title: 2013/537/ES, Euratom: Eiropas Parlamenta Lēmums ( 2013. gada 17. aprīlis ) par Eiropas Savienības 2011. finanšu gada vispārējā budžeta izpildes apstiprināšanu, III iedaļa – Komisija un izpildaģentūras

text:
               16.11.2013

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               L 308/25

      EIROPAS PARLAMENTA LĒMUMS

   (2013. gada 17. aprīlis)
   par Eiropas Savienības 2011. finanšu gada vispārējā budžeta izpildes apstiprināšanu, III iedaļa – Komisija un izpildaģentūras
   (2013/537/ES, Euratom)
   EIROPAS PARLAMENTS,

               —

               ņemot vērā Eiropas Savienības 2011. finanšu gada vispārējo budžetu (1),

               —

               ņemot vērā Eiropas Savienības konsolidētos gada pārskatus par 2011. finanšu gadu (COM(2012) 436 – C7-0224/2012) (2),

               —

               ņemot vērā Komisijas ziņojumu par turpmāko rīcību attiecībā uz 2010. finanšu gada budžeta izpildes apstiprināšanu (COM(2012) 585) un Komisijas dienestu darba dokumentus, kuri pievienoti šim ziņojumam (SWD(2012) 340 un SWD(2012) 330),

               —

               ņemot vērā Komisijas 2012. gada 6. jūnija paziņojumu “Kopsavilkums par Komisijas sasniegumiem vadības jomā 2011. gadā” (COM(2012) 281),

               —

               ņemot vērā Komisijas gada ziņojumu budžeta izpildes apstiprinātājiestādei par 2011. gadā veiktajām iekšējām revīzijām (COM(2012) 563) un Komisijas dienestu darba dokumentu, kurš pievienots šim ziņojumam (SWD(2012) 283),

               —

               ņemot vērā Revīzijas palātas gada pārskatu par 2011. finanšu gada budžeta izpildi un tam pievienotās iestāžu atbildes (3), kā arī Revīzijas palātas īpašos ziņojumus,

               —

               ņemot vērā deklarāciju par pārskatu ticamību un pakārtoto darījumu likumību un pareizību (4), kuru Revīzijas palāta sniegusi attiecībā uz 2011. finanšu gadu saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienības darbību 287. pantu,

               —

               ņemot vērā Padomes 2013. gada 12. februāra ieteikumu par 2011. finanšu gada budžeta izpildes apstiprinājumu, ko sniedz Komisijai (05752/2013 – C7-0038/2013),

               —

               ņemot vērā Līguma par Eiropas Savienības darbību (LESD) 317., 318. un 319. pantu, kā arī Euratom līguma 106.a pantu,

               —

               ņemot vērā Padomes 2002. gada 25. jūnija Regulu (EK, Euratom) Nr. 1605/2002 par Finanšu regulu, ko piemēro Eiropas Kopienu vispārējam budžetam (5), un jo īpaši tās 55., 145., 146. un 147. pantu,

               —

               ņemot vērā Eiropas Parlamenta un Padomes 2012. gada 25. oktobra Regulu (ES, Euratom) Nr. 966/2012 par finanšu noteikumiem, ko piemēro Savienības vispārējam budžetam, un par Padomes Regulas (EK, Euratom) Nr. 1605/2002 atcelšanu (6), un jo īpaši tās 62., 164., 165. un 166. pantu,

               —

               ņemot vērā Reglamenta 76. pantu un VI pielikumu,

               —

               ņemot vērā Budžeta kontroles komitejas ziņojumu un citu attiecīgo komiteju atzinumus (A7-0116/2013),

               A.

               tā kā saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienību 17. panta 1. punktu Komisija uzņemas atbildību par budžeta izpildi un programmu pārvaldību un šos pienākumus saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienības darbību 317. pantu veic sadarbībā ar dalībvalstīm un ievērojot pareizas finanšu pārvaldības principu,

               1.

               sniedz Komisijai apstiprinājumu par Eiropas Savienības 2011. finanšu gada vispārējā budžeta izpildi;

               2.

               izklāsta savus konstatējumus rezolūcijā, kas ir neatņemama daļa no lēmumiem par Eiropas Savienības 2011. finanšu gada vispārējā budžeta izpildes apstiprināšanu, III iedaļa – Komisija un izpildaģentūras, un 2013. gada 17. aprīļa Rezolūcijā par Revīzijas palātas īpašajiem ziņojumiem saistībā ar 2011. finanšu gada budžeta izpildes apstiprinājuma sniegšanu Komisijai (7);

               3.

               uzdod priekšsēdētājam šo lēmumu un rezolūciju, kas ir tā neatņemama daļa, nosūtīt Padomei, Komisijai, Eiropas Savienības Tiesai, Revīzijas palātai un Eiropas Investīciju bankai, kā arī nodrošināt to publicēšanu Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī (L sērijā).

            Priekšsēdētājs

         Martin SCHULZ

            Ģenerālsekretārs

         Klaus WELLE

      (1)  OV L 68, 15.3.2011.

      (2)  OV C 348, 14.11.2012., 1. lpp.

      (3)  OV C 344, 12.11.2012., 1. lpp.

      (4)  OV C 348, 14.11.2012., 130. lpp.

      (5)  OV L 248, 16.9.2002., 1. lpp.

      (6)  OV L 298, 26.10.2012., 1. lpp.

      (7)  Pieņemtie teksti, P7_TA(2013)0123 (skatīt šā Oficiālā Vēstneša 68. lpp.).

         EIROPAS PARLAMENTA REZOLŪCIJA

      (2013. gada 17. aprīlis)
      par konstatējumiem, kas ir neatņemama daļa no lēmumiem par Eiropas Savienības 2011. gada vispārējā budžeta izpildes apstiprināšanu, III iedaļa – Komisija un izpildaģentūras
      EIROPAS PARLAMENTS,

                  —

                  ņemot vērā Eiropas Savienības 2011. finanšu gada vispārējo budžetu (1),

                  —

                  ņemot vērā Eiropas Savienības konsolidētos gada pārskatus par 2011. finanšu gadu (COM(2012) 436 – C7-0224/2012) (2),

                  —

                  ņemot vērā Komisijas ziņojumu par turpmāko rīcību attiecībā uz 2010. finanšu gada budžeta izpildes apstiprināšanu (COM(2012) 585) un Komisijas dienestu darba dokumentus, kuri pievienoti šim ziņojumam (SWD(2012) 340 un SWD(2012) 330),

                  —

                  ņemot vērā Komisijas 2012. gada 6. jūnija paziņojumu “Kopsavilkums par Komisijas sasniegumiem vadības jomā 2011. gadā” (COM(2012) 281),

                  —

                  ņemot vērā Komisijas gada ziņojumu budžeta izpildes apstiprinātājiestādei par 2011. gadā veiktajām iekšējām revīzijām (COM(2012) 563) un Komisijas dienestu darba dokumentu, kurš pievienots šim ziņojumam (SWD(2012) 283),

                  —

                  ņemot vērā Revīzijas palātas gada pārskatu par 2011. finanšu gada budžeta izpildi un tam pievienotās iestāžu atbildes (3) (turpmāk tekstā – “gada pārskats”), kā arī Revīzijas palātas īpašos ziņojumus,

                  —

                  ņemot vērā deklarāciju par pārskatu ticamību un pakārtoto darījumu likumību un pareizību (4), kuru Revīzijas palāta sniegusi attiecībā uz 2011. finanšu gadu saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienības darbību 287. pantu,

                  —

                  ņemot vērā Padomes 2013. gada 12. februāra ieteikumu par 2011. finanšu gada budžeta izpildes apstiprinājumu, ko sniedz Komisijai (05752/2013 – C7-0038/2013),

                  —

                  ņemot vērā Padomes 2013. gada 12. februāra ieteikumu par 2011. finanšu gada budžeta izpildes apstiprinājumu, ko sniedz izpildaģentūrām (05754/2013 – C7-0039/2013),

                  —

                  ņemot vērā Līguma par Eiropas Savienības darbību 317., 318. un 319. pantu, kā arī Euratom līguma 106.a pantu,

                  —

                  ņemot vērā Padomes 2002. gada 25. jūnija Regulu (EK, Euratom) Nr. 1605/2002 par Finanšu regulu, ko piemēro Eiropas Kopienu vispārējam budžetam (5), un jo īpaši tās 55., 145., 146. un 147. pantu,

                  —

                  ņemot vērā Eiropas Parlamenta un Padomes 2012. gada 25. oktobra Regulu (ES, Euratom) Nr. 966/2012 par finanšu noteikumiem, ko piemēro Savienības vispārējam budžetam, un par Padomes Regulas (EK, Euratom) Nr. 1605/2002 atcelšanu (6), un jo īpaši tās 62., 164., 165. un 166. pantu,

                  —

                  ņemot vērā Padomes 2002. gada 19. decembra Regulu (EK) Nr. 58/2003, ar ko nosaka statūtus izpildaģentūrām, kurām uztic konkrētus Kopienas programmu pārvaldības uzdevumus (7), un jo īpaši tās 14. panta 2. un 3. punktu,

                  —

                  ņemot vērā Reglamenta 76. pantu un VI pielikumu,

                  —

                  ņemot vērā Budžeta kontroles komitejas ziņojumu un citu attiecīgo komiteju atzinumus (A7-0116/2013),

                  A.

                  tā kā Eiropa piedzīvo ekonomikas un finanšu krīzi, kā arī krīzi attiecībā uz uzticību tās iestādēm, Parlamentam īpaši rūpīgi jāpārbauda Komisijas iesniegtie pārskati;

                  B.

                  tā kā Revīzijas palāta 18. reizi pēc kārtas nav spējusi sniegt pozitīvu ticamības deklarāciju par maksājumu likumību un pareizību;

                  C.

                  tā kā ES dalībvalstis šobrīd apspriež jauno daudzgadu finanšu shēmu (DFS) 2014.–2020. gadam;

                  D.

                  tā kā pastāv ierobežotu resursu situācija, ko izraisīja ekonomikas un finanšu krīze, uzskata, ka ir vajadzīga tā dēvētā “saprātīgā solidaritāte” – Savienības finansējuma izmantošana, lai īstenotu reformas, ievērotu finanšu disciplīnu un nodrošinātu politisko un ekonomisko stabilitāti;

                  E.

                  tā kā atbilstoši Līgumam par Eiropas Savienības darbību (LESD) Komisija uzņemas galīgo atbildību par Savienības budžeta izpildi, bet dalībvalstīm ir pienākums patiesi sadarboties ar Komisiju, lai nodrošinātu, ka apropriācijas tiek izmantotas atbilstoši pareizas finanšu pārvaldības principiem;

                  F.

                  tā kā LESD 287. pantā noteikts, ka: “Revīzijas palāta nodod Eiropas Parlamentam un Padomei atzinumu par pārskatu ticamību, kā arī par notikušo darījumu likumību un pareizību (..)”;

                  G.

                  tā kā aizvien svarīgākas kļūst lietderības revīzijas, kuru mērķis ir noteikt, kādā mērā izdevumi ir sasnieguši izvirzītos mērķus;

                  H.

                  tā kā muitas sistēmas trūkumu dēļ ir labāk jālīdzsvaro kontroles pasākumu samazināšana un ex post kontroles pasākumu palielināšana;

                  I.

                  tā kā Komisijas vadībai būtu jāveicina sabiedrības uzticība iestādēm;

                  J.

                  tā kā stratēģija “Eiropa 2020” attiecībā uz izaugsmi un nodarbinātību aptver gandrīz visu par iekšpolitikas jautājumiem atbildīgo Komisijas dienestu darbību un tā kā 2011. gads bija pirmais pilnais gads, kura laikā minētā stratēģija tikai īstenota;

                  K.

                  tā kā LESD 318. pantā paredzētajai iestāžu sadarbībai vajadzētu kļūt par iespēju stimulēt Komisijas ietvaros jaunu darba kultūru;

                  L.

                  tā kā turpmāk Budžeta kontroles komiteja ir ciešāk jāiesaista Komisijas izdevumu pārraudzībā; cer cieši sadarboties ar Eiropas Revīzijas palātu, lai sagatavotu daudzas jomas aptverošus priekšlikumus, kā uzlabot revīzijas procedūru efektivitāti;

                  M.

                  tā kā patstāvīgā ziņojumā ir jāpārbauda un detalizēti jānosaka Budžeta kontroles komitejas pilnvaras un resursi saistībā ar budžeta izpildes apstiprinājuma procedūru,

         Komisijas prioritārās darbības

                  1.

                  lai varētu pieņemt lēmumu par budžeta izpildes apstiprināšanu, aicina Komisiju iesniegt Parlamentam rīcības plānu šādu prioritāru darbību veikšanai:

                     Komisijas ziņojums par Savienības budžeta aizsardzību

                              a)

                              Komisijai ik gadus, bet pirmo reizi 2013. gada septembrī, būtu jāpieņem Eiropas Parlamentam, Padomei un Revīzijas palātai paredzēts ziņojums, lai publiskotu tās veikto preventīvo un izlabošanas pasākumu ietekmi attiecībā uz Savienības budžeta aizsardzību; norāda, ka tajā jo īpaši būtu savlaicīgi jāpublisko informācija par visiem maksājumu atlikšanas, pārtraukšanas un ieturēšanas pasākumiem, kas veikti, lai novērstu kļūdas, un visām summām (nominālā izteiksmē), kas atgūtas no katras dalībvalsts, starptautiskas organizācijas vai trešās valsts iepriekšējā gada laikā ar finanšu korekcijām un atgūtajiem līdzekļiem visos pārvaldības veidos gan Savienības, gan katras dalībvalsts līmenī; Komisijai pēc iespējas būtu jāpierāda, ka finanšu korekcijas adekvāti kompensē pieļautās kļūdas un veicina ilgstošus uzlabojumus pārvaldības un kontroles sistēmās;

                              b)

                              Komisijai būtu jāveic finanšu korekcijas par kopējo summu, ko Savienība ieguldījusi kādā programmā, ja šī programma valsts vai reģionālo iestāžu pieļauto kļūdu vai līdzekļu izsaimniekošanas dēļ nav sasniegusi lielāko daļu savu mērķu, pat tad, ja kāda šīs programmas daļa ir finansēta un līdzekļi jau sadalīti;

                              c)

                              Komisijai 6. paskaidrojumā “Finanšu korekcijas un atgūtie līdzekļi”, kas pievienots Savienības pārskatiem, būtu jāsniedz attiecīgie dati par visām Komisijas pārvaldītajām nozarēm;

                              d)

                              attiecībā uz nozarēm, kuras pārvalda ar daudzgadu programmu, Komisijai, slēdzot plānošanas periodu, būtu jāprecizē attiecīgajā plānošanas periodā veikto finanšu korekciju ietekme uz kopējo kļūdu īpatsvaru; turklāt norāda, ka Komisijai būtu jāpierāda, ka finanšu korekcijas adekvāti kompensē pieļautās kļūdas un veicina ilgstošus uzlabojumus pārvaldības un kontroles sistēmās;

                              e)

                              Komisijai būtu jāuzņemas lielāka atbildība par valstu revīzijas iestādēm un kontroles sistēmām dalībvalstīs, kurās konstatēta lielākā daļa kļūdu; uzskata, ka Komisijai būtu jāsagatavo priekšlikums par to, cik lielā mērā ir iespējams papildus uzlabot sertifikāciju un revīzijas iestāžu darbību minētajās dalībvalstīs; uzskata, ka Komisijai būtu jāpublisko savi konstatējumi un jāintegrē tie attiecīgo noteikumu termiņa vidusposma pārskatā un DFS;

                     Kļūdu īpatsvars dalītajā pārvaldībā

                  aicina Komisiju:

                              f)

                              saskaņot tās dienestu darbību attiecībā uz maksājumu pārtraukšanu/apturēšanu, ja dalībvalstu uzraudzības un kontroles sistēmu līmenī atklāti būtiski trūkumi;

                              g)

                              mudināt dalībvalstis paziņot saviem dienestiem par sagatavotajiem atbilstības noteikumu projektiem, lai pielāgotu valstu atbilstības noteikumus, kas nav saderīgi ar attiecīgajiem Savienības noteikumiem, kā arī pastiprināt izdevumu deklarāciju un pirmā līmeņa pārbaužu efektivitātes kontroli;

                              h)

                              apkopot no dalībvalstīm informāciju par to, cik lielā mērā valstu iekšējie noteikumi pārlieku sarežģī Savienības tiesību aktus attiecībā uz budžeta pārvaldību (“pārmērīga reglamentēšana”), un paziņot to Parlamentam līdz 2013. gada oktobrim; atgādina, ka šo valsts iekšējo noteikumu pārkāpumi ir budžeta pārvaldības kļūdas un ka Komisijai ir jāuzņemas galīgā atbildība par Savienības budžeta izpildes gaitā pieļautajām kļūdām (LESD 317. pants); pieprasa šo informāciju reizi gadā nosūtīt dalībvalstu parlamentiem un pienācīgi informēt Parlamenta Budžeta kontroles komiteju;

                              i)

                              atbalstīt dalībvalstu pārvaldības un kontroles iestāžu centienus apzināt sistēmisku kļūdu cēloņus un jo īpaši nodrošināt publiskā iepirkuma noteikumu atbilstīgu īstenošanu, un sniegt šīm iestādēm ieteikumus motivētu atzinumu veidā attiecībā uz darbības vienkāršošanu; šos atzinumus publiskos;

                              j)

                              piemērot proporcionalitātes principu, pienācīgi ņemot vērā noteikumus, lai samazinātu administratīvo slogu un veicinātu procedūru racionalizēšanu; norāda, ka papildu pasākums ceļā uz vienkāršošanu ir nosacījums, piesakoties uz projektu un ziņojot par to, obligāti darīt to elektroniskā formātā, kā arī darbības programmu pārvaldības un īstenošanas dokumentu un procedūru vienādošana un standartizēšana;

                              k)

                              saskaņot Komisijas dienestu izmantotos kritērijus, iekļaujot gada darbības pārskatā atrunas, kā arī saskaņot dažādās metodoloģijas, kuras izmanto, lai noteiktu publiskā iepirkuma kļūdu daudzumu divās nozarēs – lauksaimniecībā un kohēzijas politikā;

                              l)

                              paātrināt Komisijas dienestu revīzijas un finanšu korekcijas procedūras, kā arī īpaši apsvērt dažādu “pretrunīgu” procedūru sapludināšanu, kuras rada finanšu korekcijas nepieciešamību;

                              m)

                              novērtēt panākto progresu finanšu pārvaldības jomā Savienības budžeta politisko nostādņu grupās, lai gūtu pozitīvu ticamības deklarāciju un līdz 2014. gada martam ziņotu par šo novērtējumu ģenerāldirektoru sagatavotajos gada darbības pārskatos un kopsavilkuma ziņojumā par Komisijas vadības sasniegumiem 2013. gadā;

                     Lauksaimniecības un lauku attīstības ĢD

                              n)

                              Lauksaimniecības un lauku attīstības ĢD jāsaskaņo sava prakse attiecībā uz maksājumu apturēšanu ar citu ģenerāldirektorātu vai dienestu paraugpraksi, kā arī jāiesniedz priekšlikumi, kā plašāk piemērot un izmantot apturēšanu lauksaimniecības un lauku attīstības politikas jomā;

                              o)

                              ņemot vērā tiesisko regulējumu, Lauksaimniecības un lauku attīstības ĢD būtu sistemātiski jāpārtrauc un jāaptur maksājumi, ja pirmā līmeņa kontrolēs tiek konstatēts, ka tajos ir būtiskas kļūdas; maksājumi jāatjauno tikai tad, ja uz vietas apkopoti pietiekami un piemēroti pierādījumi, kas liecina, ka trūkumi ir novērsti;

                              p)

                              Komisijai līdz 2013. gada jūnija beigām būtu jāziņo, kādu progresu sasniegusi Lauksaimniecības un lauku attīstības ĢD izveidotā darba grupa, kuras mērķis ir izvērtēt lauku attīstības jomas kļūdu cēloņus un izstrādāt novēršanas pasākumus pašreizējam un turpmākajam plānošanas periodam; minētais ziņojums būtu jānosūta dalībvalstīm, dalībvalstu parlamentiem un Eiropas Parlamenta Lauksaimniecības un lauku attīstības komitejai, lai tie var analizēt kļūdu iemeslus, sniegt nesaistošus atzinumus un iesniegt priekšlikumus šo kļūdu novēršanai;

                              q)

                              Lauksaimniecības un lauku attīstības ĢD jāveic visi nepieciešamie pasākumi, lai palīdzētu dalībvalstīm svītrot no to programmām visus noteikumus, kuri ir grūti izpildāmi un kontrolējami;

                     Reģionālās politikas un pilsētpolitikas ĢD

                              r)

                              Komisijai būtu jāuztur sākotnējie piedāvājumi attiecībā uz vispārīgiem noteikumiem 2014.–2020. gada plānošanas periodam kohēzijas politikā un attiecībā uz dalībvalstīm būtu jāuzstāj, ka ir absolūti nepieciešams ieviest jaunajos tiesību aktos neto finanšu korekcijas principu (8), kā arī vienkāršotas procedūras un noteikumus, kuros paredzēta iespēja pārtraukt vai apturēt maksājumus;

                              s)

                              Komisijai būtu arī pēc iespējas jālieto neto finanšu korekcijas, lai labotu nopietnas kļūdas pašreizējā programmu periodā atbilstoši 99. pantam un turpmākajiem pantiem Padomes Regulā (EK) Nr. 1083/2006 (9); jo īpaši neto finanšu korekcijas būtu jāpiemēro, slēdzot programmu periodu;

                              t)

                              turklāt Komisijai būtu jāaizstāv sava sākotnējā nostāja, proti, nepieļaut tādu projektu sekundāru izvēli, kuri jau ir pabeigti vai pilnīgi īstenoti pirms finansējuma pieteikuma iesniegšanas (tā sauktie retrospektīvie projekti) 2014.–2020. gada finanšu periodam (10);

                              u)

                              Reģionālās politikas un pilsētpolitikas ĢD būtu pilnīgi jāsaskaņo tā maksājumu prakse ar citu ģenerāldirektorātu vai dienestu paraugpraksi un jāturpina tieši un pilnīgi izmantot noteikumos paredzētos tiesību instrumentus, jo īpaši maksājumu pārtraukšanu, pēc kuras, ja nepieciešams, var apturēt darbības programmas;

                              v)

                              aicina stingrāk uzraudzīt dalībvalstis, kuras acīm redzami pārkāpj ES ar budžetu saistītos noteikumus un konkurences tiesības (jo īpaši saistībā ar valsts pasūtījumu piešķiršanu), un paredzēt tām stingrākus nosacījumus; aicina gadījumos, kad tiek pārkāpti Savienības tiesību akti, automātiski apturēt maksājumus attiecīgajām struktūrfondu programmām, līdz tiek ievēroti noteikumi, lai garantētu līdzekļu izmantošanu atbilstīgi Savienības noteikumiem;

                              w)

                              aicina ieviest stingrāku maksājumu apturēšanas politiku attiecībā uz Eiropas Reģionālās attīstības fondu (ERAF) un Kohēzijas fondu (KF), līdzīgu tai, ko jau sekmīgi piemēro Eiropas Sociālā fonda maksājumiem, tādi ļaujot veikt savlaicīgus pasākumus, lai nepieļautu jebkādu struktūrfondu līdzekļu nepareizu izmantošanu, un jau sākotnēji pamatotu Komisijas īstenoto nulles pielaides pieeju;

                              x)

                              Reģionālās politikas un pilsētpolitikas ģenerāldirektorātam jo īpaši būtu sistemātiski jāpārtrauc maksājumi un jāaptur programmas, ja pirmā līmeņa kontrolēs atklāts, ka tajās ir būtiskas kļūdas; maksājumi būtu jāatjauno tikai tad, kad apkopoti pietiekami un ticami pierādījumi, ka trūkumi ir novērsti;

                     Kļūdu īpatsvars centralizētajā pārvaldībā

                     Pētniecības un inovācijas ĢD

                              y)

                              līdz 2013. gada jūnija beigām Komisijai būtu jāiesniedz Eiropas Parlamentam ziņojums, kurā ir novērtēta 2011. gadā ieviesto vienkāršošanas pasākumu ietekme;

                              z)

                              šajā ziņojumā būtu arī jāizvērtē Komisijas paziņoto uzlabojumu rezultāti attiecībā uz ex ante kontroli un ex post revīzijas stratēģijām, kā arī uzlabojumiem ieteikumos par visbiežāk pieļautajām kļūdām, kuri tika sniegti septītās pētniecības pamatprogrammas dalībniekiem un revidentiem;

                              aa)

                              minētajā ziņojumā Komisijai būtu jāskaidro, vai pasākumi, kuru mērķis ir samazināt revīziju administratīvo slogu, kas saistīts ar to, ka par pētniecības nozares budžetu ir atbildīgi septiņi deleģētie kredītrīkotāji, ir bijuši lietderīgi, un, ja nav, jāiesaka citi risinājumi;

                     Novērtējuma ziņojums (LESD 318. pants) un pastiprināta lietderības revīzijas izmantošana

                              ab)

                              Komisijas dienestiem būtu jāizveido jauna darbības kultūra, pārvaldības plānā definējot vairākus mērķus un rādītājus, kuri atbilst Revīzijas palātas izvirzītajām prasībām attiecībā uz aktualitāti, salīdzināmību un ticamību; turklāt visos jauno politikas nostādņu un programmu priekšlikumos būtu pilnībā jāintegrē darbības rādītāji un mērķi;

                              ac)

                              prasa Komisijai pilnībā ņemt vērā piezīmes un prasības, kas noteiktas Eiropas Revīzijas palātas “Atbildē uz Komisijas otro 318. panta novērtējuma ziņojumu”;

                              ad)

                              aicina Komisiju līdz dažādu politikas jomu un programmu termiņa vidusposma pārskatīšanai ierosināt skaidru Eiropas pievienotās vērtības definīciju; aicina pārskatīt šīs programmas, lai novērstu pārvietojumus valstu un reģionu līmenī un finansētu tikai tos pasākumus, kurus nevar īstenot bez Eiropas atbalsta;

                              ae)

                              gada darbības pārskatos dienestiem būtu jānovērtē sava darbība, apkopojot sasniegtos rezultātus attiecībā uz Komisijas izvirzīto pamatmērķu sasniegšanu; šis darbības novērtējums pa struktūrvienībām tiks papildināts ar vispārīgu Komisijas darbības vērtējumu novērtējuma ziņojumā, kurš paredzēts LESD 318. pantā;

                              af)

                              Komisijai būtu jāpārveido iepriekš minētā novērtējuma ziņojuma struktūra, nošķirot iekšpolitiku no ārpolitikas un iekšējai politikai veltītajā sadaļā koncentrējoties uz stratēģiju “Eiropa 2020” kā Savienības ekonomisko un sociālo politiku; Komisijai būtu jāakcentē progress, kas sasniegts pamatiniciatīvās;

                              ag)

                              cer, ka saskaņā ar jauno un uzlaboto politiku darbības rezultātu jomā Parlamentam tiks pilnībā nodrošināta pieeja visiem Komisijas veiktajiem vai tās apmaksātajiem novērtējuma ziņojumiem, turklāt Parlaments var nolemt padarīt tos pieejamus apskatei savā tīmekļa vietnē;

                     Ieņēmumi un tradicionālie pašu resursi

                  lai nodrošinātu pienācīgu Savienības finansiālo interešu aizsardzību un pietiekamus pašu resursus Savienības izaugsmei, Komisijai:

                              ah)

                              2012. gada budžeta izpildes apstiprināšanas vajadzībām būtu savlaicīgi jāsniedz Parlamentam izmaksu aprēķins par Modernizētā muitas kodeksa (MMK) pilnīgas īstenošanas atlikšanu, kurā būtu skaitliski izteikta šādas atlikšanas ietekme uz budžetu;

                              ai)

                              būtu jāapkopo ticami dati par muitas darbību un PVN starpību dalībvalstīs un ik pēc sešiem mēnešiem jāpaziņo tie Parlamentam;

                              aj)

                              būtu jānosaka un jāīsteno darbības, kuras uzlabotu muitas nodokļa un PVN iekasēšanas lietderību un efektivitāti dalībvalstīs; Komisijai un dalībvalstīm būtu jāīsteno Revīzijas palātas ieteikumi, kas sniegti Īpašajā ziņojumā Nr. 13/2011 (11);

                              ak)

                              būtu jāapzina kanāli un shēmas, kas pieļauj nodokļu nemaksāšanu un izvairīšanos no nodokļu maksāšanas, jo īpaši attiecībā uz daudznacionāliem uzņēmumiem un izmantojot pastkastīšu uzņēmumus, un būtu jāveicina atbilstīgi pretpasākumi; šajā sakarībā atzinīgi vērtē ESAO ziņojumu par nodokļa bāzes samazināšanu un peļņas novirzīšanu un aicina Komisiju sadarboties ar ESAO, kas līdz 2013. gada jūlijam izstrādās rīcības plānu par to, kā atrisināt šo problēmu;

                              al)

                              būtu jāuzlabo dalībvalstu un sabiedrības izpratne (daudzgadu finanšu shēmas sarunu kontekstā), ka efektīva ieņēmumu iekasēšana vēl joprojām ir būtiska valsts finanšu pārdomātas pārvaldības iezīme, tostarp par to, ka neiekasēto ieņēmumu aspekti ietekmē Savienības pašu resursu pieejamību, dalībvalstu ekonomisko situāciju un iekšējo tirgu, un būtu jāpasūta pētījums, kurā tiktu aprēķināti finansiālie ieguvumi, izsacīti nodokļu ieņēmumos, ko dalībvalstīm varētu dot tas, ka visā Savienībā būtu radīti vienādi apstākļi cīņai pret izvairīšanos no nodokļu maksāšanas un nodokļu apiešanu;

                  2.

                  pauž satraukumu par ārzonas finanšu darbību apjomu, kas atklājās nesenajās informācijas noplūdēs; aicina Komisiju veikt steidzamus pasākumus, lai novērstu šādas iespējas aizvirzīt tūkstošiem miljardus euro no parastās finanšu aprites galvenokārt nolūkā izvairīties no nodokļiem un paslēpt nelegālos naudas līdzekļus no dalībvalstu nodokļu iestādēm;

                  3.

                  stingri iesaka, ka Komisijai būtu jāveic pasākumi, lai nodrošinātu, ka visas banku darbības saistībā ar konsultācijām par ārzonas struktūrām un to izveidi tiktu noteiktas par nelikumīgām un ka neviena šādās darbībās iesaistīta banka Eiropas Savienībā nesaņemtu un nevarētu saņemt Eiropas finansējumu saskaņā ar kādu no shēmām vai gūt labumu no valsts atbalsta pasākumiem;

                  4.

                  sagaida, ka Komisija divu mēnešu laikā iesniegs tiesību aktu priekšlikumus par to, kā izbeigt praksi, ka privātpersonas, uzņēmumi un pat publiskas iestādes izmanto nodokļu oāzes;

         Saistībā ar rezolūciju par 2010. gada budžeta izpildes apstiprināšanu veiktie pasākumi
          (12)

         Finansēšanas vadības instrumentu uzraudzība

                  5.

                  atzinīgi vērtē Komisijas turpmāko rīcību saistībā ar Parlamenta pieprasījumu nodrošināt labāku pārredzamību attiecībā uz finansēšanas vadības instrumentiem (FVI), jo īpaši paredzēt attiecīgajos tiesību aktos obligātus dalībvalstu ziņojumus par finanšu un budžeta izpildes jautājumiem (13), un norāda, ka kopsavilkuma ziņojums, kurā izklāstīts sasniegtais FVI finansēšanas un ieviešanas jomā un par kuru Komisija paziņoja savā ziņojumā par turpmāko rīcību attiecībā uz 2010. gada budžeta izpildes apstiprināšanu (COM(2012) 585), tika laikus nodots Parlamentam; turklāt norāda, ka kopsavilkuma ziņojumā sniegts finansēšanas vadības instrumentu apraksts un to ieviešanas pasākumi, identificētas ieviešanas iestādes, kā arī dati par FVI saņemtajām un izmaksātajām atbalsta summām;

                  6.

                  norāda, ka struktūrfondu apjoms, kas īstenots ar FVI palīdzību, ir turpinājis pieaugt 2007.–2013. gada periodā, jo īpaši attiecībā uz instrumentiem, kas saistīti ar uzņēmējdarbību; norāda, ka vairāk nekā 90 % no faktiski izmaksātā finansējuma galasaņēmējiem nonākuši uzņēmumos; aicina Komisiju precizēt, cik procentu no jau izdalītajām summām ir saņēmuši patiesi privāti uzņēmumi pretstatā uzņēmumiem, kuru lielākais īpašnieks ir valsts;

                  7.

                  ar bažām norāda, ka FVI pilsētu attīstībai, kā arī energoefektivitātes un atjaunojamu energoresursu jomai 2011. gada beigās veido tikai 17 % no visos FVI izmaksātajām summām, turklāt finanšu plūsma konkrētiem pilsētu projektiem joprojām ir lēna;

                  8.

                  apstiprina šādas Komisijas gūtās mācības no iepriekš minētā kopsavilkuma ziņojuma attiecībā uz dalībvalstu ziņojumiem:

                              —

                              pārvaldības iestādēm vajadzētu pēc iespējas agrāk sākt datu apkopošanu un nodošanu Komisijai,

                              —

                              dalībvalstis ir jāmudina sniegt plašāku informāciju, nevis tikai par fondu saistību apmēru un galasaņēmēju skaitu un veidu,

                              —

                              Komisijai jāsniedz vairāk ieteikumu dalībvalstīm;

                  9.

                  norāda, ka Komisija ir uzdevusi ekspertu grupai (14) sagatavot ziņojumu par ERAF izmantošanu FVI atbalstam; uzskata šo par pirmo pasākumu un pauž bažas par to, ka novērtēšanas ekspertu tīkla analīze atklāj vairākas nopietnas problēmas, piemēram, pierādījumu trūkumu, lai noteiktu, vai atbalsta apjoms atbilst pieprasījuma atšķirībām tirgū aizdevumiem un pašu kapitāla finansējumam; pierādījumu trūkumu, lai novērtētu, vai ar ERAF atbalstu izveidotie riska kapitāla fondi ir pietiekami lieli, lai būtu dzīvotspējīgi; niecīgu datu apjomu par FVI izveidošanas un darbības izmaksām salīdzinājumā ar neatmaksājamām dotācijām; kā arī sarežģītus noteikumus un to interpretācijas neviennozīmību;

                  10.

                  aicina Komisiju veikt konkrētus pasākumus, lai būtiski uzlabotu FVI izmantošanu, labāk aizsargājot Savienības finansiālās intereses;

                  11.

                  atgādina, ka Parlaments aicināja Komisiju objektīvi un kritiski novērtēt pieredzi ar FVI kohēzijas politikas aspektā 2007.–2013. plānošanas periodā, lai sniegtu riska novērtējumu par katru FVI atsevišķi, ņemot vērā arī FVI saņēmēju riska struktūru, un ik gadus attiecīgās budžeta izpildes apstiprināšanas procedūras laikā ziņot Parlamentam par FVI izmantošanu dalībvalstīs, ietverot salīdzināmus rādītājus par FVI lietderību, efektivitāti un ekonomiju, kā arī par to, kā Komisija koordinē, nodrošina konsekvenci un mazina pārklāšanās risku starp dažādām politikas jomām;

         Atbildības ķēde/kaskāde

                  12.

                  pauž nožēlu par to, ka Komisija pastāvīgi ignorē to, ka Parlaments jau ilgstoši prasa atbildīgajam komisāram parakstīt viņa/viņas departamenta gada darbības pārskatu; tomēr norāda, ka kopsavilkuma ziņojumā, kuru ir apstiprinājusi Komisāru kolēģija, ir īpašs paziņojums, kurā uzsvērta Komisijas galīgā atbildība par tās deleģēto kredītrīkotāju pārvaldību, pamatojoties uz ticamības deklarācijām un atrunām, kuras tie pauduši savos gada darbības pārskatos; tādēļ uzskata, ka kolēģija, pieņemot kopsavilkuma ziņojumu, ņēma vērā problēmas attiecīgajā ģenerāldirektorātā un ir par tām atbildīga;

                  13.

                  aicina Komisiju vēl vairāk uzlabot gada darbības pārskatu kvalitāti un salīdzināmību;

                  14.

                  atzinīgi vērtē to, ka Komisija ir nodrošinājusi Parlamentam piekļuvi dalībvalstu gada pārskatiem; tomēr pauž nožēlu par to, ka tikai 17 dalībvalstis ir ļāvušas Komisijai to darīt; prasa Komisijai darīt zināmu, kādas darbības un pasākumus tā veiks, lai parūpētos, ka arī atlikušās desmit dalībvalstis dod atļauju;

         Priekšfinansējuma izmantošana

                  15.

                  atzinīgi vērtē Finanšu regulā (ES, Euratom) Nr. 966/2012 ietvertos jaunos noteikumus par priekšfinansējuma regulāru tīrvērti un aicina Komisiju arī turpmāk ņemt vērā Revīzijas palātas ieteikumus attiecībā uz grāmatvedības datiem un metodēm;

         Efektīvu sankciju piemērošana lielo izdevumu jomās

                  16.

                  atzīst, ka Komisijas priekšlikumi 2014.–2020. plānošanas periodam lielā mērā kliedēja Parlamenta bažas, kuras tika izklāstītas tā rezolūcijā, kas pievienota 2008. gada budžeta izpildes lēmumam (15), piedāvājot dalībvalstīm ieviest neto finanšu korekcijas, kā arī vienkāršot procedūras un noteikumus maksājumu pārtraukšanai vai apturēšanai; norāda, ka šie priekšlikumi arī precizē noteiktus atbilstības noteikumus un skaidri aizliedz iespēju pārvaldības iestādēm izvēlēties projektus, kas jau ir pabeigti vai pilnīgi īstenoti pirms finansējuma pieteikuma iesniegšanas (tā sauktos retrospektīvos projektus);

                  17.

                  aicina Komisiju izpētīt iespējas izveidot korekciju sistēmu tām izdevumu jomām, kurās visbiežāk varētu tikt pieļautas kļūdas un kurās kopējā kļūdu materiālā vērtība “n” gadā atkarībā no pārkāpumu nopietnības būs daļēji vai pilnībā atskaitīta no atmaksāšanas pieprasījumiem, ko gada laikā ir iesniegušas akreditētās organizācijas;

         Revīzijas palātas revīzijas

                  18.

                  atgādina, ka LESD 287. pantā noteikts, ka “Revīzijas palāta nodod Eiropas Parlamentam un Padomei atzinumu par pārskatu ticamību, kā arī par notikušo darījumu likumību un pareizību (..)”;

                  19.

                  norāda, ka papildus atzinumam par pārskatu ticamību Revīzijas palāta sniedz trīs atzinumus par pakārtoto darījumu likumību un pareizību; uzskata, ka šī atzinumu pārpilnība apgrūtina Eiropas Parlamenta deputātiem Komisijas budžeta izpildes novērtēšanu;

                  20.

                  norāda, ka Revīzijas palāta, pamatojoties uz savām revīzijām, nosaka iespējamāko kļūdu īpatsvaru, kas 2011. gadā bija 3,9 % no visiem maksājumiem; norāda, ka, pamatojoties uz starptautiskajiem revīzijas standartiem, Revīzijas palāta uzskata, ka 2 % ir būtiskais kļūdu slieksnis attiecībā uz vispār pieņemamo kļūdu slieksni un ka gadījumā, ja iespējamākais kļūdu īpatsvars pārsniedz šo slieksni, Revīzijas palāta sniegs negatīvu atzinumu;

                  21.

                  norāda, ka saskaņā ar starptautiskajiem revīzijas standartiem ārējam revidentam kļūdas būtiskuma slieksnis būtu jānosaka neatkarīgi;

                  22.

                  uzsver, ka ir jānošķir kļūdas un krāpšana, un uzskata, ka visbiežāk kļūdas rodas no administratīvajām kļūdām, kuras daudzos gadījumos izraisa Savienības un valsts tiesību aktu sarežģītība un kuras ir iespējams labot; tomēr atgādina Komisijai, ka pašreizējais kļūdu īpatsvars vēl joprojām ir nepieņemami augsts un ka Parlamenta nostāja ir tāda, ka kļūdas vispār nav pieļaujamas;

                  23.

                  uzsver arī to, ka pats kļūdu īpatsvars nesniedz visaptverošu pārskatu par Savienības politikas efektivitāti; tādēļ uzskata, ka papildus atbilstības revīzijām jāveic arī lietderības revīzijas, kurās izvērtē Eiropas politikas instrumentu saimnieciskumu, lietderību un efektivitāti; norāda, ka ASV Valdības kontroles iestāde vairāk koncentrējas uz lietderības, nevis atbilstības revīzijām;

                  24.

                  konstatē, ka pastāv viedokļu atšķirības starp Revīzijas palātu un Komisiju attiecībā uz veidu, kādā kļūdas būtu jāaprēķina, jo īpaši attiecībā uz to, vai aprēķinos būtu vai nebūtu jāiekļauj pirmsfinansējums, kā rīkoties ar kļūdām, kuras ir un kuras nav iespējams izteikt skaitliski, un kā iekļaut finanšu korekcijas un atgūtās summas, veicot kļūdu finansiālās ietekmes un sistēmu koriģējošo spēju kopējo novērtējumu; uzskata, ka viedokļu atšķirības atspoguļo dažādos iestāžu pienākumus, proti, revīzijas pienākumus, no vienas puses, un pārvaldītāja pienākumus, no otras puses; prasa Revīzijas palātai apsvērt iespēju tās nākamajā gada ziņojumā atdalīt šīs apstrīdētās atšķirīgās kļūdu īpatsvara kategorijas un katrai nozarei precīzi noteikt atgūstamo apjomu un finanšu korekciju politikas nostādnes/rezultātus;

                  25.

                  saprot, ka laika gaitā zināšanas un metodika var mainīties; tomēr uzstāj uz to, ka revīziju rezultātiem jābūt salīdzināmiem, lai Parlaments spētu veikt politiskus vērtējumus par ilgāku laika periodu;

                  26.

                  tādēļ prasa saskaņā ar LESD 287. panta 3. punktu īstenot ciešāku sadarbību starp valstu revīzijas iestādēm un Eiropas Revīzijas palātu saistībā ar dalītas pārvaldības mehānismu revīziju;

                  27.

                  ierosina, ka būtu jāapsver iespēja valsts revīzijas iestādēm kā neatkarīgiem ārējiem revidentiem un saskaņā ar starptautiskajiem revīzijas standartiem sagatavot valsts revīzijas sertifikātus attiecībā uz Savienības finansējuma pārvaldību; šos sertifikātus iesniegtu dalībvalstu valdībām, un tie būtu daļa no budžeta izpildes apstiprināšanas procesa, pamatojoties uz atbilstošu starpiestāžu procedūru, kas būtu jānosaka;

         Revīzijas palātas ticamības deklarācija

         Pārskati – pozitīvs atzinums

                  28.

                  atzinīgi vērtē to, ka Savienības 2011. finanšu gada pārskati visos būtiskajos aspektos pareizi atspoguļo tās finanšu stāvokli 2011. gada 31. decembrī un tās darījumus un naudas plūsmas gadā, kurš beidzās minētajā datumā;

         Ieņēmumu likumība un pareizība – pozitīvs atzinums

                  29.

                  ar gandarījumu norāda, ka 2011. gada 31. decembrī slēgtā gada pārskatiem pakārtotie ieņēmumi visos būtiskajos aspektos ir likumīgi un pareizi;

         Saistību likumība un pareizība – pozitīvs atzinums

                  30.

                  ar gandarījumu norāda, ka 2011. gada 31. decembrī slēgtā gada pārskatiem pakārtotās saistības visos būtiskajos aspektos ir likumīgas un pareizas;

         Maksājumu likumība un pareizība – negatīvs atzinums

                  31.

                  pauž dziļu nožēlu par to, ka maksājumos vēl joprojām tiek konstatētas būtiskas kļūdas;

                  32.

                  pauž izpratni par to, ka Revīzijas palātas negatīvā atzinuma pamatā ir konstatējums, ka uzraudzības un kontroles sistēmas vēl joprojām ir tikai daļēji efektīvas un ka tāpēc iespējamākais kļūdu īpatsvars maksājumos ir 3,9 %;

                  33.

                  ar bažām norāda, ka politikas jomās “lauksaimniecība: tirgus un tiešais atbalsts”, “lauku attīstība, vide, zivsaimniecība un veselība”, “reģionālā politika, enerģētika un transports”, “nodarbinātība un sociālie jautājumi”, kā arī “pētniecība un citas iekšpolitikas jomas” ir pieļautas būtiskas kļūdas;

                  34.

                  atgādina, ka iespējamākais kļūdu īpatsvars maksājumos 2010. finanšu gadā tika lēsts 3,7 % apmērā, bet 2009. finanšu gadā – 3,3 % apmērā; pauž sašutumu par šo pieaugumu, jo tas maina 2007., 2008. un 2009. gadā sasniegto pozitīvo tendenci; tādēļ aicina Komisiju veikt nepieciešamos pasākumus, lai panāktu kļūdu īpatsvara pastāvīgu samazināšanās tendenci; uzsver, ka Parlaments uzskata, ka “(..) šā mērķa sasniegšana ir būtisks elements, lai nākotnē nodrošinātu ES izdevumu pilnvērtīgu izmantojumu un gūtu panākumus virzībā uz pozitīvu ticamības deklarāciju” (16);

                  35.

                  pārsvarā saista šo tendenci ar iespējamākā kļūdu īpatsvara pieaugumu lauksaimniecības jomā, jo īpaši pauž bažas par augsto kļūdu līmeni lauku attīstības nozarē, kurā vispiespējamākais ziņotais kļūdu īpatsvars bija 7,7 %;

                  36.

                  aicina Revīzijas palātu īpašajos ziņojumos turpmāk lielāku uzmanību pievērst konkrētām politikas jomām, lai varētu labāk salīdzināt ar iepriekšējiem laika posmiem;

         Padomes ieteikums

                  37.

                  pauž nožēlu, ka Padome joprojām atsakās sadarboties ar Parlamentu attiecībā uz Padomes budžeta izpildes apstiprināšanu; uzskata, ka tā rezultātā Budžeta kontroles komitejai ir ļoti mazas rīcības iespējas un ka galu galā komiteja būs spiesta iesniegt Komisijai savus jautājumus un pieprasījumus attiecībā uz Padomes budžetu;

                  38.

                  norāda, ka Padome iesaka sniegt Komisijai apstiprinājumu par Eiropas Savienības 2011. finanšu gada budžeta izpildi; norāda, ka Apvienotā Karaliste, Nīderlande un Zviedrija ir balsojušas pret to, lai sniegtu Komisijai apstiprinājumu par Eiropas Savienības 2011. finanšu gada budžeta izpildi; ņem vērā šos valstu apsvērumus:

                              —

                              jau 18. reizi pēc kārtas Revīzijas palāta nav spējusi sniegt pozitīvu ticamības deklarāciju,

                              —

                              uzsverot, ka Savienības izdevumu ticamība ir atkarīga no pareizas finanšu pārvaldības visos līmeņos, precīzas grāmatvedības un visu attiecīgo iesaistīto pušu pārredzamas pārskatatbildības,

                              —

                              norādot, ka 80 % no Savienības budžeta tiek izlietoti, īstenojot dalītu pārvaldību ar dalībvalstīm,

                              —

                              paužot nožēlu par to, ka tikai četras no septiņām dalībvalstu revīzijas iestādēm, ko novērtēja Revīzijas palāta, tika uzskatītas par efektīvām,

                              —

                              aicinot visas dalībvalstis savos gada pārskatos sniegt pilnīgus, pārredzamus un precīzus datus,

                              —

                              mudinot Komisiju turpināt centienus uzlabot finanšu pārvaldību visās dalībvalstīs, tostarp stingri piemērojot tādas sankcijas kā maksājumu apturēšana vai pārtraukšana;

                  39.

