starp tehnoloģijām kā sastāvdaļām un tehnoloģijām kā aizvietotājām un b) starp galvenajām un negalvenajām tehnoloģijām.

                  216.

                  Divas tehnoloģijas (68) pretstatā aizvietotājām ir sastāvdaļas tad, ja tās abas ir nepieciešamas, lai ražotu produktu vai veiktu procesu, uz kuru tehnoloģijas attiecas. Un otrādi, divas tehnoloģijas ir aizvietotājas, ja abas tehnoloģijas ļauj īpašniekam ražot produktu vai veikt procesu, uz kuru tehnoloģijas attiecas. Tehnoloģija ir galvenā vai arī gluži pretēji negalvenā, ja šai tehnoloģijai nav aizvietotāju iekšpus vai ārpus apvienotā fonda, un konkrētā tehnoloģija ir tehnoloģiju paketes nepieciešama sastāvdaļa, lai ražotu produktu(-us) vai veiktu procesu(-us), uz kuru apvienotais fonds attiecas. Tehnoloģija, kurai nav aizvietotāju, paliek galvenā tik ilgi, kamēr uz tehnoloģiju attiecas vismaz vienas spēkā esošas intelektuālā īpašuma tiesības. Tehnoloģijas, kas ir galvenās, nepieciešamības gadījumā ir arī sastāvdaļas.

                  217.

                  Ja tehnoloģiju apvienotajā fondā ir tehnoloģijas, kas ir aizvietotājas, licences maksas, iespējams, ir augstākas nekā tas savādāk būtu bijis, jo licenciāti negūst labumu no attiecīgo tehnoloģiju sāncensības. Ja tehnoloģiju apvienotajā fondā ir tehnoloģijas, kas ir sastāvdaļas, vienošanās samazina darījumu izmaksas un var novest pie kopīgās licences maksas samazināšanas, jo puses ir stāvoklī, lai noteiktu kopīgu licences maksu par paketi pretstatā katras licences maksas noteikšanai, kad netiek ņemtas vērā licences maksas, ko noteikuši citi.

                  218.

                  Atšķirība starp tehnoloģijām kā sastāvdaļām un kā aizvietotājām ne visos gadījumos ir skaidri nodalāma, jo tehnoloģijas var pa būt daļēji aizvietotājas un daļēji sastāvdaļas. Ja efektivitātes dēļ, kas rodas no divu tehnoloģiju integrācijas, licenciāti, iespējams, pieprasa abas tehnoloģijas, tad tehnoloģijas uzskata par sastāvdaļām, pat ja tās ir daļēji savstarpēji aizvietojamas. Šādos gadījumos pastāv iespēja, ka tad, ja tehnoloģiju apvienotais fonds nepastāvētu, licenciāti būtu gribējuši licencēt abas tehnoloģijas sakarā ar papildu ekonomisko ieguvumu, kas rodas no abu tehnoloģiju izmantošanas pretstatā tam, ja tiktu izmantota tikai viena no tām.

                  219.

                  Savstarpēji aizvietojošu tehnoloģiju iekļaušana apvienotajā fondā mazina konkurenci starp tehnoloģijām un noved pie kopējas paketes izveides. Turklāt, ja apvienotais fonds pamatā ir izveidota no savstarpēji aizvietojamām tehnoloģijām, vienošanās noved pie fiksētu cenu noteikšanas konkurentu starpā. Parasti EBTA Uzraudzības iestāde uzskata, ka savstarpēji aizvietojamu tehnoloģiju iekļaušana apvienotajā fondā rada EEZ līguma 53. panta 1. punkta pārkāpumu. Iestāde arī uzskata, ka pastāv maza iespēja, ka tiks izpildīti 53. panta 3. punkta nosacījumi, ja apvienotajos fondos ievērojamā pakāpē ietvertas savstarpēji aizvietojamas tehnoloģijas. Ņemot vērā, ka šīs tehnoloģijas ir alternatīvas, no abu tehnoloģiju iekļaušanas apvienotajā fondā nevar ietaupīt darījumu izmaksas. Nepietiek ar to, ka pusēm paliek brīvība neatkarīgi izsniegt licences. Lai nesagrautu tehnoloģiju apvienoto fondu, kas tām ļauj kopīgi realizēt ietekmi tirgū, iespējams, ka pusēm ir mazs stimuls to darīt.

                  220.

                  Ja tehnoloģiju apvienotais fonds sastāv tikai no galvenajām tehnoloģijām un tādējādi pēc vajadzības arī no tehnoloģijām, kas ir sastāvdaļas, parasti apvienotā fonda izveidošana ir ārpus 53. panta 1. punkta neatkarīgi no pušu ietekmes tirgū. Taču uz nosacījumiem, saskaņā ar kādiem licences tiek izsniegtas, 53. panta 1. punkts var attiekties.

