title: Komisijas Lēmums (ES) 2016/195 (2015. gada 14. augusts) par valsts atbalsta pasākumiem SA.33083 (12/C) (ex 12/NN), ko īstenojusi Itālija un kas paredz samazinātus nodokļus un iemaksas saistībā ar dabas katastrofām (visās nozarēs, izņemot lauksaimniecību), un SA.35083 (12/C) (ex 12/NN), ko īstenojusi Itālija un kas paredz samazinātus nodokļus un iemaksas saistībā ar 2009. gada zemestrīci Abruco (visās nozarēs, izņemot lauksaimniecību) (izziņots ar dokumenta numuru C(2015) 5549) (Dokuments attiecas uz EEZ)

text:
               18.2.2016

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               L 43/1

         KOMISIJAS LĒMUMS (ES) 2016/195
   (2015. gada 14. augusts)
   par valsts atbalsta pasākumiem SA.33083 (12/C) (ex 12/NN), ko īstenojusi Itālija un kas paredz samazinātus nodokļus un iemaksas saistībā ar dabas katastrofām (visās nozarēs, izņemot lauksaimniecību), un SA.35083 (12/C) (ex 12/NN), ko īstenojusi Itālija un kas paredz samazinātus nodokļus un iemaksas saistībā ar 2009. gada zemestrīci Abruco (visās nozarēs, izņemot lauksaimniecību)

         (izziņots ar dokumenta numuru C(2015) 5549)

   (Autentisks ir tikai teksts itāliešu valodā)
   (Dokuments attiecas uz EEZ)
   EIROPAS KOMISIJA,
   ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību (LESD) un jo īpaši tā 108. panta 2. punkta otro daļu,
   ņemot vērā Līgumu par Eiropas Ekonomikas zonu un jo īpaši tā 62. panta 1. punkta a) apakšpunktu,
   pēc tam, kad ieinteresētās personas tika aicinātas iesniegt piezīmes atbilstoši minētajiem nosacījumiem (1), un ņemot vērā to iesniegtās piezīmes,
   tā kā:
   1.   PROCEDŪRA

      Valsts atbalsta pasākums SA.33083 (12/NN) – samazināti nodokļi un iemaksas saistībā ar dabas katastrofām Sicīlijā, Itālijas ziemeļos un citos reģionos

               (1)

               Komisija 2011. gada 21. februārī saņēma Pjemontas reģiona Kuneo provinces vispārējas piekritības tiesas Darba lietu nodaļas tiesneša lūgumu sniegt informāciju (2), kas bija veikts saskaņā ar Komisijas paziņojumu par valsts atbalsta tiesību normu piemērošanu valstu tiesās (3). Šajā pieprasījumā tiesnesis vērsa Komisijas uzmanību uz to, ka pastāv vairāki 2002., 2003. un 2007. gadā pieņemti tiesību akti, kas paredz tādu valsts atbalsta pasākumu piemērošanu, saskaņā ar kuriem paredzēts par 90 % samazināt nodokļu un obligāto sociālās apdrošināšanas iemaksu apjomu, kā arī apdrošināšanas prēmijas par nelaimes gadījumiem darbā saistībā ar zemestrīci, kas 1990. gada 13.–16. decembrī skāra Sicīlijas austrumu daļu (Sirakūzas, Katānijas un Raguzas provinces), un plūdiem Itālijas ziemeļos 1994. gada novembrī; tiesnesis jautā (lai gan jautājumu secība bija nedaudz atšķirīga): i) vai Itālija par šiem pasākumiem tika paziņojusi saskaņā ar LESD 108. panta 3. punktu; ii) vai Komisija tos tika izvērtējusi; iii) vai attiecībā uz tiem ir veikta formāla izmeklēšana; iv) vai attiecībā uz tiem ir pieņemts lēmumus; v) ja šāds lēmums nav pieņemts – kad tāds varētu tikt pieņemts? Komisijas departamenti 2011. gada 21. martā atbildēja, ka Itālijas iestādes nav ziņojušas par šiem pasākumiem un Komisija vēl nav uzsākusi nekādas procedūras vai formālu izmeklēšanu.

               (2)

               Komisija šo lietu reģistrēja 2011. gada 27. maijā ar atsauces numuru SA.33083 (11/CP).

               (3)

               Komisija 2011. gada 25. jūlijā nosūtīja Itālijas iestādēm pieprasījumu sniegt informāciju. Pēc Komisijas 2011. gada 8. septembrī nosūtītā atgādinājuma Itālijas iestādes atbildēja 2011. gada 6. oktobrī. Komisija 2011. gada 14. oktobra vēstulē pieprasīja papildu informāciju, uz ko Itālijas iestādes atbildēja 2011. gada 7. decembra vēstulē.

               (4)

               Komisija 2012. gada 19. jūnija vēstulē pieprasīja papildu informāciju par pasākumiem, kas saistīti ar dabas katastrofām Sicīlijas austrumu daļā un Itālijas ziemeļos, kā arī par citiem līdzīgiem pasākumiem, kas saistīti ar dabas katastrofām, kuras Itālijā notikušas kopš 1990. gada (4); jo īpaši Komisija lūdza Itālijas iestādēm sniegt piezīmes par to, vai šie pasākumi ir likumīgi, vai tie ir uzskatāmi par valsts atbalstu un vai tos var pamatot saskaņā ar noteikumiem par valsts atbalstu. Komisijas departamenti arī informēja Itālijas iestādes, ka Komisija apsver iespēju izdot rīkojumu par jebkāda tāda nelikumīga atbalsta apturēšanu, kas piešķirts saskaņā ar iepriekš minētajiem pasākumiem. Itālija atbildēja 2012. gada 25. jūlija vēstulē.

               (5)

               Tikmēr 2012. gada 6. jūlijā Komisija saņēma pieprasījumu sniegt informāciju saistībā ar šo procedūru no Pjemontas reģiona Verčelli provinces vispārējās piekritības tiesas (5). Komisijas departamenti atbildēja 2012. gada 20. jūlijā.

               (6)

               Tā kā par atbalsta shēmu netika paziņots saskaņā ar LESD 108. panta 3. punktu un tā tika īstenota, pirms Komisija pieņēma lēmumu par tās atļaušanu, šie pasākumi tika reģistrēti Komisijas Valsts atbalsta reģistrā kā nepaziņots atbalsts ar numuru SA.33083 (12/NN).

               (7)

               Pamatojoties uz informāciju, kas tika iegūta sākotnējā izvērtējuma posmā, Komisija nolēma sadalīt šo lietu, nošķirot lauksaimniecības nozari. Tāpēc šis lēmums neattiecas uz darbībām, kas saistītas ar Līguma I pielikumā uzskaitīto lauksaimniecības produktu ražošanu, apstrādi un tirdzniecību, izņemot zvejniecības un akvakultūras produktus.

      Valsts atbalsta pasākums SA.35083 (12/NN) – samazināti nodokļi un iemaksas saistībā ar zemestrīci Abruco 2009. gadā

               (8)

               Ar elektronisku paziņojumu, kas tika izdots 2012. gada 2. jūlijā un ko Komisija tajā pašā datumā reģistrēja ar atsauces numuru SA.35083 (12/N), Itālijas iestādes paziņoja par atbalsta pasākumu, kas paredz samazinātus nodokļus un iemaksas saistībā ar 2009. gada zemestrīci Abruco – Komisija jau bija pieprasījusi informāciju par šo pasākumu savā 2012. gada 19. jūnija vēstulē SA.33083 (12/NN).

               (9)

               Šajā paziņojumā Itālijas iestādes norādīja, ka šā pasākuma saderība ir jāizvērtē, ņemot vērā LESD 107. panta 2. punkta b) apakšpunktu (“atbalsts, ko sniedz, lai novērstu kaitējumu, ko nodarījušas dabas katastrofas vai ārkārtēji notikumi”) vai LESD 107. panta 3. punkta c) apakšpunktu (“atbalsts, kas veicina … konkrētu tautsaimniecības jomu attīstību”), jo tā nolūks bija kompensēt dabas katastrofas radīto makroekonomisko ietekmi iekšzemes kopprodukta (IKP) samazināšanās kontekstā. Itālijas iestādes jo īpaši norādīja uz ievērojamu IKP kritumu Abruco reģionā laikposmā no 2008. līdz 2009. gadam (6).

               (10)

               Komisija 2012. gada 17. augusta vēstulē informēja Itālijas iestādes, ka tā šo pasākumu uzskata par nepaziņotu atbalsta pasākumu, kuru tā izvērtēs kopā ar lietu SA.33083 (12/NN).

               (11)

               Tā kā šis juridiskais pamats bija stājies spēkā, pirms Komisija pieņēma lēmumu par šīs shēmas atļaušanu, šis pasākums tika reģistrēts Komisijas Valsts atbalsta reģistrā kā nepaziņots atbalsts ar numuru SA.35083 (12/NN).

               (12)

               Pamatojoties uz paziņojumā sniegto informāciju, Komisija nolēma sadalīt šo lietu, nošķirot lauksaimniecības nozari. Tāpēc šis lēmums neattiecas uz darbībām, kas saistītas ar Līguma I pielikumā uzskaitīto lauksaimniecības produktu ražošanu, apstrādi un tirdzniecību, izņemot zvejniecības un akvakultūras produktus.

      Kopīga procedūra valsts atbalsta lietās SA.33083 (12/C) (ex 12/NN) un SA.35083 (12/C) (ex 12/NN) pēc LESD 108. panta 2. punktā paredzētās procedūras sākšanas

               (13)

               Komisija 2012. gada 17. oktobra vēstulē informēja Itāliju, ka tā attiecībā uz šiem atbalsta pasākumiem ir nolēmusi sākt LESD 108. panta 2. punktā paredzēto procedūru (7). Šīs lietas tika attiecīgi reģistrētas ar numuru SA.33083 (2012/C) (ex 2012/NN) un SA.35083 (2012/C) (ex 2012/NN).

               (14)

               Komisijas lēmums par procedūras uzsākšanu tika publicēts Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī
                   (8) un ieinteresētās personas tika aicinātas iesniegt savas piezīmes par attiecīgajiem pasākumiem.

               (15)

               Itālijas iestādes 2012. gada 13. novembra vēstulē lūdza pagarināt termiņu savu piezīmju iesniegšanai. Komisija 2012. gada 15. novembra vēstulē piekrita šim lūgumam.

               (16)

               Itālija savas piezīmes iesniedza 2013. gada 11. janvārī. Komisija saņēma piezīmes arī no četrām ieinteresētajām personām: 2013. gada 9. janvārī no advokātu biroja Studio Legale Prof. Avv. Mario P. Chiti (turpmāk tekstā “Chiti”), 2013. gada 10. janvārī – no advokātu biroja Studio Legale Avvocato Roberto Preve – Katia Gavioli (turpmāk tekstā “Preve–Gavioli”) un 2013. gada 11. janvārī – no ražotāju apvienības Confindustria. Pēc tam, kad bija beidzies viena mēneša termiņš pēc lēmuma par procedūras uzsākšanu publicēšanas Oficiālajā Vēstnesī, proti, 2013. gada 31. janvārī, Komisija saņēma piezīmes no arodbiedrību organizācijas CGIL L'Aquila.

               (17)

               Visus apsvērumus, kas no ieinteresētajām trešām personām tika saņemti viena mēneša termiņā kopš lēmuma par procedūras uzsākšanu publicēšanas Oficiālajā Vēstnesī, Komisija 2013. gada 17. janvārī pārsūtīja Itālijas iestādēm un lūdza tām sniegt savas piezīmes. Itālija 2013. gada 11. martā atbildēja, ka tai nav piezīmju par trešo personu apsvērumiem.

               (18)

               Komisija 2013. gada 23. martā lūdza precizēt no Itālijas saņemto informāciju. Itālija atbildēja 2013. gada 24. un 30. aprīlī. Komisija 2014. gada 12. jūnijā lūdza sniegt papildu informāciju un nosūtīja atgādinājumu 2014. gada 17. oktobrī. Itālija atbildēja uz šo pieprasījumu un atgādinājumu, sniedzot informāciju 2014. gada 20. un 24. jūnijā, 11. jūlijā, 4. augustā un 29. oktobrī.

         2.   PASĀKUMU APRAKSTS

      Pasākumi un to juridiskais pamats

               (19)

               Turpmāk uzskaitītie pasākumi un shēmas ir paredzēti, lai samazinātu nodokļus, kas jāmaksā uzņēmumiem, kuri darbojas vai kā citādi atrodas teritorijās, kuras kopš 1990. gada ir skārušas dažādas dabas katastrofas Itālijā, kā arī to obligātās sociālās apdrošināšanas iemaksas (kas jāmaksā Valsts sociālās apdrošināšanas iestādē (Istituto Nazionale per la Previdenza Sociale – INPS)) un obligātās apdrošināšanas prēmijas par nelaimes gadījumiem darbā (kas jāmaksā Valsts apdrošināšanas iestādē pret nelaimes gadījumiem darbā (Istituto Nazionale per l'Assicurazione contro gli Infortuni sul Lavoro – INAIL)) (turpmāk tekstā kopīgi apzīmētas kā “iemaksas”).

      Pasākumi saistībā ar zemestrīci Sicīlijas austrumu daļā 1990. gadā

               (20)

               Pēc zemestrīces, kas 1990. gada 13.–16. decembrī skāra Sicīlijas austrumu daļu (Sirakūzas, Katānijas un Raguzas provinces), Itālijas iestādes laikposmā no 1990. gada līdz 2002. gadam pieņēma vairākus lēmumus un likumus, ar kuriem visiem uzņēmumiem (9), kas atrodas pašvaldībās, kuras skārusi zemestrīce (10), tika ļauts apturēt vai atlikt nodokļu un iemaksu veikšanu, vai arī tika piešķirta atļauja maksāt minētos maksājumus pa daļām.

               (21)

               2001. gadā pieņemtajā likumā bija paredzēts, ka tie uzņēmumi, kas vēl nebija apmaksājuši savus nodokļus vai iemaksas, varēja izlabot šo situāciju (t. i., izpildīt savas maksājumu veikšanas saistības), pilnībā samaksājot vēl neapmaksātās summas, kas no 2001. gada 28. decembra tika palielinātas par 15 % (11).

               (22)

               Taču 2002. gadā Itālija pieņēma tiesību aktu (12), kas ļauj tiem uzņēmumiem, kuri vēl nebija samaksājuši savus nodokļus par 1990., 1991. un 1992. gadu, automātiski izlabot šo situāciju, līdz 2003. gada 16. martam apmaksājot tikai 10 % no summas, kas vēl nebija apmaksāta (13). Citiem vārdiem sakot, ar šo 2002. gada 27. decembra Likumu Nr. 289 tika ieviesta iespēja par 90 % samazināt valstij maksājamo nodokļu summu.

               (23)

               Ar jauniem, 2003. un 2004. gadā pieņemtiem likumiem (14) šī iespēja tika pagarināta līdz 2004. gada 16. aprīlim.

               (24)

               Saskaņā ar jauno, 2005. gadā pieņemto tiesību aktu (15), kurā bija sniegta atsauce uz 2002. gada tiesību aktu (16), uzņēmumiem, kas vēl nebija veikuši sociālās apdrošināšanas iemaksas (INPS) un apdrošināšanas prēmijas par nelaimes gadījumiem darbā (INAIL) par 1990., 1991. un 1992. gadu, bija atļauts automātiski izlabot savu situāciju, apmaksājot tikai 10 % no joprojām neapmaksātajām summām. Šim pasākumam paredzētais budžets bija EUR 52 miljoni (17).

               (25)

               Ar 2007. gada likumu apmaksas veikšanas termiņš tika pagarināts līdz 2007. gada 31. decembrim, taču tika noteikts, ka jāapmaksā 30 % no joprojām nesamaksātās nodokļu summas (18). Ar vēl vienu 2007. gada likumu maksājumu veikšanas termiņš tika pagarināts līdz 2008. gada 30. jūnijam un tika atjaunota iepriekšējā nostāja, saskaņā ar kuru bija jāmaksā tikai 10 % no joprojām nesamaksātās summas (19).

      Pasākumi saistībā ar plūdiem Itālijas ziemeļos 1994. gadā

               (26)

               Līdzīgā veidā pēc plūdiem Itālijas ziemeļos 1994. gada novembrī (kas skāra 257 pašvaldības Pjemontas, Lombardijas, Emīlijas-Romanjas, Ligūrijas, Toskānas un Veneto reģionos) Itālijas iestādes pieņēma vairākus likumus, ar kuriem uzņēmumiem (20), kas plūdu dēļ bija cietuši būtiskus zaudējumus (21), tika apturēta vai atlikta nodokļu un iemaksu veikšana.

               (27)

               Itālija 2003. gadā (tāpat kā attiecībā uz zemestrīci Sicīlijas austrumu daļā) 1994. gada plūdu skartajiem uzņēmumiem piedāvāja iespēju izlabot savu situāciju, līdz 2004. gada jūlijam (22) apmaksājot tikai 10 % no nesamaksātās nodokļu un iemaksu summas par 1995., 1996. un 1997. gadu.