                  šajā sakarībā norāda uz daudzajām Komisijas atrunām attiecībā uz ERAF un KF pārvaldes un kontroles sistēmu laika posmam no 2007. līdz 2013. gadam, tostarp arī Nīderlandē un Apvienotajā Karalistē; mudina Padomi izdarīt secinājumus no Apvienotās Karalistes, Nīderlandes un Zviedrijas apsvērumiem, veicot katras dalībvalsts finanšu pārvaldības un darbības kvalitātes salīdzinošu izvērtēšanu;

         Horizontālie jautājumi

         Komisijas un dalībvalstu pienākumi dalītajā pārvaldībā

                  40.

                  uzsver, ka saskaņā ar LESD 317. pantu Komisijai jāuzņemas galīgā atbildība par Savienības budžeta izpildi; norāda, ka situācijās, kad Komisija īsteno budžeta izpildi ar dalītu pārvaldību, izpildes uzdevumus deleģē dalībvalstīm atbilstoši 53.b pantam Finanšu regulā (EK, Euratom) Nr. 1605/2002;

                  41.

                  uzsver, ka šajā sakarībā ģenerāldirektoru atbildība ir Komisijas pašreiz īstenotās Savienības finanšu līdzekļu pārvaldības sistēmas stūrakmens, un uzsver, ka ir būtiski godīgi atspoguļot pārvaldības darbības to gada darbības pārskatā;

                  42.

                  atgādina Parlamenta rezolūcijā par 2010. gada budžeta izpildes apstiprināšanu pausto priekšlikumu laikposmā no 2014. līdz 2019. gadam Komisijā izveidot pilnas slodzes amatu budžeta kontroles komisāram;

                  43.

                  sagaida, ka dalībvalstis pilnībā apzinās savus pienākumus atbilstoši Līguma par Eiropas Savienību 4. panta 3. punktam un atbilstoši lojālas sadarbības principam aktīvi un efektīvi palīdzēt Savienībai veikt līgumos paredzētos pienākumus;

                  44.

                  šajā sakarībā uzstāj, ka ir ļoti būtiska 53.b panta prasība Finanšu regulā (EK, Euratom) Nr. 1605/2002, kurā paredzēts, ka, pildot budžetu, dalībvalstīm jāveic visi nepieciešamie pasākumi, tostarp likumdošanas, regulatīvie un administratīvie pasākumi, lai aizsargātu Savienības finansiālās intereses; šajā sakarībā uzsver, ka 59. panta 2. punktā jaunajā Finanšu regulā (ES, Euratom) Nr. 966/2012 pat noteikts, ka šiem pasākumiem a) jānodrošina, ka no budžeta finansētās darbības tiek īstenotas pareizi un efektīvi un saskaņā ar attiecīgajiem piemērojamiem nozaru noteikumiem; b) jānovērš, jāatklāj un jālabo pārkāpumi un krāpšana;

                  45.

                  norāda, ka pašreizējā sistēma nenodrošina ERAF/KF atbalsta saņēmēju pilnīgu pārredzamību; saskaņā ar pašreizējo sistēmu Komisija nodrošina portālu, kurā ir pieejami tie paši saņēmēju saraksti, kas ir pieejami dalībvalstu tīmekļa vietnēs, līdz ar to šie saraksti ir tikai attiecīgās valsts oficiālajā valodā un tie netiek sagatavoti, ievērojot kopīgus kritērijus; sagaida turpmākus tiesību aktus par strukturālajiem instrumentiem, lai nodrošinātu to, ka dalībvalstis sniedz datus par ERAF un KF līdzekļu galīgajiem saņēmējiem publicēšanai Komisijas oficiālajā tīmekļa vietnē vienā no trim Savienības darba valodām, un to, ka šie dati tiek sagatavoti, pamatojoties uz kopīgu kritēriju kopumu, nolūkā veikt salīdzinājumus un atklāt kļūdas;

                  46.

                  norāda uz būtiskajām atšķirībām dalībvalstu administratīvās darbības rezultātos ieņēmumu un izdevumu jomā, īstenojot dalīto pārvaldību, it īpaši pārkāpumu, krāpšanas gadījumu un kļūdu atklāšanā un finanšu pārraudzībā gan muitas jomā, gan Savienības līdzekļu izlietošanā; norāda, ka Komisija administratīvās darbības rezultātus uzrauga, vien reaģējot uz notiekošo, turklāt tikai uz katru atsevišķo gadījumu, un līdz ar to neveic pietiekamu tendenču analīzi, lai identificētu riska jomas; aicina Komisiju piemērot tendenču analīzes metodi, lai identificētu finanšu risku, un veikt pasākumus dalībvalstu administratīvās darbības rezultātu uzlabošanai;

                  47.

                  atzinīgi vērtē to, ka atbilstoši 59. panta 3., 4. un 5. punktam jaunajā Finanšu regulā (ES, Euratom) Nr. 966/2012 dalībvalstu pārvaldības iestādēm turpmāk ik gadus jāiesniedz Komisijai pārskati, pievienojot tiem pārvaldības deklarāciju, galīgo revīzijas ziņojumu un veikto kontroļu gada kopsavilkumu, kā arī neatkarīgas revīzijas struktūras atzinumu;

                  48.

                  pauž pārliecību, ka iepriekš minētās deklarācijas kopā ar ieviešamo paškritisku apspriešanu Padomē, kura vēl joprojām netiek veikta, un vienlīdzīgu, godīgu un atklātu salīdzinošo izvērtēšanu starp dalībvalstīm nodrošinātu labāku un efektīvāku budžeta izpildi, uzlabotu politikas nostādņu, programmu un projektu rezultātus, kas palielinātu dalībvalstu solidaritāti un aizstātu savstarpējo neuzticēšanos, tādējādi samazinot budžeta izdevumus, kas apgrūtina ekonomikas atveseļošanos un negatīvi ietekmē Savienības iedzīvotāju ticību vienotai Eiropai;

                  49.

                  atzinīgi vērtē to, ka dalībvalstis drīkst (attiecīgā līmenī) publicēt iepriekš minēto informāciju un (papildus), pamatojoties uz minēto informāciju, iesniegt attiecīgajā līmenī parakstītas deklarācijas; aicina Komisiju palīdzēt dalībvalstīm sniegt šīs brīvprātīgās, jaunās Finanšu regulas (ES, Euratom) Nr. 966/2012 59. panta 5. punktā minētās pārvaldības deklarācijas, veicinot paraugprakses īstenošanu; uzstāj, ka Parlamentam ir jāsaņem gan pārvaldības deklarācijas, gan brīvprātīgās deklarācijas;

                  50.

                  norāda, ka Komisijai būtu jāsniedz dalībvalstīm pamatnostādnes lietderīgu gada kopsavilkumu sagatavošanai; tādēļ norāda, ka informācija, ko sniedz par darbības programmām, kuras īsteno ar dalīto pārvaldību, formas un satura ziņā būtu jāstandartizē; būtu jānodrošina gada kopsavilkumu pieejamība Parlamentam, un tiem vajadzētu būt pieejamiem ne tikai konkrētās dalībvalsts valodā, tādējādi palielinot pārredzamību un pārskatatbildību;

                  51.

                  tomēr norāda, ka nedz Revīzijas palāta, nedz Komisija šobrīd neuzskata gada pārskatus par vērtīgu informācijas avotu, kas palīdzētu noteikt saņēmēju atbilstību vai veiktspēju, tādēļ atkārto prasību, ka, pamatojoties uz saņemtajiem gada pārskatiem, Komisijai jāanalizē valstu kontroles sistēmu stiprās un vājās puses; uzskata, ka šī situācija nav pieņemama, un pieprasa, lai Komisija veic nekavējošus pasākumus ar mērķi nodrošināt, ka nākamos gada pārskatus var izmantot saņēmēju darbības vērtēšanai;

                  52.

                  norāda, ka dalībvalstu iesniegtie gada pārskati “[to] pašreizējā formā sniedz mazu pievienoto vērtību” un ka “pašreizējā gada pārskata atbilstības elementi vienkārši atkārto to informāciju, kas jau pieejama citos avotos” (17), tādēļ mudina visas dalībvalstis palielināt savu gada pārskatu lietderību, iekļaujot tajos sasniegto rezultātu vispārēju analīzi un ticamības deklarācijas vispārējo līmeni, lai parādītu savu apņemšanos pareizi pārvaldīt Savienības līdzekļus un nodrošināt pārredzamību; mudina jo īpaši Austriju, Beļģiju, Itāliju, Īriju, Latviju, Lietuvu, Luksemburgu, Maltu, Nīderlandi, Poliju, Spāniju un Vāciju nekavējoties sekot to 15 dalībvalstu piemēram, kuras attiecībā uz Eiropas Sociālā fonda (ESF) un ERAF (18) strukturālajiem pasākumiem savos gada pārskatos iesniedza “ticamības deklarācijas vispārēju līmeni”, lai Budžeta kontroles komiteja varētu izmantot šo informāciju 2012. gada budžeta izpildes apstiprinājuma procedūrā; sagaida, ka dalībvalstis, kuras šādu deklarāciju neiesniegs savlaicīgi, sniegs vispusīgu paziņojumu, paskaidrojot šādas kavēšanās iemeslus;

                  53.

                  aicina dalībvalstis attiecīgajā politiskajā līmenī izdot valsts pārvaldības deklarācijas un lūdz Komisijai izveidot šādas deklarācijas veidni;

                  54.

                  aicina Komisiju sadarbībā ar dalībvalstīm īsā laika posmā izveidot valsts pārvaldības deklarācijas paraugu, kas nodrošinās šo deklarāciju nozīmīgumu un salīdzināmību; aicina Komisiju publiski sniegt atzinumu par šīm deklarācijām; uzskata, ka šādām deklarācijām būtu cita starpā jāapstiprina kritēriji (piemēram, patiesi un godīgi pārskati, pārvaldības un kontroles sistēmu efektivitāte, kā arī pakārtoto darījumu likumība un pareizība) un jānosaka deklarāciju atrunu un atsaukšanas darbības joma; aicina Komisiju iesniegt priekšlikumus, kā samazināt kontroles slogu dalībvalstīm vai reģioniem, kuru darbība Revīzijas palātas gada ziņojumos un pašu dalībvalstu pārvaldības deklarācijās atkārtoti novērtēta kā laba; uzskata, ka Revīzijas palātai un Komisijai savās revīzijās jāspēj ņemt vērā valsts pārvaldības deklarāciju saturu;

                  55.

                  norāda uz detaļām, kas izklāstītas turpmāk sniegtajā rezultātu apkopojumā attiecībā uz divām iniciatīvām saistībā ar dalībvalstu ieguldījumu dalītās pārvaldības efektivitātes uzlabošanā:

                     Rezultātu apkopojums

                              Dalībvalstu pārvaldības deklarācijas

                              Strukturālo pasākumu gada pārskatos iekļautās “ticamības deklarācijas vispārējais līmenis”

                              Apvienotā Karaliste

                              Jā

                              Jā

                              Austrija

                              Nē

                              Nē

                              Beļģija

                              Nē

                              Nē

                              Bulgārija

                              Nē

                              Jā

                              Čehija

                              Nē

                              Jā

                              Dānija

                              Jā

                              Jā

                              Francija

                              Nē

                              Jā

                              Grieķija

                              Nē

                              Jā

                              Igaunija

                              Nē

                              Jā

                              Itālija

                              Nē

                              Nē

                              Īrija

                              Nē

                              Nē

                              Kipra

                              Nē

                              Jā

                              Latvija

                              Nē

                              Nē

                              Lietuva

                              Nē

                              Nē

                              Luksemburga

                              Nē

                              Nē

                              Malta

                              Nē

                              Nē

                              Nīderlande

                              Jā

                              Nē

                              Polija

                              Nē

                              Nē

                              Portugāle

                              Nē

                              Jā

                              Rumānija

                              Nē

                              Jā

                              Slovākija

                              Nē

                              Jā

                              Slovēnija

                              Nē

                              Jā

                              Spānija

                              Nē

                              Nē

                              Somija

                              Nē

                              Jā

                              Ungārija

                              Nē

                              Jā

                              Vācija

                              Nē

                              Nē

                              Zviedrija

                              Jā

                              Jā

         Komisijas vadības pārstāvības uzticamība

                  56.

                  norāda, ka kopējais atrunu skaits, kuras Komisijas ģenerāldirektori 2011. gadā ietvēruši savos gada pārskatos, pieaudzis līdz 27 (no 17 atrunām 2010. gadā) un ka šo atrunu izraisītās kopējās finansiālās sekas pieaugušas līdz EUR 1 959 miljoniem jeb 1,5 % no 2011. gadā veiktajiem maksājumiem (2010: EUR 423 miljoni jeb 0,3 %);

                  57.

                  pauž bažas, ka šāda virzība liecina par augstu kļūdu risku dažās politikas jomās, piemēram, lauku attīstībā, kohēzijā vai 7. pamatprogrammā; to atzīst arī Komisijas ģenerāldirektori un apstiprina Revīzijas palātas veiktās revīzijas;

                  58.

                  ņem vērā Komisijas ģenerālsekretāra un Budžeta ĢD ģenerāldirektora sniegtos ieteikumus ģenerāldirektoriem un Komisijas dienestu vadītājiem par to, kā aprēķināt atlikušo kļūdu īpatsvaru, jo tas, kā uzsvērusi Revīzijas palāta, uzlaboja dažus gada pārskatus;

                  59.

                  tomēr ar nožēlu atzīst, ka Revīzijas palāta atklājusi trūkumus šajos ieteikumos un to īstenošanā, jo īpaši attiecībā uz atlikušo kļūdu īpatsvaru, tādēļ mudina Komisiju kā neatliekamu prioritāti pieņemt Revīzijas palātas izstrādātos ieteikumus;

                  60.

                  atzīst Komisijas panākto progresu kļūdaino darījumu apjoma noteikšanā, tomēr ar nožēlu norāda, ka Revīzijas palāta atlikušo kļūdu īpatsvaru joprojām neuzskata par ticamu rādītāju;

                  61.

                  aicina Komisiju vairāk atklāt precīzus un ticamus datus par atgūtajām summām un finanšu korekcijām, kā arī pēc iespējas sniegt informāciju attiecībā uz gadu, kurā maksājums veikts, gadu, kurā attiecīgā kļūda ir atklāta, un gadu, kurā atgūtās summas vai finanšu korekcijas ir publiskotas pārskatu paskaidrojumos (19);

                  62.

                  atzinīgi novērtē Komisijas ziņojumu par finanšu korekcijām, tostarp par summu, kas patiešām atgūta un atgriezta budžetā, slēdzot 2000.–2006. gada periodu, attiecībā uz reģionālo politiku, kurā redzama plānošanas perioda laikā un slēgšanas brīdī veikto finanšu korekciju ietekme uz kopējo pieļauto kļūdu īpatsvaru 2000.–2006. plānošanas periodā;

                  63.

                  aicina Komisiju plašāk piemērot praksi iesniegt ziņojumus, izmantojot to citām politikas jomām, kuras pārvalda ar daudzgadu programmām;

                  64.

                  atbilstoši Revīzijas palātas priekšlikumam iesaka izveidot skaidru saikni starp gada pārskatos norādītajām summām (jo īpaši, nosakot atlikušo kļūdu īpatsvaru) un informāciju par pārskatos iekļautajām finanšu korekcijām un/vai atgūtajiem līdzekļiem;

                  65.

                  norāda, ka Komisija spēj sniegt pārskatu par 2011. gadā veiktajām kļūdu un pārkāpumu korekcijām, jo īpaši tajā budžeta daļā, ko īsteno ar dalītu pārvaldību (20);

                  66.

                  iesaka Komisijai pieprasīt saviem ģenerāldirektoriem sistemātiski apkopot šos datus un publicēt tos savos gada darbības pārskatos;

                  67.

                  aicina Komisiju katru gadu attiecīgās budžeta izpildes apstiprināšanas procedūras laikā iesniegt Parlamentam, Padomei un Revīzijas palātai ziņojumu, kurā pēc valsts un programmas nosaukuma uzskaitītas veiktās finanšu korekcijas un atgūtie līdzekļi, lai demonstrētu darbību attiecībā uz Savienības budžeta aizsardzību; aicina Komisiju, pamatojoties uz to, sagatavot darbības rezultātu salīdzinošo vērtējumu;

                  68.

                  ar bažām norāda, ka iepriekš minētais 6. paskaidrojums, kas pievienots konsolidētajiem pārskatiem, ietver finanšu korekcijas un atgūtos līdzekļus tikai Savienības līmenī un ka informācija par dalībvalstu atvilktām un atgūtām summām un summām, kuras paredzēts atgūt saistībā ar struktūrfondiem, netiek atklāta ar uzticamību saistītu iemeslu dēļ, “jo joprojām ir šaubas par dažu dalībvalstu un/vai par atsevišķām programmām iesniegto datu kvalitāti un pilnīgumu”; aicina Komisiju katru gadu ziņojumā publiskot visas summas, kas labotas iepriekšējā gada laikā, izmantojot finanšu korekcijas, un atgūtos līdzekļus visos pārvaldības veidos gan Savienības, gan dalībvalstu līmenī;

                  69.

                  ar bažām atzīst, ka pati Komisija minētajā 6. paskaidrojumā atzīst Revīzijas palātas atzinumu par dalībvalstu pārraudzības un kontroles sistēmu uzticamības trūkumu, un dziļi nožēlo, ka tas varētu ietekmēt Komisijas vadības pārstāvības uzticamību; aicina Komisiju nodrošināt, lai dalībvalstu paziņotie dati būtu pilnīgi un ticami;

                  70.

                  šajā saistībā atgādina, ka, apstiprinot kopsavilkuma ziņojumu, pamatojoties uz Komisijas ģenerāldirektoru un dienestu vadītāju izteiktajām deklarācijām un atrunām savos gada darbības pārskatos, Komisija pārņem politisko atbildību par Savienības budžeta pārvaldību (21);

                  71.

                  atzinīgi vērtē uzlabojumus, kas minēti Komisijas iekšējā revidenta vispārējā atzinumā, kurā arī atbalstīts kopsavilkuma ziņojums, bet norāda, ka pozitīvs iekšējā revidenta atzinums galvenokārt pamatojas uz deklarāciju, ko gada darbības pārskatā sniedz Komisijas augstākā vadība;

                  72.

                  tādēļ vēlreiz uzsver iepriekš minēto prasību, ka Komisijai jāveido ticami un objektīvi gada darbības pārskati;

         Dalībvalstu atbildība

                  73.

                  norāda, ka divās politikas jomās, kurās ir vislielākais pieļauto kļūdu īpatsvars (lauku attīstība, vide, zivsaimniecība un veselība, kā arī reģionālā politika, enerģētika un transports), pārsvarā tiek īstenota dalītā pārvaldība, un nožēlo, ka iespējamākais kļūdu īpatsvars ir aplēsts attiecīgi 7,7 % un 6 % apmērā;

                  74.

                  uzsver, ka Revīzijas palātas priekšsēdētājs konstatēja, ka “dalībvalstu iestādes veido pirmo un pašu svarīgāko aizsardzības līniju ES iedzīvotāju finanšu interešu aizsardzībā un dalībvalstu iestādēm būtu apņēmīgāk jāiesaistās ES līdzekļu pārvaldībā un kontrolē” (22); šajā saistībā uzsver dalībvalstu kopējo atbildību par efektīvāku līdzekļu izlietojumu; turklāt uzskata, ka, aktīvi iesaistot valstu parlamentus ar to attiecīgo komiteju palīdzību Savienības nodokļu maksātāju naudas izmantošanas dalībvalstīs pārraudzībā (kā to dara Parlamenta Budžeta kontroles komiteja) ne tikai politiskajā un ekspertu pārraudzības līmenī, bet arī jaunās kohēzijas politikas programmu izstrādes procesā, nodrošinātu zemāku kļūdu īpatsvara līmeni, uzlabotu pārredzamību un Savienības līdzekļu apguves demokrātisko leģitimitāti;

                  75.

                  pauž nožēlu par to, ka attiecībā uz 62 % no revidētajiem reģionālās politikas kļūdainajiem darījumiem un 76 % no ESF revidētajiem darījumiem dalībvalstu iestādēm bija pieejama pietiekama informācija, lai atklātu un novērstu vismaz dažas no šīm kļūdām pirms atlīdzības pieprasīšanas Komisijai, un ka lauku attīstības nozarē Revīzijas palāta atklājusi, ka pārbaudes uz vietas ne vienmēr tikušas godprātīgi veiktas; tādēļ aicina dalībvalstis un Komisiju steidzami stiprināt pirmā līmeņa pārbaudes, lai novērstu šo nepieļaujami augsto nesaimnieciskas rīcības līmeni;

                  76.

                  aicina Komisiju un Pastāvīgo pārstāvju komiteju pārliecināties, ka kompetento ministru Padomes sanāksmju darba kārtībā regulāri kā konkrēti punkti tiek iekļautas jo īpaši dalībvalstu kontroles sistēmas un dalībvalstu vispārējā līdzatbildība par līdzekļu labāku tērēšanu, un šie punkti tiek apspriesti, klātesot Komisijas pārstāvjiem;

                  77.

                  prasa Revīzijas palātai saskaņā ar LESD 287. panta 4. punkta otro daļu sniegt atzinumu par dalībvalstu revīzijas iestāžu neatkarību attiecībā uz dalīto pārvaldību;

         Publiskais iepirkums, atbilstības kritēriji

                  78.

                  norāda, ka daudzas kļūdas pieļautas valsts noteikumu nepareizas piemērošanas dēļ (jo īpaši attiecībā uz ESF kļūdām 2011. gadā valsts noteikumu pārkāpumi radījuši 86 % kļūdu) un ka atbilstības kļūdas (jo īpaši subsīdiju saņēmējiem) un publisko iepirkumu noteikumu pārkāpumi (jo īpaši dalītās pārvaldības un netieši pārvaldītajiem fondiem) ir divi galvenie kļūdu cēloņi;

                  79.

                  šā iemesla dēļ atzinīgi vērtē Komisijas 2011. gada 20. decembrī pieņemto priekšlikumu Eiropas Parlamenta un Padomes direktīvai par publisko iepirkumu (COM(2011) 896), jo tā mērķis ir vienkāršot noteikumus un padarīt tos elastīgākus, lai palielinātu valsts izdevumu lietderību; tomēr norāda, ka arī valstu noteikumi attiecībā uz publisko iepirkumu ir jāvienkāršo atbilstoši Savienības tiesību aktiem;

                  80.

                  pauž nožēlu par to, ka kļūdas rodas arī no pārmērīgi sarežģītiem, grūti īstenojamiem un pārbaudāmiem valstu noteikumiem, ar kuriem papildina Savienības noteikumus, tādējādi radot mākslīgu papildu slogu saņēmējiem (“pārmērīga reglamentēšana”);

                  81.

                  norāda, ka šādi noteikumi ne tikai nevajadzīgi paaugstina pieļauto kļūdu īpatsvaru – jo jebkurš pārkāpums tiek uzskatīts par Savienības budžeta pārvaldības kļūdu, pat ja par šiem nepamatoti sarežģītajiem noteikumiem ir atbildīgas dalībvalstis –, bet arī var likt Komisijai izdot prasību par līdzekļu atgūšanu;

                  82.

                  mudina dalībvalstis sadarbībā ar Komisiju un apspriežoties ar Revīzijas palātu atklāt šos nepamatoti sarežģītos valstu noteikumus, kā arī ziņot par tiem Parlamentam, lai tos vienkāršotu; šajā sakarībā norāda, ka vairāk būtu jāizpēta iespējas, ko varētu dot izsoles standarta dokumentācijas izstrādāšana attiecībā uz iepirkuma procedūrām;

                  83.

                  aicina Komisiju gadījumos, kad ir zināms par dalībvalstīs notikušiem budžeta noteikumu un konkurences tiesību pārkāpumiem (jo īpaši saistībā ar publiskā iepirkuma līguma slēgšanas tiesību piešķiršanu), veikt stingrāku uzraudzību un piemērot stingrākus nosacījumus un, ja pastāv šaubas, nekavējoties apturēt maksājumus no struktūrfondiem, līdz tiek garantēta noteikumu ievērošana un tādējādi arī līdzekļu izmantošana atbilstoši Savienības tiesību aktiem;

                  84.

                  mudina Komisijas dienestus sākt izmēģinājuma rīcības plānu, kā to veicis Nodarbinātības ĢD augsta kļūdu riska politikas jomās, ar mērķi atklāt galvenās jomas, kurās vienkāršošana varētu palīdzēt samazināt pieļauto kļūdu īpatsvaru atbalsta saņēmēju līmenī;

                  85.

                  mudina Komisiju izstrādāt papildu instrumentus, ar ko veicināt apspriešanās procesus ar saņēmējiem un stiprināt viņu atgriezenisko saikni ar valsts iestādēm atbilstīgi centieniem vienkāršot valsts tiesību normas un samazināt kļūdu īpatsvaru;

                  86.

                  atkārtoti prasa Komisijai nosaukt tās dalībvalstis, kuras pieļāvušas atklātās kumulatīvās un skaitliski izsakāmās kļūdas; nepieņem argumentu par Revīzijas palātas darbību ierobežojošo statistiskās izlases metodi, kas efektīvi novērš iespēju Revīzijas palātai nosaukt tās dalībvalstis, kurām ir visaugstākais pieļauto kļūdu īpatsvars; aicina Revīzijas palātu salīdzināt tās revīziju rezultātus ar Komisijas atklājumiem, lai identificētu tās dalībvalstis vai reģionus, kuri pieļauj un/vai atkārto visvairāk kļūdu;

         Eiropas Stabilizācijas mehānisms

                  87.

                  novērtē Eiropas Stabilizācijas mehānisma stāšanos spēkā, bet pauž nožēlu par to, ka šis mehānisms tika izveidots ārpus Savienības iestāžu sistēmas, jo tas liedz Savienības iestādēm, it īpaši Parlamentam, īstenot patiesi demokrātisku, politisku un budžetāru kontroli; uzsver, ka šāda mehānisma izveide ārpus Savienības iestāžu sistēmas ir Savienības attīstību traucējošs solis, jo īpaši tas apgrūtina Parlamenta, Revīzijas palātas un Eiropas Savienības Tiesas darbību; uzskata, ka ir svarīgi ESM apspriest vismaz reizi gadā plenārsēdē, klātesot Padomes un Komisijas pārstāvjiem, pamatojoties uz ESM Revīzijas padomes gada ziņojumu;

         Krāpšanas apkarošanas stratēģija

                  88.

                  aicina Komisiju pēc jaunās stratēģijas krāpšanas apkarošanai (COM(2011) 376) un iekšējā rīcības plāna (SEC(2011) 787) pieņemšanas 2011. gada jūnijā ziņot par katrā ģenerāldirektorātā izveidotajām stratēģijām krāpšanas apkarošanai un novērtēt tās;

         Tabakas rūpniecība

                  89.

                  aicina Komisiju ziņot par to, kā tā paredz iespējami īsā laikā uzlabot tās noteikumu ieviest iespējamā interešu konflikta proaktīvāku pārvaldību un “virpuļdurvis”;

                  90.

                  aicina Komisiju ziņot par to, kā tā ir īstenojusi PVO Pamatkonvencijas par tabakas kontroli 5. panta 3. punktu un kā tā paredz uzlabot un precizēt spēkā esošos noteikumus;

                  91.

                  aicina Komisiju iespējami drīz sniegt Parlamentam pārskatu par visiem (publiskiem un nepubliskiem) dokumentiem un visām personām, kuras ir iesaistītas sarunās par četriem sadarbības nolīgumiem ar tabakas rūpniecību;

                  92.

                  norāda, ka Savienība ir parakstījusi PVO Pamatkonvenciju par tabakas kontroli (FCTC); uzskata, ka 5. panta 3. punkta īstenošana Savienībai ir juridiski saistošs pienākums; aicina Komisiju ziņot par to, kā 5. panta 3. punkta noteikumi ir īstenoti Savienībā un tās iestādēs, jo īpaši attiecībā uz to, kādā pakāpē īstenošanā tiek ievērotas vadlīnijas, ko PVO noteikusi 5. panta 3. punktā; vēlas uzzināt to, kā un kāpēc Komisija ir atkāpusies no šīm vadlīnijām;

         Budžeta pārvaldība

         Izpildes līmenis, budžeta pārpalikums, neizpildītās budžeta saistības

                  93.

                  atzinīgi vērtē augsto budžeta izpildes līmeni, proti, 99,3 % saistību apropriācijām (tikpat, cik 2010. gadā) un 98,6 % maksājumu apropriācijām (2010. gadā 96,6 %), un kopējā pārpalikuma samazināšanu no EUR 4,5 miljardiem 2010. gadā līdz EUR 1,5 miljardiem 2011. gadā;

                  94.

                  pauž bažas par dalībvalstu maksājumu pieprasījumu pieaugumu gada beigās attiecībā uz ESF, ERAF un Kohēzijas fondu, jo tas neļauj Komisijai laikus pieprasīt budžeta grozījumus budžeta lēmējinstitūcijai, lai palielinātu maksājumu apropriācijas, ņemot vērā saņemtos pieprasījumus; tādēļ lūdz Komisiju mudināt dalībvalstis nodot lielāko pieprasījumu daļu pēc iespējas ātrāk;

                  95.

                  brīdina nekoncentrēt būtisku maksājumu daļu decembrī, kas var ietekmēt uzraudzības un kontroles sistēmu efektivitāti un paaugstināt kļūdu risku;

                  96.

                  pauž bažas par būtisku neizpildīto budžeta saistību pieaugumu no EUR 13 miljardiem 2010. gadā līdz EUR 207 miljardiem, pārsvarā kohēzijas politikas jomā, 2007.–2013. plānošanas periodā;

                  97.

                  uzstāj, ka turpmākajos gados jau no paša sākuma jādara pieejamas pietiekamas maksājumu apropriācijas;

         Ieņēmumi

         Tradicionālie pašu resursi un PVN

                  98.

                  norāda, ka Revīzijas palāta gada pārskatā konstatēja, ka ieņēmumu aprēķinos nebija būtisku kļūdu; tomēr pauž bažas par to, ka attiecībā uz tradicionālajiem pašu resursiem (TPR) Revīzijas palātas veiktās revīzijas neietver nedz nedeklarēto importu, nedz no muitas uzraudzības slēpto importa apjomu un ka tādēļ gada pārskats neietver šādu Savienības zaudējumu novērtējumu; iesaka Revīzijas palātai sagatavot īpašu ziņojumu par nedeklarētu importu, pamatojoties uz vismaz 10 dalībvalstu aptauju, un attiecīgi pielāgot tās darba programmu 2013. gadam;

                  99.

                  uzskata, ka Revīzijas palātas lietderīguma revīzija attiecībā uz ieņēmumiem ir īpaši vērtīga, un aicina Revīzijas palātu koncentrēt savus resursus tieši uz šo darbības jomu; pauž nožēlu par to, ka gada pārskats, kuram tiek izmantota liela daļa Revīzijas palātas darba resursu, tomēr sniedz maz informācijas par patieso situāciju attiecībā uz ieņēmumu efektīvu iekasēšanu; aicina Revīzijas palātu gada pārskatā vairāk uzmanības pievērst ieņēmumu revīzijai, lai sniegtu visaptverošu ainu par ienākumu iekasēšanas sistēmas efektivitāti dalībvalstīs un par neatbilstīgas darbības sekām;

                  100.

                  atgādina, ka Parlaments uzrauga situāciju attiecībā uz pašu resursu iekasēšanu un katru gadu, pamatojoties uz Komisijas ziņojumu, sagatavo patstāvīgo ziņojumu par Savienības finanšu interešu aizsardzību;

                  101.

                  pauž dziļas bažas par Revīzijas palātas secinājumu, ka valstu muitas uzraudzības sistēmas ir vājas un nespēj nodrošināt to, lai iegrāmatotie TPR būtu pilnīgi un pareizi; atzīst par nepieņemamu to, ka muitas procedūru kontrole dalībvalstīs funkcionē nepilnīgi; atgādina, ka pareiza muitas darbība tieši ietekmē pievienotās vērtības nodokļa aprēķinus; pauž dziļas bažas par Revīzijas palātas konstatējumu Īpašajā ziņojumā Nr. 13/2011, ka tikai 42. muitas procedūras (23) īstenošana vien 2009. gadā ir radījusi ekstrapolētus zaudējumus aptuveni EUR 2 200 miljonu (24) apmērā septiņās revidētajās dalībvalstīs, kas atbilst 29 % no PVN, kuru teorētiski piemēro ar nodokli apliekamajai summai attiecībā uz visām importētajām precēm, kas minētajās valstīs 2009. gadā ievestas saskaņā ar 42. muitas procedūru;

                  102.

                  uzsver Revīzijas palātas secinājumu Īpašajā ziņojumā Nr. 13/2011, ka “PVN nemaksāšana skar dalībvalstu finanšu intereses. Tā ietekmē ES budžetu, mazinot PVN pašu resursus. Šos zaudējumus kompensē ar NKI pašu resursiem, radot novirzes atsevišķu dalībvalstu iemaksās ES budžetā. Turklāt krāpšana nodokļu jomā traucē iekšējā tirgus darbību un rada šķēršļus godīgai konkurencei” (25);

                  103.

                  uzsver, ka Revīzijas palātas konstatējumi, kas sniegti Īpašajā ziņojumā Nr. 13/2011, ir pamatoti ar secinājumiem, kas iegūti Parlamenta Budžeta kontroles komitejas faktu vākšanas misijās Roterdamas un Antverpenes ostās 2012. gada 19. un 20. septembrī; norāda, ka Savienība ir ievērojams tirdzniecības bloks un ka lielās Eiropas ostas apkalpo daudzus kuģus; norāda, ka loģistikas spiediena rezultātā šīs ostas izmanto procedūras, kas paredzētas muitas regulā, un arvien svarīgāka loma ir pilnvarotiem uzņēmējiem; tomēr norāda, ka, piemēram, Roterdama, kas ir lielākā Eiropas osta, salīdzinājumā ar citām lielākajām Savienības ostām ir piešķīrusi lielu skaitu vienkāršotu muitas procedūru; uzsver, ka muitas procedūru vienkāršošanā ir jāietver pienācīga un efektīva uz risku balstītas politikas pieeja, kas noved pie efektīvām kontroles sistēmām, nepieļaujot konkurences kropļošanu, un ka vienkāršotas procedūras būtu efektīvi un regulāri jāuzrauga Komisijai un dalībvalstīm; norāda, ka samazinātas kontroles varētu radīt būtiskus ekonomiskus ieguvumus ostai; uzsver, ka jebkura nepamatoti samazināta kontrole var nopietni kaitēt Savienības un dalībvalstu finanšu interesēm;

                  104.

                  pieņem zināšanai Komisijas iniciatīvas saistībā ar Revīzijas palātas Īpašo ziņojumu Nr. 13/2011; tomēr pauž nožēlu, ka atbilstoši Eurofisc pirmajam darbības pārskatam par 2011. gadu, kas izdots 2012. gada maijā, galvenie šajā ziņojumā ietvertie konstatējumi un atklājumi joprojām ir spēkā; prasa līdz 2013. gada septembrim sniegt informāciju par panākto progresu;

                  105.

                  pauž dziļas bažas īpaši par 3. darbgrupas atklājumu, ka gandrīz vairākumā dalībvalstu nodokļu administrācijām nav tiešas piekļuves muitas datiem un tādēļ tos nav iespējams automātiski salīdzināt ar nodokļu datiem;

                  106.

                  pauž nožēlu, ka Komisija nav īstenojusi Īpašā ziņojuma Nr. 13/2011 6. ieteikumu, kurā izteikts aicinājums grozīt PVN direktīvu, lai tirgotāja PVN kopsavilkuma paziņojumā atsevišķi identificētu piegādes Kopienas iekšienē, kuras veic pēc importa saskaņā ar attiecīgo procedūru; norāda, ka tas sniegtu iespēju efektīvi salīdzināt muitas un nodokļu datus importa dalībvalstī; prasa informēt par iemesliem, kāpēc tas netika izdarīts;

                  107.

                  pauž nožēlu par to, ka Padome nav rīkojusies saistībā ar Revīzijas palātas ieteikumu grozīt PVN direktīvu, lai paredzētu solidāru atbildību importētājam (vai tā nodokļu pārstāvim) par PVN zaudējumiem galamērķa dalībvalstī gadījumos, kad laikus nav iesniegts pilnīgs PVN kopsavilkuma paziņojums;

                  108.

                  aicina Komisiju uzlabot situāciju attiecībā uz to Revīzijas palātas ieteikumu īstenošanu, kas ietverti tās Īpašajā ziņojumā Nr. 13/2011;

                  109.

                  pauž nožēlu par to, ka Komisija un dalībvalstis nav spējušas laikus nodrošināt modernizētā muitas kodeksa (MMK) īstenošanu, kuram vajadzēja stāties spēkā ne vēlāk kā 2013. gada 24. jūnijā; uzsver, ka turpmāka vilcināšanās traucēs dalībvalstu un rezultātā arī Savienības finanšu interešu adekvātu aizsardzību; uzsver Komisijas argumentus, ka šo situāciju lielā mērā izraisa dalībvalstu nespēja vienoties par vispiemērotāko IT attīstības metodoloģiju, kā arī ierobežotie darbaspēka un finanšu resursi; pauž bažas par to, ka Komisija un dalībvalstis ir aizkavējušas šo ļoti būtisko reformu situācijā, kad pašu resursu iekasēšanas apjoms ir neapmierinošs;

                  110.

                  aicina Komisiju izvērtēt MMK pilnīgas īstenošanas atlikšanas izmaksas, skaitliski izsakot šādas atlikšanas ietekmi uz budžetu;

                  111.

                  norāda uz pētījumu, kuru pasūtījis Parlaments par “Modernizētā muitas kodeksa ieviešanu” (26) un no kura var secināt, ka labākajā gadījumā minētā kodeksa (ko sauks par Savienības muitas kodeksu, ja Komisija apstiprinās pārstrādāšanas priekšlikumu) stāšanās spēkā notiktu 2017. gada decembrī; atgādina Komisijai, ka Savienībai ir ekskluzīva kompetence muitas savienības jautājumos un tādēļ tai būtu jāspēj panākt, ka dalībvalstis pilda noteiktos pienākumus; tādēļ aicina Komisiju rīkoties aktīvāk, lai nodrošinātu pēc iespējas drīzāku MMK ieviešanu un jebkurā gadījumā izvairītos no pētījumā ietvertā sliktākā scenārija par situāciju 2033. gada martā;

                  112.

                  pauž nožēlu par to, ka Padome ir bloķējusi divas svarīgas iniciatīvas, kuru mērķis ir apkarot ar PVN saistītu krāpšanu, proti, priekšlikumu Padomes direktīvai, ar ko attiecībā uz ātrās reaģēšanas mehānismu pret krāpšanu PVN jomā groza Direktīvu 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (COM(2012) 428), un priekšlikumu Padomes direktīvai, ar ko groza Direktīvu 2006/112/EK attiecībā uz fakultatīvu un pagaidu apgrieztas maksāšanas sistēmas piemērošanu attiecībā uz noteiktu preču un pakalpojumu piegādi ar paaugstinātu krāpšanas risku (COM(2009) 511);

                  113.

                  atzinīgi vērtē to, ka Eurofisc, kas ir kopīga darbības struktūra dalībvalstu ātrai rīcībai pārrobežu PVN krāpšanas gadījumos, ir pilnībā uzsākusi darbību; norāda, ka specifiskais darbalauks tika izveidots 2011. gada februārī, lai apmainītos ar mērķtiecīgu informāciju par krāpnieciskiem darījumiem, izmantojot muitas procedūru Nr. 42;

                  114.

                  aicina Komisiju stiprināt koordināciju ar dalībvalstīm, lai apkopotu ticamus datus par muitas darbību un PVN starpību attiecīgajās valstīs un regulāri ziņotu Parlamentam šajā sakarā;

         Ienākumi no NKI – nodokļu nemaksāšanas un izvairīšanās no nodokļu maksāšanas apjoms un tā ietekme uz Savienības budžetu un dalībvalstu ekonomiku

                  115.

                  atzinīgi vērtē Komisijas izstrādāto rīcības plānu par to, kā pastiprināt cīņu pret krāpšanu nodokļu jomā un izvairīšanos no nodokļu maksāšanas (COM(2012) 722); jo īpaši atzinīgi vērtē Komisijas priekšlikumu izveidot ātrās reaģēšanas mehānismu un uzstāj, ka tas ļautu dalībvalstīm ātrāk un efektīvāk reaģēt uz PVN krāpšanas gadījumiem; uzver, ka potenciālie zaudējumi no nodokļu nemaksāšanas un izvairīšanās no nodokļu maksāšanas dalībvalstīm tiek lēsti EUR 1 triljona apmērā katru gadu, bet salīdzinājumam Savienības budžets 2011. gadā saistību apropriāciju izteiksmē sasniedza tikai EUR 142,5 miljardus;

         Lauksaimniecība

                  116.

                  pauž nožēlu par pieļauto kļūdu īpatsvara pieaugumu līdz 4,0 % politikas jomā “Lauksaimniecība un lauku attīstība”, kas aptver Eiropas Lauksaimniecības garantiju fonda (ELGF) un Eiropas Lauksaimniecības fonda lauku attīstībai (ELFLA) izdevumus, kā arī politikas grupas – vidi, zivsaimniecību un veselību;

                  117.

                  atgādina, ka situācijas pasliktināšanās lauksaimniecībā, jo īpaši lauku attīstībā, ir galvenais iemesls iespējamākā kļūdu īpatsvara pieaugumam visiem maksājumiem 2011. finanšu gadā;

                  118.

                  norāda, ka, lai gan 0,2 % no šīm kļūdām radušās pārmaiņu dēļ Revīzijas palātas metodoloģijā attiecībā uz savstarpējās atbilstības pārkāpumiem, pieļauto kļūdu īpatsvars visā lauksaimniecības politikas jomā laikposmā starp 2010. un 2011. gadu paaugstinājās par 1,5 %: no 2,3 % 2010. gadā līdz 3,8 % 2011. gadā (27);

                  119.

                  ņem vērā Revīzijas palātas pieeju pirmo reizi ietvert savstarpējās atbilstības pārkāpumus kļūdu īpatsvara aprēķinā, jo “savstarpējās atbilstības prasības ir būtiskas juridiskas prasības, kas jāievēro visiem tiešā atbalsta saņēmējiem un kas ir pamatprasības – un daudzos gadījumos arī vienīgie nosacījumi, kuri jāievēro, lai pamatotu pilnas tiešo maksājumu summas izmaksu” (28); šajā kontekstā lūdz Revīzijas palātu sīkāk skaidrot un pamatot šīs metodoloģijas izmaiņas; aicina Komisiju un Revīzijas palātu vienoties par konsekventu metodoloģiju ar mērķi padarīt ikgadējos budžeta izpildes rādītājus labāk salīdzināmus;

                  120.