                  221.

                  Ja apvienotajā fondā ir iekļauti negalvenie, bet sastāvdaļu patenti, pastāv risks nelaist tirgū trešo pušu tehnoloģijas. Tiklīdz kāda tehnoloģija ir iekļauta apvienotajā fondā, un ir licencēta kā daļa no paketes, licenciātiem, iespējams, pastāv mazs stimuls licencēt konkurējošas tehnoloģijas, ja licences maksa, kas samaksāta par paketi, jau attiecas uz aizvietojamu tehnoloģiju. Turklāt tādu tehnoloģiju iekļaušana, kas nav nepieciešamas, lai ražotu produktu(-us) vai veiktu procesu(-us), uz ko tehnoloģiju apvienotais fonds attiecas, arī piespiež licenciātus maksāt par tehnoloģijām, pēc kurām viņiem var nebūt vajadzība. Tādējādi papildu patentu iekļaušana noved pie kolektīvas paketēšanas. Ja tehnoloģiju apvienotais fonds ietver negalvenās tehnoloģijas, iespējams, ka uz nolīgumu attiecas 53. panta 1. punkts, ja tehnoloģiju apvienotajam fondam ir ievērojama loma jebkurā attiecīgajā tirgū.

                  222.

                  Ņemot vērā to, ka savstarpēji aizvietojamas un sastāvdaļu tehnoloģijas var tikt izstrādātas pēc tehnoloģiju apvienotā fonda izveidošanas, būtiskuma novērtēšana ir nepārtraukts process. Tāpēc kāda tehnoloģija var kļūt par negalveno pēc tehnoloģiju apvienotā fonda radīšanas sakarā ar jaunu trešo pušu tehnoloģiju rašanos. Viens veids kā nodrošināt to, ka šādas trešo pušu tehnoloģijas tiek ielaistas tirgū, ir tādu tehnoloģiju izslēgšana no tehnoloģiju apvienotā fonda, kas ir kļuvušas mazāk svarīgas. Taču var būt citas iespējas, kā nodrošināt, lai trešo pušu tehnoloģijas tiktu ielaistas tirgū. Novērtējot tehnoloģiju apvienotos fondus, kas ietver negalvenās tehnoloģijas, proti, tehnoloģijas, kurām ārpus apvienotā fonda pastāv aizvietotāji vai kuras nav vajadzīgas, lai ražotu vienu vai vairāk produktus, uz ko attiecas tehnoloģiju apvienotais fonds, EBTA Uzraudzības iestāde savā kopējā novērtējumā cita starpā ņems vērā šādus faktorus:

                              a)

                              vai ir jebkādi konkurenci veicinoši iemesli negalveno tehnoloģiju iekļaušanai apvienotajā fondā;

                              b)

                              vai licenciāriem paliek iespēja neatkarīgi izsniegt licences uz savām attiecīgajām tehnoloģijām. Ja apvienotais fonds sastāv no ierobežota tehnoloģiju skaita un apvienotajā fondā ir iekļautas savstarpēji aizvietojamas tehnoloģijas, licenciāti var vēlēties apvienot paši savu tehnoloģiju paketi, kas daļēji sastāv no tehnoloģijām, kuras veido apvienotā fonda daļu, un daļēji no trešām pusēm piederošām tehnoloģijām;

                              c)

                              vai gadījumos, kad tehnoloģijām, kas ietvertas apvienotajā fondā, ir dažādi pielietojumi, dažiem no kuriem nav nepieciešams visu apvienotajā fondā ietverto tehnoloģiju izmantošana, apvienotais fonds piedāvā tehnoloģijas tikai kā vienu paketi, vai arī tā sniedz atsevišķas paketes atšķirīgiem pielietojumiem. Pēdējā gadījumā izvairās no tā, ka tehnoloģijas, kas nav galvenās konkrētam produktam vai procesam, tiktu piesaistītas galvenajām tehnoloģijām;

                              d)