               (28)

               Ar turpmākiem 2007. gada likumiem joprojām nesamaksātās nodokļu un iemaksu summas apmaksas termiņš tika pagarināts līdz 2008. gada 31. martam (23).

      Līdzīgi pasākumi, kas saistīti ar citām dabas katastrofām Itālijā, kuras notika laikposmā no 1997. līdz 2002. gadam

               (29)

               Saskaņā ar Komisijas rīcībā esošo informāciju Itālija pēdējos gados ir atļāvusi līdzīgus samazinājumus arī citās dabas katastrofu skartās teritorijās.

               (30)

               Itālija 2006. gadā ieviesa (24) 50 % nodokļu un iemaksu samazinājumu (25) uzņēmumiem, kuru juridiskā adrese vai darījumdarbības vieta ir Sicīlijas provinces Katānijas pašvaldībās, kuras skāra 2002. gada zemestrīce un Etnas vulkāna izvirdumi (26).

               (31)

               Itālija 2008. gadā ieviesa nodokļu un iemaksu 60 % samazinājumu uzņēmumiem, kuru juridiskā adrese vai darījumdarbības vieta ir 1997. gada zemestrīces skarto Umbrijas un Markes reģionu pašvaldībās (27).

               (32)

               Itālija 2008. gadā ieviesa nodokļu un iemaksu 60 % samazinājumu uzņēmumiem, kuru juridiskā adrese vai darījumdarbības vieta ir 2002. gada zemestrīces skarto Molizes un Apūlijas reģionu pašvaldībās (28).

               (33)

               Tāds pats nodokļu un iemaksu 60 % samazinājums tika ieviests 2011. gadā attiecībā uz uzņēmumiem, kuru juridiskā adrese vai darījumdarbības vieta ir 2009. gada 6. aprīļa zemestrīces skartā Abruco reģiona pašvaldībās (plašāka informācija sniegta nākamajā punktā) (29).

      Paziņotais atbalsta pasākums SA.35083 (12/NN) saistībā ar zemestrīci Abruco 2009. gadā

               (34)

               Saskaņā ar šo pasākumu, par kuru Itālijas iestādes paziņoja un kuru Komisija reģistrēja ar SA.35083 (12/NN) (sk. 8. apsvērumu), tika paredzēts atbalsts samazinātu nodokļu un iemaksu veidā saistībā ar 2009. gada zemestrīci Abruco.

               (35)

               Pēc zemestrīces, kas 2009. gada 6. aprīlī skāra Abruco reģionu (reģiona galvaspilsētu L'Akvilu un vairākas citas pašvaldības), Itālijas iestādes pieņēma vairākus lēmumus un likumus (30), ar kuriem visiem uzņēmumiem (31), kas atrodas pašvaldībās, kuras tika skārusi zemestrīce (32), līdz 2009. gada 30. novembrim tika apturēta un atlikta nodokļu un iemaksu veikšana. Šis termiņš ar papildu likumdošanas instrumentiem tika pagarināts līdz to 2010. gada 30. jūnijam (33), līdz 2010. gada 15. decembrim (34), līdz 2011. gada 31. oktobrim (35) un, visbeidzot, līdz 2011. gada 16. decembrim (36).

               (36)

               Itālija 2011. gada 12. novembrī pieņēma likumu, kurā noteikts, ka kopš zemestrīces datuma aizturēto un atlikto nodokļu un iemaksu iekasēšana atsāksies no 2012. gada janvāra, tiks veikta 120 ikmēneša maksājumu veidā un ka apmaksājamā summa tiks samazināta līdz 40 % no sākotnēji apmaksājamās summas (37).

      Pasākumu mērķis

               (37)

               Aprakstīto shēmu (ar ko nodokļu un iemaksu apmērs tika samazināts pat par 90 %) vispārējais mērķis bija atbalstīt uzņēmumus, kuru juridiskā adrese vai darījumdarbības vieta atradās dabas katastrofu skartajās teritorijās.

      Pasākumu ģeogrāfiskā piemērošanas joma

               (38)

               Šos pasākumus piemēro Itālijas teritorijām, kuras skārušas dabas katastrofas, proti, tiesību aktos noteiktās zemestrīces, plūdi vai vulkāna izvirdumi.

               (39)

               Šo pasākumu kontekstā minētās teritorijas ir šādas:

                           —

                           pašvaldības (38), kuras skāra zemestrīce Sicīlijas austrumu daļā (Sirakūzas, Katānijas un Raguzas provincēs) 1990. gada 13.–16. decembrī,

                           —

                           pašvaldības (39) Pjemontas, Lombardijas, Emīlijas-Romanjas, Ligūrijas, Toskānas un Veneto reģionos, kuras skāra 1994. gada novembra plūdi,

                           —

                           pašvaldības (40) Sicīlijas provincē Katānijā, kuras skāra zemestrīce un Etnas vulkāna izvirdumi, kas notika 2002. gadā,

                           —

                           pašvaldības (41) Ankonas (Markes reģionā) un Perudžas (Umbrijas reģionā) provincēs, kuras skāra 1997. gada zemestrīce,

                           —

                           pašvaldības (42) Kampobaso (Molizes reģionā) un Fodžas (Apūlijas reģionā) provincēs, kuras skāra 2002. gada zemestrīce,

                           —

                           pašvaldības (43) Abruco reģionā, ko skāra 2009. gada 6. aprīļa zemestrīce.

      Atbalsta saņēmēji

               (40)

               Šīs shēmas ir pieejamas uzņēmumiem, kas darbojas visās nozarēs, tostarp lauksaimniecības, mežsaimniecības, zvejniecības un akvakultūras nozarē (44), izņemot pasākumu, kas saistīts ar 1994. gada plūdiem Itālijas ziemeļos, kuru nepiemēro uzņēmumiem banku un apdrošināšanas nozarē.

               (41)

               Attiecībā uz zemestrīcēm un vulkāna izvirdumiem Sicīlijā, Umbrijā, Markē, Molizē, Apūlijā un Abruco, atbalsta saņēmēji ir visi uzņēmumi, kuru juridiskā adrese vai darījumdarbības vieta ir pašvaldībās, kuras skārusi dabas katastrofa, kas minēta attiecīgajā tiesību aktā.

               (42)

               Attiecībā uz plūdiem Itālijas ziemeļos atbalsta saņēmēji ir uzņēmumi, kuru juridiskā adrese vai darījumdarbības vieta ir pašvaldībās, kuras skārusi minētā dabas katastrofa, taču tikai tad, ja tie var pierādīt, ka ir cietuši būtiskus zaudējumus. (45)

      Pasākumu ilgums

               (43)

               Komisija uzskata, ka to shēmu īstenošana, ar kurām tika ieviesti nodokļu samazinājumi, tika sākta līdz ar to juridisko pamatu stāšanos spēkā. Komisija atzīst, ka, iespējams, pasākumu īstenošana tika sākta citā laikā, kā norādīts īstenošanas pasākumos (piem., rīkojumos, ar kuriem īsteno dažādus juridiskos pamatus, sk. Itālijas piezīmes par lēmumu par procedūras uzsākšanu, kas apkopotas 87.–94. apsvērumā).

               (44)

               Komisija uzskata, ka nodokļu samazināšanas pasākumi stājās spēkā šādos datumos:

                           —

                           attiecībā uz 1990. gada 13.–16. decembra zemestrīci Sicīlijas austrumu daļā (Sirakūzas, Katānijas un Raguzas provincēs) – 2003. gada 1. janvārī nodokļiem (46) un 2006. gada 1. janvārī iemaksām (47),

                           —

                           attiecībā uz 1994. gada plūdiem Itālijas ziemeļos – 2004. gada 1. janvārī (48),

                           —

                           attiecībā uz 2002. gada zemestrīci un Etnas vulkāna izvirdumiem – 2007. gada 1. janvārī (49),

                           —

                           attiecībā uz 1997. gada zemestrīci Umbrijas un Markes reģionos – 2008. gada 1. janvārī (50),

                           —

                           attiecībā uz 2002. gada zemestrīci Molizes un Apūlijas reģionā – 2008. gada 29. novembrī (51),

                           —

                           attiecībā uz 2009. gada zemestrīci Abruco reģionā – 2012. gada 1. janvārī (52).

               (45)

               Attiecībā uz šo samazinājumu piemērošanas periodu nodokļu nomaksas un iemaksu veikšanas apturēšanas periodi ir norādīti attiecīgajos tiesību aktos. Komisija atzīmē, ka dažādas shēmas tika piemērotas dažādos laika periodos attiecībā uz dažādiem nodokļu un iemaksu veidiem. Pamatojoties uz informāciju, ko Itālija sniedza Komisijai formālās izmeklēšanas posmā (sk. Itālijas piezīmes par lēmumu par procedūras uzsākšanu, kas apkopotas 87.–94. apsvērumā), attiecīgie periodi bija šādi.

                           a)

                           Attiecībā uz 1990. gada 13.–16. decembra zemestrīci Sicīlijas austrumu daļā (Sirakūzas, Katānijas un Raguzas provincēs) nomaksas atlikšanas periods aptver 1990., 1991. un 1992. gadu. Itālijas Ieņēmumu dienests (Agenzia delle Entrate) norāda uz laikposmu no 1990. gada 13. decembra līdz 1993. gada 31. jūlijam, un saskaņā ar datiem, kas saņemti no INPS un INAIL, iemaksu veikšanas apturēšanas periods bija no 1990. gada 13. decembra līdz 1992. gada 31. decembrim.

                           b)

                           Attiecībā uz 1994. gada plūdiem Itālijas ziemeļos tiesību aktos kā atsauces periods norādīts 1995., 1996. un 1997. gads, savukārt Ieņēmumu dienests norādījis laikposmu no 1994. gada 4. novembra līdz 1995. gada 31. oktobrim; INPS norādījusi, ka šis periods beidzās 1995. gada 30. novembrī, savukārt saskaņā ar INAIL datiem šis periods ilga no 1995. gada 1. janvāra līdz 1997. gada 31. decembrim.

                           c)

                           Attiecībā uz 1997. gada zemestrīci Umbrijas un Markes reģionos šķiet, ka attiecīgais apturēšanas periods ir no 1996. gada 26. septembra līdz 1999. gada 30. jūnijam (noteiktiem atbalsta saņēmējiem – līdz 1998. gada 31. martam).

                           d)

                           Attiecībā uz 2002. gada zemestrīci Molizes un Apūlijas reģionā Ieņēmumu dienests norāda, ka apturēšanas periods sākās 2002. gada 31. oktobrī un beidzās 2008. gada 30. jūnijā, savukārt INPS un INAIL norāda, ka šis laikposms ilga no 2002. gada 31. oktobra līdz 2007. gada 31. decembrim.

                           e)

                           Attiecībā uz 2002. gadā notikušo zemestrīci un Etnas vulkāna izvirdumiem apturēšanas periods bija no 2002. gada 29. oktobra līdz 2004. gada 31. martam.

                           f)

                           Attiecībā uz 2009. gada zemestrīci Abruco reģionā attiecīgais apturēšanas periods bija atkarīgs no atbalsta saņēmēja veida – visiem uzņēmumiem, kuru gada apgrozījums pārsniedza EUR 200 000, atbalsta pasākumu piemērošanas periods bija no 2009. gada 6. aprīļa līdz 2010. gada 3. jūnijam; uzņēmumiem, kuru gada apgrozījums bija mazāks par EUR 200 000, un fiziskām personām ar ienākumiem no darījumdarbības vai pašnodarbinātības šis periods bija no 2009. gada 6. aprīļa līdz 2010. gada 15. decembrim.

               (46)

               Attiecībā uz samazinājuma pasākumu ilgumu katrā juridiskajā pamatā ir norādīts atšķirīgs galīgais termiņš, pēc kura samazinājums vairs nav pieejams. Komisija saprot, ka piemērošanas periods tika pagarināts pēc Itālijas Augstākās kasācijas tiesas spriedumiem, kā turpmāk norādīts 49.–53. apsvērumā (sk. arī Itālijas piezīmes par lēmumu par procedūras uzsākšanu, kas apkopotas 91.–93. apsvērumā).

      Attiecināmās izmaksas

               (47)

               Saistībā ar minētajiem pasākumiem attiecināmās izmaksas ir nodokļi, obligātās sociālās apdrošināšanas iemaksas (kas jāiemaksā INPS) un obligātās apdrošināšanas prēmijas par nelaimes gadījumiem darbā (kas jāiemaksā INAIL), kas uzņēmumiem jāsamaksā noteiktā laikposmā pēc attiecīgās dabas katastrofas (kā noteikts katra pasākuma juridiskajā pamatā).

      Atbalsta veids un intensitāte

               (48)

               Atbalsts tiek piešķirts nodokļu un iemaksu samazinājuma veidā. Šis samazinājums ir 90 % pasākumiem Sicīlijā un Itālijas ziemeļos, 60 % – Markes, Umbrijas, Molizes, Apūlijas un Abruco reģionos un 50 % – Katānijas reģionā. Neapmaksāto bilanci var samaksāt vienā maksājumā vai pa daļām (piem., līdz 120 ikmēneša maksājumos Abruco reģionam paredzētā pasākuma gadījumā). Atkarībā no konkrētā pasākuma šie dalītie maksājumi dažkārt ietver procentu maksājumus.

      Augstākās kasācijas tiesas spriedumi

               (49)

               Kuneo provinces vispārējas piekritības tiesas lūgums sniegt informāciju (sk. 1. apsvērumu) vērsa Komisijas uzmanību arī uz vairākiem Itālijas Augstākās kasācijas tiesas 2007. un 2010. gadā pieņemtiem spriedumiem, kuros tiesa nolēma, ka 10 % samazinājums no summām, kas jāapmaksā nodokļu un iemaksu veidā, ir jāpiemēro visiem, kas ir tiesīgi saņemt atbalstu, pat ja tie jau bija samaksājuši pilnu summu (53).

               (50)

               Faktiski Augstākā kasācijas tiesa nolēma, ka visi uzņēmumi, kas ir tiesīgi izmantot Sicīlijai vai Itālijas ziemeļiem paredzētos atbalsta pasākumus, ir tiesīgi saņemt tādu pašu nodokļu un iemaksu samazinājumu 90 % apmērā – pretējā gadījumā tā būtu “nepamatota atšķirīga attieksme”.

               (51)

               Šo Augstākās kasācijas tiesas interpretāciju Itālijas iestādes apstiprināja savā 2011. gada 7. decembra un 2012. gada 25. jūlija vēstulē. Šajā otrajā minētajā vēstulē Itālijas iestādes atsaucās uz citu Augstākās kasācijas tiesas spriedumu, kas tika pieņemts 2012. gadā un kurā tika nolemts, ka Ieņēmumu dienesta iesniegtā pārsūdzība nav pieņemama, jo šajā saistībā ja ir pieņemta attiecīga tiesu prakse (54).

               (52)

               Komisija ir informēta par šo spriedumu svarīgumu daudzās lietās, kas tiek izskatītas vairākās Itālijas tiesās, kurās tiesvedību ir uzsākušas puses, kas potenciāli gūst labumu no šiem dažādajiem pasākumiem.

               (53)

               Ņemot vērā Augstākās kasācijas tiesas spriedumus, šķiet, ka šie pasākumi ir piemērojami retrospektīvi, nodrošinot atbalstu visiem uzņēmumiem, tostarp tiem, kuri nodokļus un iemaksas veica kā parasti – vismaz saistībā ar pasākumiem Sicīlijas austrumu daļā un Itālijas ziemeļos, uz kuriem sniegtas atsauces šajos spriedumos. Tādēļ šķiet, ka šo shēmu piemērošanai nav noteikts laika ierobežojums, ja vien uzņēmums var pierādīt, ka tas ir tiesīgs saņemt atbalstu.

         3.   FORMĀLĀS IZMEKLĒŠANAS PROCEDŪRAS SĀKŠANAS IEMESLI

               (54)

               Komisija sāka LESD 108. panta 2. punktā noteikto formālo izmeklēšanas procedūru saistībā ar attiecīgajiem pasākumiem, kas aprakstīti šā lēmuma II daļā, jo šķiet, ka tie ir uzskatāmi par valsts atbalstu LESD 107. panta 1. punkta izpratnē. Komisija arī izdeva pārtraukšanas rīkojumu saskaņā ar Padomes Regulas (EK) Nr. 659/1999 11. panta 1. punktu, prasot Itālijai pārtraukt jebkādus maksājums par jebkādiem atbalsta pasākumiem, kuri minēti lietās SA.33083 (2012/NN) un SA.35083 (2012/NN) (55).

               (55)

               Savā lēmumā par 108. panta 2. punktā minētās procedūras uzsākšanu (turpmāk tekstā “lēmums par procedūras uzsākšanu”) (56) Komisija šos pasākumus apsvēra, ņemot vērā LESD 107. panta 2. punkta b) apakšpunktā minēto atbrīvojumu, kurā norādīts, ka “atbalsts, ko sniedz, lai novērstu kaitējumu, ko nodarījušas dabas katastrofas vai ārkārtēji notikumi”, ir saderīgs ar iekšējo tirgu.

               (56)

               Komisija arī izskatīja, vai minētie pasākumi varētu atbilst kādam no citiem atbrīvojumiem, kas minēti LESD 107. panta 2. un 3. punktā.