                  ņem vērā to, ka Revīzijas palāta veic revīzijas tikai attiecībā uz noteiktām likumā paredzētajām pārvaldības prasībām un laba lauksaimniecības un vides stāvokļa prasībām un ka “pieļauto kļūdu īpatsvars jāizmanto ar lielu piesardzību, un to nedrīkst uztvert kā vispārēju novērtējumu par lauksaimnieku savstarpējās atbilstības pienākumu izpildi” (29);

                  121.

                  norāda, ka katra dalībvalsts var noteikt, kā definēt “labu lauksaimniecības un vides stāvokli” un uz kādu zemes platību to attiecināt; stingri kritizē to, ka tiešie maksājumi nonāk pie tādiem saņēmējiem, kuri ļoti bieži nav lauksaimnieki; uzskata, ka tā ir līdzekļu nepareiza piešķiršana un ka tos varēja ietaupīt;

                  122.

                  norāda, ka dalībvalstis 2011. finanšu gadā no saņēmējiem atguva EUR 172,7 miljonus un ka kopējais atlikums, kas vēl jāatgūst no saņēmējiem, gada beigās bija EUR 1 206,9 miljoni, no kuriem EUR 458 miljoni ir jāsedz dalībvalstīm par ELGF izdevumiem saskaņā ar 50/50 noteikumu; atzīst, ka aptuveni EUR 25,7 miljonus segs no Savienības budžeta saistībā ar summām, kas 2011. finanšu gadā ziņotas kā neatgūstamas; norāda, ka Lauksaimniecības un lauku attīstības ĢD izbeidza visas nepabeigtās neatgūtās lietas kopš 2006. vai 2002. gada ar 2011. gada 29. aprīļa Lēmumu 2011/272/ES (30) un ka pēc 50/50 noteikuma piemērošanas EUR 27,8 miljoni bija jāmaksā dalībvalstīm, savukārt EUR 29,2 miljonus sedza no Eiropas Savienības budžeta sakarā ar neatgūstamību;

                  123.

                  atzinīgi vērtē to, ka Revīzijas palāta pirmo reizi sniedz divus īpašus novērtējumus: par tirgu un tiešo atbalstu, no vienas puses, un par lauku attīstību, no otras puses, kā arī uzskata, ka tas sniedz labāku ieskatu šajās politikas jomās; tomēr aicina Revīzijas palātu ziņot par pieļauto kļūdu īpatsvaru atsevišķi lauku attīstības jomā un vides, zivsaimniecības un veselības jomā, neskaitot tās kopā;

                  124.

                  atzinīgi vērtē reģistru, kas nodrošina informāciju par kopējās lauksaimniecības politikas maksājumu saņēmējiem dalībvalstīs; uzskata šo instrumentu par svarīgu līdzekli, kas ļaus nodrošināt daudz labāku pārredzamību lauksaimniecības nozarē; tomēr atgādina, ka atbilstoši Eiropas Savienības Tiesas 2010. gada 9. novembra nolēmumam, ar kuru atceļ tiesību aktus attiecībā uz fiziskām personām (31), Komisijas Regula (EK) Nr. 259/2008 (32) ir tikusi izmainīta un tagad pienākums publicēt informāciju par kopējās lauksaimniecības politikas maksājumu saņēmējiem attiecas tikai uz juridiskām personām; norāda uz Komisijas priekšlikumu par jauniem pārredzamības noteikumiem, ko pieņēma 2012. gada 25. septembrī, lai uzliktu pienākumu dalībvalstīm izpaust datus par visiem atbalsta saņēmējiem, tostarp fiziskām personām, izņemot saņēmējus, kuru gada atbalsts nepārsniedz noteiktu minimālo slieksni, ņemot vērā iebildumus, kas minēti Tiesas spriedumā, jo īpaši attiecībā uz datu aizsardzības jautājumiem;

                  125.

                  ņem vērā pašreizējo praksi Sapard finansējuma pārvaldībā, proti, ka finansējumu izņēmuma kārtā atgūst pilnā apmērā tikai tad, ja negodīga rīcība kādā projekta daļā ir mākslīgi radījusi apstākļus, bez kuriem atbalsta saņēmējs vispār nebūtu ieguvis atbalstu projektam; pauž bažas par pašreizējo praksi, ko Komisija ieteikusi Sapard aģentūrai, ka projektu, kura daļu ir skārusi negodīga rīcība, var uzskatīt par tiesīgu pretendēt uz finansējumu, ja projekts netiek uzskatīts par mākslīgu, t. i., ja visu skarto elementu izmaksas procentos nepārsniedz 50 % no visa projekta kopējām izmaksām; īpaši pauž bažas to, ka šī prakse nepietiekami attur no krāpnieciskas rīcības;

         Tirgus un tiešais atbalsts

                  126.

                  pauž nožēlu par to, ka ELGF maksājumos 2011. gadā ir būtiskas kļūdas, Revīzijas palāta lēš, ka iespējamākais kļūdu īpatsvars ir 2,9 %, un ka Revīzijas palātas revidētās kontroles sistēmas ir tikai daļēji efektīvas attiecībā uz maksājumu likumības un pareizības nodrošināšanu;

                  127.

                  norāda, ka visbiežāk pieļautā kļūda saistīta ar pārāk lielas platības deklarēšanu, kas katrā atsevišķā gadījumā parasti ir mazāk nekā 5 %, un pauž nožēlu, ka lielākais kļūdu īpatsvars ir saistīts ar gadījumiem, kad dalībvalstu iestādes nepareizi novērtēja pastāvīgo ganību attiecināmību un ievadīja datus Zemes gabalu identifikācijas sistēmā (ZGIS);

                  128.

                  apstiprina Revīzijas palātas ieteikumu, ka jānodrošina pareiza pastāvīgo ganību attiecināmības novērtēšana (33);

                  129.

                  ar vilšanos norāda uz Revīzijas palātas atklājumu, ka Integrētās administrācijas un kontroles sistēmas (IAKS) efektivitāti negatīvi ietekmē neprecīzi dati dažādās datubāzēs, kā arī maksājumu pieprasījumu nepareiza apstrāde atsevišķās dalībvalstu maksājumu aģentūrās; atgādina Komisijai, ka IAKS ieviešana izraisīja kļūdu skaita samazināšanos, un aicina Komisiju nekavējoties izlabot šo situāciju, nepieciešamības gadījumā izmantojot finansējuma apturēšanu un pārtraukšanu;

                  130.

                  pauž bažas par to, ka Komisija gada darbības pārskatā saglabā atrunas attiecībā uz IAKS sistēmām Bulgārijā un Portugālē, ņemot vērā nopietnus trūkumus; uzsver, ka, ņemot vērā IAKS nozīmi lauksaimniecības izdevumu pārvaldībā un kontrolē, nopietni trūkumi tā darbībā pakļauj Komisiju reputācijas riskam, pat ja finansiālā ietekme nepārsniedz būtiskuma slieksni;

                  131.

                  pauž nožēlu par to, ka dažas regulāras kļūdas pārvaldības un kontroles sistēmās, kuras tika novērotas un par kurām tika ziņots iepriekšējos gados, nav izlabotas: nepareiza zemes izmantošanas klasifikācija, attiecināmās zemes pārāk augsta novērtēšana ZGIS vai acīmredzamas kļūdas jēdziena nepareiza piemērošana;

                  132.

                  pauž nožēlu par to, ka Revīzijas palāta apskatēs uz vietas atklājusi trūkumus, un uzstāj, lai apskates uz vietas būtu nepieciešamajā kvalitātē, lai novērtētu attiecīgās zemes atbilstību ticamā veidā (34);

                  133.

                  pauž nožēlu, ka tā darba kvalitāte, ko Revīzijas palātas revidētās apliecinātājiestādes veica saistībā ar jauno, brīvprātīgo pastiprinātas ticamības procedūru, ir nepietiekama;

                  134.

                  aicina Komisiju veikt visas nepieciešamās darbības, lai maksājumu aģentūras izlabotu atklātos trūkumus savās administratīvajās un kontroles sistēmās; uzstāj, ka ir jāuzlabo apliecinātājiestāžu darba struktūra un kvalitāte, lai tās varētu sniegt ticamu novērtējumu par maksājumu aģentūru darbību likumību un pareizību; prasa Komisijai izpētīt, vai ir iespējams sadarboties ar privātpersonām, lai pārbaudītu savstarpējās atbilstības standartus un samazinātu administratīvo slogu;

         Lauku attīstība

                  135.

                  pauž nožēlu par to, ka maksājumos politikas jomā “lauku attīstība, vide, zivsaimniecība un veselība” 2011. gadā ir būtiskas kļūdas, Revīzijas palāta lēš, ka iespējamākais kļūdu īpatsvars ir 7,7 %, un uzskata, ka Revīzijas palātas revidētās pārraudzības un kontroles sistēmas ir tikai daļēji efektīvas;

                  136.

                  norāda, ka lielāko daļu iespējamākā kļūdu īpatsvara veido ar platību nesaistīti pasākumi, piemēram, lauku saimniecību modernizācija un pamatpakalpojumu izveide tautsaimniecībai un lauku iedzīvotājiem, un daļēji tas ir tāpēc, ka noteikumi un atbilstības nosacījumi bieži vien ir sarežģīti;

                  137.

                  pauž bažas par to, ka daudzas kļūdas tika atklātas, kad saņēmēji bija valsts iestādes, piemēram, pašvaldības vai pati maksājumu aģentūra (35), un ka šīs kļūdas saistītas ar tādām jomām kā neattiecināma PVN deklarēšana vai publiskā iepirkuma procedūras pārkāpumi; tādēļ aicina Komisiju un dalībvalstis nodrošināt, lai esošie noteikumi tiktu stingrāk piemēroti;

                  138.

                  atkārtoti pauž nožēlu par to, ka Komisija izmanto dažādas metodes, lai skaitliski izteiktu kļūdas publiskajos iepirkumos politikas jomās “lauksaimniecība” un “kohēzija”, turklāt neviena no tām neatbilst Revīzijas palātas metodoloģijai, un aicina Komisiju un Revīzijas palātu steidzami saskaņot savas pieejas publiskā iepirkuma kļūdu noteikšanā šajās divās politikas jomās (36);

                  139.

                  norāda, ka Revīzijas palāta atklājusi ievērojamas problēmas saistībā ar savstarpējās atbilstības prasībām attiecībā uz dzīvnieku identificēšanu un reģistrēšanu (37); aicina dalībvalstis uzlabot pārbaužu kvalitāti visu gadu, neuzliekot papildu administratīvo slogu saņēmējiem;

                  140.

                  pauž nožēlu, ka Revīzijas palāta atklājusi trūkumus dalībvalstu uzraudzības un kontroles sistēmās attiecībā uz lauku attīstību un ka trīs revidētajos elementos tika atklāti nopietni trūkumi, t. i., administratīvās un kontroles sistēmās, kuru mērķis ir nodrošināt pareizus maksājumus, kontroles sistēmās fiziskām pārbaudēm uz vietas, kā arī sistēmās, kuru mērķis ir nodrošināt savstarpējās atbilstības īstenošanu un kontroli;

                  141.

                  aicina Komisiju ņemt vērā Revīzijas palātas konstatējumus, izstrādājot revīzijas stratēģiju Lauksaimniecības un lauku attīstības ĢD grāmatojumu atbilstības noskaidrošanai;

                  142.

                  pauž īpašas bažas par Lauksaimniecības un lauku attīstības ĢD vadības pārstāvību, jo gada darbības pārskatā nav ietverts skaidrojums par to, kādēļ atlikušo kļūdu īpatsvars lauku attīstības nozarē ir ievērojami pieaudzis salīdzinājumā ar iepriekšējo gadu (38);

                  143.

                  norāda uz Revīzijas palātas viedokli, ka Lauksaimniecības un lauku attīstības ĢD atlikušo kļūdu īpatsvars ir daudz zemāks nekā Revīzijas palātas atklātais, jo tā aprēķinā izmantoti dalībvalstu paziņotie dati par 2010. gadu, un, kā norādīts Revīzijas palātas revīzijā, dalībvalstis neatklāj visus neattiecināmos izdevumus un neziņo par tiem, jo maksājumu aģentūru veiktajās pārbaudēs ir nepilnības (39);

                  144.

                  pauž īpašas bažas par Lauksaimniecības un lauku attīstības ĢD viedokli, ka kopumā dalībvalstis uzlabo savas pārvaldes un kontroles sistēmas lauku attīstības izdevumu jomā (40), lai gan Palātas revīzija pierāda, ka uzraudzības un kontroles sistēmas Dānijā, Somijā, Ungārijā, Itālijā un Spānijā bija neefektīvas vai tikai daļēji efektīvas (41); uzskata, ka šādas lielas atšķirības starp Komisijas un Revīzijas palātas novērtējumu apgrūtina budžeta izpildes apstiprinātājiestādes uzdevumu izdarīt objektīvus secinājumus; uzstāj, ka ir jāveic datu apmaiņa starp Revīzijas palātu un Komisiju, lai atvieglotu koordinētu retropolāciju par iepriekšējiem periodiem nolūkā nodrošināt ticamu datubāzi turpmākai salīdzināšanai; pauž pārliecību par trīspusēju tikšanos lietderību starp Revīzijas palātu, Komisiju un dalībvalstu pārstāvjiem, lai izstrādātu kopīgu analīzes sistēmu;

                  145.

                  tādēļ aicina Komisiju veikt nepieciešamos pasākumus, lai samazinātu kļūdu īpatsvaru lauku attīstības nozarē, un atzinīgi vērtē to, ka Lauksaimniecības un lauku attīstības ĢD ir izveidojis darbgrupu, lai novērtētu lauku attīstības nozares kļūdu cēloņus un izstrādātu novēršanas pasākumu pašreizējam un nākamajiem plānošanas periodiem;

                  146.

                  tomēr aicina Komisiju izveidot darbības plānu, lai samazinātu kļūdu īpatsvaru, ne tikai sniedzot ieteikumus un palīdzību dalībvalstīm ar paraugprakses piemēriem, bet arī palielinot uzraudzību attiecībā uz programmu izpildi un vajadzības gadījumā daudz efektīvāk izmantojot sankcijas, piemēram, maksājumu pārtraukšanu vai apturēšanu, jo īpaši lauku attīstības nozarē;

                  147.

                  aicina Komisiju turpināt uzlabot maksātājaģentūru un sertifikācijas iestāžu akreditācijas kritēriju kvalitātes kontroli;

                  148.

                  pilnīgi atbalsta Revīzijas palātas ieteikumus attiecībā uz to, ka noteikumi un nosacījumi lauku attīstības nozarē būtu vēl vairāk jāvienkāršo un ka dalībvalstīm būtu jānodrošina esošo noteikumu labāka izpilde;

         Vide, sabiedrības veselība un pārtikas nekaitīgums

                  149.

                  šajā sakarībā pauž bažas par to, ka Revīzijas palātas gada pārskatā par Savienības budžeta izpildi vides un veselības aizsardzības politika ir skatīta kopā ar lauku attīstību un zivsaimniecību, jo minētajā pārskatā ir konstatēts, ka līdz gada beigām veiktajos maksājumos bija būtiskas kļūdas; īpaši norāda, ka šis secinājums attiecas tikai uz lauku attīstības jomu; prasa, lai Revīzijas palāta turpmāk apsver savādāku izklāstu, kurā tiktu ņemti vērā labie darbības rādītāji politikas jomās, kas atrodas Parlamenta Vides, sabiedrības veselības un pārtikas nekaitīguma komitejas pārziņā;

                  150.

                  uzskata, ka izpildes līmenis videi, sabiedrības veselībai un pārtikas nekaitīgumam paredzētajās budžeta pozīcijās kopumā ir apmierinošs; uzsver, ka 2011. gads ir pirmais finanšu gads, kuram pilnībā tika piemērota LESD noteiktā budžeta procedūra; vēlreiz atgādina, ka tikai 0,76 % no Savienības budžeta ir paredzēti tiem politikas instrumentiem, kas ietilpst Vides, sabiedrības veselības un pārtikas nekaitīguma komitejas atbildības jomā, ņemot vērā skaidri redzamo Savienības pievienoto vērtību šajās jomās un Savienības pilsoņu atbalstu Savienības vides un klimata politikai;

                  151.

                  uzsver, ka vispārējais budžeta izpildes līmenis vides un klimata pasākumu jomā bija 99,92 %; turklāt norāda, ka maksājumu izpildes līmenis bija 88,05 %; norāda, ka 2011. gads bija pirmais gads, kurā vides un klimata jomas pasākumiem paredzētās budžeta pozīcijas izpildīja Vides ģenerāldirektorāts un jaunizveidotais Klimata pārmaiņu ierobežošanas ģenerāldirektorāts, 2011. gadā kļūstot pašiem atbildīgiem par budžeta izpildi attiecīgajā jomā;

                  152.

                  pauž gandarījumu, ka LIFE + darbības budžeta izpilde sasniedza 99,82 % līmeni, kas pierāda šā instrumenta kā vienīgā vides aizsardzības veicināšanas instrumenta nepieciešamību un pieņemšanu; norāda, ka 2011. gadā EUR 267 179 828 bija paredzēti projektu īstenošanai dalībvalstīs, EUR 8 997 284 – NVO pamatdarbības atbalstam, EUR 46 817 919 tika izmantoti pasākumiem, kuru mērķis ir atbalstīt Komisijas kā politikas un tiesību aktu ierosinātājas un to sagatavošanas uzraudzītājas lomu, un EUR 17 589 277 tika izmantoti administratīvajam atbalstam; plāno turpināt uzraudzīt LIFE + budžeta līdzekļu piešķīrumu tā efektīvā izlietojuma trim virzieniem;

                  153.

                  apzinās, ka Klimata pārmaiņu ierobežošanas ģenerāldirektorāta pārziņā esošo LIFE + darbību maksājumu līmenis pirmajā gadā sasniedza tikai 58,23 %; norāda, ka šā zemā izlietojuma iemesls bija pārāk lielais optimisms, sagatavojot 2011. gada budžetu, un pārāk augstās prasītās summas; turklāt norāda, ka maksājumu galīgā nokārtošana tika prasīta tikai 2012. gadā; uzsver, ka neizmantotās maksājumu apropriācijas tika pārvietotas uz citām budžeta pozīcijām saistībā ar katru gadu novembrī notiekošo vispārējo pārvietošanu; apzinās, ka 2011. gadā šīs maksājumu apropriācijas tika izmantotas, lai segtu trūkstošos līdzekļus kohēzijai paredzētajās budžeta pozīcijās;

                  154.

                  uzskata, ka piecu izmēģinājuma projektu un divu sagatavošanas darbību (kuru kopējā summa ir EUR 11 765 508) īstenošanā sasniegtais progress ir apmierinošs; apzinās, ka Komisijai var būt grūti īstenot šīs darbības, jo īstenošanas procedūrām, piemēram, rīcības plānam un uzaicinājumam iesniegt priekšlikumus, ir pieejamas pārāk mazas summas; mudina Komisiju turpmāk uzmanību koncentrēt uz izmēģinājuma projektiem un sagatavošanas darbībām, kas Savienībai sniedz patiesu pievienoto vērtību;

                  155.

                  pieņem zināšanai, ka 17 04. budžeta nodaļas “Pārtikas un barības nekaitīgums, dzīvnieku veselība, dzīvnieku labturība un augu veselība” izpildes līmenis bija 95,1 %; apzinās, ka pilnīga izpilde nebija nepieciešama, jo vakcinācijas pret infekciozo katarālo drudzi izmaksas bija zemākas nekā dalībvalstu prognozes tāpēc, ka dažas dalībvalstis labprātīgi pārgāja uz brīvprātīgām zemnieku finansētām programmām, un tāpēc, ka samazinājās govju sūkļveida encefalopātijas gadījumu skaits; konstatē maksājumu apropriāciju izpildes paaugstināšanos līdz 98,1 % salīdzinājumā ar 90,5 % 2010. gadā; mudina Komisiju pastiprināt sadarbību ar dalībvalstīm, lai saņemtu vislabākos un visprecīzākos datus prognožu veikšanai šajā politikas jomā;

         Zivsaimniecība

                  156.

                  ņem vērā Komisijas paziņojumu Parlamentam, Padomei un Revīzijas palātai par Eiropas Savienības 2011. finanšu gada pārskatiem; ņem vērā Revīzijas palātas gada pārskatu par 2011. finanšu gadu; uzskata, ka minētajos dokumentos nav pienācīgi atspoguļotas jūrlietas un zivsaimniecība;

                  157.

                  pauž gandarījumu par to, ka budžeta 11. sadaļas izpilde kopumā bija apmierinoša, saistību apropriāciju izpildes līmenim esot 97 % apmērā un maksājumu apropriācijām – 95 % apmērā; turklāt norāda, ka Revīzijas palāta nav paudusi nozīmīgus apsvērumus par Jūrlietu un zivsaimniecības ĢD gada darbības pārskatu;

                  158.

                  aicina Revīzijas palātu zivsaimniecības nozarē konstatēto kļūdu īpatsvaru norādīt atsevišķi no vides, lauku attīstības un veselības aizsardzības nozarēm, nevis sniegt apvienotus datus;

                  159.

                  atgādina, ka 2010. gadā netika pietiekami uzraudzīta nozveja, ko veica saskaņā ar zivsaimniecības partnerattiecību nolīgumiem, kā rezultātā bija jāveic papildu maksājumi par nozveju, kura pārsniedza nolīgumos paredzētās kvotas; tādēļ atzinīgi vērtē Jūrlietu un zivsaimniecības ĢD veiktos pasākumus, kuru mērķis ir uzlabot saskaņā ar zivsaimniecības partnerattiecību nolīgumiem veiktās nozvejas uzraudzību, ar ko, cerams, tiks novērsta tādas situācijas atkārtošanās, uz kādu norādīja Revīzijas palāta; norāda, ka nozvejas apjoms, par kādu tika pārsniegtas 2010. gadam noteiktās kvotas, tika atskaitīts no 2011. gada kvotām;

                  160.

                  atkārtoti mudina Revīzijas palātu savā darba programmā iekļaut arī revīziju par kopējās zivsaimniecības politikas ārējo dimensiju;

                  161.

                  norāda uz to, ka pēc Revīzijas palātas Īpašā ziņojuma Nr. 12/2011 Jūrlietu un zivsaimniecības ĢD gada darbības pārskatā minētas atrunas attiecībā uz Eiropas Zivsaimniecības fondu (EZF) saistībā ar ieguldījumiem zvejas kuģos, kurus finansēja saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1198/2006 (42) 25. panta 2. punktu un ar kuriem palielināja kuģu zvejas jaudu; saprot, ka Jūrlietu un zivsaimniecības ĢD ir sācis strādāt ar dalībvalstīm, lai risinātu minētās problēmas, pārskatot projektus, kurus finansē saskaņā ar minēto EZF noteikumu, nolūkā nepieļaut neatbilstīgus izdevumus;

                  162.

                  apšauba tehniskā novērtējuma metodes, kuru dēļ noteikti izdevumi saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1198/2006 25. panta 2. punktu tika atzīti par nepamatotiem, jo tie palielinātu zvejas jaudu, lai gan patiesībā attiecīgie izdevumi bija domāti zvejas darbību modernizēšanai; aicina Komisiju ierosināt jaunu zvejas jaudas definīciju, jo īpaši tādēļ, lai nākotnē novērstu atkārtotu šāda veida interpretāciju;

                  163.

                  pauž nopietnas bažas par to, ka publiskais atbalsts ir ticis izmantots, lai palielinātu zvejas kuģu zvejas jaudu, un tādējādi ir palielinājis pārmērīgu zvejas jaudu Savienības zivsaimniecības nozarē;

                  164.

                  norāda uz otro atrunu Jūrlietu un zivsaimniecības ĢD gada darbības pārskatā attiecībā uz EZF līdzekļu pārvaldību un kontroli Čehijā, Somijā, Itālijā, Nīderlandē, Rumānijā, Slovākijā, Spānijā un Zviedrijā;

                  165.

                  uzskata, ka nākotnē Revīzijas palātas gada pārskatā pārredzamības palielināšanas nolūkā būtu jāsniedz atsevišķs Jūrlietu un zivsaimniecības ĢD datu sadalījums un ka būtu jāpalielina pārbaužu skaits, lai reprezentatīvās pārbaudes kopumā nodrošinātu lielāku precizitāti;

                  166.

                  mudina dalībvalstis veikt visus vajadzīgos pasākumus, lai novērstu konstatētās problēmas un tādējādi pašreizējās atrunas varētu atcelt;

         Reģionālā politika; enerģētika un transports

         Kļūdu īpatsvars salīdzinājumā ar efektivitāti

                  167.

                  pauž nožēlu par Revīzijas palātas prognozi, ka, visticamāk, kļūdu īpatsvars šajā izdevumu jomā ir 6 %; tas ir nepieņemami augsts īpatsvars; norāda, ka šāds kļūdu īpatsvars tomēr ir zemāks nekā Revīzijas palātas ziņotais par 2006.–2008. gada periodu un tas saistīts ar stingrāku kontroli un maksājumu pārtraukšanas un apturēšanas politiku gadījumos, kad tiek atklāti trūkumi atbilstoši Komisijas 2008. gada darbības plānam;

                  168.

                  pauž bažas par to, ka dalībvalstu iestādēm bija pietiekami daudz informācijas, lai 62 % reģionālās politikas kļūdaino darījumu atklātu un lai izlabotu vismaz dažas no kļūdām pirms izdevumu apstiprināšanas Komisijai; tādēļ aicina Komisiju mudināt dalībvalstis uzlabot pārvaldības un kontroles sistēmas, lai labāk atklātu un izlabotu kļūdas valsts līmenī; uzskata to par pienākumu, kas saistīts ar labas finanšu pārvaldības principu (“saprātīgāki tēriņi”); uzsver, ka trūkumi valstu pārvaldības un kontroles sistēmās rada nepieciešamību veikt neto finanšu korekcijas;

                  169.

                  norāda, ka Revīzijas palāta izvērtēja septiņu valstu un reģionālo revīzijas iestāžu (katru no citas dalībvalsts) darbību un secināja, ka revīzijas iestādes Grieķijā, Ungārijā, Latvijā un Portugālē bija efektīvas un ka revīzijas iestādes Sicīlijā (Itālijā) un Rumānijā bija tikai daļēji efektīvas, bet revīzijas iestāde Čehijā bija neefektīva;

                  170.

                  aicina Komisiju izmantot visus pieejamos instrumentus nākamajā plānošanas periodā 2014.–2020. gadā, kā norādīts Komisijas priekšlikumā (COM(2011) 615/2), jo īpaši ar deleģētajiem aktiem un īstenošanas aktiem paredzot nosacījumus, kas jāpilda valstu revīzijas iestādām, un nosakot paraugus revīzijas stratēģijai, revīzijas atzinumam un gada kontroles ziņojumam, kā arī izlases metodes metodoloģiju;

                  171.

                  pauž nožēlu par to, ka saskaņā ar Reģionālās politikas ģenerāldirektorāta 2011. gada darbības pārskatu, valstis, kurās 2007.–2013. gada plānošanas periodā pastāv vislielākais nepareizu maksājumu risks, ir Čehija (11,4 %), Rumānija (11,2 %) un Itālija (8,6 %);

                  172.

                  norāda, ka 2011. gadā Reģionālās politikas ģenerāldirektorāts konstatēja nopietnus trūkumus piecās dalībvalstīs – Francijā, Austrijā, Itālijā, Rumānijā un Čehijā; norāda, ka Francijā un Austrijā grūtības konstatēja valstu revīzijas iestādes, savukārt trūkumi Itālijā, Rumānijā un Čehijā galvenokārt bija saistīti ar pārvaldības un kontroles sistēmu arhitektūru;

                  173.

                  atzinīgi vērtē atbildīgās komitejas iniciatīvu aicināt atbildīgos ministrus no dalībvalstīm, kurās ir visvājākās kontroles sistēmas, uz Parlamentu, lai skaidrotu, kādas darbības attiecīgajai valstij jāveic, lai situāciju uzlabotu; šajā saistībā pauž gandarījumu par Čehijas finanšu ministra vietnieka palīdzību apspriedēs ar atbildīgo komiteju; uzskata viņa klātbūtni komitejā par pirmo soli ceļā uz to, lai dalībvalstis uzņemtos lielāku atbildību par Savienības līdzekļu pārvaldību; šajā saistībā atzinīgi vērtē pirmos kontaktus ar Rumānijas valsts iestādēm un Itālijas Parlamentu;

                  174.

                  ņem vērā Komisijas ģenerāldirektorātu veikto atrunu skaitu (121 programma) un ar tām saistīto risku, kas, pēc komisāra aplēsēm, ir EUR 1 600 miljoni; vienlaikus atzinīgi vērtē to, ka atrunu skaita pieaugums pārsvarā saistīts ar stingrāku Komisijas pieeju, tostarp pieņemot vispārīgus noteikumus, ka uzkrāts atlikuma risks 2 % apjomā izraisītu attiecīgās programmas atrunu;

                  175.

                  norāda uz daudzajām Komisijas atrunām attiecībā uz ERAF/KF pārvaldības un kontroles sistēmām norādītajās darbības programmās 2007.–2013. gadā šādās dalībvalstīs – Austrijā, Bulgārijā, Čehijā, Igaunijā, Francijā, Vācijā, Grieķijā, Ungārijā, Itālijā, Latvijā, Lietuvā, Nīderlandē, Polijā, Rumānijā, Slovēnijā, Slovākijā, Spānijā un Apvienotajā Karalistē, ņemot vērā būtiskas problēmas saistībā ar pārvaldības un kontroles sistēmu efektīvu darbību;

                  176.

                  norāda uz Komisijas atrunām par 2000.–2006. gadu attiecībā uz Kohēzijas fonda vadības un kontroles sistēmām Ungārijā un Spānijā, kā arī attiecībā uz ERAF saistībā ar neatrisinātajiem jautājumiem slēgšanas posmā Spānijā, Vācijā, Īrijā, Itālijā un pārrobežu programmās, turklāt visos gadījumos tas ir darīts ar reputāciju saistītu iemeslu dēļ;

                  177.

                  ar bažām norāda, ka salīdzinājumā ar lielajiem uzņēmumiem MVU ir pārāk maz pārstāvēti līdzekļu saņemšanā; aicina Komisiju un dalībvalstis nodrošināt, lai atbilstības noteikumi, grāmatvedības pienākumi un to praktiskā īstenošana neliegtu MVU iespēju piedalīties;

                  178.

                  uzskata, ka obligāti ir nepieciešama funkcionālu informācijas brīvības tiesību aktu ātra īstenošana visā Savienībā, kā arī sistemātiska, proaktīva un centralizēta datu un dokumentu nodošana atklātībai, jo īpaši attiecībā uz reģionālo politiku;

         Kļūdu cēloņi

                  179.

                  uzsver, ka kļūdas ir īpaši raksturīgas saistībā ar publiskā iepirkuma procedūru un noteikumiem par izdevumu attiecināmību;

                  180.

                  atzīst, ka pārvaldības iestādēs ir jābūt atbilstošam darbinieku skaitam; aicina dalībvalstis pievērst uzmanību šai prasībai; lai pildītu pienākumus, kas paredzēti 53.b panta 2. punktā Finanšu regulā (EK, Euratom) Nr. 1605/2002, veikt visus nepieciešamos pasākumus, lai, īstenojot budžetu, aizsargātu Savienības finansiālās intereses;

                  181.

                  norāda, ka kļūdu kvantificēšana var izraisīt atšķirīgu attieksmi: Revīzijas palāta par kļūdām uzskata noteikumu neievērošanu, savukārt Komisija ņem vērā kļūdas finansiālo ietekmi, tādēļ attiecīgās finanšu korekcijas var būt atšķirīgas;

                  182.

                  uzsver, ka kļūdu cēlonis nereti ir pārlieku sarežģīti noteikumi; tādēļ piekrīt Komisijas pieejai – censties procedūras vienkāršot; brīdina, ka dalībvalstu papildu noteikumi var radīt palielināta administratīvā sloga risku (t. i., “pārmērīga reglamentēšana” – sarežģīti atbilstības noteikumi);

         Pārskati un finanšu korekcijas

                  183.

                  atzinīgi vērtē Komisijas korekciju mehānismus, kas adekvāti novērš kļūdas un trūkumus, kuri atklāti daudzgadu perioda laikā un noslēgumā; norāda – vienā trešdaļā ERAF programmu maksājumi ir tikušu bloķēti 2012. gada laikā un pēc 121 atrunas, kas pasludināta 2011. gadā, Reģionālās politikas un pilsētpolitikas ĢD ir pārtraucis maksājumu termiņus 63 programmām, izsniedzis 115 brīdinājuma vēstules un sācis apturēšanas procedūras 60 no minētajām programmām;

                  184.

                  atgādina, ka finanšu korekcijām nevajadzētu kļūt par soda mehānismu un ka to piemērošanai jārosina pozitīvas, paliekošas sekas attiecībā uz pārvaldības un kontroles sistēmām, kā arī jānovērš kļūdu atkārtošanās;

                  185.

                  pauž bažas par Revīzijas palātas konstatējumu, ka nav nekādas garantijas, ka finanšu korekcijas mehānismi adekvāti kompensē visas esošās programmas un ka ir atrisinātas visas būtiskās problēmas; turklāt Revīzijas palāta nav atklājusi pierādījumus tam, ka finanšu korekciju mehānismi noteikti dod ilgstošus sistēmiskus uzlabojumus, kuri novērstu atklāto kļūdu atkārtošanos; šajā sakarā konkrēti norāda uz Īpašo ziņojumu Nr. 3/2012 (43) (83. un 84. punktu); tādēļ aicina Komisiju sniegt visaptverošu novērtējumu par veiktajām finanšu korekcijām un to ietekmi uz sistēmām attiecībā uz vienu un to pašu kļūdu (jo īpaši sistēmisku kļūdu) atkārtošanos nākotnē; aicina Komisiju līdz 2013. gada beigām informēt Parlamentu par secinājumiem; aicina Komisiju izmantot visus attiecīgos konstatējumus nākamajā plānošanas periodā 2014.–2020. gadam un, ja nepieciešams, izstrādāt priekšlikumus noteikumu grozījumiem;

                  186.

                  ar gandarījumu konstatē, ka Komisija joprojām turpina pastiprināt un vienlaikus vienkāršot kohēzijas politikas kontroles noteikumus; uzskata, ka ar 2014.–2020. gada plānošanas periodam ierosinātajiem pasākumiem, piemēram, konkrētiem ex ante nosacījumiem, ikgadējām vadības deklarācijām, gada pārskatu apstiprināšanu, revīzijas atzinumiem vai stingrākiem noteikumiem attiecībā uz neattaisnotu izdevumu aizstāšanu, būtu vēl vairāk jāpalīdz samazināt kļūdu īpatsvaru; atbalsta arī to, ka kohēzijas politikā aizvien lielāka uzmanība tiek pievērsta rezultātiem un tematiskai jomu apvienošanai, ar ko būtu jārada līdzfinansēto darbību augsta pievienotā vērtība;

                  187.

                  prasa stingrāk uzraudzīt nosacījumus, ar kādiem tiek veikti maksājumi no struktūrfondiem, lai nodrošinātu, ka visās dalībvalstīs tiek ievēroti noteikumi par struktūrfondu pareizu izmantošanu;

         Ieteikumi

                  188.

                  aicina Komisiju palīdzēt dalībvalstīm sagatavot visaptverošus, nozīmīgus un salīdzināmus revīzijas kontroles ziņojumus, tostarp iekļaut nodaļu par to, kā attiecīgajā valstī Savienības finanšu līdzekļu ieguldījumi palīdzējuši sasniegt stratēģijas “Eiropa 2020” mērķus gan valsts, gan reģionālā līmenī, ņemot vērā katra reģiona individuālo attīstības potenciālu un iespējamo pārveidošanos par kādu no ekonomiskās izaugsmes centriem;

                  189.

                  šajā saistībā vērš Komisijas un dalībvalstu uzmanību uz to, ka stratēģijas “Eiropa 2020” mērķos paredzēts, ka darbības programmām jākļūst tādām, lai to apakšmērķi būtu specifiski, izmērojami, sasniedzami un aktuāli un lai programmas būtu vieglāk izvērtēt ar lietderības revīzijām; norāda, ka kopējas rezultātu un ietekmes rādītāju sistēmas izveide veicinātu iespēju novērtēt ar dažādām programmām panākto progresu attiecībā uz efektivitāti un lietderību un ne tikai attiecībā uz finanšu īstenošanu;

                  190.

                  atgādina dalībvalstīm, ka sakarā ar projektu izpildes stingrajiem termiņiem ir nepieciešama nobriedušu projektu plūsma, it īpaši saistībā ar lieliem infrastruktūras projektiem, lai nākamā plānošanas perioda (2014–2020) sākumā varētu sākt to īstenošanu;

                  191.

                  atbalsta Revīzijas palātas uzskatu, ka Komisijai vēl vairāk jāizmanto esošā sankciju sistēma (pārtraukšana, apturēšana, finanšu korekcijas), nākamā plānošanas periodā laikā samazinot iespēju aizstāt neattiecināmus izdevumus ar citiem izdevumiem un radot papildu stimulu dalībvalstīm atklāt un labot kļūdas agrīnā stadijā;

                  192.

                  aicina Komisiju un Revīzijas palātu izveidot pārredzamu sistēmu, kas ļautu, no vienas puses, ņemt vērā viena gada finanšu korekcijas, bet, no otras puses, – finanšu korekcijas visā programmas dzīves cikla laikā;

                  193.

                  aicina Komisiju palīdzēt dalībvalstīm padarīt pirmā līmeņa kontroles un valsts revīzijas iestāžu darbu daudz efektīvāku, apmainoties ar informāciju par paraugpraksi un ciešāk sadarbojoties Komisijai, Revīzijas palātai un valstu iestādēm (“trīspusējās sanāksmes”); turklāt uzskata, ka valstu revīzijas iestādes varētu likt papildu uzsvaru uz sasniegto rezultātu un Savienības fondu apguves efektivitātes pēcpārbaudi, nevis piemērot tikai kvantitatīvu pieeju neatkarīgi no projekta galīgajiem mērķiem;

                  194.

                  aicina Komisiju sākt gatavot labākās paraugprakses rokasgrāmatu, ņemot vērā pašreizējā plānošanas periodā gūto pieredzi un ietverot praktiskos rezultātus, panākto ietekmi un gūtās atziņas, lai optimizētu līdzekļu apgūšanas procesu un samazinātu kļūdu līmeni; šajā sakarā norāda, ka tas nāktu par labu iespējamiem turpmākajiem līdzekļu saņēmējiem nākamajā plānošanas periodā 2014.–2020. gadā, tostarp Horvātijai, kā arī potenciālajām kandidātvalstīm;

         Transports un tūrisms

                  195.

                  norāda, ka, analizējot 2011. finanšu gada budžeta izpildi, Revīzijas palāta tāpat kā iepriekšējos gados galveno uzmanību veltīja kohēzijas politikai un enerģētikas politikai, nevis transporta politikai; uzsver, ka šīs politikas ir saistītas ar iekšējā tirgus attīstību, konkurenci un inovāciju veicināšanu, un transporta tīklu integrēšanu;

                  196.

                  norāda, ka sadarbībai transporta jomā kopuzņēmuma Clean Sky ietvaros paredzētās apropriācijas 2011. gadā tika samazinātas par EUR 51 miljonu tāpēc, ka tika pārskatīta rūpniecības politikas pieeja, un vispārējas intereses projektiem Eiropas transporta tīklos paredzētās maksājumu apropriācijas tika samazinātas par EUR 60 miljoniem ar termiņiem saistītu iemeslu dēļ un lai ļautu pilnībā izmantot pārnesumus no 2010. gada; atzīst, ka kopuzņēmuma SESAR naudas plūsmas samazināšana notika saskaņā ar Revīzijas palātas ieteikumu;

                  197.

                  pauž nožēlu, ka pēc transporta drošībai paredzēto maksājumu apropriāciju zemā izlietojuma līmeņa 2010. gadā un Komisijas pieprasījuma sniegt skaidrojumu par šo situāciju netika sniegta sīkāka informācija par apropriāciju apmēru un to izlietojuma līmeni 2011. gadā;

                  198.

                  norāda, ka transporta jomas projektu īpatnības bieži vien izraisa būtiskas maksājumu daļas koncentrāciju ierobežotā laikposmā, it īpaši gada beigās, un pauž bažas par šīs parādības iespējamo negatīvo ietekmi uz revīziju;

         Nodarbinātība un sociālās lietas

         Kļūdu īpatsvars salīdzinājumā ar efektivitāti

                  199.

                  norāda uz Revīzijas palātas novērtējumu, ka, visticamāk, kļūdu īpatsvars šajā izdevumu jomā ir 2,2 % un ka Revīzijas palātas veiktās revīzijas rezultāti liecina par nepilnībām, jo īpaši izdevumu “pirmā līmeņa kontroles sistēmās”, par kurām ir atbildīgas dalībvalstu iestādes un starpniekiestādes;

                  200.

                  norāda, ka 2011. gadā ģenerāldirektors gada darbības pārskatā iekļāva atrunas attiecībā uz darbības programmām Beļģijā, Čehijā, Vācijā, Itālijā, Spānijā, Latvijā, Lietuvā, Rumānijā, Slovākijā un Apvienotajā Karalistē;

                  201.

                  ar gandarījumu norāda, ka iespējamākais kļūdu īpatsvars ir tuvs tam slieksnim, kas liecina par to, ka pastāvīga maksājumu pārtraukšanas, apturēšanas un finanšu korekciju īstenošana pozitīvi ietekmē kopējo kļūdu īpatsvaru;

                  202.

                  pauž bažas par to, ka dalībvalstu iestādēm bija pietiekami daudz informācijas, lai 76 % reģionālās politikas kļūdaino darījumu atklātu un lai izlabotu vismaz dažas no kļūdām pirms izdevumu apstiprināšanas Komisijai;

                  203.

                  uzsver, ka dalībvalstu revīzijas iestāžu pienākums ir izstrādāt noteikumiem un pasākumiem nepieciešamo “iekšējo paškontroli”, lai atklātu un labotu “pirmajā līmenī” pieļautās kļūdas;

                  204.

                  ņem vērā atrunu skaitu (24 programmas), ko iekļāvis Komisijas Nodarbinātības, sociālo lietu un iekļautības ĢD un kas 2011. gadā atbilst EUR 57,7 miljoniem; turklāt norāda, ka maksājumi 21 programmā EUR 911 miljonu vērtībā tika uz laiku pārtraukti; atzinīgi vērtē Komisijas strikto pieeju, tostarp vispārīgo noteikumu, ka uzkrāts atlikuma risks 2 % apjomā izraisa attiecīgās programmas atrunu;

                  205.

                  atzinīgi vērtē to, ka 2011. gadā pirmo reizi nodarbinātības un sociālo lietu jomas pārbaudes un novērtēšana ir veikta atsevišķi no kohēzijas politikas nodaļas; atzinīgi vērtē to, ka šajā politikas jomā ir samazinājies kļūdu īpatsvars, t. i., 2,2 % salīdzinājumā ar 3,9 %, kas ir vidējais rādītājs visām politikas jomām; tomēr norāda, ka tika veikta līdzekļu atmaksa par neatbilstīgiem izdevumiem;

                  206.

                  atgādina, ka ir jāuzrauga finanšu instrumentu darbības rādītāji un jāsalīdzina tie ar politikas mērķiem – stratēģijā “Eiropa 2020” noteiktajiem mērķiem –, lai spētu konstatēt trūkumus un panāktu progresu; prasa katru gadu nodrošināt, lai būtu pieejama informācija un dati par sniegumu; uzskata, ka saistībā ar pašreizējo ekonomikas un finanšu krīzi ir ārkārtīgi nepieciešami pēc vairākiem kritērijiem apkopoti darbības dati par ESF intervencēm;

                  207.

                  pauž nožēlu par to, ka EUR 2,7 miljardus lielu summu nevarēja izmaksāt līdzekļu saņēmējiem maksājumu apropriāciju nepietiekama apmēra dēļ, lai gan ESF budžeta pozīcijām tika piešķirti papildu līdzekļi, veicot pārvietojumus starp budžeta pozīcijām un pieņemot budžeta grozījumu; aicina Komisiju ikgadējā budžeta procedūrā nākt klajā ar priekšlikumu par precīzām maksājumu apropriācijām un Padomi par to vienoties, lai izvairītos no neskaidrības un nevajadzīga procesuālā sloga radīšanas budžeta lēmējinstitūcijai un nodrošinātu savlaicīgus maksājumus līdzekļu saņēmējiem;

                  208.

                  atzinīgi vērtē to, ka ESF vajadzībām operatīvās tehniskās palīdzības budžeta pozīcijai tika piešķirti papildu EUR 3,25 miljoni, lai izmantotu konkrētās zināšanas un tiešā veidā atbalstītu Grieķijas ESF darbības programmas īstenošanu;

                  209.

                  uzsver nepieciešamību uzlabot ESF revīzijas iestāžu darba efektivitāti un kvalitāti;

                  210.

                  norāda uz to, ka programmas “Progress” nodarbinātības sadaļā izdevumu proporcionālā daļa ir nedaudz mazāka, nekā norādīts programmā; ņemot vērā novērtējuma ziņojumā (44) iekļautos secinājumus, uzskata, ka būtu jāpalielina izdevumi politiskām konsultācijām, pētījumiem un analīzei, kā arī debatēm par nodarbinātības politiku;

                  211.

                  attiecībā uz īstenošanu atkārtoti aicina nodrošināt kopējā maksājumu apropriāciju īpatsvara samērīgu pieaugumu salīdzinājumā ar kopējo saistību apropriāciju īpatsvaru, lai izvairītos no tā, ka veidojas neproporcionāli liels nesamaksāto saistību (RAL) apmērs (65 % no kopējā Kohēzijas fonda finansējuma apmēra 2011. gada beigās);

         Kļūdu cēloņi

                  212.

                  norāda, ka Revīzijas palāta atklājusi neattiecināmu izdevumu atlīdzināšanu 13 % no 180 darījumiem, kuri tika revidēti ESF, un ka šādas kļūdas veido 77 % no visām skaitliski izsakāmajām kļūdām un aptuveni 73 % no paredzamā kļūdu īpatsvara šajā politikas jomā;

                  213.

                  pauž dziļas bažas par to, ka 86 % kļūdu, ko Revīzijas palāta aprēķinājusi ESF programmās Savienības līmenī, rodas valsts likumu nepareizas piemērošanas dēļ – sākot no pārrakstīšanās kļūdām, pārmērīgi sarežģītiem noteikumiem (“pārmērīgas reglamentēšanas”), līdz pat nepietiekamai pirmā līmeņa kontrolei;

         Pārskati un finanšu korekcijas

                  214.

                  uzskata, ka Komisijas izstrādātais korekciju mehānisms pietiekami novērš kļūdas un trūkumus, kas atklāti daudzgadu perioda laikā un noslēgumā; norāda, ka līdz 2012. gada novembrim Komisija papildus 2011. gadā īstenotajiem pasākumiem bija pieņēmusi divus apturēšanas un 34 pārtraukšanas lēmumus; minētie lēmumu aptver EUR 153 miljonus; turklāt norāda, ka Komisija līdz 2012. gada novembrim piesprieda EUR 153 miljonu vērtas finanšu korekcijas;

         2000.–2006. gada plānošanas perioda slēgšanas progress

                  215.

                  atzīst, ka dalībvalstīm ir jāiesniedz trīs slēgšanas dokumenti: apliecināts galīgo izdevumu pārskats, tostarp galīgā maksājumu pieteikums, galīgais izpildes ziņojums, kā arī paziņojums par atbalsta izbeigšanu; plānošanas periodā tas attiecas uz 239 programmām;

                  216.