                              vai apvienotajā fondā ietvertās tehnoloģijas ir pieejamas tikai kā viena pakete, vai arī licenciātiem ir iespēja iegūt licenci tikai uz kādu paketes daļu, piemērojot attiecīgu licences maksas samazinājumu. Iespēja iegūt licenci tikai uz daļu no paketes var samazināt risku nelaist tirgū trešo pušu tehnoloģijas ārpus apkopojuma, jo īpaši ja licenciāts iegūst attiecīgu licences maksas samazinājumu. Tam ir nepieciešams, lai kopējās licences maksas daļa tiktu paredzēta katrai tehnoloģijai apvienotajā fondā. Ja licences nolīgumu, kas noslēgti starp tehnoloģiju apvienotā fonda licenciātiem un individuāliem licenciātiem, darbības laiks ir relatīvi ilgs un apvienotajā fondā ietvertā tehnoloģija atbilst kādam faktiskam rūpnieciskajam standartam, ir arī jāņem vērā tas, ka apvienotais fonds var slēgt piekļuvi tirgum jaunām savstarpēji aizvietojamām tehnoloģijām. Novērtējot nelaišanas tirgū risku šādos gadījumos, ir būtiski ņemt vērā to, vai licenciāti, saprātīgi pamatojot, var vai nevar izbeigt kādas licences daļas spēkā esamību un iegūt attiecīgu licences maksas samazinājumu.

            4.2.   Individuālu ierobežojumu novērtēšana

                  223.

                  Šīs nodaļas mērķis ir aplūkot noteiktu skaitu ierobežojumus, kuri vienā vai otrā formā parasti ir atrodami tehnoloģiju apvienotajos fondos un kurus ir nepieciešams novērtēt apvienotos fondus vispārīgajā nozīmē. Tiek atgādināts, sal. ar 212. punktu iepriekš tekstā, ka TTBER tiek piemērots licences nolīgumiem, kuri noslēgti starp tehnoloģiju apvienotā fonda licenciātiem un trešās puses licenciātiem. Tādējādi šī nodaļa aprobežojas ar dažu tādu ar tehnoloģiju apvienoto fondu un licencēšanu saistīto jautājumu aplūkošanu, kas ir īpaši licencēšanā saistībā ar tehnoloģiju apvienotajiem fondiem.

                  224.

                  Veicot šo novērtējumu EBTA Uzraudzības iestāde vadīsies pēc šādiem pamatprincipiem:

                              1)

                              jo lielāka ir apvienotā fonda ietekme tirgū, jo lielāks ir konkurenci ierobežojošs efekts;

                              2)

                              apvienotajiem fondiem, kuriem ir stingras pozīcijas tirgū, būtu jābūt atvērtiem un nediskriminējošiem;

                              3)

                              apvienotie fondi nedrīkst nevajadzīgi nelaist tirgū trešās puses tehnoloģijas vai ierobežot alternatīvu apvienoto fondu radīšanu.

                  225.

                  Uzņēmumi, kas izveido ar EEZ līguma 53. panta 1. punktu saderīgu tehnoloģiju apvienoto fondu, un jebkādu rūpniecisku standartu, kuram tā var atbilst, parasti var brīvi vest sarunas un noteikt licences maksu par tehnoloģiju paketi un katru tehnoloģiju daļu, vai nu pirms vai pēc standarta izveidošanas. Šādi nolīgumi ir raksturīgi standarta vai tehnoloģiju apvienoto fondu izveidošanai, un tos pašus par sevi nevar uzskatīt par konkurenci ierobežojošiem, un noteiktos apstākļos tie var novest pie daudz efektīvākiem rezultātiem. Noteiktos apstākļos var būt efektīvāk, ja par licences maksu vienojas pirms standarts tiek izvēlēts un nevis pēc tam, kad par standartu ir izlemts, lai izvairītos no tā, ka standarta izvēle vienai vai vairākām galvenajām tehnoloģijām piešķir ievērojamas pakāpes ietekmi tirgū. No otras puses, licenciātiem ir jāpaliek brīvai iespējai noteikt cenu produktiem, kas ražoti pēc licences. Ja apvienotajā fondā ietveramo tehnoloģiju atlasi veic neatkarīgs eksperts, tas var veicināt konkurenci starp pieejamiem tehnoloģiskajiem risinājumiem.

                  226.

                  Ja apvienotajam fondam ir dominējošs stāvoklis tirgū, licences maksai un citiem licencēšanas nosacījumiem būtu jābūt godīgiem un nediskriminējošiem, un licencēm nebūtu jābūt izņēmuma licencēm. Šīs prasības ir nepieciešamas, lai nodrošinātu to, lai apvienotais fonds ir atvērta un nenoved pie nelaišanas tirgū vai citām konkurenci ierobežojošām izpausmēm pārstrādes produktu tirgos. Šīs prasības tomēr neaizkavē dažādu licences maksu piemērošanu dažādiem pielietojumiem. Parasti par konkurences ierobežošanu neuzskata dažādu licences maksu tarifu piemērošanu dažādos produktu tirgos, ievērojot to, lai produktu tirgos nebūtu diskriminācijas. Īpaši attieksmei pret licenciātiem nebūtu jābūt atkarīgai no tā, vai viņi ir vai nav licenciāri. EBTA Uzraudzības iestāde tādējādi ņems vērā to, vai licenciāri ir arī licences maksas saistību subjekti.