      Atbalsta pasākumu nelikumīgums

               (57)

               Savā lēmumā par procedūras uzsākšanu Komisija norādīja, ka Itālijas iestādes nebija pildījušas savas saistības par šo shēmu paziņošanu saskaņā ar LESD 108. panta 3. punktu, kā to Itālijas iestādes atzina sākotnējās izmeklēšanas posmā.

      Pasākumu analīze saskaņā ar LESD 107. panta 2. un 3. punktu

               (58)

               Komisija ir pārbaudījusi atbalsta shēmas, ņemot vērā LESD 107. panta 2. punkta b) apakšpunktu, kurā norādīts, ka “atbalsts, ko sniedz, lai novērstu kaitējumu, ko nodarījušas dabas katastrofas”, ir saderīgs ar iekšējo tirgu.

               (59)

               Izvērtējot tāda veida atbalsta shēmas, kā minēts 107. panta 2. punkta b) apakšpunktā, Komisijai ir jāpārbauda: i) vai apstākļi, ar kuriem tiek attaisnota atbalsta piešķiršana, patiešām ir dabas katastrofa un ii) vai ir ievēroti šādi nosacījumi:

                           —

                           kaitējums, par kuru piešķirta kompensācija, ir dabas katastrofas tiešas sekas,

                           —

                           atbalsts nerada pārmērīgu kompensēšanu par kaitējumu, taču tikai novērš dabas katastrofas radīto kaitējumu.

               (60)

               Itālijas tiesību aktos noteiktās teritorijas ir skārušas triju veidu dabas katastrofas: zemestrīces, plūdi un vulkāna izvirdumi. Komisija ir konsekventi uzskatījusi, ka zemestrīces, plūdi un vulkāna izvirdumi ir dabas katastrofas LESD 107. panta 2. punkta b) apakšpunkta izpratnē (57); tādējādi uzņēmumi, kas cietuši zaudējumus šo dabas katastrofu dēļ, principā var būt tiesīgi saņemt atbalstu pat radītā kaitējuma apmērā.

               (61)

               Taču attiecīgajās shēmās nav nedz noteikta kaitējuma definīcija (materiāla vai ekonomiska), nedz arī izveidota saikne starp atbalstu un dabas katastrofas rezultātā radīto kaitējumu (58). Turklāt šajās shēmās kompensācija netiek saistīta ar atbalsta saņēmējiem reāli radīto kaitējumu un arī attiecināmās izmaksas netiek noteiktas, pamatojoties uz kaitējumu, kas uzņēmumiem radies dabas katastrofas rezultātā.

      Šaubas un izmeklēšanas procedūras uzsākšanas iemesli

               (62)

               Ņemot vērā iepriekš minēto un pamatojoties uz pieejamo informāciju, kā arī paturot prātā, ka šie pasākumi tika īstenoti, nepaziņojot par tiem Komisijai, Komisija uzskatīja, ka tie ir nelikumīgs atbalsts Regulas (EK) Nr. 659/1999 1. panta nozīmē.

               (63)

               Turklāt pēc sākotnējā izvērtējuma Komisija nopietni apšaubīja, vai pasākumi, ko Itālija ieviesa kopš 2002. gada, ir saderīgi ar iekšējo tirgu. Pamatojoties uz sākotnējo izvērtējumu, nebija iespējams secināt, ka atbalsta pasākumi atbilda LESD principiem un jo īpaši tā 107. panta 2. punkta b) apakšpunktam, kurā atļauts sniegt atbalstu, lai novērstu kaitējumu, ko nodarījušas dabas katastrofas (59). Jo īpaši Komisija apšaubīja, vai Itālijas iestāžu sniegtā informācija ir pietiekama, lai pierādītu, ka attiecīgie pasākumi pēc savas būtības un darbības kārtības ir izstrādāti tā, lai novērstu kaitējumu, ko nodarījušas dabas katastrofas.

               (64)

               Jo īpaši Komisija, iepazīstoties ar pasākumos aprakstīto darbības kārtību, nevarēja secināt, vai:

                           —

                           atbalstu saņēma uzņēmumi, kas bija cietuši reālu kaitējumu (daļējs izņēmums ir Itālijas ziemeļiem paredzētais pasākums, saskaņā ar kuru uzņēmumam bija jābūt cietušam minimālu kaitējuma apmēru; sk. 26. apsvērumu),

                           —

                           kaitējumu bija radījušas tikai tiesību aktos minētās dabas katastrofas,

                           —

                           uzņēmumiem sniegtais atbalsts bija paredzēts tikai dabas katastrofas radītā kaitējuma novēršanai, izslēdzot jebkādu pārmērīgu kompensāciju par atsevišķam atbalsta saņēmējam radīto kaitējumu.

               (65)

               Turklāt Komisija apšaubīja, vai var piemērot kādu no citiem LESD 107. panta 2. un 3. punktā minētajiem atbrīvojumiem (60).

               (66)

               Tāpēc Itālijas iestādes un ieinteresētās personas tika aicinātas savās piezīmēs par lēmumu par procedūras uzsākšanu sniegt visu informāciju, kas vajadzīga, lai būtu iespējams veikt vispusīgu izvērtējumu, un iesniegt Komisijai attiecīgo dokumentāciju.

         4.   IEINTERESĒTO PERSONU PIEZĪMES

      Advokātu biroja Chiti iesniegtās piezīmes

               (67)

                  Chiti ir advokātu birojs, kas darbojas Florencē un pārstāv 58 privātus uzņēmumus, sabiedriskās organizācijas un administratīvos departamentus, ko dažādos veidos skāra 1994. gada plūdi Pjemontā. Biroja iesniegto piezīmju mērķis ir parādīt, ka Pjemontas gadījums atšķiras no citiem gadījumiem, kad atbalsts tika piešķirts pēc dabas katastrofām.

               (68)

               Iesākumā aprakstījis notikušā faktus un lietas procesuālo attīstību, Chiti pievēršas Augstākās kasācijas tiesas spriedumiem. Tas apgalvo, ka saskaņā ar 2007., 2010. un 2012. gadā pieņemtajiem spriedumiem visi uzņēmumi, kurus skāra plūdi Pjemontā, ir spējuši labot savu situāciju ex post, samaksājot 10 % no apmaksājamās summas, vai – gadījumā, ja jau bija apmaksājuši visu summu – pieprasot nodokļu atmaksu 90 % apmērā saskaņā ar Likuma Nr. 350/2003 3. panta 90. punktu. No 233 tiesvedības procedūrām par kompensāciju saistībā ar plūdu radīto kaitējumu 96 lietās ir pieņemti galīgi lēmumi, savukārt lielākā daļa pārējo lietu ir apturētas pēc tam, kad Komisija 2012. gada 17. oktobrī izdeva pārtraukšanas rīkojumu.

               (69)

                  Chiti norāda – lai tiesās varētu gūt labumu no šīm shēmām, uzņēmumiem bija konkrēti (in concreto) jāpierāda faktiskā kaitējuma apmērs un cēloņsakarība starp notikumu un kaitējumu. Pieņemtajos pierādījumos ietilpa tiesas pasūtīti tehniski novērtējumi, sertificēti ekspertu ziņojumi vai oficiāli dokumenti no INPS un INAIL. Uzņēmumi saņēma kompensāciju tikai par faktisko kaitējumu, ko tie varēja pierādīt, vai par zaudējumiem, ko bija noteikusi pati tiesa.

               (70)

                  Chiti norāda, ka kompensācijas shēma par kaitējumu, ko radīja plūdi Pjemontā 1994. gadā, ir saistīta ar dabas katastrofu un tāpēc ir jāskata saskaņā ar LESD 107. panta 2. punkta b) apakšpunktu. Lai šāda veida pasākumi būtu saderīgi ar iekšējo tirgu, ir jāpierāda, ka pastāv cēloņsakarība starp attiecīgo notikumu un radīto kaitējumu un ka par kaitējumu nav sniegta pārmērīga kompensācija. Attiecībā uz pārstāvēto klientu profilu Chiti apgalvo, ka kompensācija netika piešķirta bez atlases ikvienam uzņēmumam Pjemontā, bet gan tikai tiem uzņēmumiem, kas atbilda šādiem nosacījumiem.

                           a)

                           Uzņēmumam ir jāatrodas teritorijā, kas attiecīgajos valdības rīkojumos ir identificēta kā plūdu skarta teritorija. Šajā ziņā pasākumi ir selektīvi, taču Chiti uzskata, ka tiem nav piemērojams LESD 107. panta 1. punkts. Atbalsta ierobežotā ģeogrāfiskā piemērošanas joma izriet nevis no politiska vai ekonomiska novērtējuma (piem., atsaucoties uz bezdarba līmeni vai mazāk attīstītām teritorijām), bet gan no neparedzamām dabas katastrofām, ko cilvēki nevar kontrolēt. Atbalsta saņēmēji ir noteikti, pamatojoties uz kritērijiem, kas nav nekādā ziņā saistīti ar jebkāda veida rīcības brīvību. Selektivitāte faktiski nepastāv, jo nav konkurences kropļošanas – tiesību akta mērķis ir novērst nelabvēlīgo stāvokli, kādā nonākuši dabas katastrofas skartie uzņēmumi. Tas izriet no vienlīdzīgas attieksmes principa piemērošanas.

                           b)

                           Lai saņemtu kompensāciju, ir jābūt pierādījumiem, ka kaitējums bija “būtisks”. Šis nosacījums Pjemontas lietu atšķir no pārējām lietām. Vienīgie zaudējumi, par kuriem varēja saņemt kompensāciju, bija materiālais kaitējums, kas pārsniedz likumā noteikto LIT 2 miljardu robežvērtību un kas jānosaka, sagatavojot sertificētus tehniskos novērtējumus.

                           c)

                           Starp notikumu un kaitējumu ir jāpastāv cēloņsakarībai. Saskaņā ar Itālijas tiesību aktiem svarīgs kompensācijas iegūšanas priekšnosacījums ir spēja pierādīt cēloņsakarību. Tādējādi attiecīgajiem uzņēmumiem katrā lietā tiesā bijā jāpierāda cēloņsakarība. Tas nozīmē, ka netika piešķirta pārmērīga kompensācija, jo kaitējuma apmērs bija jāpierāda sertificētā ziņojumā vai iesaistīto iestāžu sagatavotā oficiālā ziņojumā. Turklāt saskaņā ar Itālijas tiesībās pieņemtu vispārēju principu kompensācija par ārpuslīgumiskiem zaudējumiem nekad nedrīkst būt peļņas avots (Civilkodeksa 2043. pants).

               (71)

               Tāpēc Pjemontas gadījumā Chiti aicina Komisiju pārskatīt tās vispārējo paziņojumu, ka pasākumi, par kuriem tiek veikta izmeklēšana, nav paredzēti dabas katastrofu radītā kaitējuma novēršanai. Kā norāda Chiti, Pjemontas lietā ir apstākļi, kas to atšķir no pārējām lietām, kuras lēmumā par procedūras uzsākšanu ir skatītas kopīgi. Turklāt Chiti norāda, ka attiecīgajiem uzņēmumiem piešķirtās priekšrocības ir saderīgas ar iekšējo tirgu saskaņā ar LESD 107. panta 2. punkta b) apakšpunktu, jo:

                           —

                           kompensācija ir saistīta vienīgi ar kaitējumu, ko tieši radījusi dabas katastrofa,

                           —

                           kaitējums ir aprēķināts, ņemot vērā tā būtiskumu attiecīgajam uzņēmumam,

                           —

                           nav piešķirta pārmērīga kompensācija, jo kompensācija ir noteikta precīzi saskaņā ar pierādītā kaitējuma apmēru,

                           —

                           kompensācija nedublē citus pabalstus.

               (72)

               Gadījumā, ja atbalsts tiks uzskatīts par nesaderīgu un tiks pieprasīta tā atgūšana, Chiti uzskata, ka būtu jāpiemēro Regulas (EK) Nr. 659/1999 15. pants. Chiti argumentē, ka saskaņā ar šo noteikumu Komisija nevar pieprasīt atbalsta atgūšanu, kad ir pagājuši 10 gadi kopš dienas, kad atbalsta saņēmējam tika piešķirts atbalsts. Priekšrocības tika piešķirtas, sākot no laikposma uzreiz pēc plūdiem 1994. gada novembrī, saskaņā ar 1994. gada 24. novembra Dekrētlikumu Nr. 646. Kārtība, kādā sniegt atbalstu Pjemontas plūdu skartajiem uzņēmumiem, tika tikai precizēta ar turpmākajiem likumiem, kuri tika pieņemti laikposmā no 2003. līdz 2007. gadam. Citiem vārdiem sakot, lēmumā par procedūras uzsākšanu kā sākuma datums pieteikumu par priekšrocību saņemšanu iesniegšanai bija minēts 2004. gada 1. janvāris, taču Pjemontas gadījumā atbalsta piešķiršana faktiski tika noteikta 1994. gada novembrī.

               (73)

                  Chiti apgalvo, ka piemērojams ir arī Regulas (EK) Nr. 659/1999 14. panta 1. punkts – tajā noteikts, ka Komisija neprasa atbalsta atgūšanu, ja tas būtu pretrunā ar kādu Kopienas tiesību vispārēju principu. Uz šo gadījumu attiecas divi principi. Pirmkārt, saskaņā ar juridiskās noteiktības principu ir jāievēro valstu tiesu pieņemtie galīgie spriedumi, tādēļ nav iespējams atgūt summas, ko saņēmuši uzņēmumi. Atzīstot, ka res judicata principam nav absolūtas vērtības Savienības tiesību jomā, Chiti uzskata, ka īpašie nosacījumi, kas Tiesai iepriekš lika pieņemt attiecīgus spriedumus par šo principu (61), šajā gadījumā nav piemērojami. Otrkārt, Chiti atsaucas uz tiesiskās paļāvības principu – laikposmā no 1994. gada beigām līdz 2011. gadam neviena valsts vai Savienības iestāde neizvirzīja jautājumus par šo priekšrocību likumīgumu. Visā šajā periodā attiecīgie uzņēmumi saņēma priekšrocības, ko kompetentās iestādes neuzskatīja par valsts atbalstu. Chiti secina, ka tā ir tipiska situācija, kādā piemērojams tiesiskās paļāvības princips.

      Advokātu biroja Preve-Gavioli iesniegtās piezīmes

               (74)

                  Preve-Gavioli ir advokātu birojs, kas darbojas Turīnā. Iesākumā sniedzis kopsavilkumu par izvērtējamo Itālijas tiesību aktu attīstību un apstākļiem, kas bija par pamatu Komisijas procedūras uzsākšanai, Preve-Gavioli norāda, ka priekšrocības, kas tika piešķirtas uzņēmumiem, kurus skāra 1994. gada plūdi Pjemontā, nav selektīvas, jo tās nekādā veidā nesniedz priekšrocības konkrētiem uzņēmumiem, atbrīvojot tos no izmaksām, kas tiem parasti būtu jāsedz. Šo pasākumu mērķis ir vienīgi sniegt kompensāciju uzņēmumiem par kaitējumu, kas radies dabas katastrofas rezultātā. Turklāt likumā noteiktās priekšrocības nepastiprina atbalsta saņēmēju konkurences pozīcijas attiecībā pret to konkurentiem, jo saņemtā kompensācija tiem ļāva vienīgi atgriezties tirgū ar iespējām, kas ir līdzvērtīgas to uzņēmumu iespējām, kuri necieta no nekāda kaitējuma vai ienākumu zuduma. Citiem vārdiem sakot, šīs priekšrocības nekādā veidā nekropļo konkurenci, bet gan novērš finansiāli neizdevīgu situāciju un atjauno plūdu skarto uzņēmumu komerciālo konkurētspēju.

               (75)

                  Preve-Gavioli uzskata, ka priekšrocības, kas tika piešķirtas 1994. gada Pjemontas plūdu skartajiem uzņēmumiem, nevar uzskatīt par valsts atbalstu, jo nav izpildīti LESD 107. panta 1. punktā izklāstītie nosacījumi. Tomēr, pat ja šie pasākumi tiktu uzskatīti par valsts atbalstu, tie būtu jāklasificē kā atbalsts, ko sniedz, lai novērstu kaitējumu, ko nodarījusi dabas katastrofa, kā norādīts 107. panta 2. punkta b) apakšpunktā. Tāpēc atbilstīgi paša Līguma noteikumiem tie ir saderīgi ar iekšējo tirgu un attiecībā uz tiem nav piemērojams iepriekšējas paziņošanas pienākums vai Komisijas veikta iepriekšēja izvērtēšana.

         Confindustria iesniegtās piezīmes

               (76)

                  Confindustria ir Itālijas lielākā darba devēju federācija, kas dibināta 1910. gadā. Tā ir brīvprātīgas dalības organizācija, kurā iesaistīti aptuveni 150 000 uzņēmumu, kas kopā nodarbina gandrīz 5 500 000 cilvēku. Tā iesniedza piezīmes kā ieinteresētā personā saskaņā ar LESD 108. panta 2. punktu gan lietā SA.33083, gan lietā SA.35083.