                  ņem vērā, ka 149 programmas (62 %) tika slēgtas līdz 2012. gada oktobra beigām; norāda, ka joprojām ir atvērtas saistību apropriācijas EUR 1 889 miljonu apmērā;

         Krāpšanas novēršana

                  217.

                  atzinīgi novērtē EMPL ĢD un REGIO ĢD izstrādātos viedos IT rīkus krāpšanas novēršanai, atklāšanai un izmeklēšanai, piemēram, ARACHNE riska novērtēšanas rīku; norāda, ka izmēģinājuma pasākums tika veikts Beļģijā, Portugālē un Ungārijā, kā rezultātā sākotnējais riska novērtēšanas rīks tika papildināts ar moduļiem, kas var bagātināt datus ar ārēju publiski pieejamu informāciju; saprot, ka ARACHNE rīks būs gatavs 2013. gada pavasarī, bet līdz 2013. gada beigām visas dalībvalstis varēs brīvprātīgi izmantot šo rīku;

         Ieteikumi

                  218.

                  aicina Komisiju palīdzēt dalībvalstīm sagatavot visaptverošus, nozīmīgus un salīdzināmus revīzijas kontroles ziņojumus, tostarp iekļaut nodaļu par to, kā attiecīgajā valstī Savienības finanšu līdzekļu ieguldījumi palīdzējuši sasniegt stratēģijas “Eiropa 2020” mērķus;

                  219.

                  šajā kontekstā vērš Komisijas un dalībvalstu uzmanību uz to, ka stratēģijas “Eiropa 2020” mērķos paredzēts, ka darbības programmām jākļūst tādām, lai to apakšmērķi būtu specifiski, izmērāmi, sasniedzami un aktuāli un lai programmas būtu vieglāk izvērtēt ar lietderības revīzijām;

                  220.

                  atbalsta Revīzijas palātas uzskatu, ka Komisijai vēl vairāk jāizmanto esošā sankciju sistēma (pārtraukšana, apturēšana, finanšu korekcijas), nākamā plānošanas periodā laikā samazinot iespēju aizstāt neattiecināmus izdevumus ar citiem izdevumiem un radot papildu stimulu dalībvalstīm atklāt un labot kļūdas agrīnā stadijā;

                  221.

                  aicina Komisiju un Revīzijas palātu izveidot pārredzamu sistēmu, kas ļautu, no vienas puses, ņemt vērā viena gada finanšu korekcijas, bet, no otras puses, – finanšu korekcijas visā programmas dzīves cikla laikā;

                  222.

                  aicina Komisiju palīdzēt dalībvalstīm padarīt pirmā līmeņa kontroles un valsts revīzijas iestāžu darbu daudz efektīvāku, apmainoties ar informāciju par paraugpraksi un ciešāk sadarbojoties Komisijai, Revīzijas palātai un valstu iestādēm (“trīspusējās sanāksmes”); atzinīgi vērtē trīspusējās sanāksmes kā svarīgu daļu no diskusiju procesa, kura mērķis ir stiprināt sadarbību starp iesaistītajām pusēm, lai daudz efektīvāk atklātu un labotu kļūdas, jo īpaši attiecībā uz ESF;

                  223.

                  piekrīt Komisijai, ka īpaši būtu jāuzsver:

                              —

                              izmaksu deklarēšanas uzlabošana un to verifikācija valsts/reģiona līmenī,

                              —

                              atbalsts pārvaldības un kontroles iestādēm, lai atklātu galvenos kļūdu cēloņus viskritiskākajās darbības programmās,

                              —

                              “vienkāršotās izmaksu iespējas”, izmaksājot atlīdzības, pamatojoties uz standarta vienības izmaksām, netiešām izmaksām atbilstoši iepriekš definētai vienotas likmes procentuālai daļai no tiešajām projekta izmaksām, kā arī uz vienreizējiem maksājumiem;

         Bulgārija un Rumānija

                  224.

                  ar bažām norāda uz Komisijas starpposma ziņojumu par Rumānijas progresu, kas sasniegts sadarbības un pārbaudes mehānisma ietvaros, jo īpaši ņemot vērā Rumānijas spējas aizsargāt Eiropas Savienības finanšu intereses; pauž bažas par ziņojumā minēto novērtējumu, ka tikai neliels progress ir panākts attiecībā uz to, lai nepieļautu korupciju saistībā ar publisko iepirkumu un sodītu par to; uzsver, ka ir svarīgs ziņojumā minētais ieteikums valdībai iecelt jaunu vadību prokuratūrai un Nacionālajai Korupcijas apkarošanas aģentūrai (DNS); aicina Komisiju saistībā ar Rumānijas valdību nelokāmi un mērķtiecīgi uzstāt, ka Komisijas ieteikumi ir jāievēro un jāprecizē; visbeidzot, sagaida, ka Komisija sadarbībā ar Rumānijas valdību veiks virkni pasākumu Rumānijas tiesību sistēmas integritātes palielināšanai;

                  225.

                  ar bažām norāda uz Komisijas ziņojumu par Bulgārijas progresu, kas sasniegts sadarbības un pārbaudes mehānisma ietvaros, jo ir nepieciešami turpmāki centieni, lai panāktu taustāmus rezultātus uzraudzītajās nozarēs; aicina efektīvi īstenot izveidoto leģislatīvo un institucionālo sistēmu; ar bažām norāda uz ziņojumā minēto paziņojumu, ka Augstākā tieslietu padome (ATP) nav lietojusi tai attiecīgi piešķirtās jaunās pilnvaras, kuru mērķis ir efektīvi pārvaldīt tiesu iestādes un veikt tajās visaptverošu reformu procesu; atzinīgi vērtē Bulgārijas valdības centienus atjaunot ATP mandātu, lai tā spētu īstenot fundamentālu reformu, izmantojot jaunus noteikumus šādās jomās – ATP kandidātu publiska uzklausīšana, skaidri kritēriji viņu profesionālajai un izglītības kvalifikācijai un vīzija par tiesu iestāžu efektivitāti, atbildību un integritāti; atzīst, ka izveidotās jaunās specializētās struktūras parāda apņēmību pielāgot pašreizējās struktūras, lai efektīvāk apkarotu organizēto noziedzību; tomēr norāda – ziņojumā minēts, ka šie jaunie instrumenti vēl nav devuši gaidītos rezultātus attiecībā uz nozīmīgām lietām; ar lielām bažām norāda, ka izmeklēšanas par apsūdzībām korupcijā un pilnvaru ļaunprātīgā izmantošanā, ko veikuši tiesneši, ir saņēmušas īpaši vāju atbildi no tiesu varas; turklāt pauž bažas par to, ka publiskā iepirkuma tiesību aktu vāja īstenošana varētu kļūt par svarīgu avotu korupcijai un Savienības iepirkuma noteikumu nopietniem pārkāpumiem, kā arī pasliktināt sabiedrisko preču ar Eiropas pievienoto vērtību piegādi un izniekot Savienības publiskos līdzekļus; atzinīgi vērtē grozīto publiskā iepirkuma likumu, nosakot ex ante kontroli attiecībā uz konkursa procedūrām, lai garantētu publisko līdzekļu pienācīgu izlietojumu; aicina Komisiju saistībā ar Bulgārijas iestādēm nelokāmi un mērķtiecīgi uzstāt, ka Komisijas ieteikumi ir jāievēro; visbeidzot, sagaida, ka Komisija sadarbībā ar Bulgārijas tiesu iestādēm veiks virkni pasākumu Bulgārijas tiesību sistēmas integritātes palielināšanai;

         Struktūrfondu kontrole Čehijā

                  226.

                  pieņem zināšanai, ka Čehijas valdība 2012. gadā ir īstenojusi rīcības plānu; ar bažām norāda uz revīzijas darbību centralizāciju, pakļaujot tās galvenajai revīzijas iestādei Čehijas Finanšu ministrijā, jo Revīzijas palāta ziņoja, ka šī revīzijas iestāde ir bijusi neefektīva; aicina Komisiju ziņot budžeta izpildes apstiprinātājiestādei par korekcijām attiecībā uz revīzijas iestādes personālu, pamatojoties uz Čehijas valdības analīzi, kā prasīts rīcības plānā;

                  227.

                  norāda, ka Komisija nav piemērojusi korekcijas saistībā ar revīzijas sistēmas neveiksmīgo darbību Čehijā; tomēr norāda, ka Komisija piemēroja korekcijas dažām darbības programmām, galvenokārt saistībā ar trūkumiem vadības un kontroles sistēmu darbībā (kļūdas publiskajā iepirkumā un darbību atlasē); norāda, ka piemērotās korekcijas var attiecināt uz citiem projektiem; pauž bažas par Revīzijas palātas sākotnēji sniegto informāciju, kas liecināja, ka Čehijas Finanšu ministrija ir izmantojusi savu revīzijas iestādes un sertifikācijas iestādes statusu, lai ietekmētu galīgo kļūdu īpatsvaru; aicina Komisiju detalizēti ziņot Parlamentam par šo jautājumu; aicina Komisiju sadarbībā ar Čehijas valdību izstrādāt rīcības plānu par to, kā pašos pamatos novērst revīzijas sistēmas nepilnības, un uzraudzīt tā īstenošanu;

         Dzimuma jautājumi

                  228.

                  uzsver, ka saskaņā ar LESD 8. pantu viens no Savienības pamatprincipiem ir sieviešu un vīriešu līdztiesības sekmēšana; atkārtoti prasa, lai visas Savienības budžeta procedūrā iesaistītās puses budžeta plānošanā ievērotu dzimumu līdztiesības principu; tādēļ aicina Revīzijas palātu katrā attiecīgā gadījumā vērtēt Savienības budžeta izpildi dzimumu līdztiesības kontekstā;

                  229.

                  pauž nožēlu par to, ka gada pārskatā nav nedz Revīzijas palātas apsvērumu, nedz attiecīgu Komisijas atbilžu par budžeta izlietojumu saistībā ar sieviešu un vīriešu līdztiesības veicināšanu;

                  230.

                  norāda, ka daudzi Revīzijas palātas apsvērumi un Komisijas atbildes attiecas uz sadaļu “Nodarbinātība un sociālās lietas”, respektīvi, politikas jomu, kas pirmām kārtām skar dzimumu līdztiesību; prasa Revīzijas palātai sniegt izsmeļošākas ziņas, ja kāds no minētajiem apsvērumiem ir saistīts ar līdzekļu izlietojumu dzimumu līdztiesības nodrošināšanai;

                  231.

                  atkārtoti aicina turpināt centienus izstrādāt datu dalījumu pa dzimumiem, kuri ļautu pienācīgi uzraudzīt, kā piešķirtie budžeta līdzekļi ietekmē sieviešu un vīriešu ekonomiskās un sociālās iespējas, lai šo informāciju varētu ietvert ziņojumos par budžeta izpildi; uzsver, ka jaunā daudzgadu finanšu shēma paredz iespēju izstrādāt un ieviest šādu datu dalījumu un ievērot dzimumu līdztiesības principu budžeta plānošanā, izmantojot to kā labas pārvaldības līdzekli;

         Ārējās attiecības, atbalsts un paplašināšanās

                  232.

                  uzsver, ka Savienības līdzekļi ir jāpārvalda saskaņā ar pārredzamības un pareizas pārvaldības principiem; norāda uz Revīzijas palātas konstatējumu, ka 2011. finanšu gadā 4. budžeta pozīcijas maksājumos būtisku kļūdu nebija, savukārt starpposma un galīgajos maksājumos kļūdas bija; turklāt norāda, ka ne visas kļūdas bija skaitliski nosakāmas;

                  233.

                  norāda uz Savienības ārējās palīdzības finansēšanas specifiku, kuru – lai gan tai piemēro tādus pašus noteikumus un kontroles prasības kā pārējam Savienības budžetam – daļēji īsteno personas un struktūras ārpus Savienības, turklāt reizēm sarežģītos apstākļos, un vienlaikus tai ir jāsaglabā elastīgums un spēja reaģēt uz krīzes situācijām un dažādām vajadzībām;

                  234.

                  atbalsta visus Revīzijas palātas ieteikumus attiecībā uz sadaļu “Ārējās attiecības, palīdzība un paplašināšanās”, un it īpaši tos, kas attiecas uz Ārpolitikas instrumentu dienesta ģenerāldirektorātu un uzlabojumiem, kas tam jāveic kopējās ārpolitikas un drošības politikas budžeta pārvaldībā;

                  235.

                  uzsver, ka ir jāpanāk lielāka pārredzamība vēlēšanu novērošanas misijām piešķirto līdzekļu pārvaldībā; prasa Komisijai par katru finanšu gadu iesniegt budžeta lēmējinstitūcijai pārskatu, kurā būtu ietvertas visu misiju izmaksas pa budžeta pozīcijām, tai skaitā izmaksas, kas saistītas ar ārējiem pakalpojumu sniedzējiem;

                  236.

                  vērš uzmanību uz nepieciešamību vienas vēlēšanu novērošanas misijas materiālus (mēbeles, datorus utt.) atkārtoti izmantot citu vēlēšanu misiju vai Savienības delegāciju vajadzībām, lai maksimāli palielinātu to izmantošanu;

                  237.

                  atzinīgi vērtē to, ka Komisija, ņemot vērā Revīzijas palātas ieteikumu, kā daļu no jaunajām budžeta atbalsta pamatnostādnēm ir izstrādājusi uzlabotu budžeta atbalsta riska pārvaldības sistēmu (pilnībā izmantojama no 2013. gada 1. janvāra);

                  238.

                  tomēr attiecībā uz budžeta atbalstu norāda uz Revīzijas palātas atrunām un brīdinājumiem par risku, kas saistīts ar pārkāpumiem, krāpšanu un korupciju; atkārtoti pauž stingru pārliecību, ka budžeta atbalsts – lai gan ir svarīgs ārējās palīdzības sniegšanas veids – jāpakļauj īpaši stingriem politiskiem, juridiskiem un revīzijas priekšnosacījumiem;

                  239.

                  atzinīgi vērtē ar pilsoniskās sabiedrības organizāciju palīdzību novirzītā Savienības atbalsta efektivitātes novērtējuma ziņojuma rezultātus; vērš uzmanību uz vienu no galvenajiem ziņojuma ieteikumiem – samazināt apgrūtinošo procedūru negatīvo ietekmi uz pilsoniskās sabiedrības organizāciju īstenoto programmu efektivitāti – un atzinīgi vērtē to, ka ir ieviestas jaunas izvēles iespējas, lai atvieglotu piekļuvi finansējumam;

                  240.

                  atzinīgi vērtē to, ka Komisija uzskata Savienības projektu pārredzamību par būtisku elementu pareizā projektu īstenošanā un ka par obligātu ir noteikta komunikāciju plāna sagatavošana katram projektam;

                  241.

                  ar gandarījumu norāda, ka Revīzijas palātas aprēķinātais kļūdu īpatsvars no Savienības budžeta sniegtajā ārējā palīdzībā liecina – divus gadus pēc kārtas būtiskas kļūdas nav konstatētas; tomēr pauž bažas par to, ka būtiskas kļūdas tika konstatētas pagaidu un galīgajos maksājumos un ka Revīzijas palātas konstatēto kļūdu kopējais biežums maksājumos bija lielāks nekā iepriekšējos divos gados (33 % 2011. gadā salīdzinājumā ar 23 % 2010. gadā un 22 % 2009. gadā);

                  242.

                  pauž bažas par to, ka EuropeAid un Humānās palīdzības un civilās aizsardzības ģenerāldirektorāta uzraudzības un kontroles sistēmas atkal izrādījušās tikai daļēji efektīvas; jo īpaši norāda uz nepieciešamību uzlabot šīs sistēmas delegācijās; aicina Komisiju paredzēt pietiekamus līdzekļus delegāciju personālam, lai savlaicīgi un pienācīgi veiktu uzraudzību un kontroli; atzinīgi vērtē to, ka 2011. gada jūlijā tika ieviesta sešu mēnešu ārējās palīdzības pārvaldības ziņojuma jauna versija, kuras mērķis ir stiprināt pārskatatbildības saikni starp delegācijām un EuropeAid galveno biroju;

                  243.

                  atkārtoti pauž bažas par lielo kļūdu biežumu, kas rodas, ievadot datus ārējās palīdzības pārvaldības informācijas sistēmā (CRIS), un kas var negatīvi ietekmēt gada pārskatu sagatavošanā izmantoto datu ticamību; aicina Komisiju turpināt ieguldīt līdzekļus datu kvalitātes uzlabošanā un CRIS funkcionalitātes pilnveidošanā, jo īpaši saistot revīzijas rezultātus ar līdzekļu atgūšanu (45);

                  244.

                  ar nepacietību gaida pirmos rezultātus, ko sniegs Komisijas jaunā atlikušo kļūdu īpatsvara aprēķināšanas metode, kuru pirmo reizi piemēros ārējo attiecību direktorātiem attiecībā uz 2012. finanšu gadu;

                  245.

                  tāpat kā Revīzijas palāta, pauž lielas bažas par palīdzības pārvaldībai paredzēto personāla resursu nepietiekamību, jo īpaši EuropeAid Iekšējās revīzijas nodaļā un delegācijās, un galvenajā birojā strādājošo līgumdarbinieku lielās mainības un Komisijas 2011. gada vidū notikušās reorganizācijas iespējamo negatīvo ietekmi uz palīdzības pārvaldību; prasa Padomei kā otrajai budžeta lēmējinstitūcijas iestādei uzņemties atbildību par to, lai tiktu nodrošināts, ka palīdzību turpmākajos gados joprojām var pārvaldīt atbilstīgi augstākajiem standartiem;

                  246.

                  norāda, ka 2011. gadā – Eiropas Ārējās darbības dienesta (EĀDD) pirmajā pilnīgajā darbības gadā – EĀDD un Komisijas personāls delegācijās tika nošķirts gan piešķīruma, gan finansējuma ziņā; pauž bažas par to, ka 2011. gadā vismaz 43 EĀDD darbinieki gadā tika norīkoti darbā EuropeAid un šis skaits nopietni pārsniedza apstiprinātās elastīguma robežas, kas tika definētas sadarbības noteikumos, par kuriem abas organizācijas bija vienojušās; mudina EĀDD un Komisiju – lai neapdraudētu Savienības palīdzības pareizu finanšu pārvaldību – pilnībā ievērot sadarbības noteikumus, jo īpaši nodrošinot to, ka EuropeAid personāls pievērš uzmanību atbilstīgas palīdzības pārvaldības garantēšanai;

                  247.

                  uzsver, ka kaimiņvalstu reģiona jomā nodarbināto EuropeAid darbinieku skaita palielinājums nebūtu jāpanāk, samazinot un pārceļot uz šo jomu personālu, kas pārvalda citu reģionu vismazāk attīstītajām valstīm un valstīm ar zemiem ienākumiem paredzēto Savienības palīdzību; uzskata, ka iespējamo papildu vajadzību risināšanai ir jāpieņem darbā papildu personāls;

                  248.

                  mudina Komisiju un EĀDD, izstrādājot jaunas izdevumu programmas, kas tiks iekļautas nākamajā daudzgadu finanšu shēmā 2014.–2020. gadam, vairāk pievērst uzmanību rezultātiem un ietekmes izmērīšanai, cita starpā izmantojot iepriekš definētus, katrai valstij paredzētus, skaidrus, pārredzamus un izmērāmus rādītājus, kas pielāgoti katra instrumenta īpatnībām un mērķiem; atbalsta Revīzijas palātas ieteikumus par to, ka Komisijai būtu jādefinē politikas mērķi, lai labāk parādītu, kā tā nodrošina Savienības pievienoto vērtību nākamajā plānošanas periodā; atkārtoti aicina iesaistīt Savienības palīdzības novērtēšanas posmā visas attiecīgās ieinteresētās personas, tostarp partnervalstu pilsonisko sabiedrību un vietējās iestādes;

                  249.

                  pauž bažas par atšķirīgajām metodēm, kuras izmanto Revīzijas palāta, lai kopējā budžetā aprēķinātu kļūdu īpatsvaru darījumos attiecībā uz ārējām attiecībām, atbalstu un paplašināšanos, no vienas puses, un par kļūdu īpatsvaru Eiropas Attīstības fonda (EAF) maksājumos, no otras puses; pieņem zināšanai, ka Revīzijas palāta ir nolēmusi no 2012. gada pielāgot savas metodes, lai sniegtu Parlamentam vienotu pārskatu par Savienības ārējo pasākumu stāvokli;

                  250.

                  saistībā ar EĀDD izveidošanu prasa skaidri sadalīt un koordinēt Komisijas un EĀDD pienākumus un atbildību attiecībā uz budžeta plānošanu un izpildi trešās valstīs;

                  251.

                  aicina Komisiju līdz 2013. gada jūlijam ziņot par to NVO skaitu, kurām Savienība dod savu ieguldījumu, bet kurām nav nekādu ieņēmumu, izņemot finansējumu no valdības aģentūrām;

                  252.

                  aicina iesniegt detalizētu kopsavilkumu par līdzekļu piešķiršanu Lībijai; prasa precizēt, vai ir atsaukta Savienības vēstnieka Lībijā pastarpinātā deleģēšana;

                  253.

                  aicina Komisiju progresa ziņojumos norāžu atvieglošanai izmantot “luksoforu sistēmu”, lai parādītu uzlabojumus vai pasliktināšanos salīdzinājumā ar iepriekšējo gadu;

         Palīdzība Haiti

                  254.

                  pauž bažas par ziņu, ka nav publicēti Haiti Republikai sniegtā budžeta atbalsta darbības rādītāji; mudina Komisiju publiskot šos rādītājus un attiecīgo vērtējumu par Haiti valdības darbību, lai tā varētu saņemt budžeta atbalstu;

                  255.

                  ņem vērā, ka jaunie budžeta atbalsta kritēriji ir noteikti Komisijas politikas nostādnē “Turpmāka pieeja saistībā ar ES budžeta atbalstu trešām valstīm”; aicina Komisiju piemērot šos kritērijus, sākot no 2013. gada, pārredzamā veidā Haiti valdībai sniegtajam budžeta atbalstam;

                  256.

                  pauž dziļu nožēlu par to, ka, neraugoties uz solījumu, Komisija vēl joprojām nav publicējusi to projektu sarakstu, ko Savienība finansē Haiti; aicina Komisiju nekavējoties publicēt minēto sarakstu un sniegt šo projektu ilgtspējības novērtējumu piecu gadu perspektīvā;

                  257.

                  mudina Komisiju 2013. gadā veikt līdz šim neveikto un joprojām atlikto Savienības atbalsta programmas Haiti vispārējās ietekmes novērtējumu un sagatavot par to ziņojumu budžeta izpildes apstiprinātājinstitūcijai;

                  258.

                  pauž bažas par Revīzijas palātas Īpašajos ziņojumos Nr. 1/2012 un Nr. 13/2012 ietvertajiem konstatējumiem par to, cik efektīva ir bijusi Eiropas Savienības Attīstības palīdzība pārtikas nodrošinājumam Subsahāras Āfrikā un Eiropas Savienības Attīstības palīdzība dzeramūdens apgādei un pamatsanitārijai Subsahāras Āfrikā, kas raisa bažas par ES palīdzības ilgtspējību; atzinīgi vērtē Revīzijas palātas ieteikumus, kas ietverti šajos ziņojumos, un mudina Komisiju ņemt šos ieteikumus vērā, lai maksimāli palielinātu ieguvumus no Savienības attīstības izdevumiem;

                  259.

                  atzinīgi vērtē atbilstoši jaunajai Finanšu regulai (ES, Euratom) Nr. 966/2012 radīto Savienības Garantiju fondu, kas palielinās Savienības darbības redzamību un ļaus ciešāk kontrolēt Savienības līdzekļu piegādes ķēdi; aicina Komisiju ziņot Parlamentam par šo līdzekļu izlietojuma efektivitāti;

         Pētniecība un citas iekšpolitikas jomas

                  260.

                  pauž bažas par to, ka pētniecības nozares programmas īsteno ar tiešu centralizētu un netiešu centralizētu pārvaldību, kas saistīta ar sešiem Komisijas ģenerāldirektorātiem un divām izpildaģentūrām; turklāt norāda, ka dažas budžeta daļas pildītas saskaņā ar netiešu centralizētu pārvaldību kopuzņēmumos un Eiropas Investīciju bankā;

                  261.

                  pauž nožēlu par to, ka ļoti daudzi Komisijas dienesti, kas iesaistīti šajā politikas jomā, neskaidri definē lēmumu pieņemšanu un atbildības robežas; aicina Komisiju pārskatīt komisāru portfeļu sadalījumu, lai labāk atspoguļotu kompetenču sadalījumu starp Parlamenta komitejām, ņemot vērā, ka tā ir plaši izplatīta prakse dalībvalstīs;

                  262.

                  pauž bažas par Ignalinas atomelektrostacijas (Lietuvā) nojaukšanas darbu kavēšanos nesaskaņu dēļ starp iestādēm un līgumdarbu veicējiem; atzinīgi vērtē un atbalsta to, ka Komisija un starptautiskie sponsori līdz konflikta atrisināšanai atbilstoši Parlamenta Budžeta kontroles komitejas ieteikumam nolēma apturēt atbalstu šim projektam;

                  263.

                  ir ļoti nobažījies par to, ka pašlaik trūkst ticamas informācijas par summām, kas nepieciešamas, lai pabeigtu visu ekspluatācijas izbeigšanas procesu; atzīst, ka šajā procesā vēl joprojām ir nepieciešamas ievērojamas summas, un pauž nožēlu par to, ka dalībvalstis nav izveidojušas nepieciešamos mehānismus, lai nodrošinātu šo papildu finansējumu; atgādina un uzsver, ka galīgā atbildība par drošu slēgšanu ir dalībvalstij, kurā atrodas attiecīgā kodolspēkstacija; norāda, ka šā pienākuma neizpilde pakļauj riskam Savienības pilsoņus;

                  264.

                  norāda, ka Eiropas Rekonstrukcijas un attīstības banka (ERAB) pasūtīja ekspertu ziņojumu citstarp arī no Zviedrijas ekspertiem (SKB), kas apstiprināja, ka GNS degvielas elementu konteineri ir droši; ar bažām norāda, ka šī dokumentācija par degvielas elementu konteineriem, kas jau sen ir pieejama, netika nosūtīta Lietuvas apstiprinātājiestādei; norāda, ka tikmēr, kamēr degvielas elementi netiks glabāti konteineros, Ignalinas spēkstacija ir jāpārvalda tā, it kā tā darbotos, kas nozīmē to, ka ES ir jāturpina finansēt apmēram 2 000 tās darbinieku; aicina Komisiju nepieņemt no Lietuvas valdības nekādus attaisnojumus, kas nozīmētu atļaujas došanu un projekta turpmāku atlikšanu; aicina Komisiju noteikt stingru grafiku un piedraudēt ar sankcijām, ja tas netiks stingri ievērots;

                  265.

                  aicina Bulgāriju, Lietuvu un Slovākiju izstrādāt ekspluatācijas izbeigšanas plānus, tostarp precīzus finansējuma apjomus, paskaidrojot, kā kodolspēkstaciju slēgšana tiks finansēta;

         Kļūdu īpatsvars salīdzinājumā ar efektivitāti

                  266.

                  norāda, ka iespējamāko kļūdu īpatsvaru 2011. gadā izdevumu jomā, kas pārsvarā tiek pārvaldīts centralizēti, Revīzijas palāta aplēsa 3 % apmērā, kas ir vairāk nekā divkārtīgs pieaugums kopš 2010. gada (1,4 %);

         Kļūdu cēloņi

                  267.

                  norāda, ka galvenais pārkāpumu risks ir tāds, ka saņēmēji var mākslīgi paaugstināt attiecināmās izmaksas; šādu risku vēl vairāk palielina sarežģītie noteikumi par attiecināmo izmaksu aprēķināšanu; turklāt dažās nozarēs īstenošanas iestādes piemēro atšķirīgus noteikumus; neattiecināmās darbaspēka izmaksas un izmaksas, kas saistītas ar komercdarbību, ir vēl viens kļūdu cēlonis; pauž nožēlu, ka Komisija uz to laikus nereaģēja;

                  268.

                  uzskata par nepieņemamu, ka Revīzijas palāta ir atklājusi arī nepilnības to neatkarīgo revidentu darbībā, kuri apliecināja līdzekļu saņēmēju izmaksu pieprasījumus, jo 25 no 31 gadījuma, kur revidenti bija snieguši nekvalificētu atzinumu, Revīzijas palāta konstatēja kļūdas; pauž bažas par tik izteiktu profesionalitātes trūkumu;

                  269.

                  tomēr pauž gandarījumu par to, ka Revīzijas palāta uzskata ex post revīzijas par efektīvām;

                  270.

                  pauž nožēlu par Revīzijas palātas konstatējumu, ka uzraudzības un kontroles sistēmas, kas ieviestas konkurences un jauninājumu pamatprogrammas (KJP) informācijas un sakaru tehnoloģiju politikas atbalsta programmā, ir neefektīvas; aicina Komisiju nekavējoties uzlabot šo uzraudzības un kontroles sistēmu darbību;

                  271.

                  pieņem zināšanai Revīzijas palātas secinājumus, ka pētniecībai un citām iekšpolitikām paredzētajos maksājumos gadā, kas beidzās 2011. gada 31. decembrī, tika konstatētas būtiskas kļūdas un ka pārbaudītās uzraudzības un kontroles sistēmas attiecībā uz šīm politikas jomām bija tikai daļēji efektīvas; pauž nožēlu, ka Revīzijas palātas pārskatā nav sniegta sīkāka informācija par izdevumiem brīvības, drošības un tiesiskuma telpai;

                  272.

                  uzsver 18 02. nodaļas “Solidaritāte – ārējās robežas, atgriešanās, vīzu politika un personu brīva pārvietošanās” lielo nozīmi Savienības drošībai un ekonomikai; aicina Komisiju uzlabot budžeta plānošanu;

                  273.

                  pieņem zināšanai Komisijas Iekšlietu ģenerāldirektorāta 2011. gada darbības pārskatā iekļautās atrunas attiecībā uz reputācijas riskiem, ko rada kavēšanās ŠIS II ieviešanā; ņem vērā finanšu risku, ko rada atlikušo kļūdu īpatsvars nepārbaudītajos piešķīrumos finanšu programmu “Terorisma novēršana, gatavība teroristu uzbrukumiem un to seku pārvarēšana” un “Noziedzības novēršana un cīņa pret noziedzību” īstenošanai; aicina Komisiju turpināt izsludināto koriģējošo pasākumu īstenošanu;

         Pārskati un finanšu korekcijas

                  274.

                  atzīst, ka Septītās pamatprogrammas dalībnieku skaits ir būtiski pieaudzis gandrīz līdz 20 000 un ka šis pieaugums un sarežģītie noteikumi var izraisīt kļūdas; mudina Komisiju turpināt sniegt ieteikumus un atgriezenisko saiti šīs pamatprogrammas dalībniekiem;

                  275.

                  pauž neizpratni par to, ka līdzekļu saņēmēju revidenti iesniedz kļūdainus finanšu pārskatu apliecinājumus; uzskata, ka Komisijai jākoncentrējas uz privāto revidentu profesionālās kvalifikācijas pārbaudēm un jānodrošina papildu kompetence;

                  276.

                  norāda uz Revīzijas palātas sniegtajiem piemēriem par kļūdām deklarācijās par personāla un netiešajām izmaksām; norāda, ka pamatprogrammas “Apvārsnis 2020” priekšlikums ieviesa būtisku vienkāršošanu noteikumos par šīm izmaksu kategorijām; uzskata, ka šie vienkāršojumi ir būtiski, lai panāktu kļūdu īpatsvara ievērojamu samazināšanos;

                  277.

                  atzīst, ka Komisija, pārskatot ex ante kontroles procedūras, uzņemas atrast līdzsvaru starp ātru apstiprināšanu un kontroli;

                  278.

                  turklāt norāda, ka saistībā ar Septītās pamatprogrammas revīzijas stratēģiju ir revidēti saņēmēji, kas kopumā saņēmuši 48 % no minētās pamatprogrammas budžeta;

                  279.

                  norāda arī to, ka Komisija izmanto vienkāršotu ekstrapolācijas procedūru, kuras pamatā ir vienotās likmes korekcija un kura varētu paātrināt līdzekļu atgūšanas procesu, ja saņēmēji pilnīgi sadarbotos;

         Ieteikumi

                  280.

                  aicina Komisiju uzlabot sadarbību starp visiem ģenerāldirektorātiem un citām iesaistītajām iestādēm, kā arī padarīt pārredzamāku pienākumu sadali, lēmumu pieņemšanas procesu un atbildības robežas;

                  281.

                  pilnībā atbalsta Revīzijas palātas ieteikumus:

                              —

                              veicināt līdzekļu saņēmēju un ārējo revidentu izpratni,

                              —

                              iepazīstināt ārējos revīzijas uzņēmumus ar Komisijas pamatnostādnēm un

                              —

                              izstrādāt revīzijas stratēģiju KJP informācijas un sakaru tehnoloģiju politikas atbalsta programmai;

         Izglītība un kultūra

                  282.

                  aicina Izglītības, audiovizuālās jomas un kultūras izpildaģentūru (EACEA) pārskatīt vienpusējos un neadekvātos finanšu rādītājus, kas noteikti, lai novērtētu līdzekļu saņēmēju finansiālo situāciju, un pieņemt lēmumu par maksājamo dotāciju daļu apmēru, tā kā tas apdraud pat izvēlētos projektus, jo netiek maksātas pirmās maksājuma daļas kā parasti un tiek gaidīts, līdz projekts ir pabeigts, un tad par to tiek ziņots; atgādina EACEA, ka efektīva projektu uzraudzība un pārbaude ietver mazo un vidējo uzņēmumu un ļoti mazo organizāciju vides reālistisku novērtējumu;

                  283.

                  pauž bažas par to, ka EACEA pakārtotajos darījumos saistībā ar Mūžizglītības programmu (2007–2013) ir nozīmīgas kļūdas, kas tika konstatētas ex post pārbaužu laikā; norāda, ka šo kļūdu iemesls galvenokārt ir pienācīgu apliecinošu dokumentu trūkums no līdzekļu saņēmējiem un atbilstības noteikumu neievērošana; mudina EACEA vēl vairāk uzlabot savas kontroles sistēmas, pielāgot tās dažādām līdzekļu saņēmēju kategorijām un uzlabot viņu izpratni par savām finansiālajām saistībām un pārbaudēm;

                  284.

                  atzinīgi vērtē uzlabojumus valsts aģentūru un valsts pārvaldes iestāžu pārvaldības un kontroles sistēmās un to, ka kļūdu īpatsvars valsts aģentūru īstenotajās programmās 2011. gadā ir samazinājies līdz 1 %, kas ir ievērojami mazāk nekā iepriekšējos gados;

                  285.

                  pauž bažas par to, ka jau ceturto gadu pēc kārtas Komisijas Komunikācijas ģenerāldirektorāta gada darbības pārskatā joprojām ir atruna par neatbilstību tiesību aktiem autortiesību jomā, neskatoties uz rīcības plānu, kas tika pieņemts jau 2009. gadā;

                  286.

                  norāda, ka Komisija ir veikusi veiksmīgus pasākumus sporta jomā; tomēr aicina Komisiju attiecībā uz tās rīcībā esošajiem līdzekļiem un budžetu būt ambiciozākai, lai 2014. gadā sagatavotu sporta programmu;

         Administratīvie un citi izdevumi

                  287.

                  aicina Komisiju vairs neatlīdzināt ceļa izdevumus komisāru padomniekiem, kuru darbība nav nesusi nekādus konkrētus rezultātus, līdz iespējams pierādīt viņu darba pievienoto vērtību;

                  288.

                  ar bažām norāda uz Revīzijas palātas secinājumu, ka no revidētajiem 28 gadījumiem 15 gadījumos nebija atjaunināta informācija, kas Individuālo tiesību pārvaldes un maksājumu birojā (PMO) bija pieejama par darbinieku personīgo un ģimenes stāvokli; iesaka Komisijai rīkoties atbilstoši Revīzijas palātas ieteikumam un pieprasīt, lai darbinieki regulāri iesniegtu dokumentus, kas apliecina viņu personīgo situāciju, un izveidot sistēmu šo dokumentu savlaicīgai uzraudzībai;

                  289.

                  aicina Komisiju veikt padziļinātu pētījumu par vienā vietā izvietotu civildienesta ierēdņu un ārlietu dienestu amatiem nepieciešamo kvalifikāciju un piešķirto privilēģiju, darba apstākļu, pabalstu, atvaļinājuma dienu, kā arī atalgojuma līmeņa atšķirībām starp Savienību un dalībvalstīm un par jautājumu, vai šīs atšķirības leģitimē atalgojuma atšķirības starp valsts un Savienības civildienesta ierēdņiem, ņemot vērā attiecīgo piemērojamo nodokļu sistēmu un salīdzinot gadījumus ar standartizētām ģimenes situācijām;

                  290.

                  ar bažām norāda, ka Komisija nespēj sniegt pilnīgu pārskatu par izmaksām, kas radušās saistībā ar ārštata darbinieku un pagaidu darbinieku algošanu katru gadu; prasa sistemātiski uzraudzīt šīs izmaksas un padarīt tās publiski pieejamas;

                  291.

                  aicina Komisiju vairāk izmantot pieejamās tehnoloģijas, piemēram, rīkot telekonferences un izmantot teledarba iespējas, lai samazinātu ēku un ceļa izdevumus; pieprasa Komisijai aprēķināt iespējamos finanšu ietaupījumus, kādus būtu iespējams sasniegt, paaugstinot minēto tehnoloģiju izmantošanu, un iesniegt rezultātus Parlamentam līdz 2013. gada septembrim;

                  292.

                  prasa izveidot starpiestāžu datubāzi par pētījumiem, lai izvairītos no vairākkārtējas vienādu jautājumu finansēšanas un panāktu apmaiņu ar rezultātiem;

         OLAF

                  293.

                  ir saņēmis informāciju no OLAF Uzraudzības komitejas par pamattiesību pārkāpumiem OLAF izmeklēšanu gaitā; pauž nopietnas bažas par informāciju, kas saņemta šajā sakarā, un prasa pilnīgu pārredzamību attiecībā uz šiem gadījumiem neatkarīgi no iesaistīto personu identitātes;

                  294.

                  norāda uz daudziem mēģinājumiem apgrūtināt apstākļu noskaidrošanu attiecībā uz apgalvojumiem par OLAF izmeklēšanas metodēm; uzskata to par nepieņemamu un pieprasa ieviest pilnīgu skaidrību attiecībā uz šiem apgalvojumiem;

         Eirobarometrs

                  295.

                  pauž bažas par galvenokārt zinātniskās publikācijās pausto kritiku par Eirobarometra apsekojumu metodēm un aicina Komisiju sniegt detalizētu atzinumu par šo kritiku;

         Rezultātu iegūšana no Savienības budžeta

                  296.

                  atzinīgi vērtē to, ka Revīzijas palāta otro reizi iesniedz ziņojumu par “budžeta izpildes rezultātiem”, un pieprasa Revīzijas palātai novērtējumu arī par citiem Komisijas dienestiem, jo īpaši par Nodarbinātības, sociālo lietu un iekļautības ĢD, Jūrlietu un zivsaimniecības ĢD, kā arī Komisijas ģenerālsekretariātu;

         Ziņojums par Savienības finanšu novērtējumu, kura pamatā ir sasniegtie rezultāti

                  297.

                  norāda, ka ziņojumu par Savienības finanšu novērtējumu, kura pamatā ir sasniegtie rezultāti (COM(2012) 675), Komisija pieņēma 2012. gada 21. novembrī, tādējādi atstājot gan Parlamentam, gan Revīzijas palātai ļoti ierobežotu laiku to izskatīt un sniegt atbildi; atkārto iepriekš pausto prasību Komisijai iesniegt kompetentajai komitejai un plenārsēdei novērtējuma ziņojumu vienlaicīgi ar Revīzijas palātas gada pārskatu;

                  298.

                  uzskata, ka progress attiecībā uz novērtējuma ziņojumu par 2011. finanšu gadu ir panākts, jo minētajā ziņojumā ietverta noteikta, ar darbības rezultātiem saistīta informācija, kas kļuva pieejama 2011. gadā par finanšu resursiem visās galvenajās budžeta pozīcijās, un apkopoti novērtējuma rezultāti par dažām finanšu programmām katrā budžeta pozīcijā;

                  299.

                  tomēr pauž nožēlu, ka šis ziņojums sniedz tikai novērtējumu kopsavilkumu par programmām un dažādiem laikposmiem, bet tajā nav visaptveroša novērtējuma par Komisijas sasniegtajiem rezultātiem 2011. gadā attiecībā uz politikas īstenošanu;

                  300.

                  piekrīt Revīzijas palātas viedoklim (46), ka novērtējuma ziņojums vēl pagaidām nesniedz pietiekamus pierādījumus un ticamu informāciju par sasniegumiem attiecībā uz Savienības politiku un tādēļ minētajam ziņojumam nav tādas nozīmes, kādai vajadzētu būt attiecībā uz budžeta izpildes apstiprināšanas procedūru;

                  301.

                  ar gandarījumu norāda, ka daži vērtējumi ir palīdzējuši uzlabot programmu galīgo ietekmi; aicina Komisiju ņemt vērā šā novērtējuma galvenos konstatējumus, turpmāk veidojot politikas nostādnes;

                  302.

                  aicina Komisiju katru gadu informēt budžeta lēmējiestādi par notikumu gaitu kontos, kuri ir ārpus Savienības budžeta, tostarp par to naudas plūsmas izmaiņām, kā arī par katra konta nolūku;

                  303.

                  norāda, ka šo kopsavilkumu prezentēšana pa budžeta pozīcijām un ievērojot daudzgadu finanšu shēmas 2007.–2013. gadam struktūru nav uzskatāma par Savienības finanšu novērtējumu;

                  304.

                  uzskata, ka ziņojuma struktūra, kas sastāv no dažādu novērtējumu kopsavilkumiem un ietver pagaidu, vidēja termiņa, ex post un gala novērtējumu, apgrūtina konsekventu secinājumu izdarīšanu attiecībā uz budžeta izpildi;

                  305.

                  norāda uz pašas Komisija atzinumu, ka programmu ietekmes novērtējumu autori parasti atsaucas uz līdzekļiem, kas tērēti pirms trim līdz pieciem gadiem; uzstāj, ka katru gadu ir jāsaņem LESD 318. panta prasībām pilnīgi atbilstošs novērtējums, kas koncentrējas uz sniegumu iepriekšējā finanšu gadā, t. i., pasākumiem, kas veikti, lai sasniegtu stratēģijā “Eiropa 2020” ietvertos mērķus;

                  306.

                  aicina Komisiju paplašināt novērtējuma robežas un izmantot patiesu izmaksu efektivitātes pieeju, kuras mērķis ir izmērīt rezultātus, kas sasniegti, ievērojot politiskos mērķus un pamatojoties uz līdzekļiem un darbaspēku, kurš izmantots šo mērķu sasniegšanai;

                  307.

                  aicina Komisiju nodrošināt, ka novērtēšanas tiek veiktas neatkarīgi; norāda, ka sagatavotie ziņojumi būtu pēc iespējas ātrāk jānodod attiecīgo Parlamenta komiteju rīcībā;

                  308.

                  lūdz Komisijai laikus, pirms 2012. gada izpildes procedūras izstrādāt jaunu pārvaldības un īstenošanas informācijas sistēmu, kurā būtu iekļauts vērtējumu ziņojumu plāns un tā nozīme, ņemot vērā Parlamenta ieteikumus, kas izklāstīti šīs rezolūcijas 327. un 328. punktā, un iesniegt to budžeta izpildes apstiprinātājiestādei;

                  309.

                  lūdz Komisijai šim mērķim izveidot ticamu datu apkopošanas sistēmu par budžeta izpildi, lai atklātu tās ietekmi un rezultātus, kad tie rodas (47);

         Komisijas vadības pārskati par gada laikā sasniegto

                  310.

                  atzinīgi vērtē uzlabojumus, kurus Revīzijas palāta atklājusi Komisijas darbības pārskata pašnovērtējumā, jo īpaši attiecībā uz ziņojumiem par politikas sasniegumiem šo ziņojumu pirmajā daļā;

                  311.

                  tomēr pauž nožēlu par to, ka pat nedaudzajos vispārējos mērķos un ietekmes rādītājos, kuri ģenerāldirektorātiem ir jādefinē, joprojām ir trūkumi, kas ierobežo to lietderību (48);

                  312.

                  turklāt pauž nožēlu, ka lielākajā daļā rādītāju un mērķu attiecībā uz visu 2007.–2013. gada periodu netiek izmantoti nekādi starpposma rādītāji vai atskaites punkti; šajā kontekstā uzstāj, ka ietekmes rādītājiem vajadzētu būt laika termiņiem un skaitliski izsakāmiem mērķiem;

                  313.

                  pauž bažas par to, ka Komisijas ģenerāldirektorāti nav nedz izvirzījuši darbības mērķus, nedz ziņojuši par tiem attiecībā uz ekonomiju, tostarp ieguldījumu izmaksām vai lietderību, ne arī par attiecībām starp ieguldījumiem, ieguvumiem un rezultātiem;

                  314.