                  227.

                  Licenciāriem un licenciātiem jāpaliek brīvām iespējām izstrādāt konkurējošus produktus un standartus, un viņiem jāpaliek arī brīvām iespējām izsniegt un iegūt licences ārpus apvienotā fonda. Šīs prasības ir nepieciešamas, lai ierobežotu risku nelaist tirgū trešo pušu tehnoloģijas un nodrošinātu, ka apvienotais fonds neierobežo inovāciju un neizslēdz konkurējošu tehnoloģisko risinājumu radīšanu. Ja apvienotais fonds atbilst (faktiskam) rūpnieciskajam standartam un ja puses ir nekonkurēšanas saistību subjekti, apvienotais fonds rada īpašu risku aizkavēt jaunu un uzlabotu tehnoloģiju un standartu izstrādāšanu.

                  228.

                  Atpakaļnodošanas saistībām būtu jābūt neizņēmuma saistībām, un jāierobežo tās līdz izstrādēm, kas ir svarīgas un nozīmīgas apkopotās tehnoloģijas izmantošanā. Tas ļauj apvienotajam fondam papildināties un gūt labumu no apkopotās tehnoloģijas uzlabojumiem. Ir likumīgi pusēm nodrošināt, ka apvienotajā fondā ietvertās tehnoloģijas izmantošanu nevar veikt licenciāti, kuri ir galveno patentu turētāji vai kuri tos iegūst.

                  229.

                  Viena no problēmām, kas saistītas ar patentu apvienotajiem fondiem, ir risks, ka tie aizsargā spēkā neesošus patentus. Apvienotā fonda veidošana rada izmaksas/risku veiksmīgai apstrīdēšanai, jo apstrīdēšana ir neveiksmīga tad, ja kaut viens patents apkopojumā ir spēkā. Spēkā neesošu patentu aizsargāšana apvienotajā fondā var likt licenciātiem maksāt augstākas licences maksas un var arī aizkavēt inovāciju spēkā neesošā patenta ietvertajā jomā. Lai ierobežotu šo risku un tiesības izbeigt licences darbību, gadījumā, ja apstrīdēšanu ir jāierobežo līdz tehnoloģijām, kas pieder licenciāram, kurš ir apstrīdējuma adresāts, un tā nedrīkst skart tehnoloģijas, kuras pieder citiem licenciātiem apvienotajā fondā.

            4.3.   Apvienoto fondu regulējošo organizāciju struktūra

                  230.

                  Veids, kādā tehnoloģiju apvienotais fonds ir izveidota, organizēta un pārvaldīta, var samazināt tās risku būt par konkurenci ierobežojošu objektu vai radīt konkurenci ierobežojošu efektu un nodrošināt to, ka vienošanās ir konkurenci veicinoša.

                  231.

                  Ja piedalīšanās standartā un apvienotā fonda izveidošanas process ir atvērts visām ieinteresētajām pusēm, kas pārstāv dažādas intereses, pastāv lielāka iespēja, ka tehnoloģijas iekļaušanai apvienotajā fondā tiek izvēlētas, balstoties uz cenas/kvalitātes apsvērumiem, nekā tad, kad apvienoto fondu izveido ierobežota tehnoloģiju īpašnieku grupa. Līdzīgā veidā, ja attiecīgās apvienotā fonda daļas apkopo personas, kurām ir dažādas intereses, pastāv lielāka iespēja, ka licencēšanas noteikumi un nosacījumi, tai skaitā licences maksas, būs atvērtas un nediskriminējošas un atspoguļos licencētās tehnoloģijas vērtību, nekā tad, ja apvienoto fondu kontrolē licenciāra pārstāvji.

                  232.

                  Otrs būtisks faktors ir pakāpe, līdz kurai neatkarīgi eksperti ir iesaistīti apvienotā fonda izveidošanā un darbībā. Piemēram, novērtējums, vai kāda tehnoloģija ir būtiska standartam, kuram atbilst apvienotais fonds, bieži ir sarežģīts jautājums, kam nepieciešama īpaša ekspertīze. Neatkarīgu ekspertu iesaistīšana izvēles procesā var būt ilgstoša, nodrošinot, lai saistības iekļaut tikai būtiskas tehnoloģijas tiktu ieviestas praksē.

                  233.