               (77)

                  Confindustria pauž bažas, ka tas, ka Itālija neievēroja pienākumu paziņot par valsts atbalstu Komisijai, varētu nozīmēt sodu uzņēmumiem, kuri labticīgi izmantoja pasākumus, kuru mērķis bija novērst dabas katastrofu radīto kaitējumu.

               (78)

                  Confindustria norāda, ka Komisijai vajadzētu apsvērt dažus vispārīgus faktus saistībā ar kopējo kontekstu. Šie pasākumi ir saistīti ar notikumiem pirms 20 gadiem (dažos gadījumos – pat ar senākiem notikumiem); tādēļ pašreizējā prakse attiecībā uz lēmumiem par valsts atbalstu nenodrošina ieinteresēto personu pienācīgu aizsardzību. Pat gadījumos, kad rodas šaubas par noteiktu valsts likumdošanas procesā pieņemtu pasākumu saderību, no kompetentajām iestādēm ir sarežģīti iegūt informāciju; turklāt pašreizējā ekonomiskajā kontekstā lielākā daļa uzņēmumu (jo īpaši MVU) joprojām saskaras ar nopietnām likviditātes problēmām. Ja tagad tiktu pieprasīta tāda atbalsta atgūšana, kas piešķirts pirms vairākiem gadu desmitiem, tiktu apdraudēta daudzu šo uzņēmumu dzīvotspēja. Turklāt Confindustria nesaprot iemeslus, kāpēc tiek apšaubīta minēto pasākumu saderība.

               (79)

                  Confindustria ierosina rast alternatīvu risinājumu, lai nepamatotā un bīstamā veidā netiktu sodīti attiecīgie uzņēmumi.

               (80)

               Pirmkārt, Confindustria uzskata, kas attiecībā uz katru pasākumu un lietu ir jāveic rūpīgs izvērtējums par to, vai pastāvēja ārkārtas apstākļi, kas varētu pierādīt, ka atbalsta nebija vai ka atbalsts nav jāatgūst. Ārkārtas apstākļi ir šādi: i) desmit gadu noilguma periods, ii) tiesiskās paļāvības aizsardzības princips un iii) iespēja piemērot citus atbrīvojumus, kas nav minēti 107. panta 3. punkta c) apakšpunktā.

               (81)

               Otrkārt, Confindustria lūdz Komisijai savā lēmumā skaidri norādīt, kuros gadījumos nauda, kas uzņēmumiem tika samaksāta kā kompensācija par dabas katastrofu tieši radītu kaitējumu, var būt uzskatāma par atbalstu, kas ir saderīgs ar Līgumu. Šeit apskatāmie pasākumi ir paredzēti uzņēmumiem, kurus tiešā veidā skāruši notikumi, ko Komisija ir konsekventi uzskatījusi par tādiem, kas ietilpst dabas katastrofas jēdziena definīcijā: zemestrīces, plūdi, vulkānu izvirdumi u. c. To tiesību aktu tekstā, uz kuriem balstīti attiecīgie pasākumi, ir skaidri norādīts, ka Itālijas iestādes tos pieņēmušas, lai novērstu minēto dabas katastrofu radīto kaitējumu. Confindustria argumentē, ka atbalsta saņēmēji bija uzņēmumi, kas bija cietuši reālu kaitējumu dabas katastrofu dēļ. Lai gan tikai dažos gadījumos atbalsts tika skaidri piešķirts uzņēmumiem, kuri bija cietuši “būtisku” kaitējumu, jāatzīst, ka arī citos gadījumos kaitējums bija būtisks – jau pats fakts, ka uzņēmums atrodas teritorijā, kuru skārusi dabas katastrofa, neizbēgami rada saimnieciska rakstura zaudējumus neatkarīgi no materiālajiem zaudējumiem. Confindustria arī apgalvo, ka ir iespējami gadījumi, kad atbalsta saņēmēji var uzrādīt dokumentus, kuri parāda faktiski ciestā kaitējuma apmēru un pierāda, ka zaudējumi ir ievērojami lielāki par saņemto kompensāciju. Tādēļ Confindustria uzskata, ka visi pasākumi, par kuriem tiek veikta izmeklēšana, atbilst LESD 107. panta 2. punkta piemērošanas jomai.

               (82)

               Attiecībā uz nosacījumiem, kurus izmanto Komisija, Confindustria atzīst, ka šķiet, ka saistībā ar dažiem pasākumiem nav formulēta oficiāla kaitējuma definīcija. Tas pats attiecas uz savstarpējās saistības un attiecības noteikšanu starp ciestā kaitējuma un atbalsta apmēru. Taču Confindustria ierosina, ka šāda savstarpējā saistība faktiski pastāv – dabas katastrofas gadījumā kaitējums (vismaz ekonomiska rakstura zaudējumi) tiek radīts visiem uzņēmumiem un varētu izstrādāt vienkāršotu metodi, kā noteikt kaitējuma un attiecīgā atbalsta apmēru. Saskaņā ar šādu metodi vajadzētu ņemt vērā, piemēram, katra uzņēmuma spēju gūt ieņēmumus, kā arī uzņēmumā nodarbināto personu skaitu. Tāpēc problēma drīzāk ir saistīta ar pārmērīgas kompensācijas gadījumiem, nevis ar pasākumu atbilstību noteikumiem par valsts atbalstu. Ir svarīgi novērst situāciju, ka rīcība pret dažiem pārmērīgas kompensācijas gadījumiem varētu radīt sodus lielākajai daļai uzņēmumu, kuri atbalstu tika saņēmuši labticīgi un saskaņā ar likumu. Tāpēc Confindustria ierosina, ka vajadzētu atļaut uzņēmumiem paturēt saņemto atbalstu, neraugoties uz to, ka tā apstiprināšanas brīdī Itālijas iestādēm par atbalstu būtu vajadzējis paziņot Komisijai, ja tās būtu ievērojušas Līgumu un paziņošanas pienākumu.

               (83)

               Kopumā Confindustria aicina Komisiju:

                           a)

                           skaidri apstiprināt, ka jebkāds Komisijas lēmums neskar konkrētos atbalsta piešķiršanas gadījumus, kuri ir saderīgi, pamatojoties uz LESD 107. panta 2. punkta b) apakšpunktu, de minimis regulu vai citiem noteikumiem;

                           b)

                           pastiprināt formālu un neformālu sadarbību starp Komisiju un valsts iestādēm no vienas puses, un atbalstu saņēmušajiem uzņēmumiem no otras, lai izstrādātu metodi un mehānismu, kā novērst pārmērīgas kompensēšanas gadījumus; tas ļautu novērst tāda atbalsta atgūšanu, kas atļauts ar de minimis regulu, un tāda atbalsta atgūšanu, kas faktiski atbilst materiālajiem un ekonomiska rakstura zaudējumiem, ko reāli cietuši atbalsta saņēmēji;

                           c)

                           apsvērt, cik lietderīgi būtu ieviest vienkāršotu metodi, kā kvantitatīvi aprēķināt dabas katastrofu rezultātā ciestos zaudējumus.

         Confederazione Generale Italiana del Lavoro (CGIL) iesniegtās piezīmes

               (84)

               Itālijas Vispārējā darba konfederācija (Confederazione Generale Italiana del Lavoro, CGIL) ir lielākā arodbiedrības organizācija Itālijā ar aptuveni 6 miljoniem dalībnieku. Atbildot uz lēmumu par procedūras uzsākšanu, L'Akvilas pilsētas CGIL filiāle (turpmāk tekstā “L'Akvilas CGIL”) iesniedza apsvērumus, neiekļaujoties viena mēneša termiņā pēc lēmuma publicēšanas. Komisijai nav pienākuma izskatīt apsvērumus, ko ieinteresētās trešās personas iesniegušas pēc minētā termiņa, taču tā var tos izskatīt izņēmuma gadījumos un šoreiz to darīs.

               (85)

               L'Akvilas CGIL uzskata, ka Itālijas ieviestās koncesiju sistēmas apturēšana, prasība pilnā mērā atlīdzināt piešķirtās summas un prasība par ciestā kaitējuma sertificētu apstiprināšanu attiecīgos uzņēmumus var izspiest no tirgus. Tas ir vēl jo problemātiskāk tādēļ, ka attiecībā pret citiem dabas katastrofu radīta kaitējuma kompensācijas gadījumiem ir vērojama atšķirīga attieksme. Rezultātā, neraugoties uz to, ka L'Akvila bija teritorija, ko zemestrīce skāra vissmagāk, tā joprojām cieš no konkurences kropļojumiem, salīdzinot ar konkurentiem, kurus šāda katastrofa netika skārusi. Kopumā atbalsta apturēšana un jebkāda gradācijas mehānisma un pienācīgu pārbaudes procedūru trūkums (L'Akvilas CGIL uzskata, ka pie tā ir vainojama valsts) var vēl vairāk vājināt vietējo ražošanas nozari, radot visas saistītās negatīvās sekas bezdarba un sociālā nodrošinājuma ziņā.

         5.   ITĀLIJAS IESNIEGTĀS PIEZĪMES

               (86)

               Atbildot uz lēmumu par procedūras uzsākšanu, Itālijas iestādes 2013. gada 11. janvārī iesniedza savas piezīmes. Komisijas departamenti saņēma dokumentāciju no šādām Itālijas iestādēm un dienestiem:

                           a)

                           Ekonomikas un finanšu ministrija;

                           b)

                           Ieņēmumu dienests;

                           c)

                              INPS;

                           d)

                              INAIL;

                           e)

                           Civilās aizsardzības departaments; tomēr Civilās aizsardzības departaments apgalvoja, ka tam nav tāda veida informācijas, kāda tika prasīta lēmumā.

      Samazinājumi un piemērošanas periods attiecībā uz katru teritoriju un pasākumu

               (87)

               Lēmuma par procedūras uzsākšanu 71. punktā Komisija pieprasīja, lai Itālijas iestādes sniegtu tai informāciju par “samazinājumiem attiecībā uz katru teritoriju un pasākumu, kā arī par laika periodu, kurā samazinājumi bija piemērojami”.

               (88)

                  INPS pirmkārt norāda, ka grūtības, ar kurām Komisija saskārās, nosakot precīzus nodokļu nomaksas un iemaksu veikšanas aizturēšanas periodus (sk. lēmuma par procedūras uzsākšanu 2.5. sadaļu), izriet no dažādajiem laika periodiem, kas noteikti katras iestādes pieņemtajos noteikumos. Ir jānošķir iemaksu (kas jāiemaksā INPS un INAIL) veikšanas apturēšanas ilgums un nodokļu (kas jāiemaksā Ieņēmumu dienestā) nomaksas apturēšanas ilgums. Turklāt jānošķir arī nodokļu nomaksas un iemaksu veikšanas apturēšanas periodi un periodi, kad tika piemēroti maksājumu samazināšanas pasākumi.

               (89)

               Attiecībā uz shēmu sākuma datumu INAIL argumentē, ka pretēji Komisijas norādītajam lēmuma par procedūras uzsākšanu 34. punktā shēmas sākuma datums ne vienmēr sakrīt ar dienu, kad stājās spēkā tiesību akts, ar kuru shēma tika reglamentēta. Samazinājuma pasākuma sākuma datums var būt nolikts vēlāk, piemēram, Pjemontas gadījumā – tikai pēc tam, kad ar tiesas spriedumu tika konstatēts, ka uzņēmumi ir tiesīgi uz nodokļu un iemaksu samazinājumu ar atpakaļejošu iedarbību. Savukārt Ieņēmumu dienests piekrīt Komisijai, ka atbalsta saņēmēju tiesības uz nodokļu priekšrocībām sākas līdz ar tā tiesību akta stāšanos spēkā, ar kuru tika ieviesta attiecīgā priekšrocība.

               (90)

                  INPS un INAIL norāda precīzus laikposmus attiecībā uz katru iemaksu samazinājuma shēmu.

                           a)

                           Attiecībā uz zemestrīci, kas 1990. gada 13.–16. decembrī skāra Sicīlijas austrumu daļu (Sirakūzas, Katānijas un Raguzas provinces), INPS un INAIL sagatavotajos dokumentos ir norādīts apturēšanas periods no 1990. gada 13. decembra līdz 1992. gada 31. decembrim. Samazinājuma pieejamības periods bija no 2006. gada 1. janvāra līdz 2006. gada 30. septembrim attiecībā uz maksājumiem, kas ir mazāki par EUR 5 000 (tie jāveic vienā maksājumā), vai līdz 2006. gada 1. oktobrim – maksājumiem, kas pārsniedz EUR 5 000 (tie bija jāveic astoņos sešu mēnešu maksājumos, ar procentiem).

                           b)

                           Attiecībā uz 1994. gada novembra plūdiem, kas skāra Itālijas ziemeļus, INPS kā apturēšanas periodu norādīja laikposmu no 1994. gada 4. novembra līdz 1995. gada 30. novembrim. Tomēr saskaņā ar INAIL sniegto informāciju apturēšanas periods ilga no 1995. gada 1. janvāra līdz 1997. gada 31. decembrim, atsaucoties uz 1995., 1996. un 1997. gadu. Abos gadījumos tika norādīts, ka samazinājumu pieejamības periods sākas 2004. gada 1. janvārī. Tomēr INPS norāda, ka sociālās apdrošināšanas iemaksu samazinājums ir piemērojams tikai no brīža, kad stājas spēkā tiesu galīgie spriedumu, nevis automātiski, kā tas ir INAIL gadījumā.

                           c)

                           Attiecībā uz 1997. gada zemestrīci Umbrijā un Markē
                              INPS un INAIL sagatavotajos dokumentos norādīts, ka tiesību aktā norādītajiem rezidentiem “pašvaldībās katastrofas skartajās teritorijās” (comuni disastrati) apturēšanas periods ilga no 1997. gada 26. septembra līdz 1998. gada 31. martam, savukārt tiesību aktā tāpat norādītajiem rezidentiem “pašvaldībās izpostītajās teritorijās” (comuni danneggiati) šis periods ilga no 1997. gada 26. septembra līdz 1999. gada 30. jūnijam. INPS un INAIL norāda, ka samazinājums bija pieejams attiecībā uz laikposmu no 2009. gada 1. janvāra līdz 2009. gada 30. jūnijam. Ieņēmumu dienests uzskata, ka sākuma datums pieteikumu iesniegšanai par nodokļu samazinājumu ir 2008. gada 23. oktobris, t. i., datums, kad stājās spēkā Dekrētlikums Nr. 162/2008.

                           d)

                           Attiecībā uz 2002. gada zemestrīci Molizē un Apūlijā
                              INPS un INAIL sniedza informāciju, ka apturēšanas periods bija spēkā no 2002. gada 31. oktobra līdz 2007. gada 31. decembrim. Abas iestādes norāda, ka atbalsta saņēmēji varēja pieteikties iemaksu samazinājumam no 2009. gada 1. janvāra līdz 2009. gada 30. jūnijam – pēc tam, kad ar 2008. gada Dekrētlikumu Nr. 162 tika pagarināts to pasākumu piemērošanas periods, kas tika ieviesti saistībā ar 1997. gada zemestrīci Umbrijā un Markē. Ieņēmumu dienests norāda, ka sākuma datums pieteikumu iesniegšanai par nodokļu samazinājumu ir 2009. gada 29. janvāris, t. i., datums, kad stājās spēkā 2008. gada Dekrētlikums Nr. 185.

                           e)

                           Attiecībā uz Etnas vulkāna radīto zemestrīci un izvirdumiem 2002. gadā gan INPS, gan INAIL norāda, ka apturēšanas periods ilga no 2002. gada 29. oktobra līdz 2004. gada 31. martam un ka samazinājuma periods ilga no 2007. gada 1. janvāra līdz 2008. gada 30. jūnijam.

                           f)

                           Attiecībā uz 2009. gada zemestrīci Abruco attiecīgais periods ir atkarīgs no atbalsta saņēmēja veida: saskaņā ar INPS, INAIL un Ieņēmumu dienesta sagatavotajiem dokumentiem uzņēmumiem, kuru gada apgrozījums pārsniedz EUR 200 000, apturēšanas periods ilga no 2009. gada 6. aprīļa līdz 2010. gada 30. jūnijam, savukārt uzņēmumiem, kuru gada apgrozījums ir mazāks par EUR 200 000, un fiziskām personām, kuras gūst ienākumus no darījumdarbības vai kuras ir pašnodarbinātas personas, apturēšanas periods ilga no 2009. gada 6. aprīļa līdz 2010. gada 15. decembrim (un nevis līdz 2010. gada 31. decembrim, kā norādīts lēmuma par procedūras uzsākšanu 36. punkta f) apakšpunktā). Samazinājums ir piemērojams no 2012. gada janvāra, taču gan INPS, gan INAIL savos iesniegtajos dokumentos norāda, ka samazinājums attiecās tikai uz atbalstu, kas atbilda de minimis prasībām, un ka tika gaidīts Komisijas lēmums par atbalstu, kas pārsniedz de minimis līmeni.