                  atgādina Komisijai par noteikumiem attiecībā uz vadošo darbinieku pārvietošanu Komisijas administrācijā; apstiprina nepieciešamību ievērot šīs prasības, lai radītu pārredzamību un novērstu informācijas izmantošanu tikai savām vajadzībām; aicina Komisiju īstenot šo principu visās jomās un uzsver, cik svarīgi ir kalpot par paraugu un uzņemties atbildību visaugstākajos līmeņos;

                  315.

                  turklāt nožēlo, ka politikas sasniegumu apraksts gada darbības pārskata 1. daļā nav pietiekami orientēts uz rezultātiem un ka Revīzijas palāta, izpētot pārvaldības plānu un gada darbības pārskatu, neatklāja nekādu būtisku progresu šajā jomā;

                  316.

                  uzstāj, ka ir jānodrošina saskaņotība starp mērķiem, rādītājiem un mērķiem, kas paredzēti pārvaldības plānā un paziņoti gada darbības pārskatos;

                  317.

                  turklāt uzstāj, ka gada darbības pārskatā ir jāskaidro, kādēļ sasniegtie rezultāti neatbilst izvirzītajiem mērķiem;

                  318.

                  norāda, ka Revīzijas palātas gada pārskata 10.17. un 10.18. punktā konstatēts, ka Lauksaimniecības un lauku attīstības ĢD un Reģionālās politikas un pilsētpolitikas ĢD veikto novērtējumu precizitāte lielā mērā saistīta ar dalībvalstu piegādāto datu kvalitāti, tāpēc aicina Komisijas dienestus izstrādāt pamatnostādnes attiecībā uz iesniedzamiem datiem un paredzēt, kā stimulēt dalībvalstis iesniegt augstas kvalitātes datus;

                  319.

                  norāda, ka atbilstoši Komisijas ģenerālsekretāra gada darbības pārskatam Komisijas ģenerāldirektori savos pārvaldības plānos ir “saskaņojuši” vispārējos un konkrētos mērķus ar stratēģiju “Eiropa 2020”;

         Stratēģija “Eiropa 2020”

                  320.

                  atgādina, ka stratēģija “Eiropa 2020” (49) ir galvenais Komisijas projekts, kuru priekšsēdētājs J. M. Barroso sāka 2010. gadā ar mērķi panākt gudru, ilgtspējīgu un iekļaujošu izaugsmi; norāda, ka šī stratēģija koncentrējas uz pieciem vērienīgiem, izmērojamiem un skaitliski izsakāmiem mērķiem nodarbinātības, inovāciju, izglītības, nabadzības samazināšanas un klimata pārmaiņu / enerģētikas jomā;

                  321.

                  norāda, ka Eurostat ir atbildīgs par statistisko datu nodrošināšanu stratēģijai, jo īpaši, veidojot un piegādājot ticamus statistiskos datus un nodrošinot augstus datu kvalitātes standartus;

                  322.

                  norāda, Eurostat atkal ir pieļāvis kļūdu darbā ar jutīgu informāciju, piemēram, gadījumā ar datiem par Grieķiju; aicina Komisiju veikt stingrākus kvalitātes pārskatus un nodrošināt, ka Eurostat garantē, ka tā turpmāk sniegtie statistikas dati būs precīzi; aicina līdz 2014. gada martam sagatavot ziņojumu par šo jautājumu;

                  323.

                  uzstāj, ka ir jāstiprina Eiropas statistikas sistēmas uzticamība; šajā sakarā atzinīgi vērtē Revīzijas palātas Īpašajā ziņojumā Nr. 12/2012 ietvertos ieteikumus, proti, tiekties “uz tādu Eiropas statistikas sistēmu, kas garantē profesionālu neatkarību, pietiekamus resursus un stingru pārraudzību, tostarp sankcijas gadījumos, kad netiek ievēroti kvalitātes standarti” (50);

                  324.

                  uzsver, ka Savienības izaugsmes un nodarbinātības stratēģijas pamatā nav darbības, kuras vada katrs ģenerāldirektorāts atsevišķi, bet tā ietver septiņas pārnozaru pamatiniciatīvas, kuras īsteno vairāki ģenerāldirektorāti vienlaikus un kuras rada jaunus uzdevumus koordinācijai un sadarbībai Komisijas ietvaros;

                  325.

                  norāda, ka koordinācija starp Komisijas dienestiem saistībā ar pamatiniciatīvām notiek dažādos starpdienestu konsultāciju veidos, dažkārt arī neformālos (51); tomēr pauž nožēlu, ka deviņas komisāru grupas, kuras priekšsēdētājs J. M. Barroso izveidoja 2010. gada aprīlī, satikās pavisam reti (52) un 2011. gadā šis jaunais koordinācijas veids netika pietiekami izmantots; pauž nožēlu par to, ka nav izveidots nekāds konkrēts mehānisms, lai nodrošinātu apmierinošu īstenošanas koordināciju visās pamatiniciatīvās;

                  326.

                  pauž nožēlu par to, ka stratēģijas “Eiropa 2020” izveide 2010. gadā nesakrita ar jauno plānošanas periodu 2014.–2020. gadam, un pauž nožēlu, ka tas kavēs stratēģijas mērķu sasniegšanu tajos gadījumos, kad dalībvalstīm nav izdevies pieņemt valsts un Savienības finansētas programmas ilgtspējīgai, viedai un iekļaujošai izaugsmei;

                  327.

                  aicina visus Komisijas dienestus, kuri ir iesaistīti stratēģijas “Eiropa 2020” īstenošanā, definēt pārvaldības plānā dažus vienkārši sasniedzamus mērķus, kuri atbilst Revīzijas palātas prasībām attiecībā uz aktualitāti, salīdzināmību un uzticamību, lai ik gadus savos gada darbības pārskatos varētu novērtēt Komisijas paveikto attiecībā uz minēto stratēģiju;

                  328.

                  aicina Komisiju fundamentāli pārveidot LESD 318. pantā paredzētā novērtējuma ziņojuma struktūru, atdalot iekšpolitikas jautājumus no ārpolitikas jautājumiem un iekšpolitikai veltītajā ziņojuma sadaļā koncentrējoties uz stratēģiju “Eiropa 2020” kā Savienības ekonomisko un sociālo politiku; uzstāj, ka Komisijai jākoncentrējas uz progresu, kas sasniegts pamatiniciatīvās;

                  329.

                  apstiprina Revīzijas palātas galvenos secinājumus attiecībā uz lietderības revīzijām:

                              —

                              lai sasniegtu labus rezultātus, ir svarīgi skaidri definēt vajadzības, kuras plānots piepildīt, izmantojot programmas,

                              —

                              labs plāns (nosakot saikni starp darbībām, ieguvumiem, rezultātiem un ietekmi) gan programmām, gan atsevišķiem projektiem programmu ietvaros ir būtisks labai finanšu pārvaldībai,

                              —

                              laikus pirms 2012. gada budžeta izpildes apstiprināšanas procedūras Komisijai būtu jāpaziņo, kā tā plāno nodrošināt pievienoto vērtību Savienības izdevumiem atbilstoši principiem, kurus Revīzijas palāta noteikusi 2011. gada pārskata 10.31. punktā (izdevumu apjoms un ietekme, pārrobežu ietekme, vispārējās intereses, pamatota izdevumu koncentrācija un selektīva pieeja izdevumiem ārpus Savienības), un izstrādāt attiecīgus un saturīgus snieguma rādītājus;

                  330.

                  ar gandarījumu norāda, ka Komisijai ir izveidota sistēma, kā ievērot visus ieteikumus, kas paredzēti Revīzijas palātas īpašajos ziņojumos attiecībā uz lietderības revīzijām (skatīt Īpašo ziņojumu Nr. 19/2012 (53)); prasa Komisijai pastiprināt pēcpasākumus, lai laikus un efektīvi reaģētu uz Revīzijas palātas un budžeta izpildes apstiprinātājiestādes ieteikumiem;

         Revīzijas palātas 2011. gada īpašie ziņojumi

                  331.

                  atzinīgi vērtē to, ka Budžeta kontroles komiteja izstrādāja atsevišķus darba dokumentus vai ziņojumus par dažiem Revīzijas palātas īpašajiem ziņojumiem, kuru konstatējumi ir ietverti atsevišķā dokumentā (54);

                  332.

                  uzskata, ka politiskai minēto konstatējumu novērtēšanai būtu jākļūst par neatņemamu budžeta izpildes apstiprināšanas procedūras sastāvdaļu;

                  333.

                  tādēļ atzinīgi vērtē pašreizējās konsultācijas starp Budžeta kontroles komiteju, Komiteju priekšsēdētāju konferenci un Priekšsēdētāju konferenci, lai noteiktu vislabāko veidu, kā ņemt vērā īpašo ziņojumu konstatējumus, tādējādi pilnībā liekot lietā Revīzijas palātas veiktā revīzijas darba rezultātus;

                  334.

                  aicina savus dienestus atrast dzīvotspējīgu un ilgstošu risinājumu līdz 2012. gada budžeta izpildes apstiprināšanas procedūras sākumam.

         (1)  OV L 68, 15.3.2011.

         (2)  OV C 348, 14.11.2012., 1. lpp.

         (3)  OV C 344, 12.11.2012., 1. lpp.

         (4)  OV C 348, 14.11.2012., 130. lpp.

         (5)  OV L 248, 16.9.2002., 1. lpp.

         (6)  OV L 298, 26.10.2012., 1. lpp.

         (7)  OV L 11, 16.1.2003., 1. lpp.

         (8)  Priekšlikums Eiropas Parlamenta un Padomes regulai, ar ko paredz kopīgus noteikumus par Eiropas Reģionālās attīstības fondu, Eiropas Sociālo fondu, Kohēzijas fondu, Eiropas Lauksaimniecības fondu lauku attīstībai un Eiropas Jūrlietu un zivsaimniecības fondu, uz kuriem attiecas vienotais stratēģiskais satvars, un vispārīgus noteikumus par Eiropas Reģionālās attīstības fondu, Eiropas Sociālo fondu un Kohēzijas fondu un atceļ Regulu (EK) Nr. 1083/2006 (COM(2011) 615/2), 136. pants un turpmākie panti.

         (9)  Padomes 2006. gada 11. jūlija Regula (EK) Nr. 1083/2006, ar ko paredz vispārīgus noteikumus par Eiropas Reģionālās attīstības fondu, Eiropas Sociālo fondu un Kohēzijas fondu un atceļ Regulu (EK) Nr. 1260/1999 (OV L 210, 31.7.2006., 25. lpp.).

         (10)  COM(2011) 615/2, 55. panta 4. punkts.

         (11)  Revīzijas palātas Īpašais ziņojums Nr. 13/2011 “Vai ar 42. muitas procedūras kontroli tiek novērsta un atklāta PVN nemaksāšana?”.

         (12)  Eiropas Parlamenta 2012. gada 10. maija Rezolūcija ar konstatējumiem, kas ir neatņemama daļa no lēmuma par Eiropas Savienības 2010. finanšu gada vispārējā budžeta izpildes apstiprināšanu, III iedaļa – Komisija un izpildaģentūras (OV L 286, 17.10.2012., 31. lpp.).

         (13)  Padomes Regulas (EK) Nr. 1083/2006 pārskatīšana, Komisijas Regula (EK) Nr. 1974/2006 attiecībā uz lauku attīstību; skatīt arī Komisijas priekšlikumu (COM(2011) 615/2) par kopīgiem noteikumiem attiecībā uz strukturālajiem instrumentiem 2014.–2020. gadam.

         (14)  Skatīt kopsavilkuma ziņojumu, kuru sagatavojis Terry Ward un Applica sprl, par ERAF izmantošanu finansēšanas vadības instrumentu atbalstam, kā arī novērtēšanas ekspertu tīkla politikas analīzi attiecībā uz kohēzijas politiku 2007.–2013. gadā.

         (15)  Eiropas Parlamenta 2010. gada 5. maija Rezolūcija ar konstatējumiem, kas ir neatņemama daļa no lēmumiem par Eiropas Savienības 2008. finanšu gada vispārējā budžeta izpildes apstiprināšanu, III iedaļa – Komisija un izpildaģentūras (OV L 252, 25.9.2010., 39. lpp.).

         (16)  Iepriekš minētās Parlamenta 2010. gada 5. maija rezolūcijas 4. punkts.

         (17)  Skatīt atbildi, kuru komisārs Andor sniedza uz 18. rakstisko jautājumu, gatavojoties uzklausīšanas sanāksmei Budžeta kontroles komitejā 2012. gada 26. novembrī, kopā ar 2011. gada darbības pārskatu – Reģionālās politikas ģenerāldirektorāts, 84. lpp.

         (18)  Skatīt Komisijas Kopsavilkuma ziņojuma 3.3. punkta 9. zemsvītras piezīmi, 11. lpp., COM(2012) 281.

         (19)  Skatīt Revīzijas palātas 2011. gada pārskata 1.2. pielikuma 2. punktu.

         (20)  Skatīt 6. paskaidrojumu Eiropas Savienības konsolidētajos pārskatos par 2011. finanšu gadu.

         (21)  COM(2012) 281, 1. punkts, 2. lpp.

         (22)  V. Caldeira ievadvārdi 2012. gada 6. novembrī, iesniedzot Eiropas Revīzijas palātas pārskatu par 2011. finanšu gadu Eiropas Parlamenta Budžeta kontroles komitejā.

         (23)  Režīms, ko importētājs izmanto, lai saņemtu atbrīvojumu no PVN, ja importētās preces tiks transportētas uz citu dalībvalsti un ja PVN ir maksājams galamērķa dalībvalstī.

         (24)  No kā EUR 1 800 miljoni bija zaudējumi septiņās atlasītajās dalībvalstīs un EUR 400 miljoni – 21 dalībvalstī, kura izlases veida pārbaudē bija importēto preču galamērķa valsts.

         (25)  Īpašais ziņojums Nr. 13/2011, 11. lpp., 5. punkts.

         (26)  PE 475.094.

         (27)  A. Kubyk Revīzijas palātas vārdā paziņotie dati 2012. gada 6. decembrī uzklausīšanā ar Dacian Cioloș Eiropas Parlamenta Budžeta kontroles komitejā.

         (28)  Revīzijas palātas 2011. gada pārskats, 3.9. punkts, 11. zemsvītras piezīme.

         (29)  A. Kubyk Revīzijas palātas vārdā paziņotie dati 2012. gada 6. decembrī uzklausīšanā ar Dacian Cioloș Eiropas Parlamenta Budžeta kontroles komitejā.

         (30)  Komisijas 2011. gada 29. aprīļa Īstenošanas lēmums 2011/272/ES par dalībvalstu maksājumu aģentūru grāmatojumu noskaidrošanu attiecībā uz Eiropas Lauksaimniecības garantiju fonda (ELGF) finansētiem izdevumiem 2010. finanšu gadā (OV L 119, 7.5.2011., 70. lpp.).

         (31)  Spriedums apvienotajās lietās C-92/09 un C-93/09 (Krājums 2010, I-11063. lpp.).

         (32)  Komisijas 2008. gada 18. marta Regula (EK) Nr. 259/2008, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus par to, kā piemērot Padomes Regulu (EK) Nr. 1290/2005 attiecībā uz informācijas publicēšanu par Eiropas Lauksaimniecības garantiju fonda (ELGF) un Eiropas Lauksaimniecības fonda lauku attīstībai (ELFLA) līdzekļu saņēmējiem (OV L 76, 19.3.2008., 28. lpp.).

         (33)  Revīzijas palātas 2011. gada pārskats, 3.45. punkts.

         (34)  Revīzijas palātas 2011. gada pārskats, 3.23. punkts.

         (35)  Revīzijas palātas 2011. gada pārskats, 4.12. punkts.

         (36)  Skatīt iepriekšminētās Eiropas Parlamenta 2012. gada 10. maija rezolūcijas 86. punktu.

         (37)  Revīzijas palātas 2011. gada pārskats, 4.18. punkts.

         (38)  Lauksaimniecības un lauku attīstības ĢD gada darbības pārskats, 3.1.1.1.6. punkts, 58. lpp.

         (39)  R. Budbergyte paziņotie dati Revīzijas palātas vārdā 2012. gada 6. decembrī komisāra Dacian Cioloș uzklausīšanā Eiropas Parlamenta Budžeta kontroles komitejā.

         (40)  Lauksaimniecības un lauku attīstības ĢD gada darbības pārskats, 79. lpp.

         (41)  Revīzijas palātas 2011. gada pārskats, 4.2. pielikums.

         (42)  Padomes 2006. gada 27. jūlija Regula (EK) Nr. 1198/2006 par Eiropas Zivsaimniecības fondu (OV L 223, 15.8.2006., 1. lpp.).

         (43)  Revīzijas palātas Īpašais ziņojums Nr. 3/2012 “Struktūrfondi: vai Komisijai ir izdevies sekmīgi novērst dalībvalstu vadības un kontroles sistēmās konstatētos trūkumus?”.

         (44)  Vidusposma progresa novērtējums, galīgais ziņojums, Ecorys, 2011. gada 22. decembris.

         (45)  Skatīt arī Revīzijas palātas Īpašo ziņojumu Nr. 5/2012 “Kopējā ārējo attiecību informācijas sistēma (CRIS)”.

         (46)  V. Caldeira2012. gada 20. decembra vēstule priekšsēdētājam J. M. Barroso, kurai pievienota Eiropas Revīzijas palātas atbilde uz otro Eiropas Komisijas novērtējuma ziņojumu atbilstoši LESD 318. pantam.

         (47)  V. Caldeira2012. gada 20. decembra vēstule priekšsēdētājam J. M. Barroso, kurai pievienota Eiropas Revīzijas palātas atbilde uz otro Eiropas Komisijas novērtējuma ziņojumu atbilstoši LESD 318. pantam.

         (48)  Revīzijas palātas 2011. gada pārskats, piemēri 10.18. punktā un turpmākajos punktos.

         (49)  Komisijas 2010. gada 3. marta paziņojums “Eiropa 2020 – Stratēģija gudrai, ilgtspējīgai un integrējošai izaugsmei” (COM(2010) 2020).

         (50)  Revīzijas palātas Īpašais ziņojums Nr. 12/2012 “Vai Komisija un Eurostat ir uzlabojuši precīzas un ticamas Eiropas statistikas izstrādes procesu?”, 6. lpp.

         (51)  Skatīt, piemēram, atbildes, kuras sniedzis komisārs L. Andor uz 46. un 47. rakstisko jautājumu, gatavojoties uzklausīšanai Budžeta kontroles komitejā 2012. gada 26. novembrī.

         (52)  2011. gadā 9 komisāru grupām kopā bija 24 sanāksmes un 7 sanāksmes daudzgadu finanšu shēmas grupai (skatīt komisāra G. Oettinger sniegtās atbildes).

         (53)  Revīzijas palātas Īpašais ziņojums Nr. 19/2012 “2011. gada ziņojums par Revīzijas palātas īpašo ziņojumu pēcpārbaudi”.

         (54)  Pieņemtie teksti, P7_TA(2013)0123 (skatīt šā Oficiālā Vēstneša 68. lpp.).

         EIROPAS PARLAMENTA REZOLŪCIJA

      (2013. gada 17. aprīlis)
      par Revīzijas palātas īpašajiem ziņojumiem saistībā ar Komisijas 2011. gada budžeta izpildes apstiprināšanu
      EIROPAS PARLAMENTS,

                  —

                  ņemot vērā Eiropas Savienības 2011. finanšu gada vispārējo budžetu (1),

                  —

                  ņemot vērā Eiropas Savienības konsolidētos pārskatus par 2011. finanšu gadu (COM(2012) 436 – C7-0224/2012) (2),

                  —

                  ņemot vērā Revīzijas palātas gada pārskatu par budžeta izpildi 2011. finanšu gadā, ar iestāžu atbildēm (3), un Revīzijas palātas īpašos ziņojumus,

                  —

                  ņemot vērā deklarāciju par pārskatu ticamību, kā arī par pakārtoto darījumu likumību un pareizību (4), ko Revīzijas palāta iesniegusi par 2011. finanšu gadu saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienības darbību 287. pantu,

                  —

                  ņemot vērā 2013. gada 17. aprīļa Lēmumu par Eiropas Savienības 2011. finanšu gada vispārējā budžeta izpildes apstiprināšanu, III iedaļa – Komisija (5), un rezolūciju ar konstatējumiem, kas ir minētā lēmuma neatņemama daļa,

                  —

                  ņemot vērā Revīzijas palātas īpašos ziņojumus, kas sagatavoti saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienības darbību 287. panta 4. punkta otro daļu,

                  —

                  ņemot vērā Padomes 2013. gada 12. februāra ieteikumu par Eiropas Savienības 2011. finanšu gada vispārējā budžeta izpildes apstiprinājumu, ko sniedz Komisijai (05752/2013 – C7-0038/2013),

                  —

                  ņemot vērā Līguma par Eiropas Savienības darbību 317., 318. un 319. pantu, kā arī Euratom līguma 106.a pantu,

                  —

                  ņemot vērā Padomes 2002. gada 25. jūnija Regulu (EK, Euratom) Nr. 1605/2002 par Finanšu regulu, ko piemēro Eiropas Kopienu vispārējam budžetam (6), un jo īpaši tās 55., 145., 146. un 147. pantu,

                  —

                  ņemot vērā Eiropas Parlamenta un Padomes 2012. gada 25. oktobra Regulu (ES, Euratom) Nr. 966/2012 par finanšu noteikumiem, ko piemēro Savienības vispārējam budžetam, un par Padomes Regulas (EK, Euratom) Nr. 1605/2002 atcelšanu (7) un jo īpaši tās 62., 164., 165. un 166. pantu,

                  —

                  ņemot vērā Reglamenta 76. pantu un VI pielikumu,

                  —

                  ņemot vērā Budžeta kontroles komitejas ziņojumu (A7-0096/2013),

                  A.

                  tā kā saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienību 17. panta 1. punktu Komisija uzņemas atbildību par budžeta izpildi un programmu pārvaldību un šos pienākumus saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienības darbību 317. pantu veic sadarbībā ar dalībvalstīm un ievērojot pareizas finanšu pārvaldības principu;

                  B.

                  tā kā Revīzijas palātas īpašajos ziņojumos sniegta informācija par problemātiskiem jautājumiem saistībā ar līdzekļu izlietošanu, kas ir noderīga Parlamentam, īstenojot budžeta izpildes apstiprinātājiestādes pilnvaras;

                  C.

                  tā kā Parlamenta secinājumi par Revīzijas palātas īpašajiem ziņojumiem ir neatņemama daļa no Parlamenta iepriekšminētā 2013. gada 17. aprīļa lēmuma par Eiropas Savienības 2011. finanšu gada vispārējā budžeta izpildes apstiprināšanu, III iedaļa – Komisija,

         I daļa.   Revīzijas palātas Īpašais ziņojums Nr. 12/2011 “Vai ES pasākumi ir veicinājuši zvejas flotu jaudas pielāgošanu zvejas iespējām?”

                  1.

                  atzinīgi vērtē Revīzijas palātas ziņojumu un norāda, ka tajā ir bargi kritizēti pasākumi, ko veic gan Komisija, gan dalībvalstis;

                  2.

                  uzsver – tiek apgalvots, ka kopējā zivsaimniecības politika (KZP) veicina ilgtspējīgu zveju, kas nozīmē zvejniecības nozares dzīvotspēju ilgtermiņā un līdzsvaru starp zivju resursiem un zvejas floti, lai novērstu zivju krājumu pārmērīgu izmantošanu;

                  3.

                  pieņem zināšanai, ka, lai gan jautājumu par pārmērīgas zvejas jaudas samazināšanu pastāvīgi aktualizēja iepriekšējo KZP reformu laikā un aplūkoja Revīzijas palātas Īpašajā ziņojumā Nr. 3/1993 un Nr. 7/2007, dārgie pasākumi, kas līdz šim ir veikti, lai samazinātu pārmērīgu zvejas jaudu, ir bijuši neveiksmīgi;

                  4.

                  konstatē, ka kopš 1995. gada Savienības nozveja pastāvīgi samazinās un saskaņā ar Komisijas 2009. gada 22. aprīļa Zaļo grāmatu par kopējās zivsaimniecības politikas reformu (COM(2009) 163) šis samazinājums ir lielā mērā saistīts ar pārzveju un veido daļu no apburtā loka, kas ietver pārmērīgu zvejas jaudu un vājus zvejas flotu ekonomiskās darbības rādītājus;

                  5.

                  pauž bažas par to, ka kopš pēdējās KZP reformas 2002. gadā nozveja ir samazinājusies par 1 000 000 tonnām un darba vietu skaits zvejniecības nozarē ir samazinājies no 421 000 līdz 351 000 darba vietām;

                  6.

                  norāda – lai arī pārmērīga zvejas jauda nav oficiāli definēta, uz to faktiski norāda nozvejas samazināšanās un darba vietu zudums; tādēļ aicina Komisiju izstrādāt pārmērīgas zvejas jaudas definīciju un apsvērt iespēju īstenot atbilstīgāku un stingrāku pasākumu ieviešanu, lai sekmētu zvejas jaudas un zvejas iespēju līdzsvarošanu;

                  7.

                  uzskata, ka ir svarīgi, lai Komisija steidzami sagatavotu ziņojumu ar datiem par pašreizējo pārmērīgo zvejas jaudu Savienībā, norādot sadalījumu pa zvejniecības nozarēm un valstīm;

                  8.

                  turklāt pauž bažas par to, ka zvejas flotu jaudas maksimālie robežlielumi, ko izmanto, lai ierobežotu zvejas flotu lielumu, ir kļuvuši nesvarīgi, jo flotu faktiskais lielums ir krietni zem šiem robežlielumiem un joprojām atbilstu noteikumiem, pat ja tas būtu par 200 000 tonnām lielāks; uzsver, ka vienlaikus tehnoloģiskās attīstības iespaidā flotu zvejas jauda pēdējos desmit gados ir palielinājusies vidēji par 3 % gadā;

                  9.

                  norāda, ka saskaņā ar KZP kuģa zvejas jauda tiek mērīta, ņemot vērā jaudu (kilovati) un lielumu (bruto tonnāža), un šajos mērījumos netiek ņemta vērā zvejas paņēmienu tehnoloģiskā attīstība, un tas apgrūtina attiecīgu mērķu noteikšanu šīs jaudas samazināšanai; norāda, ka Komisija vēlas šos statistikas parametrus saglabāt līdz 2015. gada beigām;

                  10.

                  aicina Komisiju nodrošināt, ka dalībvalstis pilda pienākumu pareizi atjaunināt savu flotes reģistru, un noteikt dalībvalstīm par pienākumu ziņot par centieniem līdzsvarot zvejas jaudu un zvejas iespējas;

                  11.

                  norāda, ka attiecībā uz zvejas jaudas samazināšanu jauno priekšlikumu par KZP Komisija ir sagatavojusi, izmantojot jaunu, uz tirgu balstītu pieeju (nododamu zvejas tiesību piešķiršanas shēmas), jo Komisija ir secinājusi, ka šīs shēmas palīdz samazināt pārmērīgu zvejas jaudu;

                  12.

                  pauž bažas par nepilnībām, kas noteikumos konstatētas attiecībā uz to, ko darīt ar zvejas tiesībām, kad zvejas kuģi tiek nodoti metāllūžņos, izmantojot publisko atbalstu, un par to, ka nav noteikti skaidri un efektīvi kuģu atlases kritēriji; uzskata, ka shēmas kuģu nodošanai metāllūžņos dažos gadījumos ir īstenotas slikti un ir bijušas situācijas, kad nodokļu maksātāju nauda izmantota, lai metāllūžņos nodotu jau neaktīvus kuģus, vai pat netieši izmantota, lai uzbūvētu jaunus kuģus; tomēr norāda, ka dažu dalībvalstu shēmas kuģu nodošanai metāllūžņos ir attaisnojušas savu mērķi; tādēļ uzsver, ka šādu shēmu izmantošanai ir nepieciešamas stingras drošības klauzulas, lai varētu samazināt pārmērīgu jaudu, tomēr nepieļaujot ļaunprātīgu shēmas izmantošanu;

                  13.

                  pauž nožēlu par to, ka ieguldījumi zvejas kuģos, ko finansē Eiropas Zivsaimniecības fonds (EZF), var palielināt atsevišķu kuģu zvejas potenciālu; uzskata, ka nepietiek ar skaidrojošo piezīmi, ko Komisija sagatavoja un nosūtīja dalībvalstīm pēc Revīzijas palātas īpašā ziņojuma par kuģu zvejas potenciālu, kurā Revīzijas palāta aicināja valsts iestādes, pirms tās pieņem lēmumus par kuģu ieguldījumu projektu finansēšanu, veikt stingrākas pārbaudes;

                  14.

                  norāda – Īpašā ziņojuma Nr. 12/2011 36. punktā ir minēts, ka līdz 2010. gada beigām Eiropas Zivsaimniecības fonda (EZF) īstenošana saistībā ar izdevumiem, kurus apstiprināja dalībvalstis, sasniedza EUR 645 miljonus jeb 15 % no summas, kas bija pieejama no 2007. līdz 2013. gadam, ka lielākā daļa šīs summas tika deklarēta 2010. gadā un ka 2010. gada 31. decembrī Komisija joprojām nebija izmaksājusi EUR 292 miljonus, jo Padome bija novēloti pieņēmusi Padomes 2006. gada 27. jūlija Regulu (EK) Nr. 1198/2006 par Eiropas Zivsaimniecības fondu (8) un dalībvalstīm bija sarežģīti izveidot sākotnējās pārvaldības un kontroles sistēmas; norāda, ka apstiprināto pagaidu maksājumu apjoms, kurus dalībvalstis ir nosūtījušas līdz 2011. gada decembra beigām, ir sasniedzis 28 % (EUR 1 188 miljoni) no kopējiem EZF piešķirtajiem līdzekļiem, un atzinīgi vērtē to, ka EZF līdzekļu apguves temps šobrīd paātrinās;

                  15.

                  iesaka dalībvalstīm veikt pasākumus, lai:

                              —

                              pielāgotu savas zvejas flotes pašreizējām zvejas iespējām,

                              —

                              nodrošinātu, ka zvejas kuģu ekspluatācijas pārtraukšanas shēmu izvēles kritēriji tiek izstrādāti tādā veidā, lai radītu pozitīvu ietekmi uz attiecīgo zivju krājumu ilgtspēju un novērstu publiskā atbalsta sniegšanu neaktīvu zvejas kuģu ekspluatācijas pārtraukšanai;

                  16.

                  aicina Komisiju noteikt efektīvus zvejas flotu jaudas maksimālos robežlielumus;

                  17.

                  uzskata, ka KZP ir jāreformē, lai tās īstenošana, kā arī programmu un pasākumu pārvaldība kļūtu reģionāla;

                  18.

                  apstiprina Revīzijas palātas ieteikumus par to, ka:

                              —

                              būtu jāizstrādā pasākumi, lai efektīvi samazinātu zvejas flotu pārmērīgo jaudu un labāk definētu zvejas jaudu un pārmērīgu zvejas jaudu, vienlaikus neaizmirstot par to, ka būtu jāsaglabā atlikušās darba vietas zvejniecības nozarē,

                              —

                              būtu jāpārskata atbalsta shēma kuģu modernizācijai un jāprecizē zvejas tiesību pārnešanas shēmu nozīme,

                              —

                              būtu jānosaka skaidri atlases noteikumi kuģu ekspluatācijas pārtraukšanas shēmām;

                              —

                              dalībvalstīm būtu laicīgi jāapgūst EZF līdzekļi un tā rezultātā nevajadzētu palielināties publiski finansētiem ieguldījumiem kuģos,

                              —

                              flotu reģistrs būtu pareizi jāatjaunina un dalībvalstu ziņojumos, kuriem jābūt pietiekami kvalitatīviem, būtu pienācīgi jānorāda prasītā informācija;

                  19.

                  turklāt uzskata, ka, ņemot vērā Revīzijas palātas kritiku, ir kļuvis skaidrs, ka EZF un KZP patlaban nav efektīvs kopējo resursu izmantošanas veids, un tādēļ atzinīgi vērtē to, ka tuvākajā nākotnē šī shēma tiks pilnībā pārskatīta; uzsver, ka, pārstrukturizējot šīs shēmas, svarīgāk ir pievērsties tām zivsaimniecības politikas jomām, kuras vislabāk īstenojamas Savienības mērogā, piemēram, vides aspektiem, nevis dažādiem neefektīvu subsīdiju shēmu veidiem;

         II daļa.   Revīzijas palātas Īpašais ziņojums Nr. 13/2011 “Vai ar 42. muitas procedūras kontroli tiek novērsta un atklāta PVN nemaksāšana?”

                  20.

                  atzinīgi vērtē Revīzijas palātas īpašo ziņojumu Nr. 13/2011;

                  21.

                  atgādina, ka pievienotās vērtības nodokļa (PVN) pienācīga iekasēšana tieši ietekmē gan dalībvalstu ekonomiku, gan ES budžetu, jo krāpšana nodokļu jomā, un jo īpaši ar PVN saistīta krāpšana, rada milzīgus zaudējumus Savienības budžetam un dalībvalstu ekonomikai, tādējādi vēl vairāk padziļinot parādu krīzi; norāda uz aplēsēm, ka ar PVN saistītas krāpšanas ikgadējais apmērs ir aptuveni EUR 1 400 miljoni;

                  22.

                  uzskata, ka jo īpaši pašreizējā ekonomiskajā situācijā uzsvars būtu jāliek uz efektīvākām un taisnīgākām nodokļu iekasēšanas sistēmām; uzsver, ka šādu sistēmu uzlabošana būtu jānosaka par svarīgāko uzdevumu gan Savienībai, gan visām dalībvalstīm, jo īpaši tām, kuras šobrīd saskaras ar vislielākajām ekonomiskajām grūtībām;

                  23.

                  atgādina – saskaņā ar Komisijas uzdevumā veiktu pētījumu tiek lēsts, ka Savienībā neiekasētā PVN vidējais apmērs ir 12 %; vērš īpašu uzmanību uz to, ka satraucoši liels neiekasētā PVN apmērs ir vērojams dalībvalstīs, kuras pieredz vislielāko parādu krīzi, proti, Grieķijā un Itālijā – attiecīgi 30 % un 22 %;

                  24.

                  uzsver, ka PVN neiekasēšana ir saistāma ne tikai ar nodokļu apiešanu vai zaudējumiem saistībā ar uzņēmumu maksātnespēju, bet arī ar krāpšanos, nepārredzamiem noteikumiem, nesaskaņotām kontroles sistēmām un Savienības tiesību aktu neīstenošanu dalībvalstīs vai tikai daļēju to īstenošanu un ka PVN zaudējumus, kuru apmērs sasniedz miljardus euro, nākas lielākoties kompensēt ar taupības pasākumiem, kuri ietekmē Savienības iedzīvotājus, turklāt tie jāsedz tām iedzīvotāju grupām, kuru ienākumi ir labi dokumentēti un izsekojami;

                  25.

                  pauž nopietnas bažas par Revīzijas palātas konstatējumiem, jo īpaši par to, ka 2009. gadā Revīzijas palātas revidētajās septiņās valstīs 42. muitas procedūras (9) piemērošana vien ir radījusi ekstrapolētus zaudējumus aptuveni EUR 2 200 miljonu apmērā, kas atbilst 29 % no PVN, kuru teorētiski uzliek ar nodokli apliekamajai summai visam importam, ko 2009. gadā attiecīgajās dalībvalstīs veica saskaņā ar 42. muitas procedūru;

                  26.

                  ar bažām atzīmē Revīzijas palātas konstatējumu, ka Savienības reglamentējošie noteikumi nenodrošina vienotu un pareizu šā PVN atbrīvojuma piemērošanu dalībvalstu muitas iestādēs, kā arī to, ka noteikumi nenodrošina ar šiem darījumiem saistītās informācijas pastāvīgu pieejamību nodokļu iestādēs galamērķa dalībvalstīs, tādējādi pakļaujot sistēmu gan organizētās noziedzības, gan atsevišķu krāpnieku masveidīgas ļaunprātīgas izmantošanas draudiem un godīgus tirgotājus pakļaujot ļoti spēcīgai negodīgai konkurencei;

                  27.

                  vērš uzmanību uz Revīzijas palātas atzinumu, ka muitas iestādes pārbaudītajās dalībvalstīs nenodrošina to, ka dati ir derīgi un pilnīgi un ka tiek pārbaudīti citi atbrīvojuma nosacījumi;

                  28.

                  pauž bažas par Revīzijas palātas konstatētajiem nopietnajiem trūkumiem attiecībā uz vienkāršoto muitas procedūru pārbaudēm, kuras veido 70 % no kopējā muitas procedūru apjoma, jo īpaši sliktas kvalitātes vai slikti dokumentētām revīzijām un to, ka pārbaužu veikšanai vienkāršoto procedūru laikā izmanto automatizētus datu apstrādes paņēmienus, kuru lietderība ir maza; norāda, ka šie trūkumi ir izraisījuši nepamatotus zaudējumus Savienības budžetā un ka pareizai muitas darbībai ir tieša ietekme uz PVN aprēķināšanu; pauž nožēlu, ka Komisija aizvadītajos desmit gados nav veikusi atbilstošus pasākumus šo trūkumu novēršanai, bet aizbildinājusies ar noteikumiem, kuri teorētiski šķita diezgan atbilstoši;

                  29.

                  ar nožēlu konstatē, ka PVN iekasēšanas modelis nav mainījies kopš tā ieviešanas; pauž pārliecību, ka tas ir novecojis, ņemot vērā notikušās izmaiņas tehnoloģiskajā un ekonomiskajā vidē;

                  30.

                  mudina Komisiju un dalībvalstis uzraudzīt gan esošos, gan jaunos krāpšanas veidus un efektīvi reaģēt uz tiem un pieprasa Komisijai līdz 2013. gada septembrim informēt Budžeta kontroles komiteju par to, kādi pagaidu un pastāvīgi pasākumi tikuši veikti saistībā ar 42. muitas procedūru, turklāt ne tikai Savienības, bet arī valstu līmenī, un kāda bijusi to ietekme uz krāpšanas gadījumu skaitu; pieņem zināšanai Komisijas Zaļo grāmatu par PVN nākotni – ceļā uz vienkāršāku, stabilāku un efektīvāku PVN sistēmu (COM(2010) 695) – un aicina iesniegt konkrētus priekšlikumus attiecībā uz PVN reformu;

                  31.

                  aicina Komisiju mudināt dalībvalstis vienkāršot to tiesību aktus par PVN, ieviest standarta veidlapu ziņojumiem nodokļu iestādēm par PVN noteikumu izpildi un izveidot vienotu un pienācīgu pārvaldību attiecībā uz dalībvalstu muitas iestāžu noteiktiem atbrīvojumiem no PVN, kā arī nodrošināt labāku šo tiesību aktu pieejamību, nosakot par minimālo prasību to tulkošanu vismaz angļu, franču un vācu valodā;

                  32.

                  pauž nožēlu par to, ka atlikta modernizētā muitas kodeksa (MMK) spēkā stāšanās, kā bija paredzēts Komisijas priekšlikumā Eiropas Parlamenta un Padomes regulai, ar ko izveido Savienības Muitas kodeksu (COM(2012) 64), un ierosināto jauno spēkā stāšanās datumu, proti, 2020. gada 31. decembri uzskata par nepieņemamu; atgādina, ka Eiropas Parlamenta un Padomes 2008. gada 23. aprīļa Regulā (EK) Nr. 450/2008, ar ko izveido Kopienas Muitas kodeksu (Modernizētais muitas kodekss) (10), bija paredzēts, ka MMK stāsies spēkā 2013. gada 24. jūnijā, un mudina Komisiju un dalībvalstis veikt nepieciešamos pasākumus, lai paātrinātu sagatavošanas procesu;

                  33.

                  stingri iesaka visām dalībvalstīm piedalīties Eurofisc 3. darba grupā par krāpnieciskiem darījumiem, izmantojot 4200. muitas procedūru;

                  34.

                  atbalsta Komisijas priekšlikumu Padomes direktīvai, ar ko groza Direktīvu 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu attiecībā uz nodokļu nemaksāšanu, kas saistīta ar importu un citiem pārrobežu darījumiem (COM(2008) 805), kura mērķis ir ieviest tirgotāju solidāru atbildību par darījumiem Kopienas iekšienē, nosakot, ka importētāji ir solidāri un atsevišķi atbildīgi gadījumos, kad ir radušies PVN zaudējumi, iesniedzot viltotas, novēlotas vai nepilnīgas ziņas par darījumu PVN iestādei, kā arī uzliekot tiem attiecīgus sodus;

                  35.

                  uzsver to, cik svarīga ir intensīvāka un ātrāka dalībvalstu sadarbība, labāka informācijas apmaiņas uzraudzība un plašāki tiešie kontakti starp vietējām nodokļu un muitas iestādēm, tostarp izmantojot tiešsaistes PVN informācijas apmaiņas sistēmu (VIES), lai nodrošinātu, ka dalībvalstis cita citai sniedz efektīvu palīdzību;

                  36.

                  iesaka dalībvalstīm nekavējoties nodrošināt muitas iestādēm tiešsaistes piekļuvi PVN identifikācijas numuriem, kas iekļauti VIES sistēmā, lai tās varētu pildīt savu pienākumu pārbaudīt PVN numurus muitas deklarācijās; pieprasa Komisijai ik mēnesi informēt Parlamenta atbildīgās komitejas un Revīzijas palātu par to, kā visās dalībvalstīs norit centieni novērst krāpšanu saistībā ar 42. muitas procedūru;

                  37.

                  aicina Komisiju izveidot sistēmu, kas apvienotu palīdzību muitas jomā un administratīvo sadarbību PVN jomā, lai nodrošinātu efektīvu informācijas plūsmu un lai attiecīgās vienas jomas iestādes tiktu regulāri informētas par otrā jomā veiktajiem pasākumiem; uzskata, ka tas sadarbību starp kompetentajām iestādēm un PVN iekasēšanu galamērķa dalībvalstī padarītu efektīvāku un ātrāku;

                  38.

                  uzsver e-pārvaldes potenciālu pārredzamības palielināšanā, kā arī krāpšanas un korupcijas apkarošanā, tādējādi aizsargājot publiskos līdzekļus; uzsver, ka Savienība atpaliek no saviem rūpnieciskajiem partneriem, cita starpā sistēmu sadarbspējas trūkuma dēļ (11); uzsver, ka Savienībai būtu aktīvāk jārīkojas, lai izveidotu jaunas paaudzes e-pārvaldi;

                  39.

                  norāda, ka dokumentēti elektroniski bezskaidras naudas darījumi padara iesaistīšanos ēnu ekonomikā daudz grūtāku un ka pastāv ievērojama saistība starp elektronisko maksājumu īpatsvaru valstī un tās ēnu ekonomiku (12); mudina dalībvalstis pazemināt to noteiktos robežlielumus obligātiem bezskaidras naudas maksājumiem;

                  40.

                  apstiprina Revīzijas palātas ieteikumus, jo īpaši:

                              —

                              ieteikumu grozīt Muitas kodeksa īstenošanas noteikumus, lai nodrošinātu, ka tiek obligāti paziņoti attiecīgie PVN identifikācijas numuri,

                              —

                              ieteikumu grozīt PVN direktīvu, lai paredzētu importētāju solidāru un atsevišķu atbildību par PVN zaudējumiem,

                              —

                              ieteikumu Komisijai sniegt norādes dalībvalstīm par savstarpēju palīdzību un administratīvo sadarbību,

                              —

                              ieteikumu nodrošināt PVN identifikācijas numuru automātisku pārbaudi un izstrādāt ES mēroga riska profilus attiecībā uz 42. muitas procedūru,

                              —

                              ieteikumu grozīt PVN direktīvu, lai būtu iespējams salīdzināt muitas un nodokļu datus,

                              —

                              ieteikumu apmainīties ar informāciju, kas vajadzīga, lai nodrošinātu pareizu PVN uzlikšanu,

                              —

                              ieteikumu ieviest tiešu automātisku datu apmaiņu par riskantiem darījumiem, kas veikti saskaņā ar 42. muitas procedūru;

                        aicina Komisiju ik pēc sešiem mēnešiem ziņot par to, kā un kad šie ieteikumi tiks īstenoti;

         III daļa.   Revīzijas palātas Īpašais ziņojums Nr. 14/2011 “Vai ar ES palīdzību ir uzlabota Horvātijas spēja pārvaldīt pēcpievienošanās finansējumu?”

                  41.

                  atzinīgi vērtē Revīzijas palātas Īpašo ziņojumu Nr. 14/2011 un atbalsta Revīzijas palātas secinājumus, it īpaši tās konstatējumu, ka “kopumā ES pirmspievienošanās palīdzība būtiski stiprina Horvātijas administratīvo spēju pārvaldīt ES finansējumu, kurš palielināsies pēc pievienošanās”; atzinīgi vērtē pirmspievienošanās palīdzības būtisko pozitīvo nozīmi, sagatavojot Horvātijas iestādes kohēzijas un lauku politikas virzienu pārvaldīšanai pēcpievienošanās periodā;

                  42.

                  pauž nožēlu par to, ka Revīzijas palātas ziņojumā nav iekļauta pietiekama informācija par kļūdu un krāpšanas apmēru un par rīcību, tostarp attiecīgā gadījumā – tiesas līmenī, to novēršanai, kā arī par darbības rezultātu novērtējumu;

                  43.

                  tomēr uzsver, ka Revīzijas palāta secina: “palīdzības pasākumi līdz šim ir bijuši tikai daļēji sekmīgi attiecībā uz mērķu sasniegšanu, un gan pirms, gan pēc pievienošanās vēl ir jāsniedz atbalsts spējas stiprināšanai vairākās svarīgās jomās”; norāda uz Revīzijas palātas konstatējumu, ka “lielākajā daļā pirmspievienošanās palīdzības jomu Komisija vēl nav novērtējusi Horvātijas spēju kā pietiekamu, lai varētu atļaut Horvātijai īstenot palīdzību bez ex ante pārbaudēm” un ka, “neraugoties uz pēdējā laika sasniegumiem, iepirkuma spēja un korupcijas apkarošana ir divas jomas, kurās īpaši jāpastiprina atbalsts Horvātijas iestādēm”;

                  44.