                  EBTA Uzraudzības iestādes ņems vērā to, kā ir izvēlēti eksperti un kādas ir precīzas funkcijas, ko viņi veic. Ekspertiem būtu jābūt neatkarīgiem no uzņēmumiem, kuri ir izveidojuši tehnoloģiju apvienoto fondu. Ja eksperti ir saistīti ar licenciāriem vai kā savādāk ir no viņiem atkarīgi, eksperta piesaistei tiks piešķirta mazāka vērtība. Ekspertiem ir arī jāpārvalda nepieciešamās tehniskās zināšanas, lai veiktu dažādās funkcijas, kas viņiem ir tikušas uzticētas. Proti, neatkarīgu ekspertu funkcijās var ietilpt novērtēšana, vai tehnoloģijas, kas ir izvirzītas iekļaušanai apvienotajā fondā, ir vai nav derīgas, vai tās ir vai nav būtiskas.

                  234.

                  Būtiski ir arī izskatīt vienošanos par apmaiņu ar slepenu informāciju starp pusēm. Oligopolistiskajos tirgos apmaiņa ar slepenu informāciju, piemēram, cenu veidošana un informācija par ražošanas jaudu, var atvieglot slepenu vienošanos noslēgšanu (69). Šādos gadījumos EBTA Uzraudzības iestāde ņems vērā to, kādā mērā ir piemēroti drošības pasākumi, kas nodrošina to, lai nenotiktu apmaiņa ar slepenu informāciju. Neatkarīgam ekspertam vai licencēšanas institūcijai var būt nozīmīga loma šajā sakarā, nodrošinot, ka informācija par ražošanas jaudu un pārdošanas apjomiem, kas var būt nepieciešama, lai aprēķinātu un pārbaudītu licences maksas, netiktu atklāta uzņēmumiem, kuri konkurē attiecīgajos tirgos.

                  235.

                  Visbeidzot, ir svarīgi ņemt vērā strīdu atrisināšanas mehānismu, kas paredzēts dokumentos, ar kuriem izveidota apvienotais fonds. Jo lielākā mērā strīdu atrisināšana ir uzticēta institūcijām vai personām, kas nav atkarīgas no apvienotā fonda, un to locekļiem, jo lielāka ir iespēja, ka strīda risināšana norisināsies neitrālā veidā.

         (1)  OV C 101, 27.4.2004., 2. lpp.

         (2)  Kompetence izskatīt konkrētas lietas, uz kurām attiecas EEZ līguma 53. un 54. pants, ir sadalīta starp EBTA Uzraudzības iestādi un Komisiju saskaņā ar EEZ līguma 56. pantā noteiktajiem noteikumiem. Tikai viena no uzraudzības iestādēm ir kompetenta izskatīt ikvienu doto lietu.

         (3)  OV L 123, 27.4.2004., 11. lpp.

         (4)  TTBER aizvieto normatīvo aktu, kas minēts EEZ līguma XIV pielikuma 5. punktā (Komisijas 1996. gada 31. janvāra Regula (EK) Nr. 240/96, OV L 31, 9.2.1996., 2. lpp.), par EEZ līguma 53. panta 3. punkta piemērošanu noteiktām tehnoloģijas nodošanas nolīgumu kategorijām.

         (5)  Skatīt apvienotās lietas C-395/96 P un C-396/96 P, Compagnie Maritime Belge, [2000] ECR I-1365, 130. punktu un vēl nepublicēto EBTA Uzraudzības iestādes pamatnostādņu par EEZ līguma 53. panta 3. punkta piemērošanu 106. punktu. EEZ līguma 6. pants paredz, ka nekaitējot turpmākai tiesu prakses attīstībai, šī līguma noteikumi, ciktāl tie pēc būtības ir identiski attiecīgajiem Eiropas Kopienas dibināšanas līguma un Eiropas Ogļu un tērauda kopienas dibināšanas līguma noteikumiem un normatīvajiem aktiem, kas pieņemti, piemērojot šos divus līgumus, to izpildē un piemērošanā ir jāinpretē atbilstoši attiecīgajiem Eiropas Kopienu Tiesas spriedumiem, kuri pasludināti pirms EEZ līguma parakstīšanas. Attiecībā uz attiecīgajiem Tiesas spriedumiem, kas izdoti pēc EEZ līguma parakstīšanas, no Uzraudzības un Tiesas nolīguma 3. panta 2. punkta izriet, ka EBTA Uzraudzības iestādei un EBTA Tiesai ir pienācīgā kārtā jāievēro šajos spriedumos noteiktie principi.

         (6)  Saskaņā ar nolīgumu, ar kuru groza EBTA valstu 2004. gada 24. septembra Nolīguma par Uzraudzības iestādes un Tiesas izveidošanu, kas stājās spēkā 2005. gada 20. maijā, 4. protokolu, Uzraudzības iestādes un Tiesas nolīguma 4. protokola II daļa plaši ir atspoguļota EBTA pīlāru Padomes Regulā (EK) Nr. 1/2003 (OV L 1, 4.1.2003., 1. lpp.).