               (91)

               Lēmuma par procedūras uzsākšanu 71. punktā Komisija arī pieprasīja Itālijai “apstiprināt, vai Komisija saprot pareizi, ka vairāku nesenu Itālijas Augstākās kasācijas tiesas 2007., 2010. un 2012. gada spriedumu rezultātā … saskaņā ar šiem pasākumiem atbalstu varētu (bez laika ierobežojuma) piemērot visiem uzņēmumiem, kuri saskaņā ar katra pasākuma juridisko pamatojumu noteikti kā atbalsta saņēmēji”. Šajā jautājumā Itālijas iestādēm ir divi atšķirīgi viedokļi.

               (92)

                  INPS un INAIL apgalvo, ka Komisijas interpretācija nav pareiza. Šīs iestādes uzskata, ka, lai gan Augstākās kasācijas tiesas spriedumi potenciāli varētu paildzināt atbalsta piešķiršanas periodu bez laika ierobežojuma visiem attiecīgajos tiesību aktos noteiktajiem atbalsta saņēmējiem, faktiski šajos spriedumos tikai tika precizēts, ka pasākumu atbalstu var piešķirt divējādi: ja uzņēmums vēl nav samaksājis, tam ir jāsamaksā tikai 10 % no apmaksājamās summas; ja uzņēmums jau ir samaksājis, tas var atgūt samaksāto summu 90 % apmērā. Abas iestādes apgalvo, ka šī interpretācija izriet no tiesību akta, ar kuru tika ieviesti šie samazinājumi. Šis tiesību akts ir jus superveniens, papildu tiesību akts, kas leģitimē iepriekš pārmērīgi samaksāto summu atlīdzināšanu. Tomēr INPS un INAIL norāda, ka pirmajā gadījumā (10 % apmaksa) vairākos spriedumos tika konstatēts, ka nodokļu maksātāji nebija tiesīgi uz atbalsta saņemšanu šā pasākuma ietvaros, jo tie pieteicās pēc tiesību aktā noteiktā termiņa, proti, pēc 2007. gada 31. jūlija. Otrajā gadījumā (90 % atlīdzināšana) attiecībā uz tiesībām uz atlīdzināšanu ir piemērojams noilgums, kas parasti ir 10 gadi no dienas, kad šīs tiesības var sākt izmantot (Civilkodeksa 2946. pants), t. i., kopš tā tiesību akta stāšanās spēkā, ar kuru tiek ieviests attiecīgais pasākums. Turklāt pretēji lēmuma par procedūras uzsākšanu 45. punktā norādītajam Augstākās kasācijas tiesas formulētie principi attiecas tikai uz konkrētiem gadījumiem (Sicīliju un Pjemontu) un tos nevar vispārīgi piemērot attiecībā uz visām pārējām katastrofām, kā uzskatīja Komisija.

               (93)

               Ieņēmumu dienests uzskata, ka Komisijas interpretācija ir pareiza. Vispārīgi ir noteikts, ka pieteikumi par nodokļu atmaksu, ko iesniedz personas, kas nodokļus jau ir samaksājušas, ir jāiesniedz 48 mēnešos no maksājuma veikšanas datuma (prezidenta 1973. gada 20. septembra Rīkojuma Nr. 602 38. pants). Tomēr nesenos Augstākās kasācijas tiesas spriedumos ir apstiprināts, ka atbalsta saņēmēji ir tiesīgi saņemt atpakaļ iepriekš pārmaksātās summas, ievērojot iepriekš minēto parasto noilguma periodu.

               (94)

               Attiecībā uz katram pasākumam un katram nodoklim vai iemaksai piemērojamo procentuālo samazinājumu Itālija apstiprina lēmuma par procedūras uzsākšanu 2.2. sadaļā uzskaitītās procentuālās attiecības.

      Dažādu ar dabas katastrofu gadījumiem saistītu atbalsta shēmu apvienošana

               (95)

               Lēmuma par procedūras uzsākšanu 71. punktā Komisija pieprasīja, lai Itālijas iestādes norādītu, “vai pastāv atbalsta shēmas dabas katastrofu gadījumiem, saskaņā ar kurām atbalsta saņēmējiem jau tiek sniegts atbalsts, lai novērstu kaitējumu, kas radies attiecīgās dabas katastrofas rezultātā”.

               (96)

               No trim iestādēm, kas iesniedza savas piezīmes, uz šo jautājumu atbildēja tikai INPS. Tā apstiprina, ka samazinājumu vērtība ir stingri ierobežota līdz summām, kas faktiski bija jāapmaksā šai iestādei par attiecīgajiem apturēšanas periodiem. Tādējādi šie pasākumi attiecas vienīgi uz veicamo iemaksu procentu samazinājumu. Tāpēc, kā norāda INPS, ar šīm summām nevar pārmērīgi kompensēt attiecināmās izmaksas. INPS norāda, ka atbalsta shēmas katastrofu gadījumos saistībā ar 2002. gada zemestrīci Molizē (atbalsta shēma Nr. 174a/2004) un 2009. gada zemestrīci Abruco (atbalsta shēma Nr. 459a/2009) neparedzēja nekādu kompensāciju attiecībā uz darbaspēka izmaksām (algām un iemaksām). Šīs shēmas paredzēja tikai kompensāciju par tiešu un netiešu vai ekonomiska rakstura kaitējumu, kas izriet no darījumdarbības īslaicīgas apturēšanas, ko izraisījusi dabas katastrofa vai nepieciešamība pārcelt darījumdarbību pēc katastrofas. Taču attiecībā uz iemaksām šīs aplūkojamās atbalsta shēmas ir piemērojamas tikai uzņēmumiem, kuri pēc dabas katastrofas turpināja savu darbību un kuriem citādi būtu jāveic likumā noteiktās iemaksas. Turklāt gan Molizei, gan Abruco paredzētās atbalsta shēmas, kuras bija apstiprinājusi Komisija, ietvēra atbalsta dublēšanas uzraudzības pasākumus, lai izslēgtu pārmērīgas kompensācijas iespējamību.

      Kaitējuma aprēķināšana katram atbalsta saņēmējam

               (97)

               Lēmuma par procedūras uzsākšanu 71. punktā Komisija arī jautāja, “vai tika sagatavots kaitējuma aprēķins par katru atbalsta saņēmēju, kuri atrodas dabas katastrofu skartajās teritorijās, un kā tas tika darīts, kā arī vai kādā brīdī tika izskatīta atbalsta nepieciešamība un proporcionalitāte un kā tas tika darīts”.

               (98)

               Tāpat kā iepriekšējā punkta gadījumā atbildi iesniedza tikai INPS. INPS apstiprina, ka visi sociālās apdrošināšanas iemaksu apturēšanas atbalsta saņēmēji ir uzņēmumi, kas darbojas ģeogrāfiskajās teritorijās, kas noteiktas ar lēmumiem civilās aizsardzības jomā. Tomēr likumos, ar ko ievieš šos pasākumus, netika paredzēts mehānisms, kā pārbaudīt, vai eksistē cēloņsakarība starp radīto kaitējumu un attiecīgo pasākumu.

      Katra pasākuma atbalsta saņēmēju skaita un atbalsta summu aprēķins

               (99)

               Saskaņā ar lēmuma par procedūras uzsākšanu 72. punktu “Itālijas iestādēm tiek prasīts norādīt katra pasākuma atbalsta saņēmēju skaitu un attiecīgās atbalsta summas”.

               (100)

                  INPS, INAIL un Ieņēmumu dienests 2013. gadā sniedza skaitļus par aprēķināto atbalsta saņēmēju skaitu, taču tikai INPS un INAIL norādīja arī piešķirtās summas.

      Itālijas sniegtā papildu informācija un precizējumi

               (101)

               Pēc Komisijas pieprasījuma sniegt precizējumus (sk. 18. apsvērumu) Ieņēmumu dienests atbildēja, ka pasākumi attiecās uz visu veidu nodokļiem bez izņēmuma. Dienests arī paskaidro, ka ir grūti sniegt atbalsta saņēmēju un iemaksu samazinājuma kopsummas precīzas aplēses dažādiem pasākumiem – tas norāda, ka tā tas ir tādēļ, ka trūkst elektroniski iesniegtu datu – galvenokārt tāpēc, ka pieteikumi par samazinājumiem bija jāiesniedz papīra formātā, nevis izmantojot elektronisko nodokļu deklarēšanas sistēmu. Analīzes, izmantojot gada nodokļu deklarācijas, bija iespējams veikt vienīgi par pasākumu, kas saistīts ar 2009. gada zemestrīci Abruco. Taču pat šajā gadījumā datus nevar iegūt tieši un ir jāanalizē katrs gadījums atsevišķi. Situāciju vēl vairāk sarežģī tas, ka dati par sociālās apdrošināšanas iemaksu samazinājumu ietver summas, kas jāmaksā gan darba devējam, gan darba ņēmējam. Darba ņēmējam apmaksājamās summas samazinājums nav valsts atbalsts LESD 107. panta 1. punkta izpratnē, jo tas rada labumu fiziskām personām, nevis uzņēmumiem.

               (102)

               Tikai 2014. gadā, pēc tam, kad tika izstrādāta metodoloģija katram analīžu sagatavošanā iesaistītajam dienestam (Ieņēmumu dienestam, INPS un INAIL), Itālija beidzot varēja sagatavot aptuvenu vispārējo aprēķinu par pasākumu atbalsta saņēmējiem. Tā iesniedza vairākas tabulas, kurās bija norādīti atbalsta saņēmēji un atbalsta summas. Itālija 2014. gada 4. augusta vēstulē norāda, ka tā ir identificējusi 80 577 atbalsta saņēmējus. No tiem i) 33 831 ir piešķirts samazinājums, kas ir mazāks par EUR 1 000, ii) 66 704 ir piešķirts samazinājums, kas ir mazāks par EUR 10 000, un iii) 75 469 ir piešķirts samazinājums, kas ir mazāks par EUR 100 000. Tikai 539 uzņēmumiem ir piešķirti samazinājumi, kuru summa pārsniedz EUR 200 000.

               (103)

               Attiecībā uz pasākumiem lietā SA.33083 (dabas katastrofas laikposmā no 1990. gada līdz 2002. gadam) atbalsta saņēmēju skaits ir aptuveni 59 500, no kuriem 23 303 vairs nedarbojas. Attiecībā uz pasākumu lietā SA.35083 (2009. gada zemestrīce Abruco) atbalsta saņēmēju skaits ir aptuveni 21 000, no kuriem 4 000 vairs nedarbojas.

      Itālijas iesniegtās piezīmes attiecībā uz pavaddokumentāciju par dabas katastrofas rezultātā radītā kaitējuma kompensāciju

               (104)

               Tajā pašā 2014. gada 4. augusta vēstulē Itālija sniedza detalizētu pārskatu par grūtībām iegūt dokumentus, kuros būtu parādīts: i) vai personas, kas saņēma atbalstu no pasākumiem, par kuriem tiek veikta izmeklēšana, ir cietušas kaitējumu dabas katastrofas rezultātā; ii) vai atbalsta saņēmēji ir saņēmuši kompensāciju par jebkādiem šādiem zaudējumiem; iii) šādas saņemtās kompensācijas summa.

               (105)

               Itālijas iestādes uzskata, ka lēmumā par procedūras uzsākšanu nav skaidri prasīts sniegt pierādījumus par kaitējumu, ko cietušas personas, kas saņem atbalstu no pasākumiem, par kuriem tiek veikta izmeklēšana. Tāpēc Itālijas iestādes nevāca dokumentus, kas pierādītu faktisko kaitējumu, kas radies individuāliem atbalsta saņēmējiem. Itālijas iestādēm būtu jāveic jaunas darbības, lai sazinātos gan ar valsts iestādēm (lai pārbaudītu, vai kompensācijas maksājumi par kaitējumu jau ir piešķirti un/vai izmaksāti), gan ar personām, kas saņēma atbalstu izmeklējamo pasākumu ietvaros (lai pārbaudītu, vai tiem bija radies kaitējums un vai tie ir saņēmuši kompensāciju par šo kaitējumu no apdrošināšanas uzņēmumiem).

               (106)

               Savā vēstulē Itālija paskaidro šādus faktus.

                           a)

                           Atbildot uz Komisijas konkrēto pieprasījumu Itālijai sniegt pierādījumus par kaitējumu, kas radīts individuāliem izmeklējamā atbalsta saņēmējiem, Itālijas iestādes ir sākušas izmeklēšanu, lai savāktu dokumentus, kuros būtu noteikti dabas katastrofu rezultātā radītie zaudējumi un jebkādas valsts vai privātu iestāžu piešķirtas kompensācijas.

                           b)

                           Tomēr šo izmeklēšanu var veikt vienīgi attiecībā uz tiem atbalsta saņēmējiem, kas joprojām darbojas (tādējādi izslēdzot tos, kuri ir pārtraukuši savu darbību un tāpēc vairs nevar kropļot konkurenci tirgū).

                           c)

                           Dabas katastrofas rezultātā radīto kaitējumu deklarēšana nebija viens no priekšnosacījumiem, lai piešķirtu iespējami nelikumīgo atbalstu, par kuru tiek veikta izmeklēšana. Tādēļ šādas dokumentācijas nav nevienam no administratīvajiem departamentiem, kas piešķīra atbalstu (Ieņēmumu dienests, INPS un INAIL). Būtu jāveic īpaša papildu izmeklēšana katrā no attiecīgajām jomām saistībā ar katru pasākumu, par kuru tiek veikta izmeklēšana.

                           d)

                           Šī izmeklēšana ir saistīta ar dokumentiem, kas attiecas uz pierādījumiem gan par radīto kaitējumu, gan par kompensāciju, kas, iespējams, tika piešķirta, pamatojoties uz minēto kaitējumu. Tā kā dabas katastrofas radīto kaitējumu deklarēšana nebija viens no priekšnosacījumiem, lai tiktu piešķirts iespējami nelikumīgais atbalsts, par kuru tiek veikta izmeklēšana, jebkādiem tādiem pierādījumiem par kaitējumu, ko prasa publiskas vai privātas iestādes saistībā ar kompensācijas iegūšanu, ir jāattiecas uz attiecīgo notikumu un tādējādi arī uz laiku, kad minētais notikums notika.

                           e)

                           Deklarācija par kaitējumu būtu jāsagatavo vienīgi tad, ja kaitējums ir bijis nesens un ir joprojām pārbaudāms, jo pretējā gadījumā nebūtu iespējams noteikt, ka tas ir bijis tiešs kaitējums, vai pārbaudīt cēloņsakarību ar dabas katastrofu. Tādēļ jebkādu tādu izziņu vai deklarāciju meklēšana, kurās būtu norādīts radītais kaitējums, kā arī dokumentācijas meklēšana par iespējamo kompensāciju ir nesaraujami saistīta ar datumu, kad notikusi dabas katastrofa.

                           f)

                           Iespējamību atrast dokumentus, kuros būtu sniegti pierādījumi par radīto kaitējumu un par samaksātajām un saņemtajām kompensācijām, ierobežo juridiskās prasības par dokumentācijas uzturēšanu un glabāšanu Itālijā. Itālijas Civilkodeksa 2220. un 2946. pantā ir noteikts, ka dokumentācija ir jāglabā 10 gadus (dažos gadījumos – pat īsāku laikposmu). No tā izriet, ka administratīvai rīcībai, lai vairāk nekā 10 gadus pēc katastrofas atrastu šo dokumentāciju, trūktu pienācīgu juridisku līdzekļu, kas nodrošinātu, ka atbalsta saņēmēji un valsts iestādes spēj šādu dokumentāciju uzrādīt.

                           g)

                           Izanalizējot valsts tiesisko regulējumu uzskaites jomā, jāsecina, ka ir objektīvi neiespējami savākt pierādījumus par kaitējumu, kas atsevišķiem uzņēmumiem radies laikā pirms vairāk nekā 10 gadiem, t. i., attiecībā uz visām dabas katastrofām, uz kurām attiecās pasākumi, par kuriem tiek veikta izmeklēšana, izņemot 2009. gada zemestrīci Abruco, saistībā ar kuru 10 gadu periods vēl nav pagājis.

               (107)

               Saistībā ar 2009. gada zemestrīci Abruco, uz kuru attiecas lieta SA.35083 (12/C), Itālijas iestādes norāda, ka būs vajadzīga precīza un detalizēta izmeklēšana, lai konkrēti identificētu atbalsta saņēmējus un noteiktu tā nelikumīgi piešķirtā atbalsta apjomu, kuru viņi tika saņēmuši. Dati, ko Itālija apkopojusi līdz 2014. gadam, aptver arī lielu skaitu fizisku personu, kuras, iespējams, ir guvušas labumu no attiecīgās shēmas saistībā ar ienākuma nodokļiem, kas nav saistīti (daļēji vai vispār) ar šo personu darījumdarbību. No aptuveni 21 000 atbalsta saņēmējiem, kurus identificēja Itālija, 17 500 ir fiziskas personas, attiecībā uz kurām dati par nodokļiem attiecas gan uz ienākumiem no profesionālās un darījumdarbības, gan arī uz citiem ienākumu veidiem. Attiecībā uz visiem šiem atbalsta saņēmējiem būtu jāveic detalizētāks novērtējums, lai kvantitatīvi izteiktu to piešķirto samazinājumu apmēru, kas uzskatāms par valsts atbalstu LESD 107. panta 1. punkta izpratnē, ņemot vērā to, ka samazinājums, kas nerada labumu uzņēmumiem, nav valsts atbalsts.