                  ņemot vērā dažus gadījumus iepriekšējās Savienības paplašināšanās kārtās, kad pārvaldes iestādes nebija gatavas pārejai no pirmspievienošanās finansējuma uz struktūrfondu finansējumu, pauž bažas par to, kā novērst līdzīgu risku Horvātijas gadījumā;

                  45.

                  pauž bažas par to, ka papildus būtiskajai uzmanībai, ko Revīzijas palāta velta tiesību aktu saskaņošanai, pastāvīga uzraudzība un pasākumi ir nepieciešami, lai risinātu šādus jautājumus:

                              —

                              nepietiekams līdzekļu izmantošanas līmenis vairākās jaunās programmās,

                              —

                              atbilstīga veiktspēja ārējās revīzijas un iekšējās pārbaudes jomā,

                              —

                              finansēšanas programmās iekļauto procedūru stabilitāte,

                              —

                              pārredzamība un nepieciešamība uzlabot iesaistīto personu un visas sabiedrības izpratni par attiecīgajiem jautājumiem,

                              —

                              efektivitāte, lietderīgums un taupīgums līdzekļu izlietošanā, veicot darbības rezultātu novērtējumus;

                  46.

                  atbalsta Revīzijas palātas ieteikumus un it īpaši aicina Komisiju un Horvātijas varas iestādes cieši sadarboties, lai lielāku prioritāti piešķirtu veiktspējas palielināšanai publiskā iepirkuma jomā, īstenojot plānus attiecībā uz mācībām darbavietā un ārpus tās, turpināt pilnveidot projektu efektivitātes novērtēšanu, sagatavot rūpīgi izstrādātu projektu kopumu, lai varētu pilnībā apgūt pēc pievienošanās pieejamo palielināto finansējumu, rīkoties saistībā ar lauku attīstības programmām un pastiprināt korupcijas apkarošanas pasākumus;

                  47.

                  atbalsta Revīzijas palātas ieteikumu Komisijai ņemt vērā mācību, kas gūta, sniedzot pirmspievienošanās palīdzību Horvātijai, un attiecīgā gadījumā izmantot to pirmspievienošanās palīdzības sniegšanā citām valstīm;

                  48.

                  atzinīgi vērtē Komisijas 2012. gada 24. aprīļa pārraudzības ziņojumā par to, kā Horvātija veic pievienošanās sagatavošanos, pausto vērtējumu, ka “kopumā Horvātijas gatavošanās dalībai ES ir rezultatīva. Horvātija lielā mērā ir panākusi saskanību ar acquis. Kopš 2011. gada progresa ziņojuma un pēdējā pārraudzības tabulu atjauninājuma 2011. gada rudenī ir gūti turpmāki panākumi. Tomēr Komisija ir noteikusi nelielu skaitu jautājumu, kuros nepieciešami turpmāki pasākumi” (13);

                  49.

                  norāda, ka vēl joprojām nav atrisināti daudzi jautājumi vairākās acquis nodaļās; īpaša uzmanība ir jāpievērš publiskā iepirkuma sekundāro tiesību aktu saskaņošanai, sevišķi aizsardzības jomā, un jaunpieņemto tiesību aktu pareizai īstenošanai, sevišķi vietējā līmenī, ņemot vērā arī struktūrfondu pārvaldību nākotnē;

                  50.

                  norāda arī uz to, ka pastāvīgi jāīsteno centieni finanšu kontroles jomā, lai uzlabotu publisko finanšu iekšējās kontroles un ārējās revīzijas darbību centrālā un vietējā līmenī, kā arī finanšu un budžeta noteikumu jomā, lai turpinātu palielināt veiktspēju, kas nepieciešama vispārējās pašu resursu sistēmas efektīvai koordinēšanai pēc pievienošanās Savienībai, un lai paātrinātu muitas kontroles stratēģijas modernizāciju, lielāku uzmanību pievēršot pēcmuitošanas pārbaudēm;

                  51.

                  uzsver, ka jāpastiprina centieni atsevišķās jomās, it īpaši lauksaimniecības un lauku attīstības jomā, lielāku uzmanību veltot tiesību aktu turpmākai saskaņošanai un administratīvās veiktspējas palielināšanai tiešo maksājumu un lauku attīstības jomā;

                  52.

                  pauž bažas par Sapard un IPARD programmu līdzekļu zemo izmantošanas līmeni – dažās 1. pasākuma (ieguldījumi lauku saimniecībās) īstenošanas jomās, proti, piena nozarē, siltumnīcu sektorā un augļu un dārzeņu nozarē, līdzekļu izmantošanas līmenis bija īpaši zems; uzskata, ka tas norāda uz nopietniem trūkumiem šo nozaru veiktspējā un gatavībā nākotnē izmantot Savienības līdzekļus;

                  53.

                  norāda uz kavēšanos pirmspievienošanās palīdzības īstenošanā; atzinīgi vērtē šā jautājuma risināšanā panākto progresu un mudina Komisiju un Horvātijas iestādes turpināt uzlabot palīdzības īstenošanas ātrumu, jo īpaši stiprinot spēju veidošanu; uzsver, ka spēju veidošana pirmspievienošanās palīdzības ietvaros ir jāveic gan centrālajās iestādēs, gan arī reģionālajās un vietējās struktūrās; pauž bažas par to, ka Horvātijas gadījumā, nepievēršot pietiekamu uzmanību pēdējām minētajām struktūrām, tajās var pietrūkt adekvātas administratīvās veiktspējas un pieredzes Savienības palīdzības īstenošanai;

                  54.

                  atgādina, ka pirmspievienošanās palīdzības nolūks cita starpā ir stiprināt kandidātvalstu spēju efektīvi un pārredzami izmantot turpmāku Savienības finansējumu; tādēļ atzinīgi vērtē Komisijas jaunās pieejas, plānojot pirmspievienošanās palīdzību Horvātijai, piemēram, sasaistīt konkrētus spēju veidošanas projektus ar pievienošanās sarunām, ļaujot izveidot daudzgadu darbības programmas;

                  55.

                  aicina Komisiju kandidātvalstīs un potenciālajās kandidātvalstīs maksimāli palielināt zināšanu apgūšanas un spēju veidošanas potenciālu iestādēs, jo īpaši, turpinot pirmspievienošanās palīdzības procedūru saskaņošanu ar struktūrfondu, Eiropas Sociālā fonda un Eiropas Lauksaimniecības fonda lauku attīstībai procedūrām;

                  56.

                  norāda arī uz to, ka nepieciešami turpmāki centieni reģionālās politikas un strukturālo instrumentu koordinācijas jomā, lai lielāku uzmanību veltītu plānu efektīvai īstenošanai nolūkā palielināt administratīvo veiktspēju, kas būs nepieciešama kohēzijas politikas īstenošanai, un sagatavot “rūpīgi izstrādātu projektu plūsmas sistēmu”;

                  57.

                  aicina Horvātijas varas iestādes veikt pasākumus, lai risinātu iepriekš minētos problēmjautājumus, un aicina Komisiju ziņot par Horvātijas progresu šo un citu vēl neatrisināto jautājumu risināšanā;

                  58.

                  atzinīgi vērtē Horvātijas sekmes, stiprinot tās iestāžu un administratīvo veiktspēju un konsolidējot pirmspievienošanās palīdzības pārvaldību;

                  59.

                  atzinīgi vērtē Horvātijas Reģionālās attīstības un ES līdzekļu ministrijas izveidi 2011. gada decembrī un to, ka ir iecelts arī reģionālās attīstības un ES līdzekļu ministrs un viņam ir piešķirts ministru prezidenta vietnieka statuss, kas liecina par Horvātijas jaunās valdības apņemšanos risināt reģionālās attīstības un Savienības līdzekļu izlietošanas jautājumus;

                  60.

                  norāda, ka Horvātija ir veikusi būtiskus centienus pareizas finanšu pārvaldības un kontroles sistēmas izveidē, un tā rezultātā 2012. gada otrajā pusē būtu jāatceļ ex ante pārbaudes; tomēr uzsver, ka nepieciešamas turpmākas pastāvīgas darbības, jo Komisija Horvātijai lielākajā daļā jomu vēl nav piešķīrusi atļauju īstenot pirmspievienošanās palīdzību, neveicot ex ante pārbaudes;

                  61.

                  atzinīgi vērtē to, ka 2012. gada janvārī stājās spēkā jaunais Publiskā iepirkuma likums, kas nodrošina lielāku pārredzamību, un ka 2011. gadā tika īstenots IPA 2008. gada neliela apjoma mērķsadarbības (Twinning Light) projekts “Veiktspējas palielināšana nolūkā novērst pārkāpumus publiskā iepirkuma procedūrās”, kas cita starpā ietver centienus izpratnes veicināšanas jomā;

                  62.

                  mudina Komisiju un Horvātijas iestādes par prioritāti noteikt spēcīgu publiskā iepirkuma spēju izveidošanu; šajā sakarībā uzsver, ka cīņai pret korupciju visā pievienošanās procesā ir galvenā nozīme un preventīvu korupcijas novēršanas pasākumu neieviešana kavēs turpmāku Savienības palīdzības izmantošanu;

         IV daļa.   Revīzijas palātas Īpašais ziņojums Nr. 16/2011 “ES finanšu palīdzība kodolspēkstaciju ekspluatācijas pārtraukšanai Bulgārijā, Lietuvā un Slovākijā: sasniegtais un nākotnē sasniedzamais”

                  63.

                  uzsver, ka ekspluatācijas izbeigšana turpmākajos gados kļūs arvien svarīgāka, jo līdz 2025. gadam ir jāslēdz viena trešdaļa no 133 kodolreaktoriem, kas darbojas 14 dalībvalstīs (14);

                  64.

                  aicina Budžeta komiteju un Rūpniecības, pētniecības un enerģētikas komiteju sarunās par jauno daudzgadu finanšu shēmu (2014–2020) ņemt vērā Budžeta kontroles komitejas konstatējumus;

         Revīzijas palātas konstatējumi

                  65.

                  uzskata, ka Revīzijas palātas konstatējumus var apkopot šādi:

                              “a)

                              relatīvi nenoteikto politikas jomas pamatnostādņu dēļ programmām nav veikts visaptverošs vajadzību novērtējums, nav noteiktas prioritātes, konkrēti mērķi un sasniedzamie rezultāti. Pienākumi ir izplūduši, īpaši attiecībā uz programmu uzraudzību un mērķu sasniegšanu kopumā. Komisijas pārraudzība ir vērsta uz budžeta izpildi un projektu īstenošanu;

                              b)

                              nav visaptveroša novērtējuma par ekspluatācijas pārtraukšanas un seku mazināšanas gaitu. Tika konstatēts, ka galveno infrastruktūras projektu izpilde kavējas un plānotās izmaksas ir pārsniegtas;

                              c)

                              lai gan reaktorus slēdza jau 2002.–2009. gadā, programmas vēl nav izraisījušas vajadzīgo organizatorisko pārmaiņu sākšanu, kas ļautu operatoriem kļūt par efektīvām ekspluatācijas pārtraukšanas organizācijām;

                              d)

                              pašlaik pieejamie finanšu resursi (ietverot ES ieguldījumu, kas līdz 2013. gadam ir 2,85 miljardi EUR) nebūs pietiekami, un finansējuma trūkums ir nozīmīgs (aptuveni 2,5 miljardi EUR) (15)”;

                  66.

                  turklāt norāda, ka Komisijas piedāvātā finansēšanas sistēma netika pakļauta vispusīgam ex ante novērtējumam;

         Parlamenta secinājumi

                  67.

                  norāda, ka Revīzijas palātas ziņojumā aprakstītā situācija attiecas uz laikposmu līdz 2010. gada beigām un ka pēc tam Komisija ir īstenojusi vairākas iniciatīvas;

                  68.

                  norāda, ka Savienības vispārējais mērķis kodoljomā ir panākt maksimālu kodoldrošību;

                  69.

                  pieņem zināšanai Komisijas viedokli, ka tā ir noteikusi procedūras sistēmu, kurā paredzēti konkrēti mērķi, formulēti uzdevumi un kompetences un skaidri definētas ziņošanas un uzraudzības prasības (16);

                  70.

                  pieņem zināšanai Komisijas atbildi, kurā paskaidrots, ka vajadzību novērtējums bija daļa no ietekmes novērtējuma (SEC(2011) 1387), kas tika sagatavots 2011. gadā; ņem vērā, ka ietekmes novērtējumā bija apskatīts līdz šim panāktais progress, vēl atlikušie uzdevumi un pārskats par situāciju attiecībā uz finansējumu;

                  71.

                  atgādina, ka pievienošanās līgumos ar Bulgāriju un Slovākiju ir paredzēti ierobežojumi finansiālajam atbalstam, ko nodrošina Savienība, attiecīgi līdz 2009. un 2006. gadam;

                  72.

                  atzinīgi vērtē priekšlikumu Padomes regulai par Savienības atbalstu kodoliekārtu ekspluatācijas izbeigšanas palīdzības programmām Bulgārijā, Lietuvā un Slovākijā (COM(2011) 783), kurš sagatavots, pamatojoties uz vispusīgu apspriešanos ar ieinteresētajām aprindām, attiecīgajām dalībvalstīm – Bulgāriju, Lietuvu un Slovākiju – un ekspluatācijas izbeigšanas ekspertu grupām; atzinīgi vērtē to, ka, izstrādājot minēto priekšlikumu, tajā tika iekļauti Parlamenta 2011. gada 5. aprīļa rezolūcijā (17) norādītie konstatējumi un Revīzijas palātas secinājumi un ieteikumi pēc 2011. gadā veiktās ekspluatācijas izbeigšanas darbības rezultātu revīzijas;

                  73.

                  piebilst, ka eksperti ir aicinājuši izstrādāt pārliecinošu un pilnīgi precīzu ekspluatācijas izbeigšanas plānu, kas būtu pamats turpmāka Savienības atbalsta īstenošanai, tostarp pilnīgas izmaksu tāmes līdz pat paredzētajam ekspluatācijas izbeigšanas beigu datumam; uzskata, ka būtu jāparedz skaidras norādes par valsts līdzfinansējumu un veidiem, kā nodrošināt šo valsts finansējumu ilgtermiņā;

                  74.

                  ar gandarījumu konstatē, ka ieinteresētās aprindas ir nepārprotami atbalstījušas iepriekšminētajā Komisijas ietekmes novērtējumā noteiktos galvenos starpposma mērķus (18) un ka Savienības atbalsts mērķtiecīgi piesaistīts konkrētiem starpposma mērķiem, panākot visaugstāko Savienības pievienoto vērtību; norāda, ka atbilstības procedūras un cieša izmaksu uzraudzība būtu jāapsver jau sākumā;

                  75.

                  atkārtoti vērš īpašu uzmanību uz savstarpējo vienošanos starp Savienību un Bulgāriju, Slovākiju un Lietuvu saistībā ar attiecīgi četru Kozlodujas kodolspēkstacijas bloku, Bohunices V1 kodolspēkstacijas 1. un 2. bloka un Ignalinas kodolspēkstacijas 1. un 2. bloka ekspluatācijas izbeigšanu;

                  76.

                  pauž nožēlu par to, ka Ignalinas kodolspēkstacijas gadījumā tehnisku un komerciālu strīdu dēļ būtiski aizkavējās ļoti nozīmīgu projektu, piemēram, B1 un B234, īstenošana, radot lielus ekonomiskos zaudējumus, kā arī pārtraukumu ekspluatācijas pārtraukšanas procesā;

                  77.

                  uzskata, ka ceļvedis ar tehniskajiem risinājumiem, par kuriem Ignalinas kodolspēkstacija un konsorcijs NUKEM/GNS pieņēma lēmumu 2012. gada jūlijā, ir būtisks sasniegums, lai izkļūtu no strupceļa, kas saistīts ar B1 izlietotās degvielas pagaidu uzglabāšanas iekārtu;

                  78.

                  pauž nožēlu par to, ka detalizētais progresa ziņojums par minētā ceļveža īstenošanu, kuru bija paredzēts iesniegt 2012. gada 5. oktobrī, netika sagatavots paredzētajā termiņā;

                  79.

                  atzinīgi vērtē progresu, kas sasniegts attiecībā uz dažu ceļveža punktu izpildi, piemēram, konteineru apstiprināšana un ar celtņiem saistīto pasākumu pastiprināšana;

                  80.

                  tomēr joprojām pauž bažas par to, ka vēl nav panākta vienošanās par neatrisinātajiem jautājumiem, piemēram, amortizatoru problēmu un degvielas noplūdi un zudumiem, kuri apgrūtina minētā ceļveža raitu īstenošanu;

                  81.

                  mudina abas iesaistītās puses ātri un laikus noslēgt līgumu par visiem atlikušajiem jautājumiem;

                  82.

                  atbalsta slēdzienu, ko pieņēma Budžeta kontroles komitejas faktu vākšanas misija, kas apmeklēja Lietuvu 2012. gada 10. līdz 12. jūlijā, un šajā sakarībā uzskata, ka būtu jāpārtrauc sniegt Savienības finansiālo atbalstu līdz brīdim, kad tiks panākta vienošanās par B1 un B234 projektiem;

                  83.

                  atbalsta Komisijas priekšlikumu piešķirt papildu EUR 230 miljonus Ignalinas kodolspēkstacijai laikposmam no 2014. līdz 2017. gadam; atkārtoti norāda, ka šie līdzekļi būtu jāpiešķir tikai tad, ja ir izpildīti minētajā Padomes regulas priekšlikumā izklāstītie ex ante nosacījumi; uzskata, ka pēc minētā datuma Savienības finansiālais atbalsts ir jāpārtrauc;

                  84.

                  uzstāj, ka ekspluatācijas izbeigšanas darbības ir jāplāno tā, lai tās notiktu droši un efektīvi un lai tās ļautu nekavējoties izsniegt ekspluatācijas izbeigšanas licenci saskaņā ar attiecīgajos ekspluatācijas pārtraukšanas plānos norādīto grafiku;

                  85.

                  aicina Komisiju iesniegt Parlamentam aprēķinu par finanšu līdzekļiem, kas nepieciešami pilnīgai un neatgriezeniskai trīs kodolspēkstaciju darbības pārtraukšanai;

                  86.

                  atgādina, ka vienīgi valsts regulatīvās kodolenerģētikas iestādes var izsniegt ekspluatācijas izbeigšanas licences juridiskām personām ciešā saskaņā ar attiecīgajiem valsts tiesību aktiem;

                  87.

                  aicina Lietuvas valdību izveidot neatkarīgu projektu vadības grupu B1 un B234 projektiem; atzīmē, ka ir jāievieš arī neatkarīga projektu vadība, ko veiktu Ignalinas kodolspēkstacija, kā to ierosinājis Lietuvas Valsts revīzijas birojs;

                  88.

                  prasa noteikt skaidru un nepārprotamu termiņu, ja tas vēl nav noteikts, ekspluatācijas izbeigšanas licenču iegūšanai;

                  89.

                  ar bažām konstatē, ka kavējas izmantotās degvielas glabāšanai paredzēto pagaidu iekārtu celtniecība un būvdarbu izpilde un, ja šādas iekārtas nav pieejamas, kodoldegvielas stieņus nevar demontēt; norāda, ka attiecībā uz Ignalinas spēkstaciju par prioritāti jānosaka kodoldegvielas stieņu aizvākšana no 2. reaktora un to droša pagaidu glabāšana;

                  90.

                  prasa nodot šķīrējtiesai lietu par domstarpībām attiecībā uz līgumu interpretāciju, līgumslēgšanas tiesību piešķiršanu un pašreizējiem strīdiem par tehniskajiem un komerciālajiem jautājumiem starp Ignalinas kodolspēkstaciju un abu projektu galveno līgumdarbu izpildītāju; norāda, ka līdz šā strīda izšķiršanai ir jāpārtrauc jebkāds Savienības papildu finansiālais atbalsts; aicina Komisiju reizi gadā ziņot Parlamentam par stāvokli šajā jomā;

                  91.

                  pauž nopietnas bažas attiecībā uz to, ka saskaņā ar Revīzijas palātas provizoriskajiem aprēķiniem ekspluatācijas izbeigšanas projektu pabeigšanai pietrūks finanšu līdzekļu EUR 2 500 miljonu apmērā, kas norāda uz ievērojamu finansējuma trūkumu;

                  92.

                  aicina Komisiju sadarboties ar Bulgārijas, Lietuvas un Slovākijas valdību un maksimāli palielināt progresu kodolspēkstaciju ekspluatācijas pārtraukšanā, darot pieejamu pietiekamu finansējumu līdz 2017. gadam vai attiecīgā gadījumā līdz 2020. gadam; turklāt aicina Komisiju noteikt tālejošus īstenošanas mērķus un uzraudzīt progresu to sasniegšanā; uzskata, ka gadījumā, ja šie mērķi netiek sasniegti, ir jāpiemēro sods; prasa reizi gadā Parlamentam iesniegt ziņojumu par sasniegto progresu;

                  93.

                  norāda, ka kopš Lietuvas, Slovākijas un Bulgārijas kodolspēkstaciju ekspluatācijas pārtraukšanas procesa sākuma nav skaidri noteikta šajā procesā iesaistīto dalībvalstu atbildība un pienākumi; norāda, ka slogs, ko dalībvalstīm, kuras slēdz savas kodolspēkstacijas, rada atbildība par visu ekspluatācijas pārtraukšanas procesu, nav samērīgs;

                  94.

                  atzinīgi vērtē to, ka ar iepriekšminēto priekšlikumu Padomes regulai (COM(2011) 783) ir noteikti ne tikai vispārēji, bet arī trijām dalībvalstīm konkrēti, novērtējami, sasniedzami un atbilstoši mērķi ar saskaņotiem termiņiem; norāda, ka turpmāki mērķi un darbības rādītāji tiks noteikti projekta līmenī, īstenošanas pasākumos un gada darba programmās;

                  95.

                  uzskata, ka priekšlikumā Padomes regulai kā juridiskais pamats papildu finansējuma piešķiršanai Ignalinas programmai ir jāizmanto Pievienošanās akta 4. protokols, nevis Eiropas Atomenerģijas kopienas dibināšanas līguma 203. pants;

                  96.

                  atzinīgi vērtē to, ka ne vēlāk kā līdz 2015. gada beigām Komisija sagatavos izvērtēšanas ziņojumu par visu pasākumu mērķu sasniegšanu (rezultātu un ietekmes līmenī), resursu izmantošanas efektivitāti un to Savienības pievienoto vērtību, lai pieņemtu lēmumu par pasākumu grozīšanu vai apturēšanu; prasa, lai Komisija nosūtītu Parlamentam novērtējuma ziņojuma kopiju;

                  97.

                  aicina Eiropas Rekonstrukcijas un attīstības banku (ERAB) nodrošināt, lai Parlamentam būtu pieejami tās ziņojumi par projektu īstenošanu Bulgārijā, Lietuvā un Slovākijā;

                  98.

                  prasa, lai Komisija un Revīzijas palāta novērtētu pievienoto vērtību sadarbībai ar ERAB un tās spēju darboties kā fondu pārvaldītājai, ņemot vērā, ka Savienība nodrošina 96 % no finansējuma;

                  99.

                  aicina Komisiju sagatavot ziņojumu par ekspluatācijas izbeigšanas procesiem trijās minētajās dalībvalstīs; aicina Komisiju sagatavot ziņojumu arī par ekspluatācijas izbeigšanas procesu Greifsvaldes kodolspēkstacijā, lai izstrādātu tehnisku un organizatorisku paraugpraksi, tādējādi radot pamatu, uz ko atsaukties turpmākajos ekspluatācijas izbeigšanas projektos;

         V daļa.   Revīzijas palātas Īpašais ziņojums Nr. 1/2012 “Vai Eiropas Savienības attīstības palīdzība pārtikas nodrošinājumam Subsahāras Āfrikā ir efektīva?”

                  100.

                  atzinīgi vērtē Revīzijas palātas ziņojumu un vispārējo slēdzienu, ka Savienības attīstības palīdzība pārtikas nodrošinājumam Subsahāras Āfrikā lielākoties ir efektīva un sniedz būtisku ieguldījumu to partnervalstu nodrošināšanā ar pārtiku, kurās vēl nav izveidojusies ilgtspējīga un droša lauksaimniecības nozare; tomēr atzīmē, ka saskaņā ar Revīzijas palātas konstatēto daudzās jomās vēl ir nepieciešami būtiski uzlabojumi;

                  101.

                  ar gandarījumi atzīmē Revīzijas palātas konstatējumu, ka gadījumos, kad nodrošināšana ar pārtiku ir daļa no Eiropas Attīstības fonda (EAF) stratēģijas, Savienības sniegtā attīstības palīdzība ir labi pielāgota Subsahāras Āfrikas vajadzībām un prioritātēm un ka Komisija šo palīdzību novirzījusi valstīm, kurās ir visvairāk cilvēku, kas cieš no pārtikas trūkuma;

                  102.

                  piekrīt Revīzijas palātai, ka Savienības attīstības palīdzībā lielāka uzmanība jāpievērš pārtikas nodrošinājumam;

                  103.

                  pauž nožēlu, ka Desmitā EDF ietvaros nodrošinājums ar pārtiku, lauksaimniecība un lauku attīstība kā galvenā palīdzības sniegšanas joma ir izraudzīta attiecībā uz mazāku skaitu partnervalstu nekā Devītā EDF ietvaros un ka daudzas valstis, kurās ir nepietiekams nodrošinājums ar pārtiku, šajā jomā saņēma nelielu Savienības attīstības palīdzību vai to nesaņēma vispār; piekrīt Revīzijas palātās viedoklim, ka tas ir pretrunā kritiskajai situācijai attiecībā uz Tūkstošgades attīstības mērķi Nr. 1 – izskaust galēju nabadzību un badu – un pastiprinātajai nozīmei, kas EDF būtu bijis jāpiešķir pārtikas nodrošinājumam; aicina Komisiju un dalībvalstis attiecīgo valsts EAF stratēģijas dokumentu sagatavošanā šai jomai veltīt lielāku uzmanību un piešķirt šim mērķim lielāku finansējumu;

                  104.

                  atbalsta Revīzijas palātas ieteikumu strukturēti novērtēt pārtikas nodrošinājumu katrā valstī un sistemātiski izvērtēt iespēju sniegt atbilstošu Savienības atbalstu, Eiropas Ārējās darbības dienestam (EĀDD) un Komisijai plānojot Savienības attīstības palīdzību; aicina Komisijas Attīstības un sadarbības ģenerāldirektorātu – EuropeAid – nodrošināt no Humānās palīdzības un civilās aizsardzības ģenerāldirektorāta reģionālajiem birojiem un citiem avotiem saņemto datu un analīžu iekļaušanu un palīdzēt nodrošināt, ka tiek izveidotas efektīvas sistēmas agrīnai brīdināšanai par pārtikas trūkumu; aicina arī EĀDD palīdzēt nodrošināt, ka ir izveidota atbilstoša valdības spēja minētās sistēmas vadīt ilgtspējīgā veidā un ka ir īstenota preventīva stratēģija, kas sekmē visneaizsargātāko iedzīvotāju izturību;

                  105.

                  norāda, ka pēc 2008. gada pārtikas krīzes, kas smagi skāra daudzas Subsahāras Āfrikas valstis, pārtikas cenas pamazām ir atgriezušās iepriekšējā līmenī un ka nestabilitāte un spekulācijas, visticamāk, turpināsies; aicina Komisiju sīkāk aprakstīt stratēģiju reaģēšanai uz dažādām neparedzētām situācijām, iesniedzot atbilstošus priekšlikumus; aicina Komisiju ņemt vērā arī to, ka pakāpeniski pieaugošās pārtikas cenas ir daļa no izteiktas pieaugošas ilgtermiņa tendences, nevis īstermiņa problēma un līdz ar to ir vajadzīga ilgtermiņa holistiska stratēģija, kas būtu tieši saistīta ar plašākiem attīstības mērķiem; prasa daudzgadu finanšu shēmā 2014.–2020. gadam iekļaut jaunu pārtikas mehānismu vai līdzīgu mehānismu, lai nodrošinātu Savienības spēju ar līdzīgu fondu palīdzību ātri reaģēt uz jaunām pārtikas krīzēm, ņemot vērā jaunu pārtikas krīžu neparedzamību un pārtikas cenu pastiprinātās svārstības; uzskata, ka finanšu spekulācijas palielina pārtikas cenu nestabilitāti un ka tāpēc ir nepieciešams arī veikt efektīvus pasākumus, lai vērstos pret šādu spekulēšanu, tostarp regulējot un kontrolējot atvasināto instrumentu tirgus;

                  106.

                  pauž nožēlu par to, ka, neraugoties uz spēcīgo ekonomisko izaugsmi, viena ceturtā daļa Subsahāras Āfrikas iedzīvotāju vēl joprojām cieš no nepietiekama uztura; norāda, ka šā reģiona rīcībā ir tehnoloģijas, zināšanas un dabas resursi, kas nepieciešami, lai mainītu situāciju; uzsver, ka ir ļoti būtiski nodrošināt mieru, demokrātiju un politisko stabilitāti, jo piekļuve zemei un tirgiem, īpašumtiesības un izglītība ļaus palielināt valdību, kā arī valsts un pašvaldību iestāžu ietekmi un pārskatatbildību;

                  107.

                  atzīmē Revīzijas palātas norādītos trūkumus to līdzekļu izlietošanas koordinēšanā, kuri piešķirti no EAF un kuri paredzēti budžeta pozīcijā “Nodrošinātība ar pārtiku” 1996.–2006. gada laikposmam; aicina Komisiju saskaņot šo abu instrumentu mērķus, lai tie būtu savstarpēji papildinoši un lai attiecīgie līdzekļi tiktu izlietoti pēc iespējas efektīvāk;

                  108.

                  uzskata, ka Komisijai Savienības attīstības politikas īstenošanā sistemātiski būtu jāņem vērā situācija pārtikas nodrošinājuma jomā, un jo īpaši hroniskais pārtikas trūkums;

                  109.

                  uzsver, ka ir svarīgi stiprināt saikni starp neatliekamo palīdzību, atjaunošanu un attīstību, lai nodrošinātu palīdzības efektivitāti; atkārtoti uzsver to, ka ir svarīgi pienācīgu daļu no Savienības aizjūras attīstības palīdzības piešķirt lauksaimniecībai; pauž nožēlu par lauksaimniecībai piešķirtās attīstības palīdzības apjoma būtisko samazinājumu kopš 80. gadiem un aicina Komisiju, plānojot attīstības palīdzību, noteikt par prioritāti lauksaimniecību, tostarp palīdzību lauksaimniekiem tirgus pieejamības uzlabošanā; norāda, ka attīstības palīdzība ir daļa no plašākas shēmas, kurā daudzām jaunattīstības valstīm tirdzniecība, naudas pārvedumi un citi ieņēmumu avoti pašlaik ir svarīgāki par kopējo OAP maksājumu apjomu, un ka kopējā lauksaimniecības politika kavē brīvu un godīgu tirdzniecību ar jaunajām tirgus ekonomikas valstīm;

                  110.

                  uzsver – lai pastiprinātu lauksaimniecības nozares elastīgumu, ir jāpievērš uzmanība visai pārtikas ķēdei – no saimniecības līdz galdam; uzskata – lai mazinātu Subsahāras Āfrikas valstu lauksaimniecības nozares neaizsargātību, šo valstu valdībām jāuzņemas ilgtermiņa politiskās saistības; norāda, ka pagaidu atbalsts, nodrošinot tādas sēklas, kas ir izturīgas pret ekstremāliem laika apstākļiem, var kalpot kā svarīgs drošības tīkls maza mēroga lauksaimniekiem un ģimenēm, kas pretējā gadījumā ciestu būtiskus zaudējumus; uzsver agrīnās brīdināšanas un preventīvā darba nozīmi sanitārijas, sēklu un lopbarības jomā; pauž nožēlu par to, ka vardarbība un nedrošība ir šķērslis nodrošinājumam ar pārtiku nākotnē;

                  111.

                  uzsver, ka galvenā uzmanība ir jāpārorientē uz tādu pārtikas politiku, kas neaprobežojas tikai ar pārtikas palīdzību, uz sadarbību starp palīdzības sniedzējiem un starp palīdzības sniedzējiem un tās saņēmējiem, papildinot to ar pastiprinātu vietējo partnerību Eiropas un pasaules līmenī, kā arī uz partnervalstu būtisko lomu to pamatnosacījumu apmierināšanā, kuri ir nepieciešami, lai panāktu jebkādu būtisku progresu šajā jomā, piemēram, iekšējā miera nodrošināšanā un ieguldījumu izdarīšanā lauku infrastruktūrā; turklāt uzsver – lai nodrošinātu ilgtermiņa sociālo un ekonomisko attīstību, nepieciešami ilgtspējīgi ieņēmumu avoti, kas nav palīdzība; uzskata, ka brīvas, godīgas un Pasaules Tirdzniecības organizācijas principiem atbilstošas tirdzniecības attiecības starp Eiropu un jaunattīstības valstīm ir būtisks faktors, lai uzlabotu nodrošinājumu ar pārtiku un paātrinātu tautas attīstību Subsahāras Āfrikā;

                  112.

                  piekrīt Revīzijas palātas viedoklim, ka pārtikas mehānisma (2008–2010) īstenošanai būtu bijis vēlams ilgāks laikposms, ņemot vērā tā mērķus un finansēšanas pārtraukumu starp tā plānošanas perioda beigām un nākamo EAF plānošanas periodu (sākot no 2014. gada); uzsver, ka ir ļoti svarīgi nodrošināt palīdzības nepārtrauktību, ņemot vērā augstās izejvielu cenas un to pastāvīgās svārstības; uzsver, ka ciešā sadarbībā ar Pasaules pārtikas programmas īstenotājiem, ANO Pasaules Pārtikas un lauksaimniecības organizāciju un Starptautisko Lauksaimniecības attīstības fondu jācenšas panākt papildināmību un sinerģiju starp Savienības pārtikas nodrošinājuma programmām un iepriekš minēto un citu starptautisko palīdzības sniedzēju programmām;

                  113.

                  pauž nopietnas bažas par Revīzijas palātas konstatējumu, ka uzturam nav tikusi veltīta pienācīga uzmanība, un uzskata šo faktu par satraucošu, jo nepietiekamam uzturam ir ļoti bīstamas sekas, īpaši grūtniecības laikā un bērna pirmajos divos dzīves gados, un tas var nodarīt nenovēršamu kaitējumu; norāda, ka nepietiekams uzturs ir šķērslis tautas attīstībai, radot neatgriezenisku kaitējumu indivīdiem un būtiskus ekonomiskos un sociālos zaudējumus valstīm; atzinīgi vērtē Komisijas paziņojumā “ES politikas programma jaunattīstības valstu atbalstīšanai, risinot ar pārtikas nodrošinājumu saistītās problēmas” (COM(2010) 127) pausto apņemšanos iekļaut pārtikas nodrošinājuma jautājumu Savienības programmās; atkārtoti aicina Komisiju sagatavot īpašu ziņojumu par šo jautājumu un iekļaut savā attīstības politikā rūpīgi izstrādātas daudznozaru pārtikas stratēģijas; norāda, ka viena no vissvarīgākajām un izmaksu lietderības ziņā efektīvākajām intervencēm ir iespēju nodrošināšana sievietēm, kas ir tālejošs veids, kā mājsaimniecībām palīdzēt par prioritāti noteikt veselības aprūpi un bērnu uzturu;

                  114.

                  atzīmē Revīzijas palātas konstatējumu, ka Savienības intervences kopumā ir bijušas labi sagatavotas un ar to palīdzību tika sasniegta lielākā daļa iecerēto rezultātu, tomēr pauž nožēlu, ka mērķu kvalitāte bija mainīga un grūti izmērāma, jo trūka darbības rezultātus raksturojošu rādītāju, un rezultātu noturība bija apšaubāma pusē no pārbaudītajām intervencēm; aicina Komisiju noteikt izmērāmus un reālākus intervenču mērķus un uzlabot to definīciju vispārējā budžeta atbalsta programmās, kurās īpaša uzmanība būtu jāpievērš tam, lai mudinātu jauniešus – kuru skaits aizvien palielinās – sākt uzņēmējdarbību, un tam, lai novērstu sieviešu diskrimināciju lauksaimniecības nozarē;

                  115.

                  joprojām ir pārliecināts, ka pārtikas nodrošinājumam ir svarīgi paplašināt attīstības palīdzības uzturvērtības aspektu, un prasa, lai Komisija līdz 2013. gada pavasarim sniedz rakstisku ziņojumu par šajā jomā panākto;

                  116.

                  norāda, ka Savienības rīcības vispārējo ietekmi uz pārtikas nodrošinājumu nosaka arī Savienības politika lauksaimniecības, zivsaimniecības, enerģētikas un tirdzniecības jomā; uzsver nepieciešamību nodrošināt attīstības politikas saskaņotību saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienības darbību 208. pantu un to, ka šīm politikām būtu jāatspoguļo kaitējuma nenodarīšanas princips un jāatbilst tam;

                  117.

                  piekrīt Revīzijas palātas viedoklim, ka Komisijai būtu jācenšas vairāk atbalstīt lauksaimniecības un sociālo transfertu programmu finansiālā ilgtspēja;

         VI daļa.   Revīzijas palātas Īpašais ziņojums Nr. 2/2012 “No Eiropas Reģionālās attīstības fonda līdzfinansēto mazo un vidējo uzņēmumu finansēšanas instrumenti”

                  118.

                  atzinīgi vērtē Revīzijas palātas Īpašo ziņojumu Nr. 2/2012, kurā galvenā uzmanība veltīta finanšu inženierijas pasākumiem, kurus 2000.–2006. gada un 2007.–2013. gada plānošanas laikposmā līdzfinansēja no Eiropas Reģionālās attīstības fonda (ERAF); apstiprina, ka Īpašajā ziņojumā Nr. 2/2012 sniegta informācija par šo no ERAF līdzfinansēto finanšu inženierijas pasākumu efektivitāti un lietderību un ka tas pamatojas uz izlases veidā revidētiem projektiem, kas īstenoti Apvienotajā Karalistē, Vācijā, Slovākijā, Ungārijā un Portugālē;

                  119.

                  uzskata, ka šāds revīzijas ziņojums lieti noderētu arī 2007.–2013. gada plānošanas perioda beigās, jo tas ļautu izdarīt turpmākus secinājumus par to finanšu instrumentu (FI) izmantošanas rezultātiem, kuri paredzēti no ERAF līdzfinansētiem maziem un vidējiem uzņēmumiem (MVU); uzskata arī, ka šāda ziņojuma sagatavošana minētā perioda beigās ļaus izvairīties no kļūdu atkārtošanās, vienlaikus palielinot turpmāko no ERAF līdzfinansēto finanšu inženierijas pasākumu efektivitāti un lietderību;

                  120.

                  uzsver, ka MVU ir Savienības ekonomikas pamats, jo tie rada darba vietas un jauninājumus, kā arī vairo labklājību; tomēr norāda, ka MVU var nākties saskarties ar finansējuma trūkumu, jo tiem var nebūt pieejams konkrētajā laikā nepieciešamais finanšu veids un apmērs;

                  121.

                  atzīst, ka budžeta ierobežojumi un privātā sektora aizdošanas spējas samazināšanās visvairāk skar MVU un jo īpaši mikrouzņēmumus un tādēļ tiem būtu jāpiešķir lielāks Savienības atbalsts, lai tie turpinātu veicināt nodarbinātību, inovācijas un izaugsmi; norāda, ka īpaša uzmanība ir jāpievērš MVU, kas nodrošina ilgtspējīgu vietēja mēroga attīstību, un ka kohēzijas politika kā būtiskākais investīciju instruments visas Savienības konverģences un ilgtspējīgas attīstības veicināšanai ir viens no diviem galvenajiem MVU paredzētā Savienības atbalsta sniegšanas kanāliem; tādēļ uzsver, ka turpmāk jāpastiprina FI izmantošana kohēzijas politikā saistībā ar MVU, jo tas var nodrošināt līdzekļu apgrozību, atbalstīt publiskā un privātā sektora partnerību un nodrošināt palielinošu Savienības budžeta ietekmi;

                  122.

                  atgādina, ka uzņēmējdarbības atbalstam Savienība īsteno uzņēmējdarbības politiku un kohēzijas politiku, galvenokārt izmantojot dotācijas, bet pakāpeniski ERAF ietvaros vairāk izmantojot arī FI; norāda, ka FI ir atmaksājami un ka tos var periodiski izmantot no jauna, tādējādi nodrošinot to, ka daudzi MVU var secīgi gūt no tiem labumu;

                  123.

                  atzīst – lai nodrošinātu pieeju finanšu programmām, nepieciešama aktīva finanšu starpnieku līdzdalība, kuri publiskos līdzekļus pārvērš MVU paredzētos FI; norāda, ka publisko finansējumu var papildināt ar privātā sektora finansējumu, palielinot kopējo ieguldījumiem MVU pieejamo līdzekļu apjomu; atzīmē, ka šo darbību vispārēji definē kā sviras efektu jeb ietekmi palielinošo efektu;

                  124.

                  uzsver, ka pieejamā finansējuma trūkuma dēļ ir samazinājies jaundibināto uzņēmumu skaits un tas nozīmē, ka palielinās no ERAF līdzfinansēto FI loma uzņēmējdarbības veicināšanā;

                  125.

                  atgādina, ka Revīzijas palāta, veicot revīziju, galveno uzmanību veltīja finanšu inženierijas pasākumiem, kurus 2000.–2006. gada un 2007.–2013. gada plānošanas laikposmā līdzfinansēja no ERAF, un ka šīs revīzijas laikā izdarītie konstatējumi pamatojas uz atlasīto projektu tiešu pārskatīšanu un Komisijas un dalībvalstu pārvaldības, uzraudzības un informācijas sistēmu pārbaudi;

                  126.

                  norāda, ka Revīzijas palāta minētajā revīzijā galveno uzmanību veltīja šādiem trim svarīgākajiem FI veidiem: pašu kapitāla, aizdevumu un garantijas instrumentiem; norāda, ka visi šie instrumenti atbilst ERAF līdzfinansējuma saņemšanas kritērijiem, tomēr tiem ir jāatbilst arī Savienības un dalībvalstu attiecīgajiem noteikumiem; atkārtoti norāda, ka revīzijas galvenais mērķis bija novērtēt, vai ERAF izdevumi MVU paredzētajiem finanšu inženierijas pasākumiem bijuši efektīvi un lietderīgi;

                  127.

                  atzinīgi vērtē Revīzijas palātas konstatējumus un ieteikumus attiecībā uz pieejamā finansējuma trūkuma novērtēšanu; norāda, ka likumdošanas priekšlikumā (19) par nākamo plānošanas periodu šāda novērtēšana noteikta par obligātu ex ante novērtēšanu; aicina Komisiju attiecīgā tiesību akta pamatdaļā iekļaut atbilstošas prasības, tostarp skaitliskus kritērijus, attiecībā uz ex ante novērtēšanas lomu un piemērošanu; uzskata, ka likumdošanas priekšlikumā nākamajam plānošanas periodam būtu jārisina arī jautājums par fondu apgrozības nosacījumiem;

                  128.

                  norāda, ka struktūrfondu regulas ļauj dot priekšroku privātajam sektoram salīdzinājumā ar publisko sektoru; aicina Komisiju rast pienācīgu pamatojumu šai privileģētajai situācijai, jo šāda pieeja varētu ierobežot spēju atgūt neizmantotos līdzekļus un piešķirt tos citiem MVU;

                  129.

                  pauž bažas saistībā ar Revīzijas palātas konstatējumu, ka minēto pasākumu efektivitāti un lietderību kavēja šādi būtiski trūkumi:

                              —

                              MVU novērtējumos par pieejamā finansējuma trūkumu, ja vien tādi vispār bija pieejami, tika konstatēti būtiski trūkumi, un šādi novērtējumi netika sistemātiski publiskoti,

                              —

                              struktūrfondu regulās, kuras sākotnēji bija paredzētas dotāciju piešķiršanai, ir būtiski trūkumi, jo tajās nav skatītas FI īpatnības,

                              —

                              notiek būtiska kavēšanās, pirms līdzekļi sasniedz MVU, un salīdzinājumā ar MVU paredzētajām Savienības programmām ERAF sviras efekts uz privātajiem ieguldījumiem ir niecīgs;

                  130.

                  atgādina arī to, kā Eiropas Parlamenta Reģionālās attīstības komiteja atzinumā par novatoriskiem finansēšanas instrumentiem saistībā ar nākamo daudzgadu finanšu shēmu (20) prasīja nekavējoties nodrošināt FI tiesiskā regulējuma skaidrību, vienkāršību un pārredzamību un saskaņotas norādes uz FI definīcijām tiesību aktos;

                  131.

                  ar bažām norāda, ka iepriekšējie ikgadējie īstenošanas ziņojumi, uzraudzības komitejas un darbības programmu rādītāji tika atzīti kā nepiemēroti vai neatbilstīgi FI mērķiem; atzinīgi vērtē uzlabojumus JEREMIE reģistrētajā ziņošanas un uzraudzības darbībā;

                  132.

                  pauž nožēlu, ka līdzdalības fondu jomā Revīzijas palāta ne 2000.–2006. gada, ne 2007.–2013. gada plānošanas laikposmā nekonstatēja būtisku privātā sektora sviras efektu; pauž pārsteigumu, ka starp pārvaldības iestādēm un finanšu starpniekiem noslēgtajos līgumos parasti nav skaidru prasību attiecībā uz sviras efektu, izņemot atsevišķu pašu kapitāla fondu gadījumus, kuros privātajiem līdzieguldītājiem ir saistošas prasības attiecībā uz sviras efektu;

                  133.