         (7)  Turpmāk tekstā ar terminu “nolīgums” saprot uzņēmumu apvienību saskaņotas darbības un lēmumus.

         (8)  Skatīt EBTA Uzraudzības iestādes paziņojumu par tirdzniecības ietekmes jēdzienu starp EEZ valstīm vēl nepublicētā EEZ līguma 53. un 54. pantā.

         (9)  Turpmāk tekstā ar terminu “ierobežošana” saprot konkurences nepieļaušanu un izkropļošanu.

         (10)  Šis EEZ tiesību izsmelšanas princips, piemēram, ir ietverts tā tiesību akta 7. panta 1. punktā, kas minēts EEZ līguma XVII pielikuma 4. punktā (Direktīva 89/104/EEK, OV L 40, 11.2.1989., 1. lpp.), lai tuvinātu EEZ valstu tiesību normas attiecībā uz preču zīmēm, kas paredz, ka preču zīme nedod tās īpašniekam tiesības aizliegt tās izmantošanu saistībā ar precēm, kuras īpašnieks ir laidis tirgū teritorijā, uz kuru attiecas EEZ līgums, ar šo preču zīmi, vai tas ir darīts ar viņa piekrišanu. Attiecībā uz starptautisko tiesību izsmelšanu, EBTA Tiesa uzskata, ka “EBTA valstu ziņā ir (..) izlemt, vai tās vēlas ieviest vai uzturēt spēkā starptautisko preču zīmes piešķirto tiesību izsmelšanas principu attiecībā uz precēm, kuru izcelsme ir no valstīm, kas neietilpst EEZ”, skatīt lietu E-2/97 Maglite [1998] EBTA Tiesas ziņojums, 172. lpp., 25.–27. punkts. Eiropas Kopienu Tiesa kādā savā vēlākajā spriedumā uzskata, ka “nacionālie noteikumi, kas paredz preču zīmju tiesību izsmelšanas principu attiecībā uz produktiem, kurus tiesību īpašnieks ar šo preču zīmi laidis tirgū ārpus EEZ, vai tas darīts ar viņa piekrišanu, ir pretrunā ar Direktīvas 7. panta 1. punktu, kurā grozījumi izdarīti ar EEZ līgumu”, lieta C-355/96, Silhouette, [1998] ECR I-4799, 31. punkts.

         (11)  No otras puses, aizsargāta darba kopiju pārdošana nav pamatā izpildīšanas tiesību, tai skaitā iznomāšanas tiesību izsmelšanai, darbā, šajā sakarā skatīt lietu 158/86, Warner Brothers and Metronome Video, [1988] ECR 2605 un lietu C-61/97, Foreningen af danske videogramdistributører, [1998] ECR I-5171.

         (12)  Skatīt, piem., apvienotās lietas 56/64 un 58/64, Consten and Grundig [1966] ECR 429.

         (13)  53. panta 3. punkta piemērošanas metodoloģija ir noteikta EBTA Uzraudzības iestādes Pamatnostādnēs par EEZ līguma 53. panta 3. punkta piemērošanu, kas minētas 5. zemsvītras piezīmē.

         (14)  Skatīt lietu 56/65, Société Technique Minière, [1966] ECR 337 un lietu C-7/95 P, John Deere, [1998] ECR I-3111, 76. punkts.

         (15)  Skatīt šajā sakarā, piemēram, spriedumu lietā Consten and Grundig, kas minēta 12. zemsvītras piezīmē.

         (16)  Skatīt šajā sakarā spriedumu lietā Société Technique Minière, kas minēts 14. zemsvītras piezīmē un lietu 258/78, Nungesser, [1982] ECR 2015.

         (17)  Skatīt šajā sakarā, piem., lietu C-49/92 P, Anic Partecipazioni, [1999] ECR I-4125, 99. punkts.

         (18)  Skatīt apvienotās lietas 29/83 un 30/83, CRAM and Rheinzink, [1984] ECR 1679, 26. punkts, un apvienotās lietas 96/82 un citas, ANSEAU-NAVEWA, [1983] ECR 3369, 23.–25. punkts.

         (19)  Skatīt spriedumu lietā John Deere, [1998], kas minēts 14. zemsvītras piezīmē.