               (108)

               Visbeidzot, Itālija sniedza detalizētu informāciju un dokumentāciju saistībā ar Abruco 2009. gada zemestrīces sistēmisko ietekmi uz ekonomisko vidi šajā reģionā. Dokumentācijā ir iekļauti makroekonomiskie dati un bojāto vietējo infrastruktūru saraksti.

         6.   PASĀKUMU NOVĒRTĒJUMS

      Valsts atbalsta pasākumu raksturs

               (109)

               Savā lēmumā par procedūras uzsākšanu Komisija uzskatīja, ka minētie pasākumi ir uzskatāmi par valsts atbalstu (pasākumi iemaksu samazinājuma shēmu veidā, saskaņā ar kuriem ievieš līdz pat 90 % samazinājumu nodokļiem, obligātās sociālās apdrošināšanas iemaksām un obligātās apdrošināšanas prēmijām par nelaimes gadījumiem darbā, kas bija jāmaksā uzņēmumiem, kuri atrodas dabas katastrofu skartajās teritorijās: grozītā 2012. gada 27. decembra Likuma Nr. 289 9. panta 17. punkts; grozītā 2003. gada 24. decembra Likuma Nr. 350, 4. panta 90. punkts; grozītā 2005. gada 23. decembra Likuma Nr. 266 1. panta 363. punkts; grozītā 2006. gada 27. decembra Likuma Nr. 296 1. panta 1011. punkts; grozītā 2007. gada 24. decembra Likuma Nr. 244 2. panta 109. punkts; grozītā 2008. gada 29. novembra Dekrētlikuma Nr. 185 6. panta 4-bis un 4-ter punkts; grozītā 2011. gada 12. novembra Likuma Nr. 183 33. panta 28. punkts; kā arī visi šajos likumos paredzētie izpildes pasākumi, kas uzskaitīti šā lēmuma 20.–36. apsvērumā). Nākamajos punktos Komisija pārbaudīs, vai pasākumi, par kuriem tiek veikta izmeklēšana, patiešām ir valsts atbalsts LESD 107. panta 1. punkta izpratnē.

               (110)

               Lai novērtētu, vai iemaksu samazinājuma pasākumi ir valsts atbalsts 107. panta 1. punkta izpratnē, ir jānosaka, vai tie dod priekšroku noteiktiem uzņēmumiem, vai valsts attiecīgo priekšrocību piešķir no valsts līdzekļiem un vai pasākumi spēj ietekmēt konkurenci un tirdzniecību starp dalībvalstīm.

               (111)

               Tā kā iemaksu samazinājums tika piešķirts tikai uzņēmumiem, kas darbojas ģeogrāfiskās teritorijās, kuras skāra noteikta veida dabas katastrofas (zemestrīces, vulkāna izvirdumi un plūdi) (šīs teritorijas ir uzskaitītas 39. apsvērumā), pasākumi ir selektīvi. Samazinot nodokļus un iemaksas, Itālijas valsts šos uzņēmumus atbrīvoja no darbības izdevumiem, kas tiem būtu jāuzņemas parastas darījumdarbības gaitā. Tāpēc uzņēmumi gūst ekonomisku priekšrocību, kas var faktiski vai potenciāli kropļot konkurenci. Tā kā pasākumi attiecas uz uzņēmumiem, kuri var būt iesaistīti tirdzniecībā starp dalībvalstīm, tie spēj ietekmēt šādu tirdzniecību.

               (112)

               Atbalsts, ko valsts iestādes sniegušas, izmantojot valsts līdzekļus, ir ieņēmumi, ko valsts iestādes nav guvušas, proti, ienākuma nodokļa samazinājums samazina valsts nodokļu ieņēmumus. Tāpat valsts iestādēm (INPS un INAIL) veicamo iemaksu samazinājuma dēļ valstij šīm iestādēm ir jānovirza vairāk līdzekļu, lai kompensētu negūtos ienākumus.

               (113)

               Tāpēc, kā jau provizoriski secināts lēmumā par procedūras uzsākšanu, visi pasākumi, kurus Itālija pieņēma kopš 2002. gada un uz kuriem attiecas lietas par valsts atbalstu SA.33083 (12/C) un SA.35083 (12/C) un kuri samazina maksājamos nodokļus un iemaksas attiecīgi par 90 %, 50 % vai 60 %, ir valsts atbalsts LESD 107. panta 1. punkta nozīmē.

               (114)

               Atbalsta pasākumi, uz ko attiecas izmeklēšana, principā ir aizliegti saskaņā ar 107. panta 1. punktu un ir uzskatāmi par saderīgiem ar iekšējo tirgu vienīgi tad, ja attiecībā uz tiem ir piemērojams kāds no Līgumā noteiktajiem atbrīvojumiem.

               (115)

               Tomēr Komisija uzskata, ka atbalsts, kas saskaņā ar minētajiem pasākumiem piešķirts atsevišķiem uzņēmumiem, nav valsts atbalsts, ja tas atbilst visām pārbaudēm piemērojamajā de minimis regulā (62).

      Atbalsta pasākumu nelikumīgums

               (116)

               Pasākumi, ar kuriem piešķirts atbalsts, jau ir stājušies spēkā – Komisija pauž nožēlu, ka Itālijas iestādes nav pildījušas savas saistības un nav paziņojušas par šīm shēmām saskaņā ar LESD 108. panta 3. punktu.

      Atbalsta saderības ar iekšējo tirgu novērtējums, ņemot vērā ieinteresēto personu piezīmes

               (117)

               Pēc tam, kad ir secināts, ka 109. apsvērumā minētās iemaksu samazinājuma shēmas ir valsts atbalsts LESD 107. panta 1. punkta izpratnē, Komisijai ir jānosaka, vai šo atbalstu var atzīt par saderīgu ar iekšējo tirgu saskaņā ar LESD 107. panta 2. vai 3. punktu.

               (118)

               Jautājumā par Līgumā paredzēto atbrīvojumu piemērojamību Komisija lēmumā par procedūras uzsākšanu uzskatīja, ka minētajam atbalstam nav piemērojams atbrīvojums saskaņā ar 107. panta 2. punkta a) apakšpunktu, jo tas nav sociāls atbalsts, un ka tas neatbilst 107. panta 2. punkta c) apakšpunkta prasībām. Acīmredzamu iemeslu dēļ nav piemērojami arī 107. panta 3. punkta b) un d) apakšpunktā norādītie atbrīvojumi. Formālās izmeklēšanas laikā Itālija šos secinājumus neapstrīdēja. Attiecībā uz iespējamo atsaukšanos uz 107. panta 3. punkta a) un c) apakšpunktā minētajiem atbrīvojumiem Komisija norāda uz šaubām, kuras tā pauda savā lēmumā par procedūras uzsākšanu (sk. lēmuma par procedūras uzsākšanu 3.3.2. punktu). Savās piezīmēs dalībvalsts neapgalvoja, ka atbalstam varētu piemērot 107. panta 3. punkta a) vai c) apakšpunktā minētos atbrīvojumus, un tā arī formālās izmeklēšanas gaitā nesniedza informāciju, kas Komisijai ļautu izvērtēt attiecīgo shēmu saderību ar šiem atbrīvojumiem. Tā vietā Itālija (un ieinteresētās trešās personas, kas iesniedza piezīmes) argumentēja, ka atbalsts bija paredzēts, lai novērstu kaitējumu, ko nodarījušas dabas katastrofas, tādējādi norādot, ka tas ir jāizvērtē, pamatojoties uz 107. panta 2. punkta b) apakšpunktā minēto atbrīvojumu. Šis secinājums neskar iespējamību, ka saskaņā ar šīm shēmām piešķirtu atsevišķu atbalstu var atzīt par saderīgu pēc katra konkrētā gadījuma izskatīšanas vai arī tam var piemērot atbrīvojumu regulu, kas pieņemta saskaņā ar Padomes Regulas (EK) Nr. 994/98 (63) 1. pantu.

               (119)

               Tā kā visi iemaksu samazinājuma pasākumi patiešām attiecas uz uzņēmumiem, kuru juridiskā adrese vai darījumdarbības vieta atrodas dabas katastrofu skartajās teritorijās, Komisija izskatīs, vai pasākumiem varētu piemērot atbrīvojumu saskaņā ar 107. panta 2. punkta b) apakšpunktu kā atbalstam, “ko sniedz, lai novērstu kaitējumu, ko nodarījušas dabas katastrofas vai ārkārtēji notikumi”.

      Atbalsts, ko sniedz, lai novērstu kaitējumu, ko nodarījušas dabas katastrofas

               (120)

               Komisija ir pārbaudījusi attiecīgās atbalsta shēmas, ņemot vērā LESD 107. panta 2. punkta b) apakšpunktu, kurā noteikts, ka “atbalsts, ko sniedz, lai novērstu kaitējumu, ko nodarījušas dabas katastrofas vai ārkārtēji notikumi” ir saderīgs ar iekšējo tirgu.

               (121)

               Komisijai ir jāpārbauda, vai Itālijas norādītās dabas katastrofas patiešām ir uzskatāmas par “dabas katastrofām” 107. panta 2. punkta b) apakšpunkta nozīmē un vai ir ievēroti šādi nosacījumi:

                           a)

                           kaitējums, par kuru piešķirta kompensācija, ir attiecīgās dabas katastrofas tiešas sekas;

                           b)

                           atbalsts tikai novērš dabas katastrofas radīto kaitējumu un nerada pārmērīgu kompensēšanu par kaitējumu, kas radīts atbalsta saņēmējiem.

               (122)

               Itālijas tiesību aktos ir noteiktas teritorijas, kuras ir skāris kāds no trim dabas katastrofu veidiem – zemestrīces, plūdi vai vulkāna izvirdumi. Komisija ir konsekventi uzskatījusi, ka zemestrīces, plūdi un vulkāna izvirdumi ir dabas katastrofas LESD 107. panta 2. punkta b) apakšpunkta nozīmē; tādējādi visi uzņēmumi, kas faktiski ir cietuši kaitējumu šo dabas katastrofu dēļ, var būt tiesīgi saņemt atbalstu pat radītā kaitējuma atlīdzināšanas apmērā (64).

               (123)

               Tomēr attiecīgajās shēmās nav nedz noteikta kaitējuma definīcija (materiāla vai ekonomiska), nedz arī izveidota saikne starp atbalstu un dabas katastrofas rezultātā faktiski radīto kaitējumu (65). Turklāt saskaņā ar šīm shēmām kompensācija netiek ierobežota tikai tādā apmērā, kāds vajadzīgs, lai novērstu kaitējumu, kas faktiski radīts konkrētajam atbalsta saņēmējam. Visbeidzot, attiecināmās izmaksas nav noteiktas, pamatojoties uz kaitējumu, kas uzņēmumiem radīts dabas katastrofas tiešu seku dēļ. To Itālijas iestādes apstiprināja formālās izmeklēšanas gaitā (sk. INPS piezīmes 98. apsvērumā).

               (124)

               Komisija secina, ka saskaņā ar šīm shēmām atbalsts tika sniegts ne vien uzņēmumiem, kuriem bija radīts reāls kaitējums, bet visiem uzņēmumiem, kuru juridiskā adrese vai darījumdarbības vieta atradās teritorijās, kuras Itālijas iestādes bija identificējušas kā dabas katastrofu skartās teritorijas, neatkarīgi no tā, vai konkrētie uzņēmumi bija faktiski cietuši kaitējumu attiecīgās dabas katastrofas dēļ.

               (125)

               Ņemot vērā iepriekš minēto, pasākumi, uz kuriem attiecas izmeklēšana, pēc savas būtības un darbības kārtības nav izstrādāti tā, lai nodrošinātu, ka piešķirtais atbalsts ir ierobežots līdz summai, kas vajadzīga, lai novērstu kaitējumu, ko nodarījušas dabas katastrofas.

               (126)

               Tāpēc jāsecina, ka formālās izmeklēšanas gaitā nav kliedētas Komisijas bažas par šo pasākumu saderību ar iekšējo tirgu.

               (127)

               Tāpēc, tā kā atbalstam nav piemērojams neviens no LESD 107. panta 2. un 3. punktā minētajiem atbrīvojumiem, Komisija uzskata, ka šīs shēmas nav saderīgas ar iekšējo tirgu.

               (128)

               Ja pasākumus paredzēts piemērot zvejniecības un akvakultūras nozarē, to saderība ar Savienības tiesību aktiem ir jāizvērtē, ņemot vērā tās pamatnostādnes par valsts atbalsta izskatīšanu zvejniecības un akvakultūras nozarē, kas bija spēkā konkrētās shēmas spēkā stāšanās datumā. Komisija kopš 2001. gada publicē šādas pamatnostādnes, norādot, kā tā plāno piemērot Līgumu valsts atbalstam zvejniecības un akvakultūras nozarē.

               (129)

               Saskaņā ar šīm pamatnostādnēm prasības attiecībā uz atbalstu, kas paredzēts, lai novērstu kaitējumu, ko nodarījušas dabas katastrofas, kopumā ir tādas pašas kā iepriekš izklāstītās, un Komisija secina, ka šajā sadaļā paustie secinājumi attiecas arī uz jebkādu atbalstu, kas piešķirts saskaņā ar pasākumiem zvejniecības un akvakultūras nozarē.

      Ieinteresēto personu piezīmes

               (130)

               Piezīmes par šaubām, ko Komisija bija paudusi lēmumā par procedūras uzsākšanu, iesūtīja Itālijas iestādes un četras citas ieinteresētās personas – Chiti, Preve-Gavioli, Confindustria un L'Akvilas CGIL.

               (131)

               Visas ieinteresētās personas norādīja, ka saskaņā ar LESD 107. panta 2. punkta b) apakšpunktu atbalsts, ko sniedz, lai novērstu kaitējumu, ko nodarījušas dabas katastrofas, ir saderīgs ar iekšējo tirgu. Attiecīgie pasākumi bija paredzēti uzņēmumiem, kuri atrodas teritorijās, kuras skāra zemestrīces, plūdi vai vulkāna izvirdumi. Tomēr iepriekšējā sadaļā (“Atbalsts, ko sniedz, lai novērstu kaitējumu, ko nodarījušas dabas katastrofas”) Komisija konstatē, ka attiecīgie pasākumi ne pēc to būtības, ne darbības kārtības nav paredzēti, lai novērstu kaitējumu, ko nodarījušas iepriekš minētās dabas katastrofas 107. panta 2. punkta b) apakšpunkta nozīmē.

               (132)

                  Chiti un Confindustria arī norāda, ka dažiem atbalsta saņēmējiem sniegtais atbalsts tika piešķirts tikai pēc tam, kad tika pārbaudīts faktiskais kaitējums, kas bija radīts katram uzņēmumam. Nav iespējams izslēgt iespēju, ka noteiktos gadījumos saskaņā ar pasākumiem piešķirtais atbalsts nepārsniedza summu, kura bija vajadzīga, lai novērstu faktisko kaitējumu, kas bija radīts atbalsta saņēmējam tieši katastrofas rezultātā, lai konkrētajam uzņēmumam piešķirto atbalstu varētu uzskatīt par saderīgu ar iekšējo tirgu atbilstīgi 107. panta 2. punkta b) apakšpunktam. Tomēr attiecīgie pasākumi ne pēc to būtības, ne darbības kārtības nav izstrādāti tā, lai izslēgtu jebkāda veida pārmērīgu kompensēšanu par kaitējumu un lai novērstu tikai to kaitējumu, kas radies dabas katastrofas rezultātā. Kā paskaidrots iepriekšējā sadaļā (“Atbalsts, ko sniedz, lai novērstu kaitējumu, ko nodarījušas dabas katastrofas”), šo pasākumu piemērošanas joma ir daudz plašāka, jo tie neparedz, ka atbalstam ir jābūt tieši saistītam ar dabas katastrofas rezultātā radīto kaitējumu. Nenodrošinot šādu saikni, šie pasākumi neattiecas vienīgi uz tādas summas kompensēšanu, kas vajadzīga, lai novērstu uzņēmumiem faktiski radīto kaitējumu. Pat gadījumos, kad atbalsta saņēmējiem bija jāpierāda, ka tie ir cietuši būtisku kaitējumu (piem., Pjemontas gadījumā), tiesību aktos atbalsta summa nav ierobežota līdz noteiktajiem plūdu radītajiem zaudējumiem. Kas attiecas uz Itālijas iestāžu piezīmēm saistībā ar 2009. gada zemestrīces ietekmi uz Abruco sociālo un ekonomisko vidi un jo īpaši uz šīs ārkārtīgi smagās un postošās zemestrīces skarto teritoriju, Komisija vēlreiz norāda, ka saskaņā ar Līgumu un Komisijas noteikto praksi (66) ir jābūt skaidrai un tiešai saiknei starp notikumu, kas radījis kaitējumu, un valsts atbalstu, kas paredzēts tā novēršanai. Šāda saikne jānosaka atsevišķa uzņēmuma līmenī, nevis makroekonomiskā līmenī, kā tas ir gadījumā, par kuru tiek veikta izmeklēšana (attiecībā uz 2009. gada zemestrīci Abruco tas ir paziņotais pasākumus, uz kuru attiecas lieta SA.35083 (12/C)).