                  atbalsta Revīzijas palātas prasību skaidrāk definēt sviras efekta jēdzienu saistībā ar FI izmantošanu; tomēr uzsver – ņemot vērā spiedienu, kas tiek izdarīts, lai nodrošinātu lielāku sviras efektu, ir svarīgi atgādināt, ka kohēzijas politikā FI parasti ir finansēšanas projekti, kurus īsteno mazāk attīstītos reģionos un reģionos ar ekonomiskām grūtībām un kuru mērķis ir novērst neveiksmīgas tirgus darbības un nepietiekamu ieguldījumu situāciju, un ka līdz ar to, izmantojot FI kohēzijas politikā, galvenā uzmanība tiek veltīta ne tikai īstermiņa peļņas gūšanai, bet arī augsta sociāli ekonomiskā labuma nodrošināšanai, jo īpaši reģionālā un vietējā mērogā; norāda uz daudzlīmeņu pārvaldību un dalīto pārvaldību programmu sagatavošanā un īstenošanā kā kohēzijas politikas pamatprincipiem, kas ļauj reģionālām un valsts līmeņa iestādēm piedalīties programmu plānošanā un īstenošanā; tādēļ uzsver, ka tiesiskā regulējuma jomā jāsaglabā zināms elastīgums arī sviras efekta definīcijas un attiecīgo prasību noteikšanā;

                  134.

                  atzīst inovatīvu finanšu inženierijas instrumentu potenciālu kapitāla veidošanā un ieguldījumu veicināšanā pretēji dotācijām, kuras to saņēmēji konsekventi uzskata par pārāk apgrūtinošām un birokrātiskām; uzsver, ka finanšu inženierijas instrumentiem varētu būt nozīmīga loma stratēģijas “Eiropa 2020” mērķu īstenošanā, piesaistot finansējumu no citiem ieguldītājiem būtisku Savienības interešu jomās;

                  135.

                  turklāt norāda, ka attiecībā uz pašu kapitāla un aizdevumu instrumentiem Revīzijas palāta konstatējusi, ka panāktais sviras efekts nav bijis pietiekams un ir zemāks nekā salīdzinošie kritēriji; atzinīgi vērtē to, ka garantiju instrumentu gadījumā sviras efekts ir bijis augstāks;

                  136.

                  aicina Komisiju nekavējoties rīkoties saistībā ar Revīzijas palātas konstatējumiem; par īpaši svarīgu uzskata nākotnē palielināt ERAF sviras efektu attiecībā uz tiem privātajiem ieguldījumiem, kas atbilst publiskajiem ieguldījumiem;

                  137.

                  pauž bažas par dalībvalstīs plaši izplatīto kavēšanos MVU paredzētā finansējuma saņemšanā; aicina Komisiju un pārvaldības iestādes novērst tādu kavēšanos ar finansējuma pieejamības nodrošināšanu MVU, kuras pamatā galvenokārt ir administratīvi, juridiski, organizatoriski vai stratēģiski iemesli; pauž nožēlu, ka pārvaldes iestādēm tas rada situāciju, kurā pievilcīgāka kļūst alternatīva, izmantojot dotāciju piešķiršanu MVU;

                  138.

                  mudina Komisiju pēc iespējas drīzāk iesniegt integrētu skaidrojošu priekšlikumu par problēmām, ko rada pašreizējais MVU definīciju klāsts, kuras Savienībā atšķiras pēc mērķiem vai uzdevumiem, un ierosināt iespējamos risinājumus šīs situācijas novēršanai;

                  139.

                  pauž nožēlu, ka dažos gadījumos nebija pieejama vai nebija uzticama informācija par MVU izmaksām, kas saistītas ar pārvaldību; aicina kompetentās iestādes uzlabot pašreizējo situāciju un nākotnē sniegt visu attiecīgo informāciju; atzīst, ka ir jānošķir finanšu inženierijas instrumentu izmaksas (JEREMIE līdzdalības fonda pārvaldības izmaksas un finanšu starpniecības pārvaldības izmaksas) un MVU izmaksas;

                  140.

                  pauž nožēlu par to, ka vairākos gadījumos pārvaldības iestāžu ieceltie finanšu starpnieki atsevišķiem MVU pieprasīja segt refinansēšanas un apstrādes procesa izmaksas; uzsver, ka refinansēšanas un apstrādes izmaksām vajadzētu būt finanšu starpnieku parasto darbības izdevumu pozīcijām;

                  141.

                  uzsver, ka ir svarīgi vienkāršot administratīvās procedūras attiecībā uz pieeju finansējumam un samazināt līdzfinansējuma prasības;

                  142.

                  pauž bažas par to, ka Komisijas norādījumos nav paredzēti noteikumi, kas novērstu to, ka MVU ir jāsedz izmaksas, kuras nav saistītas ar faktisko risku, ko tie uzņemas, vai ar finanšu starpnieku sniegtajiem pakalpojumiem;

                  143.

                  iesaka, lai Komisija, ņemot vērā FI, dalītās pārvaldības un valsts atbalstu un struktūrfondus reglamentējošo noteikumu kopējo sarežģītību, uzlabo savas, pārvaldības iestāžu un finansējuma saņēmēju (finanšu starpnieku) komunikāciju un uzraudzības sistēmas un, ņemot vērā jaunos noteikumus par 2007.–2013. gada regulatīvo satvaru, sniedz labākus norādījumus un padomus;

                  144.

                  atbalsta Revīzijas palātas ieteikumu, ka Komisijai būtu jānodrošina uzticama un tehniski izturīga īpaši finanšu instrumentiem paredzēta uzraudzības un novērtēšanas sistēma; aicina Komisiju arī ņemt vērā Revīzijas palātas ieteikumu par vienošanos ar dalībvalstīm par nedaudziem izmērāmiem, atbilstīgiem, specifiskiem un vienotiem rezultatīvajiem rādītājiem attiecībā uz FI, kuri stiprinātu gan revīzijas, gan uzraudzības procesu;

                  145.

                  norāda, ka teritoriālā sadrumstalotība un nepietiekamā kritiskā masa ietekmē FI pievilcību un ir saistīta ar zināmu finansiālu nosacījumu noteikšanu un, iespējams, relatīvi augstām pārvaldības izmaksām; norāda, ka šīs ERAF īpatnības apgrūtināja to FI pareizu finansiālo pārvaldību dažādos plānošanas laikposmos, uz kuriem pamatojās ERAF atbalsts MVU;

                  146.

                  pauž nožēlu, ka darbības programmas finansējuma piešķiršanas procesā publiskās iestādes, kas parasti nepārzina MVU finansēšanu, publiskos līdzekļus fondiem piešķīra tā, ka to lielums bieži vien nesasniedza kritisko masu; uzstāj, ka šo situāciju radīja dažādās tematiskās darbības programmas, kurām bija daudzi ekonomiskie, vides, sociālie un teritoriālie mērķi;

                  147.

                  uzskata, ka, ierosinot finanšu inženierijas pasākumus, pārvaldības iestādēm būtu jāpārliecinās, vai to priekšlikumos pienācīgi ņemts vērā augstas kvalitātes novērtējums attiecībā uz MVU finansējuma trūkumu, kurš sagatavots, pamatojoties uz standartizētu kopīgi apstiprinātu metodoloģiju; atbalsta to, ka Komisijai, pirms darbības programmu, tostarp finanšu inženierijas pasākumu, apstiprināšanas, būtu jāpārbauda to atbilstība MVU finansējuma trūkuma novērtējumam un jānodrošina šā novērtējuma kvalitāte;

                  148.

                  pauž bažas par to, ka dalībvalstīs trūkst informācijas par finansējuma avotu pieejamību MVU; atbalsta Revīzijas palātas ieteikumu – lai optimizētu MVU piešķiramā finansējuma apjomu, ir pēc iespējas jāpalielina iesaistīto pušu informētība par MVU specifiskajām finanšu vajadzībām;

                  149.

                  uzskata, ka palielinošajam efektam būtu jāatspoguļo tas, cik lielā mērā Savienības un dalībvalstu sākotnējais finanšu ieguldījums ir piesaistījis privāto finansējumu; uzskata, ka finanšu instrumentiem paredzētais dalībvalstu līdzfinansējums kopā ar Savienības ieguldījumu būtu jāuzskata par daļu no publiskā finansējuma;

                  150.

                  uzskata, ka jautājumiem, kas ietilpst deleģēto aktu darbības jomā, ar kuriem ir paredzēts aptvert nebūtiskus Savienības tiesību aktu elementus, patiesībā nevajadzētu attiekties uz gaidāmās kohēzijas shēmas pamatelementiem (21);

                  151.

                  stingri iesaka, lai Padome un Komisija, sagatavojot priekšlikumus struktūrfondu regulām, paredzētu atbilstošāku regulatīvo satvaru, lai finanšu inženierijas pasākumu sagatavošanu un ieviešanu nekavētu trūkumi struktūrfondu regulatīvajā satvarā, ģeogrāfiskie ierobežojumi un izkliedētības efekts; prasa, lai struktūrfondu regulas priekšlikumu sagatavošanā tiktu ņemta vērā iepriekšējā plānošanas periodā gūtā pieredze; konkrētāk, uzskata, ka priekšlikumiem vajadzētu būt orientētiem uz darba rezultātiem, nevis tikai uz atbilstību;

                  152.

                  atbalsta domu, ka Komisijai būtu jānodrošina uzticama un tehniski noturīga uzraudzības un novērtēšanas sistēma, kas būtu paredzēta īpaši FI, ka Komisijas īstenotajā uzraudzības, ziņošanas un revīzijas procesā FI jābūt nošķirtiem no “tīrajām” dotācijām un ka MVU faktiski izmaksātajām summām jābūt pārredzamām; mudina Komisiju un dalībvalstis jo īpaši vienoties par nelielu skaitu izmērāmu, atbilstošu, specifisku un vienotu rezultatīvo rādītāju, kas raksturotu FI;

                  153.

                  atbalsta viedokli, ka Komisijai būtu jāapsver iespēja nodrošināt dalībvalstīm MVU paredzētas standarta finanšu inženierijas struktūras un instrumentus (piemēram, dotācijas ar honorāriem, specializētus ieguldījumu instrumentus) tikai gadījumos, kad tie paātrinātu īstenošanu un samazinātu pārvaldības izmaksas, tomēr darot to tādā veidā, lai pārmērīgi nemazinātu MVU iespējas izmantot šīs finansēšanas shēmas; uzsver, ka ir svarīgi arī turpmāk nodrošināt finansēšanas vadības elastīgumu, lai pielāgotos gan reģionālajām atšķirībām, gan tirgus pārmaiņām;

                  154.

                  norāda – lai racionalizētu plānošanas procesu un likvidētu vienu no galvenajiem konstatētajiem kavēšanās faktoriem, dalībvalstīm ar Komisijas atbalstu būtu jācenšas visus MVU paredzētos no ERAF līdzfinansētos FI iekļaut vienā darbības programmā uz dalībvalsti vai dalībvalsts nacionālās darbības programmas vienā prioritārā politikas virzienā;

                  155.

                  uzskata, ka Komisijai būtu jāierosina vispārēja palielinošā efekta definīcija un struktūrfondu regulās jāiekļauj otrreizējās pārstrādes standartjēdzieni atkarībā no līdzdalības fonda vai fonda veida, kā arī jāparedz līgumiski saistošas piesaistīto līdzekļu attiecības minimālās vērtības un minimālie apgrozības periodi, kā arī jāparedz prasība sniegt datus piesaistītos līdzekļus raksturojošo rādītāju aprēķināšanai; uzskata, ka pievienotās vērtības jēdziens būtu jāuzskata par būtisku elementu aizņemto līdzekļu attiecības aprēķināšanā, lai sasniegtu attiecīgos politikas mērķus, kā arī ņemtu vērā tirgus apstākļus; uzskata, ka šajā sakarībā tiesiskajā regulējumā laikposmam no 2014. līdz 2020. gadam būtu ieteicams formulēt skaidru Eiropas pievienotās vērtības koncepciju;

                  156.

                  prasa Padomei un Komisijai apsvērt alternatīvus MVU atbalsta veidus, izmantojot finanšu inženierijas instrumentus, ja izrādītos, ka kohēzijas politikas satvars ir uzskatāms par nepiemērotu; norāda, ka šādi instrumenti būtu jāatbalsta, izmantojot programmas, ko centrāli pārvalda Komisija, specializētus ieguldījumu instrumentus sadarbībā ar Komisiju un dalībvalstīm vai dalībvalstu tieši pārvaldītas programmas;

                  157.

                  atgādina, ka iepriekš minētajā Reģionālās attīstības komitejas atzinumā par novatoriskiem finansēšanas instrumentiem saistībā ar nākamo daudzgadu finanšu shēmu tika atzinīgi novērtēta pašreizējo FI izmantošanas paplašināšana kohēzijas politikas jomā, nākamajā plānošanas periodā tos attiecinot uz visiem tematiskajiem mērķiem un visiem vienotā stratēģiskā satvara fondiem;

         VII daļa.   Revīzijas palātas Īpašais ziņojums Nr. 3/2012 “Struktūrfondi: vai Komisijai ir izdevies sekmīgi novērst dalībvalstu vadības un kontroles sistēmās konstatētos trūkumus?”

                  158.

                  atzinīgi vērtē Revīzijas palātas Īpašo ziņojumu Nr. 3/2012; atbalsta visus Revīzijas palātas ieteikumus un aicina Komisiju tos efektīvi un pēc iespējas ātrāk īstenot;

                  159.

                  atzinīgi vērtē to, ka Komisija sistemātiski ierosināja korektīvas darbības, un to, ka 90 % gadījumu prasītās darbības bija atbilstīga reakcija konstatēto trūkumu novēršanai (27. punkts);

                  160.

                  norāda, ka aptuveni 75 % prasību, kuru pamatā bija Komisijas Regulas (EK) Nr. 438/2001 (22) 13. pantā minētie gada pārskati, netika izpildītas, veicot attiecīgas finanšu korekcijas; tādēļ aicina Komisiju informēt par to, kādu iemeslu dēļ attiecīgās finanšu korekcijas netika veiktas;

                  161.

                  pauž bažas par atšķirībām Komisijas prasībās 2000.–2006. gada plānošanas laikposmā attiecībā uz pirmā līmeņa pārbaužu veikšanu, jo tā rezultātā var netikt atklāti nelikumīgi izdevumi; prasa Komisijai piemērot saskaņotu pieeju prasību noteikšanā attiecībā uz pirmā līmeņa pārbaudēm un sniegt informāciju par plānošanas laikposmiem, kas seko 2000.–2006. gada laikposmam; norāda, ka juridiskais pamats 2007.–2013. gada laikposmam paredz, ka vadošā iestāde saskaņā ar Komisijas Regulas (EK) Nr. 1828/2006 (23) 13. panta 2. punktu administratīvi pārbauda visus atbalsta saņēmēju iesniegtos pieteikumus par izdevumu atmaksu;

                  162.

                  prasa Komisijai vēl plašāk izplatīt sagatavotos pārbaudes sarakstus un paraugprakses rokasgrāmatas (ar īpašu uzsvaru uz atbilstības noteikumiem), pēc kuriem jāvadās dalībvalstīm, un pastiprināti pārraudzīt to, kā šie dokumenti tiek ņemti vērā;

                  163.

                  uzskata, ka pirmā līmeņa pārbaudes ir ārkārtīgi svarīgas, lai nodrošinātu noturīgu pieņemamu kļūdas līmeni, sākot no īstenošanas procesa paša sākuma; tādēļ uzskata, ka Komisijai ir vai nu jābūt tai institūcijai, kas apstiprina vadošo iestādi, vai arī jāpalīdz vadošajai iestādei un jāuzrauga tās darbība iepriekšminēto pirmā līmeņa pārbaužu veikšanā;

                  164.

                  tomēr īpaši pauž bažas par šādiem konstatējumiem:

                              —

                              korektīvo darbību veikšanai bija nepieciešami vidēji 30 mēneši (32. punkts), un kavēšanās notika galvenokārt attiecīgo dalībvalstu dēļ, lai gan daļā gadījumu arī Komisija bija daļēji (39 % gadījumu) vai pilnībā (5 % gadījumu) atbildīga par kavēšanos (35. punkts),

                              —

                              tikai 67 % gadījumu Komisija ieguva augstu ticamības pakāpi, ka finanšu korekcijas ir bijušas precīzas (55. punkts),

                              —

                              tikai 28 % gadījumu Komisija ieguva augstu ticamības pakāpi, ka dalībvalstu pārvaldības un kontroles sistēmas tika uzlabotas pēc korektīvo darbību veikšanas (64. punkts), kas nozīmē to, ka būs nepieciešami būtiski centieni slēgšanas procesā;

                  165.

                  turklāt pauž bažas par Revīzijas palātas konstatējumu, ka, veicot Komisijas kontroles revīzijas ar mērķi rūpīgi pārbaudīt dalībvalstu paziņojumu ticamību, 78 % gadījumu tika konstatēta nepieciešamība veikt turpmākas korektīvas darbības (45. punkts); tādēļ pauž bažas, ka Komisija dažreiz paļāvās uz, iespējams, neuzticamu informāciju, neapšaubot dalībvalstu sniegto informāciju (piemēram, 57. punkts un 9. un 12. izcēlums), un ka tā pietiekami rūpīgi nepārbaudīja attiecīgās informācijas ticamību; norāda, ka dalībvalstu paziņojumu ticamības trūkuma dēļ Komisijai nepieciešami papildu revīzijas resursi; atzīst arī nepieciešamību pienācīgi līdzsvarot šādu kontroles revīziju izmaksas un ieguvumus no tām (46. punkts);

                  166.

                  uzskata, ka būtiski augstāku efektivitāti var nodrošināt Komisijas lomas pastiprināšana ex ante pārbaudēs, nevis ex post pārbaudēs;

                  167.

                  atgādina Komisijai, ka saskaņā ar Revīzijas palātas 2010. gada pārskatu ir palielinājies kļūdu īpatsvars kohēzijas politikas jomā un tas maina iepriekšējo gadu pozitīvo tendenci un ir pretrunā paātrinātai kļūdu īpatsvara samazināšanai, ko Parlaments prasīja saistībā ar 2008. finanšu gada budžeta izpildes apstiprināšanu (24);

                  168.

                  atkārtoti uzsver Komisijas veiktās pārraudzības nozīmi, lai tā varētu uzņemties galīgo atbildību par budžeta izpildi, tostarp dalītas pārvaldības jomās; atgādina par Rīcības plānu Komisijai uzticētās pārraudzītājas lomas nostiprināšanai, īstenojot strukturālo darbību dalītu pārvaldību (COM(2008) 97), un uzlaboto tiesisko regulējumu 2007.–2013. gada plānošanas periodam, kuru mērķis ir samazināt kļūdu īpatsvaru strukturālajās darbībās un līdz ar to aizsargāt Savienības budžetu; tomēr norāda, ka šis 2008. gadā pieņemtais rīcības plāns stājās spēkā tikai 2000.–2006. gada plānošanas perioda beigās un tādēļ varētu attiekties tikai uz šā perioda slēgšanas procesu; tādēļ aicina Komisiju nodrošināt to pasākumu pilnīgu īstenošanu, kuri paredzēti rīcības plānā laikposmam no 2007. līdz 2013. gadam un pēc tam; šajā sakarībā sagaida, ka Komisija panāks būtisku un stabilu kļūdu īpatsvara samazināšanos, it īpaši programmās, kurās ir sagaidāms visaugstākais kļūdu īpatsvars; ierosina, lai Revīzijas palāta regulāri novērtē dalībvalstu revīzijas iestāžu tehnisko un ētisko kvalitāti, īpašu uzmanību pievēršot to neatkarībai, un iesniedz Parlamentam un Padomei ziņojumu ar saviem konstatējumiem un secinājumiem;

                  169.

                  uzsver – lai nodrošinātu Savienības nodokļu maksātāju finansiālo interešu aizsardzību, kontroles procesā ļoti liela nozīme ir ātrumam; aicina Komisiju turpmāk šo līdzekļu pārvaldības pārraudzībā par prioritāti noteikt pēc iespējas agrāku kontroli, novērtēšanu un atbilstīgu turpmāko rīcību;

                  170.

                  uzskata, ka Komisijas pildītās uzraudzības lomas uzlabošana ir pastāvīgs process; šajā sakarībā uzsver Revīzijas palātas piezīmi – lai gan pārvaldības un kontroles sistēmas noteiktā laikposmā bija efektīvas, tas nebūt nenozīmē, ka tās joprojām ir efektīvas, jo sistēmas, personāls un struktūrvienības, kas atbild par strukturālo darbību pārvaldību, var mainīties; aicina Komisiju pilnībā atbalstīt Revīzijas palātas ieteikumus; uzskata, ka ir jāuzlabo rīcības plāns, ja neattaisnosies uz Komisijas finanšu pārvaldības uzlabošanu liktās cerības;

                  171.

                  prasa Komisijai nodrošināt to, ka dalībvalstis neietekmē programmu nepārtrauktību, mainot vienības, sistēmas un par struktūrfondu kontroli atbildīgos darbiniekus, kurus Komisija jau ir apstiprinājusi;

                  172.

                  ar gandarījumu norāda uz profilaktisko darbību, tostarp Komisijas nodrošināto finanšu korekciju, lielo skaitu pēc rīcības plāna pieņemšanas 2008. gadā; tādēļ prasa Komisijai sniegt informāciju par šo korekciju ietekmi uz vispārējo kļūdu īpatsvaru 2000.–2006. gada plānošanas periodā;

                  173.

                  atkārtoti norāda uz ideju par vienotu revīziju, kura tika izteikta Revīzijas palātas Atzinumā Nr. 2/2004; uzskata, ka efektīvā un lietderīgā iekšējās kontroles sistēmā visu līmeņu administrācijas pamatā vajadzētu būt kopējiem principiem un standartiem (25);

                  174.

                  pauž pārliecību, ka Komisijai arī turpmāk par mērķi jānosaka vienotās revīzijas principa ievērošana; uzsver, ka ir ļoti svarīgi nodrošināt revīzijas iestāžu augstu darba kvalitāti un ka tādēļ ir ļoti svarīgi noteikt skaidrus un pārredzamus kopējus standartus šo revīziju veikšanai; norāda – ja revīzijas iestādes nodrošinātu ticamus rezultātus, Savienības budžetu būtu iespējams pienācīgi aizsargāt pat augsta kļūdu īpatsvara gadījumā, jo Komisija varētu piemērot finanšu korekcijas, lai šo īpatsvaru ierobežotu; tomēr atkārtoti norāda, ka šādos gadījumos dalībvalstu nodokļu maksātājiem nāktos maksāt divreiz un tādēļ gan Komisijai, gan attiecīgajai dalībvalstij kļūdu nepieļaušana vienmēr ir efektīvāka nekā to novēršana; šajā sakarībā īpaši uzsver Revīzijas palātas 1. ieteikuma otro ievilkumu un mudina Komisiju īstenot šo ieteikumu;

                  175.

                  aicina Komisiju pabeigt 2000.–2006. gada plānošanas perioda slēgšanu, pienācīgi ņemot vērā Revīzijas palātas konstatējumus, un ziņot Parlamentam par to, kā tā šajā procesā nodrošinās likumību un pareizību;

                  176.

                  aicina Komisiju arī ņemt vērā no Revīzijas palātas ziņojuma gūtās atziņas, uzraudzīt 2007.–2013. gada strukturālo darbību īstenošanu un paturēt prātā Revīzijas palātas konstatējumus diskusijā par strukturālajām darbībām laikposmam no 2014. līdz 2020. gadam;

                  177.

                  stingri uzskata, ka Komisijai ciešāk jāiesaistās struktūrfondu kontroles procesā, vairāk palīdzot dalībvalstu pārvaldības iestādēm un apstiprinātājiestādēm, kā arī likvidācijas iestādēm un uzraugot tās visos īstenošanas un pārbaudes posmos, lai nodrošinātu, ka šis process ir vēl efektīvāks un ka tam tiek patērēts mazāk laika un līdzekļu;

         VIII daļa.   Revīzijas palātas Īpašais ziņojums Nr. 4/2012 “Vai jūras ostu transporta infrastruktūras līdzfinansēšana no struktūrfondiem un Kohēzijas fonda ir efektīvs ieguldījums?”

         Ievads

                  178.

                  atzinīgi vērtē Revīzijas palātas ziņojumu un norāda, ka tajā ir izteikts nosodījums gan par Komisijas, gan dalībvalstu veikumu attiecībā uz līdzekļu izlietojuma efektivitāti un lietderīgumu līdzfinansētu jūras ostu projektu jomā;

                  179.

                  atzinīgi vērtē to, ka Komisija ir piekritusi lielākajai daļai no Revīzijas palātas ieteikumiem;

                  180.

                  uzskata, ka ar lielāko daļu no pasākumiem, ko Komisija ir veikusi, lai novērstu turpmākus trūkumus, kādi tika konstatēti ziņojumā, var sasniegt mērķi par efektīvāku un lietderīgāku līdzekļu izlietojumu;

                  181.

                  tomēr uzskata, ka Komisijai ir jāveic arī vēl citi pasākumi;

         Konstatējumi

                  182.

                  pauž bažas par to, ka:

                              —

                              no 27 pārbaudītājiem projektiem četri projekti vēl nebija pabeigti, kad ziņojums tika pabeigts, un 2012. gada janvārī nebija pabeigti vēl divi projekti,

                              —

                              administratīvās procedūras, kas saistītas ar būvatļauju un citu atļauju izsniegšanu, bieži vien bija ilgas un apgrūtinošas un atsevišķos gadījumos radīja kavēšanos un papildu izdevumus,

                              —

                              diviem projektiem izvirzītie mērķi neatbilda ne transporta politikai, ne darbības programmai, saskaņā ar kuru tie tika finansēti;

                  183.

                  konstatē, ka:

                              —

                              laikā, kad ziņojums bija pabeigts, četri projekti joprojām netika izmantoti, neskatoties uz to, ka tie bija pabeigti, bet tagad tie tiek izmantoti,

                              —

                              nevienā no reģioniem nebija ilgtermiņa ostu attīstības plāna; tomēr šādi plāni nebija nosacījums finansējuma saņemšanai;

                  184.

                  piekrīt Komisijai, ka ieguldījumiem transporta infrastruktūrā ne vienmēr uzreiz pēc būvdarbu pabeigšanas ir taustāmi rezultāti un sekas, jo ir vajadzīgs laiks, lai tie kļūtu redzami;

                  185.

                  secina, ka:

                              —

                              Komisija nesaņem pietiekami daudz informācijas par projektu virzību, jo pieejamā informācija nebija par pamatu tam, lai tiktu veikti pasākumi projektu trūkumu novēršanai,

                              —

                              Komisijas sniegtās norādošās piezīmes un organizētie mācību semināri nebija pietiekami, lai izveidotu pietiekamu izpratni par pareizas finanšu pārvaldības principiem,

                              —

                              tiesību normas, kurās ir izklāstīta Komisijas padomdevējas loma uzraudzības komitejās, varētu būt pārāk ierobežojošas un tās “citi līdzekļi”, kas paredzēti, lai ietekmētu efektīvu līdzekļu izlietojumu, varētu būt neefektīvi, jo Revīzijas palāta ir konstatējusi, ka bija maz pierādījumu tam, ka Komisija iesaistās komiteju darbā, lai tādējādi nodrošinātu līdzekļu efektīvu izlietojumu vai noteiktu rezultatīvos un ietekmes rādītājus,

                              —

                              tā kā jahtu ostas nodrošina pieeju tikai nelielai iedzīvotāju daļai, tās nevar uzskatīt par salu pieejamības uzlabojumu, un tādēļ to celtniecība neatbilst transporta politikai, izņemot gadījumus, kad mazus kuģus parasti izmanto regulāra transporta nodrošināšanai starp salām un ostas būvniecības rezultātā tiktu nodrošināti labāki satiksmes savienojumi visiem iedzīvotājiem,

                              —

                              sausie doki īpašām konstrukcijām neatbilst TEN-T pamatnostādņu mērķiem, neskatoties uz to, ka tos var izmantot apkopei, jo tie neatbilst nevienai no specifikācijām kopējas ieinteresētības projektiem, kas attiecas uz jūras ostu tīklu, kā tās definētas II pielikuma 5. iedaļas 2. punkta III daļā Eiropas Parlamenta un Padomes Lēmumā Nr. 1692/96/EK (26), kurā grozījumi izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes Lēmumu 1346/2001/EK (27);

         Revīzijas palātas ieteikumi

                  186.

                  pauž atbalstu Revīzijas palātas ieteikumiem, ka Komisijai vajadzētu:

                              —

                              strādāt pie tā, lai īstenotu nosacījumu, ka Kohēzijas fonda atbalstu jūras ostu infrastruktūrai piešķirs tikai tad, ja būs izstrādāta visaptveroša ilgtermiņa ostas attīstības stratēģija,

                              —

                              celtniecības darbu laikā veikt efektivitātes pārbaudes uz vietas,

                              —

                              veikt līdzfinansētās infrastruktūras izmantošanas un darbības ex post pārbaudes, pamatojoties uz risku,

                              —

                              stiprināt lielo projektu un Kohēzijas fonda projektu novērtēšanas procedūru, lai tādējādi uzlabotu nopietnu trūkumu konstatēšanas iespējas un pienācīgu pasākumu veikšanu ar mērķi šos trūkumus novērst,

                              —

                              strādāt pie tā, lai ieviestu principu, ka Savienības finansējums ir atkarīgs no rezultātiem,

                              —

                              mudināt pārvaldes iestādes izmantot rezultatīvos un ietekmes rādītājus;

                  187.

                  atzinīgi vērtē to, ka Komisija ir:

                              —

                              ierosinājusi ieviest ex ante nosacījumu, lai nodrošinātu, ka ilgtermiņa stratēģiskie plāni ir izstrādāti, pirms tiek pieņemts lēmums par finansējumu saistībā ar 2014.–2020. gada kohēzijas politiku,

                              —

                              ieviesusi projektu pārbaudes uz vietas un organizējusi tehniskas tikšanās ar attiecīgajām iestādēm,

                              —

                              sākusi īstenot noslēguma revīzijas projektiem, kurus 2000.–2006. gada plānošanas periodā līdzfinansēja no ERAF un Kohēzijas fonda, tos atlasot, pamatojoties uz riska analīzi,

                              —

                              uzlabojusi lēmumu pieņemšanas procedūru 2007.–2012. gada periodam, standartizējot lēmumu pieņemšanas procedūru, kas tiek piemērota lielajiem projektiem, ieviešot standarta pieteikuma veidlapas un obligātu apspriešanos ar attiecīgajiem Komisijas departamentiem, kā arī izveidojot iniciatīvu JASPERS (Kopēja palīdzība projektu sagatavošanai Eiropas reģionos), ar kuru vajadzētu panākt, ka dalībvalstis iesniedz labākus pieteikumus,

                              —

                              izstrādājusi snieguma revīzijas sistēmu, ko ir paredzēts izmantot par pamatu pirmajām plānotajām revīzijām, kas tiks veiktas, sākot no 2012. gada, un savā priekšlikumā par 2014.–2020. gada kohēzijas politiku aicinājusi izstrādāt snieguma sistēmu, kas ietvertu tiesības Komisijai maksājumus apturēt gadījumos, kad ir konstatēti nopietni trūkumi attiecībā uz noteikto starpposma vai galīgo mērķu sasniegšanu;

         Citi ieteikumi

                  188.

                  aicina Komisiju:

                              —

                              pilnībā atbalstīt Revīzijas palātas ieteikumus rezultatīvos un ietekmes rādītājus izmantot ne tikai prioritāšu līmenī, bet arī projektu līmenī atbilstoši attiecīgā projekta iespējamajai ietekmei,

                              —

                              paredzēt, ka transporta infrastruktūrā veikto ieguldījumu rezultātus un ietekmi vērtē pēc būvdarbu pabeigšanas, laikā, kad var sagaidīt, ka rezultāti un ietekme kļūst redzami,

                              —

                              veikt analīzi, salīdzināmiem līdzfinansētiem projektiem salīdzinot vidējo laiku, kurā dalībvalstīs tiek pabeigtas administratīvās procedūras, un to kvalitāti, lai ieteiktu piemērot labāko praksi,

                              —

                              ņemt vērā to, ka trūkumi attiecībā uz noteikto starpposma mērķu sasniegšanu ne vienmēr ir radušies nepareizas pārvaldības dēļ, un priekšlikumā par snieguma sistēmu noteikt, ka līdzekļu piešķiršanu tomēr neatsaka, ja nevarēja novērst un/vai no ex ante perspektīvas nevarēja paredzēt, ka ieguldījumi nesniegs vēlamos rezultātus,

                              —

                              palielināt par projektu virzību pieejamās informācijas apjomu un prasīt veikt pasākumus atklāto trūkumu novēršanai, kas būtu priekšnosacījums turpmāka finansējuma saņemšanai; norāda, ka informācijas trūkums par projektu īstenošanu ir nepieļaujams,

                              —

                              analizēt mācību semināru un norādošo piezīmju efektivitāti, kuri ir paredzēti, lai veidotu izpratni par pareizas finanšu pārvaldības principiem,

                              —

                              ierosināt izmaiņas tiesību normās, lai varētu efektīvāk īstenot padomdevējas lomu uzraudzības komitejās, un analizēt, cik efektīvi ir iepriekš minētie “citi līdzekļi”, kas paredzēti, lai ietekmētu efektīvu līdzekļu izlietojumu;

         IX daļa.   Revīzijas palātas Īpašais ziņojums Nr. 5/2012 “Kopējā ārējo attiecību informācijas sistēma (CRIS)”

                  189.

                  atzinīgi vērtē Revīzijas palātas Īpašo ziņojumu Nr. 5/2012, jo tas Parlamentam kā uzraudzības un budžeta apstiprināšanas iestādei sniedz informāciju par budžeta izpildi;

                  190.

                  ir gandarīts par Revīzijas palātas vispārējo secinājumu, ka “CRIS kopumā labi atbilst Komisijas vajadzībai pēc informācijas ārējo darbību jomā” (75. punkts); tomēr pauž bažas par dažiem ziņojumā norādītajiem būtiskajiem trūkumiem;

                  191.

                  aicina Komisiju no jauna noteikt CRIS lomu un mērķus, jo tie, neraugoties uz daudzajām izmaiņām sistēmas saturā, nav atjaunināti kopš tās darbības sākšanas 2002. gadā;

                  192.

                  piekrīt visiem Revīzijas palātas ieteikumiem; aicina Komisiju tos pēc iespējas ātrāk īstenot, lai novērstu joprojām pastāvošos trūkumus;

                  193.

                  uzsver, ka jebkādām CRIS lomas un uzdevumu izmaiņām jāatspoguļo jaunie Savienības ārpolitikas uzdevumi, kas noteikti Līgumā par Eiropas Savienības darbību, tādējādi nodrošinot datu labāku kvalitāti un saskaņotību;

                  194.

                  uzsver, ka CRIS informācijas nodrošināšanas funkcijas ir jāpielāgo Parlamenta kompetencei ārpolitikas un budžeta kontroles jomā;

                  195.

                  par pašu svarīgāko uzskata 1. ieteikumu, proti, ka ir jānosaka iecerētais CRIS informācijas sistēmas vispārējais mērķis, jo īpaši saistībā ar Komisijas izmantoto uzkrājumu grāmatvedības sistēmu (ABAC);

                  196.

                  uzskata, ka ir obligāti jāuzlabo datu integritāte starp CRIS un ABAC, lai nodrošinātu saskaņotu, pārredzamu, atjauninātu un uzticamu informācijas sniegšanu par Savienības ārējām darbībām; uzsver, ka CRIS sistēmā ir jānovērš ABAC funkciju dublēšana;

                  197.

                  pauž bažas par šādiem attiecībā uz CRIS lietderību un efektivitāti izteiktiem Revīzijas palātas apsvērumiem:

                              —

                              nav pienācīgi definēta CRIS loma attiecībā uz ABAC, tādējādi izraisot daudzu funkciju dublēšanos (34. un 35. punkts), un nav skaidrs, kāda pievienotā vērtība ir finanšu darījumu kodētai ievadīšanai CRIS (35. punkts),

                              —

                              no CRIS iegūtā informācija ne vienmēr ir uzticama (39.–41., 49.–52. un 54.–56. punkts), un reizēm ar datu kodēšanu saistīto trūkumu (38.–41. punkts) vai trūkstošu un nederīgu ievadīto datu (49.–51., 54. un 55. punkts) dēļ nākas veikt papildu manuālas korekcijas (Komisijas atbilde uz 52. punktu),

                              —

                              gadās, ka informācija (rēķini un revīzijas pārskati) CRIS tiek reģistrēta ar būtisku novēlošanos (57. punkts),

                              —

                              vissteidzamāk novēršamais trūkums joprojām ir tas, ka CRIS nav lietotājam draudzīga sistēma (43. punkts un 3. attēls);

                  198.

                  pauž bažas par to, ka šo trūkumu dēļ informācija, kas tiek sniegta Parlamentam kā budžeta izpildes apstiprinātājiestādei, var nebūt uzticama (piemēram, izdevumu sadalījums pa valstīm, 39. punkts); atzinīgi vērtē Komisijas līdz šim veiktos centienus (jo īpaši Komisijas atbildes uz 35., 52. un 54. punktu); tomēr aicina Komisiju pēc iespējas ātrāk novērst minētos trūkumus, lai nodrošinātu pareizu CRIS finanšu pārvaldību; ierosina īpašu uzmanību pievērst tam, lai tiktu novērsta funkciju dublēšanās, jo tas ir neefektīvi un rada risku, ka sistēmā tiks ievadīti kļūdaini dati;

                  199.

                  turklāt atzīmē – lai nodrošinātu apkopotu informāciju par saņēmējvalstīm, politikas jomām un finanšu instrumentiem, ir jāatjaunina CRIS funkcijas, jo šādas informācijas iegūšana pašreiz ir ļoti sarežģīta vai pat neiespējama; uzsver, ka ir jāuzlabo šīs sistēmas efektivitāte un lietderīgums tirgus dalībniekiem, racionalizējot un konsolidējot datu kodēšanu;

                  200.

                  atzīmē Revīzijas palātas skaidrojumu CRIS izmaksu analīzes trūkumam, proti, revīzija tika veikta, lai analizētu CRIS spēju nodrošināt Komisijai nepieciešamo informāciju, nevis lai pētītu sistēmas administratīvos izdevumus; tomēr pauž nožēlu, ka trūkst informācijas par CRIS izmaksu lietderību;

                  201.

                  pauž nožēlu, ka trūkst skaidras ilgtermiņa stratēģijas, kurā kopš CRIS izveides būtu noteikti tās mērķi un darbība, un tā rezultātā pēdējā laikā ir palielinājies uzdevumu skaits, bet konsekventas perspektīvas joprojām nav;

                  202.

                  uzsver, ka CRIS būtu nepieciešams standartmehānisms datu konfidencialitātes un lietotāju piekļuves tiesību gradācijai; uzskata, ka šāds mehānisms būtu jāizveido, lai garantētu vajadzīgo konfidencialitāti un datu integritāti;

                  203.

                  pauž bažas par sistēmas nepietiekamo drošību; turklāt atzīmē, ka joprojām nav noteikti un tātad ir neskaidri pienākumi drošības jomā, kas rada nopietnu risku datu drošībai; uzsver, ka datiem pilnībā jāatbilst Attīstības veicināšanas komitejas (DAC) kritērijiem;

                  204.

                  atgādina Komisijai, ka ir svarīgi ievērot datu aizsardzības noteikumus; kritizē to, ka datu aizsardzības inspektoram nosūtītie paziņojumi skaidri neattiecās uz dzīves un darba gājuma aprakstiem, kas bija pievienoti ierakstiem CRIS sistēmā (74. punkts);

                  205.

                  aicina Komisiju nekavējoties novērst visus Parlamenta un Revīzijas palātas norādītos trūkumus un ņemt vērā šo iestāžu ieteikumus;

         X daļa.   Revīzijas palātas Īpašais ziņojums Nr. 6/2012 “Eiropas Savienības sniegtā palīdzība Kipras turku kopienai”

                  206.

                  atgādina, ka revīzija tika veikta, lai sniegtu atbildi uz vispārēju jautājumu – vai Komisija efektīvi pārvalda Savienības finansiālā atbalsta instrumentu Kipras turku kopienai;

                  207.

                  aicina Budžeta komiteju un Budžeta kontroles komiteju ņemt vērā šīs rezolūcijas konstatējumus sarunās par jauno daudzgadu finanšu shēmu (2014–2020), neskarot šo sarunu galīgos rezultātus, lai ievērotu Revīzijas palātas ieteikumu nodrošināt uzlabotu plānošanu, īstenošanu un ilgtspējību atbilstīgi Padomes Regulai (EK) Nr. 389/2006 (28), neattiecinot to uz ārēju teritoriju;

                  208.

                  piekrīt Revīzijas palātas īpašajā ziņojumā izklāstītajiem konstatējumiem par to, ka “programma jau ir sasniegusi vairākus pozitīvus rezultātus, bet to ilgtspēja bieži tiek apšaubīta, īpaši neskaidrību dēļ saistībā ar turpmāko ES finansējumu”, “Komisijai izdevās izstrādāt programmu, kurā ir ietvertas un pienācīgi prioritārā secībā sarindotas visas nozares, kuras minētas regulas mērķos” un to, ka “arī saskārusies ar ievērojamiem šķēršļiem, Komisija atrada veidu, kādā ātri izveidot programmas pārvaldības biroju Kipras ziemeļu daļā un izmantot kopumā piemērotas īstenošanas metodes un riska mazināšanas pasākumus. Galvenās nepilnības programmas pārvaldībā radās tāpēc, ka vietējais atbalsta birojs nedarbojās saskaņā ar vairāk decentralizētām procedūrām, proti, kā to dara Savienības delegācijas, un tāpēc, ka līgumi ar darbiniekiem bija noslēgti uz pārāk īsu laiku, lai viņi varētu pārvaldīt finansētos projektus no sākuma līdz beigām. Turklāt kopīgi ar ANO īstenotajā pārvaldībā uzraudzība nebija pietiekama.”;

                  209.

                  ņem vērā to, ka, izmantojot programmu, ir sniegta palīdzība vairākiem līdzekļu saņēmējiem visā Kipras turku kopienā; tomēr pauž nožēlu par to, ka Turcijas armijas radīto ierobežojumu dēļ nav bijis iespējams īstenot lielāko projektu – jūras ūdens atsāļošanas iekārtu būvniecību (projekta vērtība – EUR 27,5 miljoni); norāda, ka tas ir nopietni aizkavējis programmas īstenošanu;

                  210.

                  uzsver, ka ir svarīgi turpināt sniegt palīdzību Kipras turku kopienai saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 389/2006 noteikumiem, kā to norādījusi arī Komisija savā atbildē uz Revīzijas palātas īpašo ziņojumu; uzsver – lai atvieglotu apvienošanas procesu, ir svarīgi Kipras turku kopienu tuvināt Savienībai; tādēļ uzskata, ka nākotnē ir jāpalielina līdzekļi, ko piešķir: i) ekonomikas un sociālās attīstības veicināšanai, ii) infrastruktūras attīstībai un pārstrukturēšanai, iii) izlīgšanai, uzticības veicināšanas pasākumiem un atbalsta sniegšanai pilsoniskajai sabiedrībai, iv) Kipras turku kopienas tuvināšanai Savienībai, v) ar acquis communautaire saskaņotu tiesību aktu sagatavošanai, vi) pasākumiem, kas saistīti ar gatavošanos acquis communautaire īstenošanai, kā arī ekonomiskās integrācijas kā prioritāra jautājuma atbalstīšanai; uzskata arī, ka šajā sakarībā būtu jāpastiprina attiecīgās divkopienu programmas;

                  211.

                  it īpaši norāda uz divkopienu projektu, piemēram, Komitejas bezvēsts pazudušo personu jautājumos, svarīgo lomu, lai noskaidrotu pazudušo personu likteni un tādā veidā sekmētu kopienu savstarpējo izlīgumu; uzsver, ka ir svarīgi nodrošināt līdzekļus, kas nepieciešami, lai finansētu Komitejas bezvēsts pazudušo personu jautājumos darbības, un prasa Komisijai, atbalstot šo komiteju, aicināt Turcijas militāros spēkus atvieglot piekļuvi militārajām zonām; uzsver nepieciešamību finansēt divkopienu infrastruktūras projektus un efektīvāk sadarboties ar ANO aģentūrām un tās programmu īstenotājiem;

                  212.

                  norāda arī, ka ir svarīgi turpināt atbalstīt Kultūras mantojuma tehniskās komitejas darbu, lai nodrošinātu vēsturisko un reliģisko vietu atjaunošanu un saglabāšanu, jo tās ir neatņemama daļa no Kipras kultūras mantojuma un pasaules kultūras mantojuma kopumā;

                  213.

                  ņem vērā, ka “kopumā bieži tiek apšaubīta projektu ilgtspēja”, jo administratīvā rīcībspēja ir ierobežota, attiecīgie dokumenti tiek pieņemti ar novēlošanos un pastāv neskaidrības saistībā ar līdzekļu saņēmēju turpmāku līdzfinansējumu;

                  214.

                  uzskata par lietderīgu arī atgādināt, ka revīzijas laikā vēl nebija skaidrs, vai Savienība atbalsta programmai piešķirs vērā ņemamu papildu finansējumu; norāda, ka šī neskaidrība apgrūtina programmas pārvaldību un tai ir negatīva ietekme uz programmas efektivitāti un ilgtspējību;

                  215.