         (20)  Pamatnostādnes par nozīmīguma jautājumu var atrast EBTA Uzraudzības iestādes paziņojumā par mazāk nozīmīgiem nolīgumiem, kas jūtami neierobežo konkurenci saskaņā ar EEZ līguma 53. panta 1. punktu (OV C 67, 20.3.2003., 20. lpp. un EEZ papildinājums Nr. 15, 20.3.2003., 11. lpp.). Paziņojums definē nozīmīgumu negatīvā veidā. Nolīgumiem, uz kuriem neattiecas de minimis ziņojuma darbības joma, ne vienmēr ir jūtama ierobežojoša ietekme. Ir nepieciešams individuāls novērtējums.

         (21)  Skatīt Uzraudzības un Tiesas nolīguma 4. protokola II daļas 1. panta 2. punktu.

         (22)  EBTA Uzraudzības iestādes paziņojums par attiecīgā tirgus definēšanu EEZ konkurences tiesību aktu sakarā (OV L 200, 16.7.1998., 48. lpp. un EEZ papildinājums Nr. 28, 16.7.1998., 3. lpp.).

         (23)  Par šīm atšķirībām skatīt arī EBTA Uzraudzības iestādes Pamatnostādnes par EEZ līguma 53. panta piemērošanu horizontāliem sadarbības līgumiem (OV C 266, 31.10.2002., 1. lpp. un EEZ papildinājums Nr. 55, 31.10.2002., 1. lpp.).

         (24)  Šajā sakarā skatīt Pamatnostādņu par horizontāliem sadarbības līgumiem 50. līdz 52. punktu, kas minēti iepriekšējā piezīmē.

         (25)  Tas pats avots, 51. punkts.

         (26)  Šajā sakarā skatīt 20. zemsvītras piezīmē minēto Paziņojumu par mazāk nozīmīgiem nolīgumiem.

         (27)  Saskaņā ar Uzraudzības un Tiesas nolīguma 4. protokola II daļas 3. panta 2. punktu nolīgumus, kuri var ietekmēt tirdzniecību starp EEZ valstīm, bet kurus neaizliedz EEZ līguma 53. pants, nevar aizliegt ar valstu tiesību aktiem par konkurenci.

         (28)  OV L 153, 18.6.1994., 30. lpp. un EEZ papildinājums Nr. 15, 18.6.1994., 29. lpp.

         (29)  Skatīt paziņojuma par apakšlīgumu noslēgšanu 3. punktu.

         (30)  Šajā sakarā skatīt Komisijas lēmumu lietā Moosehead/Whitbread (OV L 100, 20.4.1990., 32. lpp.).

         (31)  Šajā sakarā skatīt lietu 262/81, Coditel (II), [1982] ECR 3381.

         (32)  OV L 103, 12.4.2001., 36. lpp. un EEZ papildinājums Nr. 20, 12.4.2001., 179. lpp.

         (33)  OV L 52, 22.2.2001., 38. lpp. un EEZ papildinājums Nr. 9, 22.2.2001., 5. lpp.

         (34)  OV L 52, 22.2.2001., 38. lpp. un EEZ papildinājums Nr. 9, 22.2.2001., 5. lpp.

         (35)  Skatīt 32. zemsvītras piezīmi.

         (36)  Skatīt 32. zemsvītras piezīmi un OV C 122, 23.5.2002., 1. lpp. un EEZ papildinājuma Nr. 26, 23.5.2002., 7. lpp.

         (37)  Skatīt 29. punktu iepriekš tekstā.

         (38)  Šīs aprēķināšanas metodes iemesli ir izskaidroti iepriekš tekstā – 23. punktā.

         (39)  Skatīt, piem., tiesu praksi, kas minēta 18. zemsvītras piezīmē.

         (40)  Šajā sakarā skatīt Pamatnostādņu par EEZ līguma 53. panta 3. punkta piemērošanu 98. punktu, kas minēts 5. zemsvītras piezīmē.

         (41)  Tas ir arī gadījums, kad viena puse izsniedz licenci otrai pusei un piekrīt pirkt fizisko ieguldījumu no licenciāta. Pirkuma maksa var pildīt to pašu funkciju kā licences maksa.

         (42)  Šajā sakarā skatīt lietas 193/83, Windsurfing International, [1986] ECR 611, 67. punktu.

         (43)  Lai atrastu vispārīgu aktīvās un pasīvās pārdošanas definīciju, ir dota atsauce uz 36. zemsvītras piezīmē minēto Pamatnostādņu par vertikāliem ierobežojumiem 50. punktu.

         (44)  Izmantošanas ierobežojumu joma ir turpmāk apskatīta IV.2.4. nodaļā tālāk tekstā.

         (45)  Šis pamatierobežojums attiecas uz licences nolīgumiem par tirdzniecību teritorijā, uz kuru attiecas EEZ līgums. Attiecībā uz nolīgumiem par eksportu ārpus EEZ vai importu/tālāku importu no valstīm, kas neietilpst EEZ, skatīt, piemēram, lietu C-306/96, Javico, [1998] ECR I-1983 par importu/tālāku importu no valstīm, kas neietilpst Kopienā.