               (133)

               Tāpēc jāsecina, ka piezīmes, ko ieinteresētās trešās personas sniegušas formālās izmeklēšanas gaitā, nav kliedējušas Komisijas bažas un ka attiecīgie pasākumi ir atbalsts, kas nav saderīgs ar iekšējo tirgu.

      Šā lēmuma sekas

               (134)

               Šis lēmums ir jāīsteno nekavējoties, kas cita starpā nozīmē to, ka ir jāatgūst nelikumīgi piešķirtais un par nesaderīgu atzītais atbalsts. Komisija secina, ka negatīvs lēmums par atbalsta shēmu neierobežo iespēju, ka noteiktas saskaņā ar šo shēmu piešķirtas priekšrocības pašas par sevi var nebūt atbalsts vai arī pilnībā vai daļēji pašas par sevi var tikt uzskatītas par atbalstu, kas ir saderīgs ar iekšējo tirgu (piem., tādēļ, ka atbalsts tiek piešķirts fiziskām personām, kuras neveic saimniecisku darbību un kuras tāpēc nav uzskatāmas par uzņēmumiem, vai tādēļ, ka konkrētajā gadījumā atbalsts ir piemērojamās de minimis regulas robežās, vai arī tādēļ, ka atbalsts ir piešķirts saskaņā ar apstiprinātu atbalsta shēmu vai atbrīvojumu regulu).

               (135)

               No šā lēmuma pieņemšanas datuma Itālijai ir jāatceļ visi neveiktie atbalsta maksājumi saskaņā ar visām šā lēmuma 109. apsvērumā minētajām shēmām. No šā datuma nevienu no šīm shēmām nevar izmantot kā pamatojumu turpmākai atbalsta piešķiršanai vai apmaksai.

               (136)

               Attiecībā uz atbalstu, kas to pasākumu ietvaros, par kuriem šeit tiek veikta izmeklēšana, ir samaksāts atsevišķiem uzņēmumiem pirms datuma, kad tika pieņemts lēmums par procedūras uzsākšanu un pārtraukšanas rīkojums (sk. 54. apsvērumu), shēma ir uzskatāma par saderīgu ar iekšējo tirgu saskaņā ar LESD 107. panta 2. punkta b) apakšpunktu, ja ir iespējams pierādīt skaidru un tiešu saikni starp kaitējumu, kas konkrētajam uzņēmuma radīts dabas katastrofas rezultātā, un piešķirto valsts atbalstu (67). Jārūpējas, lai tiktu novērsta jebkāda pārmērīga kompensēšana par kaitējumu, kas radīts atsevišķam uzņēmumam. Turklāt ir jāatskaita jebkāda kompensācija par šādu kaitējumu, kas saņemta no jebkādiem citiem avotiem, un jānodrošina, ka netiek dublēts atbalsts, kas sniegts saskaņā ar attiecīgo shēmu, un atbalsts, kas sniegts saskaņā ar citiem pasākumiem attiecībā uz vienām un tām pašām attiecināmajām izmaksām.

      Atgūšana

               (137)

               Saskaņā ar Līgumu un Tiesas praksi, ja Komisija konstatē, ka atbalsts nav saderīgs ar iekšējo tirgu, tā ir kompetenta nolemt, ka attiecīgajai valstij atbalsts ir jāatceļ vai jāmaina (68). Tiesa ir arī konsekventi lēmusi, ka valsts pienākums ir atcelt atbalstu, ko Komisija uzskata par nesaderīgu ar iekšējo tirgu; tas jādara iepriekšējā stāvokļa atjaunošanas nolūkā (69). Tiesa ir konstatējusi, ka šis mērķis ir sasniegts, ja saņēmējs ir atmaksājis nelikumīgā atbalsta summas un tādējādi ir zaudējis savas priekšrocības, kas tam bija tirgū attiecībā pret citiem konkurentiem, un ir atjaunots stāvoklis, kāds bija pirms atbalsta izmaksas (70).

               (138)

               Saskaņā ar šo tiesu praksi Regulas (EK) Nr. 659/1999 14. panta 1. punktā noteikts: “Kad nelikumīga atbalsta gadījumos tiek pieņemti negatīvi lēmumi, Komisija izlemj, ka attiecīgā dalībvalsts veic visus vajadzīgos pasākumus, lai atgūtu atbalstu no saņēmēja.”

               (139)

               Tātad, tiklīdz tiek konstatēts, ka atbalsts, par kuru tiek veikta izmeklēšana, ir nelikumīgs un nesaderīgs valsts atbalsts, principā tas ir jāatgūst, lai atjaunotu stāvokli, kas tirgū pastāvēja pirms atbalsta piešķiršanas. Tomēr Regulā (EK) Nr. 659/1999 ir noteikti atgūšanas noteikuma ierobežojumi. Regulas 14. panta 1. punktā noteikts, ka “Komisija neprasa atbalsta atgūšanu, ja tas būtu pretrunā ar kādu Kopienas tiesību vispārēju principu”, kas var būt, piemēram, juridiskās noteiktības vai tiesiskās paļāvības aizsardzība. Arī Tiesa ir atzinusi vienu izņēmumu saistībā ar dalībvalsts pienākumu izpildīt tai adresēto lēmumu par atbalsta atgūšanu, proti, ārkārtas apstākļus, kas dalībvalstij šā lēmuma pienācīgu izpildi darītu pilnīgi neiespējamu (71).

               (140)

               Formālās izmeklēšanas gaitā ieinteresētās personas (Confindustria un Chiti) un Itālijas iestādes norādīja uz šāda veida izņēmumiem, un Komisijai ir jāizskata, vai tie attiecas uz šo lietu, lai noteiktu, vai atgūšana ir nepieciešama.

               (141)

                  Confindustria atsaucas uz tiesisko paļāvību (80. apsvērums); Komisija norāda, ka principā tāda atbalsta pasākuma saņēmējs, par kuru nav ticis paziņots, nevar apstrīdēt lēmumu par atgūšanu, norādot, ka tas ir tiesiski paļāvies, ka atbalsta piešķiršana ir likumīga (72), jo rūpīgs uzņēmējs parasti varētu noteikt, vai par atbalstu ir paziņots (73). Turklāt attiecīgajos gadījumos pati Komisija nedz Itālijas iestādēm, nedz atbalsta saņēmējiem nav devusi pamatu tiesiskajai paļāvībai (74).

               (142)

               Savās piezīmēs (sk. 80. apsvērumu) Confindustria arī atsaucas uz 10 gadu noilguma periodu, kas noteikts Regulas (EK) Nr. 659/1999 15. pantā. Šajā regulā noteikts, ka gadījumā, ja Komisija nelikumīga atbalsta gadījumā pieņem negatīvu lēmumu, Komisija izlemj, ka attiecīgā dalībvalsts veic visus vajadzīgos pasākumus, lai atgūtu atbalstu no saņēmēja; tomēr uz Komisijas tiesībām atgūt atbalstu attiecas desmit gadu noilguma periods. Visas darbības attiecībā uz nelikumīgu atbalstu, kuras veic Komisija vai dalībvalsts pēc Komisijas lūguma, pārtrauc noilguma periodu. Pēc katra pārtraukuma noilgums sākas no jauna. Komisija par šo pasākumu esamību tika informēta 2011. gadā un rīkojās attiecībā uz nelikumīgi piešķirto atbalstu, 2011. gada 25. jūlijā pieprasot informāciju no Itālijas iestādēm. Komisija 2012. gada 17. oktobrī pieņēma lēmumu par formālas izmeklēšanas procedūras uzsākšanu; likumu, ar kuru ievieš pirmo no pasākumiem, par kuriem tiek veikta izmeklēšana, Itālija pieņēma 2002. gada 27. decembrī (sk. 22. apsvērumu). Tātad atbalsta atgūšanas noilguma periods, kas noteikts Regulas (EK) Nr. 659/1999 15. pantā, nav beidzies attiecībā uz visiem nodokļu un iemaksu samazinājuma pasākumiem, kas tiek izskatīti šajā lēmumā.

               (143)

                  Chiti argumentē (sk. 73. apsvērumu), ka laikposmā no 1994. gada beigām līdz 2011. gadam neviena valsts vai Kopienas iestāde neuzdeva jautājumus par šo atbalsta pasākumu likumību; Komisija secina, ka atbalsts, par kuru veikta izmeklēšana, tika piešķirts tikai tad, kad stājās spēkā pasākumi par samazinājumu. Līdz tam uzņēmumiem bija pienākums maksāt nodokļus un veikt iemaksas pilnā apmērā. Uzņēmumi sāka izmantot apmaksājamo nodokļu un iemaksu samazinājumu tikai 2003. gadā. Šajos apstākļos nevar piemērot nedz noilgumu (uz ko atsaucas Confindustria; sk. 142. apsvērumu), nedz tiesiskās paļāvības principu (kā ierosināts Confindustria turpmāk iesniegtajos dokumentos; sk. 141. apsvērumu); jāpatur prātā, ka tikai tas, ka valsts vai Kopienas iestādes nerīkojas, nevar būt par pamatu tiesiskajai paļāvībai. Pamatojoties uz iepriekšējos apsvērumos izklāstīto argumentāciju, ieinteresētās personas arguments šajā jautājumā tiek noraidīts.

               (144)

               Attiecībā uz Chiti argumentu, atsaucoties uz juridiskās noteiktības principu (sk. 73. apsvērumu), nav pamata šo lietu nošķirt no Lucchini lietas (75). Tāpēc Komisija uzskata, ka valstu tiesu pieņemtu galīgu spriedumu esamība nav līdzeklis, lai novērstu atbalsta atgūšanu.

      Ārkārtas apstākļi – pilnīga atgūšanas neiespējamība

               (145)

               Saskaņā ar LESD 288. pantu dalībvalstij, kurai adresēts lēmums par atbalsta atgūšanu, ir pienākums to izpildīt. Kā norādīts iepriekš, Tiesa ir noteikusi vienu šā pienākuma izņēmumu, proti, ja dalībvalsts pierāda, ka pastāv ārkārtas apstākļi, kuru dēļ ir pilnīgi neiespējami šo lēmumu pienācīgi izpildīt.

               (146)

               Parasti dalībvalstis šo argumentu izmanto diskusijās ar Komisiju pēc tam, kad ir pieņemts lēmums par atbalsta atgūšanu (76). Tomēr šajā gadījumā Itālija jau pirms šā lēmuma pieņemšanas ir argumentējusi, ka attiecībā uz noteiktiem pasākumiem atgūšanu nevar pieprasīt, jo būtu pilnīgi neiespējami to izpildīt. Tā kā Itālija šo jautājumu izvirzīja formālās izmeklēšanas procedūras gaitā un tā kā saskaņā ar tiesību aktu vispārēju principu nevienam nevar likt izdarīt neiespējamo, Komisija uzskata, ka šis jautājums ir jāizskata šajā lēmumā (77).

               (147)

               Vispirms būtu jāatgādina, ka Tiesa konsekventi ir ļoti stingri interpretējusi jēdzienu “pilnīgi neiespējams”. Nosacījums par atbalsta atgūšanas pilnīgu neiespējamību nav izpildīts, ja dalībvalsts tikai informē Komisiju par juridiskajām, politiskajām vai praktiskajām grūtībām saistībā ar šāda lēmuma izpildi (78). “Pilnīga neiespējamība” būtu pieņemama vienīgi tad, ja atbalstu jau no paša sākuma nebūtu iespējams atgūt ne objektīvi, ne absolūti (79).

               (148)

               Šajā konkrētajā lietā Itālijas iestādes ir atkārtoti argumentējušas, ka ir pilnīgi neiespējami veikt nesaderīgā atbalsta summas precīzu aprēķinu. Kā norāda Itālijas iestādes, saskaņā ar Itālijas Civilkodeksu (2200. pants) un nodokļu tiesību aktiem uzņēmumiem ir pienākums glabāt darījumdarbības un grāmatvedības uzskaites dokumentus tikai 10 gadus. Dabas katastrofas radītā kaitējuma dokumentālas liecības ir jāvāc, pamatojoties uz oficiāliem dokumentiem (darījumdarbības un grāmatvedības uzskaites dokumentiem), kas sagatavoti notikuma laikā. Tāpēc attiecībā uz notikumiem, kas notikuši vairāk nekā pirms 10 gadiem, vairs nav iespējams noteikt kaitējumu, kas radīts individuāliem atbalsta saņēmējiem, vai summu, kas jau kompensēta, izmantojot citus avotus, piemēram, apdrošināšanu vai citus atbalsta pasākumus. Attiecībā uz lielāko daļu pasākumu, par kuriem tiek veikta izmeklēšana, kopš attiecīgās dabas katastrofas ir pagājuši vairāk nekā 10 gadi. Tā tas ir saistībā ar visiem notikumiem, uz kuriem attiecas lieta SA.33083 (12/C), t. i., lieta par zemestrīci Sicīlijas austrumu daļā 1990. gadā, plūdiem Itālijas ziemeļos 1994. gadā, zemestrīci Markē un Umbrijā 1997. gadā, zemestrīci Molizē un Apūlijā 2002. gadā, kā arī zemestrīci un Etnas vulkāna izvirdumiem Katānijas provincē 2002. gadā. Tādējādi Itālija apgalvo, ka par šiem notikumiem vairs nav iespējams atrast dokumentus, kas pierādītu kaitējumu (vai saņemto kompensāciju).

               (149)

               Saskaņā ar LESD 107. panta 2. punkta b) apakšpunktu “atbalsts, ko sniedz, lai novērstu kaitējumu, ko nodarījušas dabas katastrofas” ir saderīgs ar iekšējo tirgu un ir jāatgūst vienīgi tad, ja tas pārsniedz radīto kaitējumu. Tomēr lielākajai daļai atbalsta saņēmēju, kam tika radīts kaitējums tādu dabas katastrofu rezultātā, kuras notika vairāk nekā pirms 10 gadiem, vairs nav vajadzīgo dokumentu, lai pierādītu, ka tie ir cietuši kaitējumu, vai lai pierādītu radītā kaitējuma apmēru, jo saskaņā ar Itālijas tiesību aktiem uzņēmumiem nav pienākuma glabāt darījumdarbības un grāmatvedības uzskaites dokumentus ilgāk par 10 gadiem. Tādēļ, ja Komisija izdotu rīkojumu par tās atbalsta summas atgūšanu, kas pārsniedz kaitējuma apmēru, par kādu atbalsta saņēmēji joprojām var sniegt pierādījumus, dalībvalstij būtu jāatgūst atbalsts, kas ir saderīgs ar iekšējo tirgu saskaņā ar 107. panta 2. punkta b) apakšpunktu un kuru uzņēmumi, kas cietuši kaitējumu dabas katastrofas rezultātā, patiesībā būtu tiesīgi saņemt.

               (150)

               Principā Komisijai būtu jāizdod rīkojums par tā nesaderīgā atbalsta atgūšanu, ko Itālija piešķīrusi saskaņā ar 109. apsvērumā minētajiem pasākumiem. Tomēr a) pasākumu atbalsta saņēmēji ir uzņēmumi, kas atrodas dabas katastrofu skartajās teritorijās; b) atbalsts, ko sniedz, lai novērstu kaitējumu, ko nodarījušas dabas katastrofas, ir atbalsts, kas juridiski ir saderīgs ar iekšējo tirgu saskaņā ar LESD 107. panta 2. punkta b) apakšpunktu; c) lielākā daļa šo dabas katastrofu notika vairāk nekā 10 gadus pirms šā lēmuma pieņemšanas datuma un, visbeidzot, d) saskaņā ar valsts tiesību aktiem atbalsta saņēmējiem nav pienākuma glabāt uzskaites dokumentus ilgāk par 10 gadiem, tāpēc būtu objektīvi un pilnīgi neiespējami precīzi noteikt tā kaitējuma apmēru, kas tika radīts dabas katastrofu tiešu seku rezultātā. Tāpēc ļoti īpašajos atbalsta pasākumu apstākļos, kas tiek izskatīti šajā lēmumā, Komisija pieņem, ka attiecībā uz dabas katastrofām, kas notikušas vairāk nekā 10 gadus pirms šā lēmuma stāšanās spēkā, ir juridiski un faktiski neiespējami iegūt informāciju, kas vajadzīga, lai aprēķinātu atgūstamā nesaderīgā atbalsta precīzu summu. Tāpēc būtu objektīvi un pilnīgi neiespējami šādos apstākļos izpildīt rīkojumu par atbalsta atgūšanu.