                  ņem vērā Revīzijas palātas ieteikumus, kuri sniegti attiecībā uz dažādiem scenārijiem, pamatojoties gan uz apvienošanas procesa norisi, gan turpmāka Savienības atbalsta apmēru;

                  216.

                  ir vienisprātis ar Komisiju attiecībā uz to, ka, kamēr nav panākts Kipras problēmas risinājums, palīdzība Kipras turku kopienai joprojām būtu jāsniedz, pamatojoties uz Regulu (EK) Nr. 389/2006;

                  217.

                  ar gandarījumu konstatē, ka pasākumi tika veikti atbilstīgi programmas mērķiem, lai gan bija jāaptver plašs jomu klāsts, Regulas (EK) Nr. 389/2006 pieņemšana aizkavējās un netika izmantota daudzgadu pieeja;

                  218.

                  tomēr ar bažām konstatē, ka Komisijai, ieviešot un īstenojot programmu, nākas saskarties ar nopietniem ierobežojumiem, ka Komisijas vietējā atbalsta biroja darbības efektivitāti ir apgrūtinājuši vairāki faktori, ka programmas īstenošanas procedūras ne vienmēr ir efektīvas un ka projektu ilgtspējība joprojām ir apdraudēta, lai gan dažos gadījumos ir gūti labi rezultāti;

                  219.

                  pieņem zināšanai Revīzijas palātas īpašajā ziņojumā izklāstīto situāciju; norāda, ka Komisija ir īstenojusi vairākas iniciatīvas un ka kopš revīzijas veikšanas ir vēl vairāk uzlabota efektivitāte;

                  220.

                  atzinīgi vērtē arī to, ka tika veiksmīgi pabeigtas operācijas, kuru pārvaldību īstenoja kopā ar ANO Attīstības programmu (UNDP);

                  221.

                  pauž nožēlu par to, ka neveiksmi cieta jūras ūdens atsāļošanas iekārtas būvniecības projekts, tādējādi apgrūtinot programmas īstenošanu; atgādina, ka šis projekts bija ne tikai svarīgākais projekts ūdens apsaimniekošanas jomā, bet arī vislielākais projekts, kura vērtība ir aptuveni 10 % no kopējā paredzētā finansējuma un kuram tika piešķirts finansējums no atbalsta instrumenta, un ka ar šo iekārtu bija paredzēts saražot 23 000 m3 tīra dzeramā ūdens dienā, tādējādi saskaņā ar aplēsēm apmierinot 100 000 cilvēku vajadzības pēc ūdens, un norāda, ka ūdensapgāde kļūst par aizvien būtiskāku jautājumu salā, kurā pēdējo 30 gadu laikā vidējais nokrišņu daudzums samazinājies par 40 %; pauž patiesas bažas par to, ka, atceļot minēto projektu tādēļ, ka Turcijas armija radīja ierobežojumus Kipras grieķu darbuzņēmējam un darbuzņēmējs, norādot uz nelabvēlīgiem apstākļiem, nevēlējās darbus turpināt, kad šie ierobežojumi 2010. gada martā tika atcelti, šis nopietnais vides jautājums netiks risināts; aicina Komisiju izskatīt iespēju šo projektu atjaunot;

                  222.

                  tomēr norāda, ka, atceļot ūdens atsāļošanas iekārtas projekta īstenošanu, tiek aizsargātas Komisijas finanšu intereses; ņem vērā, ka saistībā ar būvniecības līgumu nav veikti nekādi maksājumi;

                  223.

                  pauž dziļu nožēlu par to, ka kavēšanās bija vērojama lielākajā daļā darbību, kas bija saistītas ar vietējo un pilsētu infrastruktūru, lai gan vairākumā gadījumu kavēšanās iemesls bija politiski sarežģījumi un zemes īpašumtiesību pārbaude, ko Komisija un ANO Attīstības programma lielākoties nespēj kontrolēt;

                  224.

                  atbalsta Revīzijas palātas secinājumus par to, ka programma jau ir guvusi zināmus pozitīvus rezultātus un palīdzējusi daudziem līdzekļu saņēmējiem visā Kipras turku kopienā, tai skaitā lauksaimniekiem, studentiem un cilvēkiem, kuri izmanto jaunos robežšķērsošanas punktus; norāda, ka programmas ilgtspējība bieži tiek apšaubīta, jo īpaši ar turpmāku Savienības finansējumu saistītu neskaidrību dēļ;

                  225.

                  atzinīgi vērtē Revīzijas palātas secinājumus attiecībā uz to, ka, neņemot vērā sarežģītos politiskos apstākļus un saspringto grafiku, Komisijai izdevās izstrādāt programmu, kurā tika atspoguļoti Regulā (EK) Nr. 389/2006 noteiktie mērķi, ātri izveidot programmas pārvaldības biroju un ieviest piemērotus īstenošanas mehānismus;

                  226.

                  uzsver to, ka Savienības atbalsts Kipras turku kopienai ir vienreizējs un tiek sniegts tikai līdz Kipras apvienošanas brīdim; norāda – Komisija atbalsta to, ka palīdzības sniegšana Kipras turku kopienai tiek turpināta līdz Kipras problēmas visaptveroša risinājuma panākšanai saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 389/2006;

                  227.

                  ņem vērā Īpašajā ziņojumā Nr. 6/2012 iekļautos secinājumus un ieteikumus; iesaka Komisijai ņemt vērā programmas īstenošanā uzkrāto pieredzi, vajadzības gadījumā ierosināt pasākumus tās turpmākai uzlabošanai un par to informēt Parlamentu; saistībā ar Savienības finansiālo atbalstu Kipras turku kopienas ekonomiskajai attīstībai aicina laikā, kad, pamatojoties uz spēkā esošo tiesisko regulējumu un atbilstīgi Regulā (EK) Nr. 389/2006 noteiktajiem mērķiem, tiek lemts par jebkāda turpmāka finansējuma piešķiršanu, ņemt vērā ne tikai jaunus projektus, bet arī nepieciešamību palīdzēt nodrošināt jau īstenoto projektu ilgtspējību;

                  228.

                  uzskata, ka ar Savienības palīdzību būtu jāturpina atbalstīt Kipras apvienošanas procesu; šajā sakarībā iesaka Komisijai turpināt strādāt pie tā, lai sasniegtu Regulā (EK) Nr. 389/2006 noteiktos piecus mērķus, tai skaitā atbalstot divkopienu pasākumus, uzticības veicināšanas projektus, darbības, kas saistītas ar bezvēsts pazudušām personām, pilsonisko sabiedrību (tai skaitā armēņu un maronītu mazākumtautības), vēsturisko objektu saglabāšanu un restaurāciju, vides aizsardzību, kā arī ekonomisko un sociālo attīstību un acquis communautaire īstenošanu;

                  229.

                  aicina Komisiju maksimāli palielināt informācijas apriti par konkursiem samierināšanas un pilsoniskās sabiedrības nostiprināšanas programmām; jo īpaši norāda uz nepieciešamību atbalstīt programmas, ar ko paredzēts veicināt sociāli ekonomisko integrāciju un sieviešu lomas pastiprināšanu Kipras turku kopienā;

         XI daļa.   Revīzijas palātas Īpašais ziņojums Nr. 7/2012 “Vīna tirgus kopīgās organizācijas reforma: līdzšinējie sasniegumi”

                  230.

                  atzinīgi vērtē Revīzijas palātas Īpašo ziņojumu Nr. 7/2012 “Vīna tirgus kopīgās organizācijas reforma: līdzšinējie sasniegumi”, kurā galvenā uzmanība pievērsta vīna tirgus kopīgās organizācijas reformai, kuru 2008. gadā ieviesa Padome; atzīst, ka revīzijas galvenais mērķis bija izvērtēt sasniegumus saistībā ar vienu no galvenajiem reformas mērķiem, proti, uzlabot līdzsvaru starp piedāvājumu un pieprasījumu;

                  231.

                  atgādina, ka vīna tirgus kopīgās organizācijas reformas mērķis bija līdzsvarot piedāvājumu un pieprasījumu un ka galveno šīs reformas finanšu instrumentu vidū bija pagaidu izaršanas atbalsta shēma un valsts atbalsta programmu izveide, kas deva iespēju katrai dalībvalstij izvēlēties savai konkrētajai situācijai vispiemērotākos pasākumus (no 11 iespējamiem);

                  232.

                  uzsver, ka revīzija pievērsa uzmanību diviem pasākumiem no lielāko izdevumu jomas, proti, “izaršanai” un “vīna dārzu pārstrukturēšanas un pārveidošanas pasākumiem”, kur pirmajam pasākumam trīs gadu piemērošanas periodā no 2008.–2009. gada līdz 2010.–2011. gadam tika piešķirti EUR 1 074 miljoni, savukārt pārstrukturēšanas un pārveidošanas pasākumam desmit gadu periodā no 2001. gada līdz 2010. gadam tika piešķirti EUR 4 200 miljoni;

                  233.

                  pieņem zināšanai, ka Savienība ir pasaules lielākais vīna ražotājs ar 3,5 miljoniem hektāru (ha) vīna dārzu; atgādina, ka 2007.–2008. gadā Savienība saražoja aptuveni 160 miljonus hektolitru (hl) vīna, kas veido aptuveni 60 % no pasaules vīna produkcijas; tāpat norāda, ka notika vīna cenas samazināšana ražotāju līmenī, ko noteica kopējā vīna patēriņa samazināšanās Savienībā 20 gadu laikā līdz 2009. gadam;

                  234.

                  ņem vērā, ka Īpašajā ziņojumā Nr. 7/2012 ir norādīts – lai gan pieprasījums pēc izaršanas pārsniedza 350 000 ha, tās ietekme bija ierobežota, jo noteiktais mērķlielums bija 175 000 ha un galu galā ar Savienības atbalsta palīdzību izara tikai 160 550 ha; Revīzijas palāta lēš, ka izaršanas shēmas īstenošana kopumā samazināja uzskaitīto vīna dārzu platību par aptuveni 5 %, kas atbilst apmēram 10,2 miljoniem hl no tirgus izņemta vīna jeb 6 % no izmantojamās vīna produkcijas; tomēr norāda, ka kopš reformas ir ticis izarts daudz vairāk zemes – kopumā 300 000 ha – un attiecībā uz aptuveni 140 000 ha no minētās platības (šis skaitlis neparādās Īpašajā ziņojumā Nr. 7/2012) netika saņemts šāds atbalsts;

                  235.

                  norāda, ka saskaņā ar Revīzijas palātas secinājumiem attiecībā uz izaršanas pasākumu shēma varēja būt efektīvāka un lētāka, jo atbalsta likmes pirmajā un otrajā gadā tika pārāk palielinātas, kaut gan pieprasījums pēc pasākuma pārsniedza mērķi pat tad, kad trešajā un pēdējā shēmas gadā atbalsta likmes tika samazinātas līdz sākotnējam līmenim;

                  236.

                  norāda – Revīzijas palāta uzskata, ka izaršanas pasākums ne vienmēr tika izmantots mazāk konkurētspējīgiem vai mazāk rentabliem vīna dārziem un ka ar šo shēmu tika finansēti daži vīna dārzi, kuri jau bija restrukturēti un principā bija konkurētspējīgi; ar nožēlu norāda, ka šādi gadījumi ir pretrunā reformas politikas mērķiem;

                  237.

                  norāda, ka Īpašajā ziņojumā Nr. 7/2012 ir uzsvērts – sagaidāmā ražošanas samazināšanās nenotika arī tādēļ, ka netika pietiekami izmantoti daži tirgus kopīgās organizācijas instrumenti, piemēram, priekšlaicīga ražas novākšana un tās veicināšana, kā arī Padome noraidīja Komisijas priekšlikumu aizliegt stiprināšanu ar saharozi;

                  238.

                  norāda, ka Īpašajā ziņojumā Nr. 7/2012 ir atzīts – restrukturēšanas pasākumi ir palīdzējuši uzlabot nozares konkurētspēju, taču tie ir arī izraisījuši ražas palielināšanos noteiktās dalībvalstīs, nonākot pretrunā ar centieniem samazināt tirgus piedāvājumu;

                  239.

                  ņem vērā, ka Revīzijas palāta norāda – Komisija nav veikusi padziļinātu novērtējumu potenciālajai ietekmei, ko varētu radīt vēlākais 2018. gadā ieplānotā stādīšanas tiesību liberalizācija, un uzskata, ka ir nepieciešams veikt šādu novērtējumu, lai aprēķinātu vīna nozares piedāvājuma un pieprasījuma samēru;

                  240.

                  pieņem zināšanai Revīzijas palātas bažas par to, ka Savienība finansēja izaršanas pasākumu, lai samazinātu vīna pārprodukciju, taču restrukturēšanas un pārveidošanas pasākums dažos gadījumos izraisīja vīna dārzu ražas palielinājumu; tomēr uzskata, ka ražas palielinājums var padarīt attiecīgos vīnus konkurētspējīgākus, bet noteikti mudina Komisiju nodrošināt, lai būtu pieejama atbilstīga stratēģija nelīdzsvarotības novēršanai;

                  241.

                  pilnībā apstiprina, ka varēja izvairīties no atsevišķu modernizētu vīna dārzu izaršanas, precizējot spēkā esošos noteikumus, lai nepieļautu plašas interpretācijas iespējas, un izveidojot papildu atbilstības kritērijus, kas saistīti ar pašu vīna dārzu, ne tikai lauksaimnieku;

                  242.

                  uzskata, ka nolūkā palielināt nozares konkurētspēju Komisijai būtu jāpārskata restrukturēšanas pasākumi, lai pastiprinātu to efektivitāti, kā arī jāsaglabā iepriekšējās programmas pasākumi, kuri izrādījušies veiksmīgi; sagaida, ka Komisija nodrošinās, lai dalībvalstu programmas atbilstu reformas mērķiem un restrukturēšanas un pārveidošanas pasākumiem, jo īpaši attiecībā uz vienoto maksājumu shēmu; turklāt prasa Komisijai uzlabot spēkā esošos noteikumus, lai dotu iespēju lauksaimniekiem labāk pielāgoties tirgus signāliem un pielāgot piedāvājumu tā, lai tas atbilstu pieprasītajiem produktiem;

                  243.

                  aicina Komisiju veicināt pasākumus, kas aizsargātu Savienības izcilākās vīndarīšanas tradīcijas, kas pamatā nozīmē nodrošināt sociālekonomisko kohēziju un aizsargāt vidi un ainavu daudzās lauku teritorijās, kurās notiek šāda vīndarīšana;

                  244.

                  uzskata, ka Komisijai būtu jāizstrādā aprēķins, kas tiktu regulāri atjaunots, par piedāvājuma un pieprasījuma attiecību vīna nozarē, pamatojoties uz nozares datu statistisko analīzi, ņemot vērā restrukturēšanas un pārveidošanas pasākumu pozitīvos rezultātus; uzskata, ka, pamatojoties uz iepriekš minēto aplēsi, tai būtu jānosaka izaršanas mērķteritorija, kā arī uzskata, ka turpmāk tai būtu jānosaka, vai ir jāuzlabo jebkuri citi pasākumi iespējamās nelīdzsvarotības novēršanai;

                  245.

                  uzsver, ka saskaņā ar Revīzijas palātas ieteikumu ir jāveic padziļināts ietekmes novērtējums par stādīšanas tiesību liberalizāciju; prasa Komisijai novērtēt šā režīma atcelšanas iespējamās sekas, lai pieņemtu vispiemērotākos lēmumus vīna tirgus līdzsvarotības nodrošināšanai; norāda, ka lielākā daļa dalībvalstu neatbalsta lēmumu par šīs sistēmas atcelšanu un šādu viedokli paudis arī Eiropas Parlaments 2011. gada 23. jūnija rezolūcijā par KLP 2020. gada perspektīvā: kā risināt nākotnē paredzamās ar pārtiku, dabas resursiem un teritoriālajiem aspektiem saistītās problēmas (29);

                  246.

                  uzsver – kaut gan vīna pieprasījums Savienībā pēdējo gadu desmitu laikā ir samazinājies, pēdējos gados ir jūtami palielinājies eksports uz trešām valstīm, kas netika iztirzāts Īpašajā ziņojumā Nr. 7/2012; uzskata, ka pasākumu īstenošana, kas veicinātu kvalitatīvo vīnu eksportu, palīdzētu samazināt ražošanas pārprodukciju;

                  247.

                  mudina Komisiju veikt pasākumus, lai nodrošinātu, ka dalībvalstis, kas maksājumu aprēķināšanai izmanto vienotu likmi par ha, ievieš pienācīgus kontroles mehānismus maksājumu aģentūrām, nodrošinot, ka lauksaimnieki nesaņem pārmērīgas kompensācijas, kā arī standartizēt izdevumu aplēses, lai līdz minimumam tiktu samazinātas salīdzināmo pasākumu aprēķināto izmaksu atšķirības;

                  248.

                  mudina Komisiju veikt atbilstīgas darbības, lai ieviestu salīdzināmību un pienācīga līmeņa standartizāciju attiecībā uz pasākumiem, kuru pamatā ir 103.q pants Padomes 2007. gada 22. oktobra Regulā (EK) Nr. 1234/2007, ar ko izveido lauksaimniecības tirgu kopīgu organizāciju un paredz īpašus noteikumus dažiem lauksaimniecības produktiem (“Vienotā TKO regula”) (30);

                  249.

                  uzskata, ka līdztekus kvalitatīvo vīnu eksportam uz trešām valstīm lielāks atbalsts Eiropas vīnu patēriņam Savienībā arī palīdzētu samazināt ražošanas pārprodukciju;

                  250.

                  aicina Komisiju no jauna ieviest politiku vīna nozares popularizēšanai un veicināt tās konkurētspēju iekšējā tirgū, tostarp ar pieaugušajiem paredzētām informācijas kampaņām par atbildīgu vīna patēriņu un par tā konkrētajām īpašībām un iezīmēm, izceļot kultūrā sakņotās Eiropas vīnu tradīcijas; turklāt aicina Komisiju apsvērt Eiropas stratēģiju eksporta palielināšanai uz trešām valstīm;

         XII daļa.   Revīzijas palātas Īpašais ziņojums Nr. 9/2012 “Revīzija kontroles sistēmai, kas reglamentē bioloģisko produktu ražošanu, pārstrādi, izplatīšanu un importu”

                  251.

                  atzinīgi vērtē Revīzijas palātas Īpašo ziņojumu Nr. 9/2012 un atbalsta Revīzijas palātas secinājumus; tomēr pauž nožēlu par to, ka revīzijas apmeklējumi ir veikti tikai sešās dalībvalstīs, pat ja tās ir dalībvalstis, kurās bija vislielākais pamats veikt revīziju;

                  252.

                  atbalsta Revīzijas palātas ieteikumus, jo īpaši attiecībā uz bioloģisko produktu izsekojamību un pārrobežu tirdzniecību;

                  253.

                  norāda, ka bioloģisko pārtikas produktu patēriņš veido mazāk nekā 2 % no kopējā pārtikas produktu tirgus, lai gan, visdrīzāk, ir sagaidāms patēriņa pieaugums;

                  254.

                  uzsver, ka bioloģiskās ražošanas nozīmība neattiecas tikai uz veselīgu uzturu vien; bioloģiskā lauksaimniecība ir novatoriska, uz zināšanām balstīta pieeja lauksaimnieciskajai ražošanai, efektīvi izmantojot resursus, un tā var būt lauku attīstības un nodarbinātības virzītājspēks; aizvien plašāka biotehnoloģiju izmantošana un bioloģiskā ražošana varētu nodrošināt Eiropas pievienoto vērtību lauksaimniecībai, un tā rezultātā Eiropa varētu kļūt konkurētspējīgāka pasaules tirgū; turklāt norāda, ka ilgtermiņā tā sekmē vides, ekonomikas un sociālo noturību, piemēram, klimata pārmaiņu seku mazināšanu un pielāgošanos tām, palēninot bioloģiskās daudzveidības mazināšanos un paaugstinot dzīvnieku labturības standartus;

                  255.

                  atgādina, ka Parlaments vienmēr ir atbalstījis bioloģisko lauksaimniecību un turpinās to darīt un ka tas ir aktīvi līdzdarbojies, izstrādājot tiesību aktus bioloģisko pārtikas produktu ražošanas un marķēšanas jomā;

                  256.

                  uzskata, ka nākamās daudzgadu finanšu shēmas kontekstā būtu jāpievērš lielāka uzmanība bioloģisko produktu ražošanai, paredzot tai lielāku atbalstu;

                  257.

                  pauž bažas par to, ka daudzi bioloģiskie produkti ir dārgāki nekā parastie produkti; šā iemesla dēļ patērētāji, kuri pievērš uzmanību cenai, un cilvēki ar zemākiem ienākumiem nevar vai var mazākā mērā atļauties pirkt šos produktus, kas ir veselīgāki;

                  258.

                  atzīst, ka efektīva bioloģiskās ražošanas kontroles sistēma rada uzņēmējiem (tostarp ražotājiem, importētājiem un pārstrādātājiem) vairākus sarežģījumus, bet vienlaikus apliecina produktu kvalitāti, nodrošinot uzticību attiecīgajiem uzņēmējiem un ļaujot patērētājiem paļauties uz to, ka produkti, kuri marķēti kā bioloģiski produkti, tiešām tādi ir;

                  259.

                  vērš uzmanību uz to, ka pieaug Savienībā ražotu un importētu bioloģisko preču tirgus apmērs, kas var arī radīt negodīgas komercprakses iespējas, un norāda, ka tādēļ Savienības un dalībvalstu mērogā ir vajadzīga stingrāka kontroles sistēma; uzsver, ka ar kontroles palīdzību būtu jāgarantē tas, ka produkti, kas marķēti kā bioloģiski produkti, tik tiešām ir bioloģiski produkti;

                  260.

                  atgādina, ka Komisija ir atbildīga par kontroles sistēmu uzraudzību, un mudina Komisiju kopā ar dalībvalstīm veikt Revīzijas palātas svarīgāko konstatējumu izvērtējumu, jo dalībvalstis būtiskā mērā ir atbildīgas par kontroles sistēmas īstenošanu;

                  261.

                  uzsver, ka ir svarīgi pienācīgi nodrošināt efektīvu sistēmas darbību un to, ka patērētāju uzticība nemazinās;

                  262.

                  šā iemesla dēļ aicina Komisiju izstrādāt iniciatīvas un tiesību aktu priekšlikumus, lai nodrošinātu, ka visas nepilnības, uz ko norādīts Īpašajā ziņojumā Nr. 9/2012, līdz 2013. gada beigām tiek novērstas;

                  263.

                  atzinīgi vērtē Komisijas plānoto kontroles tiesību aktu pārskatīšanu un to, ka organizācija “Eiropas sadarbība akreditācijai” izstrādā akreditācijas pamatnostādnes, jo tas ir nozīmīgs ieguldījums nolūkā uzlabot īstenošanu nākotnē;

                  264.

                  uzsver, ka ir ārkārtīgi svarīgi paredzēt visiem vienādus nosacījumus, piemērojot kontroles organizāciju apstiprināšanas un uzraudzības procedūras; norāda, ka nepilnības šo procedūru piemērošanā izraisa atšķirības bioloģiskā marķējuma kontrolē un tas palielina krāpšanas vai bioloģiskā marķējuma pirkšanas risku un tādēļ negatīvi ietekmē patērētāju uzticību bioloģiskajam marķējumam;

                  265.

                  pauž izbrīnu un bažas par Revīzijas palātas secinājumu, ka dalībvalstu kompetentās iestādes nav dokumentējušas vai nav pienācīgi dokumentējušas kontroles organizāciju apstiprināšanas un pārraudzības procedūras, lai nodrošinātu normatīvo prasību ievērošanu; prasa par šo secinājumu informēt dalībvalstu parlamentus, kuru pienākums ir kontrolēt dalībvalstu valdības;

                  266.

                  uzsver, ka bioloģiskā marķējuma reputācijas saglabāšanai būtiska ir kontroles organizāciju, tai skaitā valsts iestāžu, neatkarība;

                  267.

                  atzinīgi vērtē jau patlaban izmantojamos IT sistēmu uzlabojumus un uzskata tos par svarīgu efektīvas kontroles daļu nākotnē;

                  268.

                  uzsver dalībvalstu pienākumus šajā, kā arī citās jomās un uzskata Pastāvīgās bioloģiskās lauksaimniecības komitejas regulārās sanāksmes par ārkārtīgi vērtīgām, jo tajās dalībvalstis, Komisija un trešo valstu kontroles sistēmu darbinieki var apmainīties ar paraugpraksi un informāciju; tomēr norāda uz Revīzijas palātas komentāru (75. punkts), ka minētajai komitejai ir jāuzlabo informācijas apmaiņa par importa atļauju režīma darbību;

                  269.

                  uzsver, ka ir svarīga informācijas apmaiņa dalībvalstīm savā starpā un dalībvalstīm ar Komisiju; tālab mudina Komisiju ieviest atbilstošus pasākumus, lai nodrošinātu to, ka tiek nodota un saņemta būtiska, uzticama un savlaicīga informācija; jo īpaši aicina Komisiju veikt atbilstošus pasākumus, lai ātrāk tiktu saņemta informācija par bioloģisko produktu sertifikāciju, t. i., tādiem jautājumiem, ko paziņo Bioloģiskās lauksaimniecības informācijas sistēmā (OFIS), un palielināt šādas informācijas uzticamību;

                  270.

                  prasa, lai dalībvalstis jau pirms noteiktā termiņa pārtrauktu piešķirt importa atļaujas, kuras ar Padomes Regulu (EEK) Nr. 2083/92 (31) ieviesa kā pārejas posma pasākumu, kuru piešķiršanas iespējamība tika vairākkārt pagarināta un attiecībā uz kurām pašreiz spēkā esošā Komisijas 2011. gada 6. decembra Īstenošanas regula (ES) Nr. 1267/2011 (32) paredz, ka dalībvalstis vairs nedrīkstēs piešķirt šādas atļaujas pēc 2014. gada 1. jūlija;

                  271.

                  ņem vērā norādi Komisijas Lauksaimniecības un lauku attīstības ģenerāldirektorāta 2011. gada darbības ziņojumā, ka kļūdas dēļ bioloģiskie produkti tika uzskatīti par iespējamu E. Coli infekcijas uzliesmojuma avotu, tādējādi radot šaubas par bioloģiskās lauksaimniecības uzraudzību, un minētajā gadā plašsaziņas līdzekļos bija ārkārtīgi daudz informācijas par nepilnībām bioloģiskās lauksaimniecības uzraudzībā un kontrolē (33), jo īpaši gada beigās, kad tika atklāta krāpšana saistībā ar datu viltošanu un produktiem ar viltotu bioloģisko marķējumu;

                  272.

                  norāda uz 2011. gada darbības pārskatā iekļauto atrunu attiecībā uz bioloģisko produktu kontroles sistēmas iespējamu reputācijas apdraudējumu, ja šo sistēmu pienācīgi nepiemēro visā Savienībā un pie tās ārējām robežām;

                  273.

                  gaida, kādi pasākumi būs paveikti trijos gados pēc minētā Revīzijas palātas ziņojuma, lai gūtu priekšstatu par īstenotajiem novēršanas pasākumiem un to rezultātiem;

         XIII daļa.   Revīzijas palātas Īpašais ziņojums Nr. 12/2012 “Vai Komisija un Eurostat ir uzlabojuši precīzas un ticamas Eiropas statistikas izstrādes procesu?”

                  274.

                  norāda, ka:

                              a)

                              Eiropas statistikas sistēma ir partnerība starp Savienības statistikas iestādi – Eurostat – un dalībvalstu statistikas institūcijām, kas atbild par visu ar Eiropas statistikas datu sagatavošanu un izplatīšanu saistīto darbību koordinēšanu valsts līmenī un kas var saņemt piešķīrumus no Savienības budžeta bez iepriekšēja uzaicinājuma iesniegt priekšlikumus;

                              b)

                              Eiropas Statistikas sistēmas komiteja sniedz Eiropas statistikas sistēmai profesionālus ieteikumus;

                  275.

                  atzīmē, ka:

                              a)

                              revīzijas vispārējais mērķis bija novērtēt to, vai Komisija un Eurostat ir uzlabojuši precīzas un ticamas Eiropas statistikas sagatavošanu;

                              b)

                              šajā nolūkā Revīzijas palāta pievērsās šādiem diviem jautājumiem – Eiropas Statistikas prakses kodeksa (ESPK) īstenošanai un Eurostat veiktajai Eiropas daudzgadu statistikas programmas pārvaldībai;

                              c)

                              revīzija attiecās arī uz Eiropas Statistikas pārvaldības konsultatīvās padomes (ESPKP) un Eiropas Statistikas padomdevējas komitejas ieguldījumu;

                  276.

                  kopumā atbalsta Revīzijas palātas trīs galvenos ieteikumus:

                              a)

                              tā kā Savienības un dalībvalstu statistikas iestādes kopīgi atbild par to, lai tiktu saglabāta uzticība Eiropas demokrātiskajam procesam, tām būtu jāstiprina Eiropas statistikas sistēma, nodrošinot profesionālu neatkarību, pietiekamus resursus, efektīvu uzraudzību ar sankcijām un pasākumu ātru uzlabošanu gadījumos, kad netiek ievēroti kvalitātes standarti;

                              b)

                              lai pilnībā īstenotu ESPK, Komisijai būtu:

                                          —

                                          jāierosina tādi grozījumi reglamentējošajos noteikumos par Eiropas statistikas datu sagatavošanu, kuri nodrošinātu stabilu pamatu pārskatīšanai, izpildes nodrošināšanai un attiecīgā gadījumā pārbaudei, ietverot statistikas datu sagatavošanas institucionālo vidi, statistikas procesus un statistikas datus, kas sagatavoti gan Savienības, gan dalībvalstu līmenī,

                                          —

                                          jāveic nepieciešamie pasākumi, lai nodrošinātu ESPK ievērošanas pienākuma rakstura juridisko noteiktību,

                                          —

                                          jāievieš uzraudzības funkcija, lai pārraudzītu pārskatīšanu un pārbaudi, piemēram, paplašinot ESPKP pašreizējo kompetences jomu,

                                          —

                                          jāpastiprina Eiropas Savienības galvenā statistiķa profesionālā neatkarība,

                                          —

                                          sava iekšējā lēmumu pieņemšana par Eurostat lomu jāsaskaņo ar ESPK prasībām, jāļauj Eurostat piemērot savu protokolu par taisnīgu un neierobežotu piekļuvi datiem (un pakāpeniski jāatsakās no statistikas datu sagatavošanai paredzētā darbības kredīta tālākas deleģēšanas mehānisma, kas Eurostat padara finansiāli atkarīgu no citiem Komisijas dienestiem),

                                          —

                                          jāsāk jauna salīdzinošo izvērtēšanu kārta, ko Komisija ieplānojusi attiecībā uz 2013. gadu, paredzot pārbaudīt atbilstību visiem ESPK principiem, ietverot tajā stingru ārējo elementu, lai varētu veikt neatkarīgu novērtēšanu un iegūt salīdzināmus rezultātus,

                                          —

                                          jāapsver iespēja ieviest slīdošu salīdzinošo izvērtēšanu attiecībā uz svarīgākajām statistikas jomām, aptverot visu statistikas datu iegūšanas ķēdi, tostarp administratīvo datu sniedzējus;

                              c)

                                 Eurostat būtu pilnībā jāizmanto gaidāmās Eiropas 2013.–2017. gada statistikas programmas potenciāls un it īpaši:

                                          —

                                          ikgadējās statistikas programmās jānosaka precīzi mērķi un pagrieziena punkti un jāorganizē atbilstoši pasākumi,

                                          —

                                          nepieciešamības gadījumā jāizskata iespēja programmas īstenošanas laikā to pārskatīt un sinhronizēt ar daudzgadu finanšu shēmu,

                                          —

                                          sistemātiski jāpārskata statistikas prioritātes, ņemot vērā iegūto statistikas datu svarīgumu un izmaksas un slogu Eiropas statistiskas sistēmai, tās locekļiem un respondentiem, un jāveicina statistiskā inovācija jaunu prioritāšu noteikšanā,

                                          —

                                          jāuzlabo atbalsts Eiropas Statistikas padomdevējas komitejas darbībai, nodrošinot vairāk precīzākas informācijas par statistikas programmu izveidē izdarītās izvēles ietekmi uz budžetu un finansēm un par šo programmu īstenošanu,

                                          —

                                          jāvienkāršo un jāuzlabo piešķīrumu finanšu pārvaldības efektivitāte, sākot izmantot vienas personāla vienības izmaksu standartskalu un vienreizējus maksājumus par datu kopumiem, ko iegūst ar apsekojumu palīdzību,

                                          —

                                          jāizpēta iespēja ieviest uz darbības rezultātiem balstītu piešķīrumu pārvaldības sistēmu, kuras pamatā ir iepriekš apstiprināti rādītāji un mērķi,

                                          —

                                          jāpastiprina konkurence publiskā iepirkuma procedūrās, it īpaši piešķirot lielāku nozīmi cenu kritērijam cenas un vērtības vislabākās attiecības noteikšanas procedūrās un izvairoties noteikt tādas robežvērtības, kas vājina cenu konkurenci;

                  277.

                  atzinīgi vērtē Komisijas kopumā konstruktīvās atbildes un piezīmes, it īpaši to, ka Komisija piekrīt Revīzijas palātas viedoklim, ka Savienība, dalībvalstis un to statistikas iestādes kopīgi atbild par uzticības saglabāšanu Eiropas demokrātiskajam procesam;

                  278.

                  norāda, ka, ņemot vērā Revīzijas palātas ieteikumus, Komisija:

                              a)

                              ir iesniegusi priekšlikumu regulai, ar ko groza Regulu (EK) Nr. 223/2009 (COM(2012) 167);

                              b)

                              2012. gada 17. septembrī pieņēma jaunu iekšējo lēmumu par Eurostat; un

                              c)

                              2011. gada septembrī apstiprināja ESPK pārskatīšanu;

                  279.

                  norāda, ka ir jāpastiprina dalībvalstu statistikas iestāžu un Eurostat koordinējošā loma Eiropas statistikas datu sagatavošanā un tā jāatbalsta, nepieciešamības gadījumā veicot turpmākas izmaiņas tiesību aktos; prasa pārveidot ESPKP par neatkarīgu uzraudzības struktūru, kam būtu jāuztic uzdevums pārraudzīt pārskatīšanu un pārbaudes Eiropas statistikas sistēmā; šajā sakarībā aicina Komisiju sagatavot priekšlikumu regulai, ar kuru tiktu aizstāts pašlaik spēkā esošais Eiropas Parlamenta un Padomes 2008. gada 11. marta Lēmums Nr. 235/2008/EK, ar ko izveido Eiropas Statistikas pārvaldības konsultatīvo padomi (34);

                  280.

                  uzsver, ka Eiropas statistikas sistēmai kā tādai jābūt sistēmisku uzlabojumu dzinulim, lai savas struktūras un resursus pielāgotu jaunu problēmu risināšanai; atzīmē – tā kā pastāvīgi pieaug pieprasījums pēc statistikas datiem, savukārt resursi samazinās, ir sistēmiski jāmaina statistikas datu sagatavošanas veidi, lai uzlabotu tās efektivitāti; uzsver, ka nedrīkst vēl ilgāk atlikt nākamās desmitgades redzējuma un ar to saistītās Eiropas statistikas sistēmas stratēģijas īstenošanu;

                  281.

                  uzsver, ka jāturpina stiprināt Eiropas statistikas sistēmas pārvaldību un ātri jāpabeidz pašlaik notiekošo tās pārvaldības struktūras pārskatīšana, lai racionalizētu lēmumu pieņemšanas kanālus un lai komitoloģijas kompetenci nodotu Eiropas Statistikas sistēmas komitejai; prasa Komisijai skaidri noteikt ESPKP vietu Eiropas statistikas sistēmas pārvaldības struktūrā;

                  282.

                  atzinīgi vērtē Komisijas apņemšanos pilnībā īstenot ESPK; tomēr atzīmē, ka ESPK joprojām ir visai Eiropas statistikas sistēmai kopumā risināms uzdevums un ka ir jāatbalsta Eurostat un dalībvalstu statistikas iestādes to centienos pilnībā īstenot ESPK;

                  283.

                  pauž nožēlu, ka no 677 uzlabojumu darbībām, ko attiecībā uz Eiropas statistikas sistēmu sākotnēji identificēja 2006.–2008. gadā veikto ārējo salīdzinošo izvērtēšanu laikā, līdz 2012. gadam bija pabeigts tikai 71 %; atzīmē, ka daļa no atlikušajām uzlabojumu darbībām jau ir novecojušas un ka to īstenošana palēninās; tādēļ atzinīgi vērtē plānus 2013. gadā sākt jaunu salīdzinošo izvērtēšanu kopumu, tostarp pilna atlikušo darbību saraksta un to īstenošanas grafika publicēšanu; uzsver, ka jaunās salīdzinošo izvērtēšanu kārtas īstenošanā ir ļoti svarīgi paredzēt ārējas pārbaudes;

                  284.

                  atzinīgi vērtē to, ka Komisija principā piekrīt ieteikumiem par salīdzinošajām izvērtēšanām, precīzu mērķu un starpposma uzdevumu iekļaušanai ikgadējās statistikas programmās, 2013.–2017. gada programmas pārskatīšanu un jaunu prioritāšu noteikšanu, inovāciju veicināšanu, Eiropas Statistikas padomdevējas komitejas ciešāku iesaistīšanu un piešķīrumu finanšu pārvaldības vienkāršošanu un šīs pārvaldības efektivitātes palielināšanu; atzīmē, ka Komisija piekrīt arī tam, ka nedrīkst pieļaut cenu konkurences vājināšanos publiskā iepirkuma procedūrās un ka ir jāpielāgo ekonomiski visizdevīgākā piedāvājuma atlasei pašlaik izmantotās robežvērtības un koeficienti, un pauž gandarījumu, ka Komisijas iesniegtā priekšlikuma regulai, ar ko groza Regulu (EK) Nr. 223/2009, noteikumos ir paredzēta vienreizēju maksājumu izmantošana un vienošanās par vienas vienības izmaksu standartskalas izmantošanu;

                  285.

                  atzīmē, ka Komisijas priekšlikumā regulai, ar ko groza Regulu (EK) Nr. 223/2009, paredzēts pastiprināt Eiropas Savienības galvenā statistiķa neatkarības principu, tomēr nav paredzēti tādi paši mehānismi tā iecelšanai saskaņā ar Revīzijas palātas ieteikumu; norāda, ka grozītajā regulā jānosaka ESPKP loma Komisijas izmantotajā galvenā statistiķa atlases procedūrā un ka būtu jānodrošina skaidri un publiski pieejami galvenā statistiķa iecelšanas un atlaišanas noteikumi, izmantojot atklātu konkursu un saskaņā ar ESPK iepriekš pieņemtiem nosacījumiem;

                  286.

                  pieņem zināšanai Komisijas nostāju attiecībā uz pakāpenisku atteikšanos no statistikas datu sagatavošanai paredzētā darbības kredīta;

                  287.

                  uzdod priekšsēdētājam nosūtīt šo lēmumu Padomei, Komisijai, Eiropas Savienības Tiesai un Revīzijas palātai, kā arī nodrošināt tā publicēšanu Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī (L sērijā).

         (1)  OV L 68, 15.3.2011.

         (2)  OV C 348, 14.11.2012., 1. lpp.

         (3)  OV C 344, 12.11.2012., 1. lpp.

         (4)  OV C 348, 14.11.2012., 130. lpp.

         (5)  Pieņemtie teksti, P7_TA(2013)0122 (skatīt šā Oficiālā Vēstneša 25. lpp.).

         (6)  OV L 248, 16.9.2002., 1. lpp.

         (7)  OV L 298, 26.10.2012., 1. lpp.

         (8)  OV L 223, 15.8.2006., 1. lpp.

         (9)  Režīms, ko importētājs izmanto, lai saņemtu atbrīvojumu no PVN, ja importētās preces tiks transportētas uz citu dalībvalsti un ja PVN ir maksājams galamērķa dalībvalstī.

         (10)  OV L 145, 4.6.2008., 1. lpp.

         (11)  Komisijas 2010. gada 19. maija paziņojums Eiropas Parlamentam, Padomei, Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejai un Reģionu komitejai “Digitālā programma Eiropai” (COM(2010) 245).

         (12)  Izdevums “Ēnu ekonomika Eiropā, 2010. gads: elektronisko maksājumu izmantošana cīņā ar ēnu ekonomiku”, Friedrich Schneider, A. T. Kearney, 2010.

         (13)  Komisijas 2012. gada 24. aprīļa paziņojums Eiropas Parlamentam un Padomei “Pārraudzības ziņojums par to, kā Horvātija veic pievienošanās sagatavošanos”, 12. lpp.

         (14)  Skatīt Komisijas 2007. gada 12. decembra paziņojumu Eiropas Parlamentam un Padomei “Otrais ziņojums par kodoliekārtu ekspluatācijas pārtraukšanai, izlietotajai degvielai un radioaktīvajiem atkritumiem paredzēto finanšu resursu izmantošanu” (COM(2007) 794), 10. lpp.

         (15)  Īpašais ziņojums Nr. 16/2011, 7. lpp.

         (16)  Skatīt Komisijas 2011. gada 13. jūlija ziņojumu Eiropas Parlamentam un Padomei par to finanšu resursu izmantošanu 2004.–2009. gadā, kas Lietuvai, Slovākijai un Bulgārijai piešķirti, lai atbalstītu saskaņā ar pievienošanās aktiem priekšlaicīgi slēgto atomelektrostaciju ekspluatācijas pārtraukšanu (COM(2011) 432).

         (17)  Eiropas Parlamenta 2011. gada 5. aprīļa rezolūcija par kodolelektrostaciju ekspluatācijas pārtraukšanai paredzētā ES finansējuma efektivitāti un lietderību jaunajās dalībvalstīs (OV C 296 E, 2.10.2012., 19. lpp.).

         (18)  SEC(2011) 1387, 34. lpp., skatīt 1. pielikumu.

         (19)  Priekšlikums Eiropas Parlamenta un Padomes regulai, ar ko paredz kopīgus noteikumus par Eiropas Reģionālās attīstības fondu, Eiropas Sociālo fondu, Kohēzijas fondu, Eiropas Lauksaimniecības fondu lauku attīstībai un Eiropas Jūrlietu un zivsaimniecības fondu, uz kuriem attiecas vienotais stratēģiskais satvars, un vispārīgus noteikumus par Eiropas Reģionālās attīstības fondu, Eiropas Sociālo fondu un Kohēzijas fondu un atceļ Regulu (EK) Nr. 1083/2006 (COM(2011) 615/2).

         (20)  Atzinums pievienots ziņojuma A7-0270/2012 pielikumā.

         (21)  Piemēram, vienotā stratēģiskā satvara pieņemšana, sīki izstrādātu noteikumu par FI pieņemšana, dalībvalstu pienākumi attiecībā uz kārtību, kādā ziņo par pārkāpumiem un nepareizi izmaksātu summu atgūšanu, dalībvalstu veikto revīziju nosacījumi un pārvaldības iestāžu un sertificēšanas iestāžu akreditācijas kritēriji.

         (22)  Komisijas 2001. gada 2. marta Regula (EK) Nr. 438/2001, ar ko paredz sīki izstrādātus īstenošanas noteikumus Padomes Regulai (EK) Nr. 1260/1999 attiecībā uz vadības un kontroles sistēmām, ko piemēro no struktūrfondiem piešķirtajai palīdzībai (OV L 63, 3.3.2001., 21. lpp.).

         (23)  Komisijas 2006. gada 8. decembra Regula (EK) Nr. 1828/2006, kas paredz noteikumus par to, kā īstenot Padomes Regulu (EK) Nr. 1083/2006, ar ko paredz vispārīgus noteikumus par Eiropas Reģionālās attīstības fondu, Eiropas Sociālo fondu un Kohēzijas fondu, un Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 1080/2006 par Eiropas Reģionālās attīstības fondu (OV L 371, 27.12.2006., 1. lpp.).

         (24)  Skatīt 4. punktu Eiropas Parlamenta 2010. gada 5. maija rezolūcijā ar konstatējumiem, kas ir neatņemama daļa no lēmumiem par Eiropas Savienības 2008. finanšu gada vispārējā budžeta izpildes apstiprināšanu, III iedaļa – Komisija un izpildaģentūras (OV L 252, 25.9.2010., 39. lpp.).

         (25)  Skatīt 61. punktu Eiropas Parlamenta 2011. gada 10. maija rezolūcijā ar konstatējumiem, kas ir neatņemama daļa no lēmumiem par Eiropas Savienības 2009. finanšu gada vispārējā budžeta izpildes apstiprināšanu, III iedaļa – Komisija un izpildaģentūras (OV L 250, 27.9.2011., 33. lpp.).

         (26)  OV L 228, 9.9.1996., 1. lpp.

         (27)  OV L 185, 6.7.2001., 1. lpp.

         (28)  Padomes 2006. gada 27. februāra Regula (EK) Nr. 389/2006, ar ko izveido finansiāla atbalsta instrumentu, lai veicinātu Kipras turku kopienas ekonomisko attīstību, un ar ko groza Regulu (EK) Nr. 2667/2000 par Eiropas Rekonstrukcijas aģentūru (OV L 65, 7.3.2006., 5. lpp.).

         (29)  OV C 390 E, 18.12.2012., 49. lpp.

         (30)  OV L 299, 16.11.2007., 1. lpp.

         (31)  Padomes 1992. gada 14. jūlija Regula (EEK) Nr. 2083/92, ar ko groza Regulu (EEK) Nr. 2092/91 par lauksaimniecības produktu bioloģisko ražošanu un norāžu par bioloģisku ražošanu iekļaušanu lauksaimniecības produktu un pārtikas produktu marķējumā (OV L 208, 24.7.1992., 15. lpp.).

         (32)  Komisijas 2011. gada 6. decembra Īstenošanas regula (ES) Nr. 1267/2011 par grozījumiem Regulā (EK) Nr. 1235/2008, ar ko nosaka sīki izstrādātus īstenošanas noteikumus Padomes Regulai (EK) Nr. 834/2007 par bioloģisko produktu importēšanas kārtību no trešām valstīm (OV L 324, 7.12.2011., 9. lpp.).

         (33)  Skatīt Komisijas Lauksaimniecības un lauku attīstības ģenerāldirektorāta 2011. gada darbības pārskatu, 25. lpp.

         (34)  OV L 73, 15.3.2008., 17. lpp.