         (46)  Šajā sakarā skatīt 16. zemsvītras piezīmē minētā sprieduma Nungesser lietā 77. punktu.

         (47)  Šajā sakarā skatīt lietu 26/76, Metro (I), [1977] ECR 1875.

         (48)  Ja licencētā tehnoloģija ir novecojusi, nenotiek konkurences ierobežošana, šajā sakarā skatīt lietu 65/86, Bayer v Süllhofer, [1988] ECR 5249.

         (49)  Par neapstrīdēšanas nosacījumiem vienošanās līgumu gadījumos skatīt 209. punktu tālāk tekstā.

         (50)  Skatīt 14. punktu iepriekš tekstā.

         (51)  Skatīt 66. un 67. punktu iepriekš tekstā.

         (52)  Šajā sakarā skatīt Pamatnostādņu par EEZ līguma 53. panta 3. punkta piemērošanu 42. punktu, kas minēts 5. zemsvītras piezīmē.

         (53)  Taču no TTBER 7. panta 2. punkta izriet, ka, ja EBTA valsts adresāts paziņo EBTA Uzraudzības iestādei, ka viņš nepieņem tās ieteikumu, Iestāde ziņo Komisijai par šo atbildi. Ja Komisija nepiekrīt attiecīgās EBTA valsts nostājai, tiek piemērots EEZ līguma 92. panta 2. punkts.

         (54)  Šajā sakarā skatīt EBTA Uzraudzības iestādes paziņojuma par mazāk svarīgiem nolīgumiem 8. punktu, kas minēts 20. zemsvītras piezīmē.

         (55)  Šajā sakarā skatīt lietas T-228/97, Irish Sugar, [1999] ECR II-2969, 101. punktu.

         (56)  Šajā sakarā skatīt Pamatnostādņu par horizontālās sadarbības līgumiem 23. punktu, kas minēts 23. zemsvītras piezīmē.

         (57)  Skatīt apvienotās lietas 25/84 un 26/84, Ford, [1985] ECR 2725.

         (58)  Šajā sakarā skatīt, piemēram, Komisijas lēmumu par TPS (OV L 90, 2.4.1999., 6. lpp.). Līdzīgā veidā EEZ līguma 53. panta 1. punktā ietvertais aizliegums arī tiek piemērots tik ilgi, kamēr nolīgumam ir ierobežojošs mērķis vai ierobežojoša ietekme.

         (59)  Minētas 36. zemsvītras piezīmē. Skatīt jo īpaši 115. un turpmākos punktus.

         (60)  Par šiem jēdzieniem skatīt IV.4.1. nodaļu tālāk tekstā.

         (61)  Skatīt 5. zemsvītras piezīmē minēto Pamatnostādņu par EEZ līguma 53. panta 3. punkta piemērošanu 85. punktu.

         (62)  Tas pats avots, 98. un 102. punkts.

         (63)  Skatīt 5. zemsvītras piezīmē minētā sprieduma 130. punktu. Līdzīgā veidā EEZ līguma 53. panta 3. punkta piemērošana nenovērš EEZ noteikumu par brīvu preču, pakalpojumu, personu un kapitāla kustību piemērošanu. Šos noteikumos noteiktos apstākļos piemēro nolīgumiem, lēmumiem un iesaistītajām pusēm 53. panta 1. punkta nozīmē, skatīt šai nolūkā lietas C-309/99, Wouters, [2002] ECR I-1577, 120. punktu.

         (64)  Šajā sakarā skatīt lietu T-51/89, Tetra Pak (I), [1990] ECR II-309. Skatīt arī iepriekš tekstā 5. zemsvītras piezīmē minēto Pamatnostādņu par EEZ līguma 53. panta 3. punkta piemērošanu 106. punktu.

         (65)  Skatīt spriedumu Nungesser lietā, kas minēts 16. zemsvītras piezīmē.

         (66)  Par piemērojamo analītisko struktūru skatīt 2.7. nodaļu tālāk tekstā un 36. zemsvītras piezīmē minēto Pamatnostādņu par vertikāliem ierobežojumiem 13. un turpmākos punktus.

         (67)  Skatīt 36. zemsvītras piezīmi.

         (68)  Termins “tehnoloģija” neierobežojas tikai ar patentiem. Tas ietver arī patentpieteikumus un citas intelektuālā īpašuma tiesības.

         (69)  Šajā sakarā skatīt spriedumu lietā John Deere, kas minēts 14. zemsvītras piezīmē.”