               (151)

               Tomēr neiespējamība aprēķināt atgūstamā nesaderīgā atbalsta precīzu summu neattiecas uz uzņēmumiem, kuru darījumdarbības vieta attiecīgajā laikā (piem., galvenā darījumdarbības vieta vai cita darījumdarbības struktūrvienība) nebija teritorijās, kuras skāra dabas katastrofa. Šos atbalsta saņēmējus to pasākumu ietvaros, kas minēti 109. apsvērumā, nedrīkst izslēgt no atgūšanas, jo dabas katastrofa tiem nevarēja radīt tiešu kaitējumu un tādēļ tie nevarēja būt tiesīgi uz atbalstu, kas bija saderīgs ar iekšējo tirgu saskaņā ar LESD 107. panta 2. punkta b) apakšpunktu. Itālijas iestādēm ir jānosaka, vai attiecīgajiem uzņēmumiem attiecīgā notikuma brīdī minētajās teritorijās bija darījumdarbības vieta, šo informāciju iegūstot no valsts reģistriem.

               (152)

               Nobeigumā Komisija secina, ka, ņemot vērā izskatāmo lietu īpašos apstākļus, Itālijai būtu pilnīgi neiespējami atgūt jebkādu nelikumīgi piešķirtu atbalstu saskaņā ar pasākumiem, par kuriem tiek veikta izmeklēšana, ja dabas katastrofas notikušas vairāk nekā 10 gadus pirms šā lēmuma stāšanās spēkā, izņemot attiecībā uz atbalsta saņēmējiem, kuru darījumdarbības vieta attiecīgajā laikā nebija teritorijās, ko skāra dabas katastrofa. Izņemot šo grupu, rīkojums par tāda nelikumīgi piešķirta atbalsta atgūšanu, kas piešķirts saskaņā ar nelikumīgām un nesaderīgām shēmām, ja dabas katastrofas notikušas vairāk nekā 10 gadus pirms šā lēmuma stāšanās spēkā, nav jāsagatavo.

         7.   SECINĀJUMS

               (153)

               Komisija konstatē, ka Itālija ir nelikumīgi īstenojusi 109. apsvērumā minētos atbalsta pasākumus, pārkāpjot LESD 108. panta 3. punktu.

               (154)

               Tā kā nav iespējams noteikt pamatojumu, lai šos pasākumus uzskatītu par saderīgiem ar iekšējo tirgu, tie uzskatāmi par nesaderīgiem.

               (155)

               Regulas (EK) Nr. 659/1999 14. pantā noteikts: “Kad nelikumīga atbalsta gadījumos tiek pieņemti negatīvi lēmumi, Komisija izlemj, ka attiecīgā dalībvalsts veic visus vajadzīgos pasākumus, lai atgūtu atbalstu no saņēmēja (…). Komisija neprasa atbalsta atgūšanu, ja tas būtu pretrunā ar kādu Kopienas tiesību vispārēju principu.” (80)

               (156)

               Ņemot vērā 147.–152. apsvērumā apspriestos ārkārtas apstākļus, atgūšanas rīkojums nav jāizdod, ja atbalsts saskaņā ar attiecīgajiem pasākumiem piešķirts individuāliem saņēmējiem teritorijās, ko dabas katastrofas skārušas vairāk nekā 10 gadus pirms šā lēmuma sagatavošanas datuma, izņemot attiecībā uz atbalsta saņēmējiem, kuru darījumdarbības vieta attiecīgajā laikā nebija teritorijās, ko skāra dabas katastrofa. Itālija ir pierādījusi, ka būtu pilnīgi neiespējami aprēķināt atgūstamā nesaderīgā atbalsta precīzu summu. Individuāliem atbalsta saņēmējiem, kuri ir tiesīgi saņemt atbalstu, kas ir saderīgs ar iekšējo tirgu saskaņā ar ESD 107. panta 2. punkta b) apakšpunktā minēto atbrīvojumu, iespējams, vairs nav vajadzīgo dokumentu, lai sniegtu pierādījumus par dabas katastrofas radīto kaitējumu un pierādītu, vai tie jau bija saņēmuši pilnīgu vai daļēju kompensāciju par radīto kaitējumu. Tomēr atbalsts ir jāatgūst, ja tas saskaņā ar attiecīgajiem pasākumiem tika piešķirts individuāliem atbalsta saņēmējiem, kuru darījumdarbības vieta attiecīgajā laikā nebija teritorijās, ko skāra dabas katastrofa (pat ja dabas katastrofa notika vairāk nekā 10 gadus pirms šā lēmuma pieņemšanas datuma). Itālijai ir jānosaka, vai attiecīgajiem uzņēmumiem attiecīgā notikuma laikā minētajās teritorijās bija darījumdarbības vieta, šo informāciju iegūstot no valsts reģistriem.

               (157)

               Tāpēc Komisija prasīs Itālijai veikt visus nepieciešamos pasākumus, lai atgūtu tikai to nesaderīgo atbalstu, kas piešķirts un izmaksāts individuāliem uzņēmumiem saskaņā ar pasākumiem, kuri minēti 109. apsvērumā, un kas nav atsevišķi gadījumi, kuri atbilst pārbaudēm par saderību ar iekšējo tirgu saskaņā ar Līguma 107. panta 2. punkta b) apakšpunktā minēto atbrīvojumu, kā paskaidrots 136. apsvērumā, vai gadījumi, kad individuālā dotācija atbilst piemērojamajai de minimis regulai, vai gadījumi, kad atsevišķais atbalsts tiek piešķirts saskaņā ar apstiprinātu atbalsta shēmu vai atbrīvojumu regulu, kā paskaidrots 134. apsvērumā. Divos mēnešos pēc šā lēmuma paziņošanas Itālijai ir jāizdod rīkojums atbalsta saņēmējiem atmaksāt iepriekš minēto nelikumīgo un nesaderīgo valsts atbalstu.

               (158)

               Saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 659/1999 14. panta 2. punktu atgūstamā summa ietver procentus, kas aprēķināti saskaņā ar Komisijas Regulas (EK) Nr. 794/2004 9. pantu (81), no datuma, kad nelikumīgais atbalsts nodots saņēmēja rīcībā, līdz tā pilnīgai atgūšanai.

               (159)

               Komisija prasa Itālijai nosūtīt atpakaļ pievienoto veidlapu, norādot tajā atgūšanas procedūras norisi, sagatavot atbalsta saņēmēju sarakstu un skaidri norādīt pasākumus, kas tiek veikti atbalsta tūlītējai un faktiskai atgūšanai. Tā arī prasa, lai Itālija divos mēnešos pēc šā lēmuma paziņošanas atsūtītu jebkādus dokumentus, kuros būtu parādīts, ka ir sāktas procedūras nelikumīgā un nesaderīgā atbalsta atgūšanai no saņēmējiem (piem., administratīvos dokumentus, apkārtrakstus, izdotos atgūšanas rīkojumus u. c.),

         IR PIEŅĒMUSI ŠO LĒMUMU.
   1. pants
   Attiecīgās valsts atbalsta shēmas (grozītā 2012. gada 27. decembra Likuma Nr. 289 9. panta 17. punkts; grozītā 2003. gada 24. decembra Likuma Nr. 350, 4. panta 90. punkts; grozītā 2005. gada 23. decembra Likuma Nr. 266 1. panta 363. punkts; grozītā 2006. gada 27. decembra Likuma Nr. 296 1. panta 1011. punkts; grozītā 2007. gada 24. decembra Likuma Nr. 244 2. panta 109. punkts; grozītā 2008. gada 29. novembra Dekrētlikuma Nr. 185 6. panta 4-bis un 4-ter punkts; grozītā 2011. gada 12. novembra Likuma Nr. 183 33. panta 28. punkts, kā arī visi attiecīgie pasākumi, kas pieņemti saskaņā ar šiem tiesību aktiem), ar ko tiek samazināti nodokļi un iemaksas, kuras uzņēmumiem jāmaksā tajās Itālijas teritorijās, kuras kopš 1990. gada ir skārušas dabas katastrofas, un ko Itālija ir īstenojusi nelikumīgi, pārkāpjot Līguma par Eiropas Savienības darbību 108. panta 3. punktu, ir uzskatāmas par nesaderīgām ar iekšējo tirgu.
   2. pants
   Atbalsts, kas atsevišķos gadījumos piešķirts saskaņā ar 1. pantā minētajiem pasākumiem, nav uzskatāms par atbalstu, ja tā piešķiršanas brīdī tas atbilst Regulas (ES) Nr. 1407/2013 vai Regulas (ES) Nr. 717/2014 nosacījumiem.
   3. pants
   Atbalsts, kas atsevišķos gadījumos piešķirts saskaņā ar 1. pantā minētajiem pasākumiem un piešķiršanas brīdī ir atbildis nosacījumiem regulā, kura pieņemta saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 994/98 1. pantu, vai jebkuras citas apstiprinātas atbalsta shēmas nosacījumiem, ir saderīgs ar iekšējo tirgu, ja tas nepārsniedz konkrētajam atbalsta veidam piemērojamo maksimālo atbalsta intensitāti.
   4. pants
   1.   Itālija no saņēmējiem atgūst nesaderīgo atbalstu, kas piešķirts saskaņā ar shēmu, kura ieviesta ar grozītā 2011. gada 12. novembra Likuma Nr. 183 33. panta 28. punktu, kā arī visu to attiecīgo pasākumu ietvaros, kas pieņemti saskaņā ar šo tiesību aktu.
   2.   Itālija arī atgūst nesaderīgo atbalstu, kas piešķirts saskaņā ar citām shēmām, kuras minētas 1. pantā, no visiem tiem saņēmējiem, kuru darījumdarbības vieta attiecīgajā laikā nebija teritorijās, ko skāra dabas katastrofa.
   3.   Atgūstamajām summām pieskaita procentus par laikposmu no dienas, kad atbalsts nodots saņēmējiem, līdz tā faktiskās atgūšanas dienai.
   4.   Procentus aprēķina saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 794/2004 V nodaļu un saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 271/2008, ar ko groza Regulu (EK) Nr. 794/2004.
   5.   Turklāt no šā lēmuma pieņemšanas dienas Itālija atceļ visus neveiktos maksājumus, kas piešķirti saskaņā ar visām 1. pantā minētajām atbalsta shēmām.
   5. pants
   1.   Šā lēmuma 4. pantā minētā atbalsta atgūšana ir tūlītēja un faktiska.
   2.   Itālija nodrošina šā lēmuma īstenošanu četros mēnešos no tā paziņošanas dienas.
   6. pants
   1.   Divos mēnešos pēc šā lēmuma paziņošanas dienas Itālija iesniedz šādu informāciju:

               a)

               to saņēmēju sarakstu, kuriem piešķirts atbalsts, kas jāatgūst saskaņā ar 4. pantu, norādot atbalsta kopsummu, kuru katrs saņēmējs ir saņēmis atbilstīgi attiecīgajai shēmai;

               b)

               kopsummu (pamatsumma un procenti), kas jāatgūst no katra atbalsta saņēmēja;

               c)

               to pasākumu sīku aprakstu, kas jau ir veikti un vēl ir plānoti, lai nodrošinātu šā lēmuma izpildi;

               d)

               dokumentus, kas apliecina, ka saņēmējiem ir pieprasīts atmaksāt atbalstu.

         2.   Itālija informē Komisiju par to valsts pasākumu norisi, kas ir pieņemti šā lēmuma īstenošanai, līdz 4. pantā minētā atbalsta atgūšana ir pabeigta. Pēc Komisijas pieprasījuma Itālija nekavējoties sniedz informāciju par jau veiktajiem un plānotajiem pasākumiem, lai nodrošinātu šā lēmuma izpildi. Tajā ietver arī sīkas ziņas par atbalsta un atmaksas procentu summām, ko saņēmēji jau ir atmaksājuši.
   7. pants
   Šis lēmums ir adresēts Itālijas Republikai.

      Briselē, 2015. gada 14. augustā

            Komisijas vārdā –

            Komisijas locekle

         Margrethe VESTAGER

      (1)  Komisijas Lēmums C(2012) 7128 final (OV C 381, 11.12.2012., 32. lpp.).

      (2)  Kuneo vispārējas piekritības tiesas (tribunale) 2011. gada 18. februāra rīkojums (ordinanza), ar ko tiek sagatavots lūgums sniegt informāciju saskaņā ar Komisijas paziņojumu par valsts atbalsta tiesību normu piemērošanu valstu tiesās.

      (3)  OV C 85, 9.4.2009., 1. lpp.

      (4)  Vēstulē tika minēti pasākumi, kas saistīti ar zemestrīcēm, kuras skāra Umbrijas un Markes reģionus 1997. gadā, Molizes un Apūlijas reģionus 2002. gadā un Abruco reģionu 2009. gadā, kā arī citi līdzīgi pasākumi, ko īstenoja Itālija.

      (5)  Verčelli provinces vispārējās piekritības tiesas 2012. gada 19. jūnija sēdes protokols (verbale di udienza), ar ko tiek sagatavots lūgums sniegt informāciju par procedūras gaitu lietā SA.33083 (11/CP).

      (6)  Saskaņā ar ISTAT (Istituto Nazionale di Statistica) datiem IKP samazinājās no EUR 26 314,5 miljoniem 2008. gadā uz EUR 25 343,2 miljoniem 2009. gadā (t. i., par 3,7 %).

      (7)  Sk. 3. zemsvītras piezīmi.

      (8)  Sk. 3. zemsvītras piezīmi.

      (9)  Tostarp tiem uzņēmumiem rūpniecības, tirdzniecības, amatniecības un lauksaimniecības nozarē, kuri nodarbojas ar saimniecisko darbību zemestrīces skartajā teritorijā.

      (10)  Noteiktas ar ministru prezidenta 1991. gada 15. janvāra rīkojumu (decreto).

      (11)  Sk. 138. pantu 2001. gada Finanšu likumā, kas grozīts ar 2011. gada 28. septembra Dekrētlikumu Nr. 355.

      (12)  2002. gada 27. decembra Likums Nr. 289 (Finanšu likums 2003. gadam), 9. panta 17. punkts.

      (13)  Vienā maksājumā vai – gadījumā, ja summas pārsniedza EUR 5 000 – pa daļām.

      (14)  Sk. 23-decies panta 5. punktu 2003. gada 24. decembra Dekrētlikumā Nr. 355, kas pārveidots par likumu ar 2004. gada 27. februāra Likumu Nr. 47 un ministra 2004. gada 8. aprīļa Rīkojumu (decreto).

      (15)  2005. gada 23. decembra Likums Nr. 266 (Finanšu likums 2006. gadam), 1. panta 363. punkts.

      (16)  Sk. 12. zemsvītras piezīmi.

      (17)  2006. gada 11. marta Likums Nr. 81, ar ko pārvērš par likumu 2006. gada 10. janvāra Dekrētlikumu Nr. 2.

      (18)  3-quater panta 2. punkts 2007. gada 26. februāra Likumā Nr. 17, ar ko pārvērš par likumu 2006. gada 28. decembra Dekrētlikumu Nr. 300.

      (19)  2007. gada 31. decembra Likums Nr. 248, 36-bis pants.

      (20)  Izņemot uzņēmumus banku un apdrošināšanas nozarē.

      (21)  Zaudējumi tika uzskatīti par “būtiskiem” (rilevante) 16-bis panta izpratnē 1995. gada 21. janvāra Likumā Nr. 22, ar ko pārveido par likumu 1994. gada 24. novembra Dekrētlikumu Nr. 646, ja tie pārsniedz vienu sestdaļu no ienākumiem, kas tika deklarēti 1993. pārskata gadā un jebkurā gadījumā nav mazāki par LIT 2 miljoniem (aptuveni EUR 1 032,39).

      (22)  2003. gada 24. decembra Likums Nr. 350 (Finanšu likums 2004. gadam), 4. panta 90. punkts.

      (23)  2007. gada 26. februāra Likuma Nr. 17, ar ko pārvērš par likumu 2006. gada 28. decembra Dekrētlikumu Nr. 300, 3-quater panta 1. punkts; 2007. gada 31. decembra Dekrētlikuma Nr. 248 36-bis pants.

      (24)  2006. gada 27. decembra Likuma Nr. 296 1. panta 1011. punkts, kurā sniegta atsauce uz ministru prezidenta 2005. gada 10. jūnija Rīkojumu (ordinanza) Nr. 3442, kurā savukārt sniegta atsauce uz ministru prezidenta 2002. gada 29. novembra Rīkojumu Nr. 3254.

      (25)  2006. gada 27. decembra Likuma Nr. 296 1. panta 1011. punktā ir minēta “jebkādu nodokļu vai iemaksu … samazināšana par 50 %”.

      (26)  Ar premjerministra 2002. gada 29. novembra Rīkojuma Nr. 3254 5. pantu pirmo reizi tika apturētas “sociālās apdrošināšanas un palīdzības iemaksas, kā arī obligātās apdrošināšanas prēmijas par nelaimes gadījumiem darbā un arodslimībām” attiecībā uz “personām, kuras ir attiecīgās teritorijas rezidenti vai kurām šajā teritorijā ir juridiskā adrese vai darījumdarbības vieta”. Ar premjerministra 2005. gada 10. jūnija Rīkojumu Nr. 3242 tika apstiprināts atbrīvojums privātiem darba devējiem, kuru “juridiskā adrese vai darījumdarbības vieta ir šajās pašvaldībās”.

      (27)  2. panta 1. punkts 2008. gada 8. aprīļa Dekrētlikumā Nr. 61, kas tika pārveidots par likumu ar 2008. gada 6. jūnija Likumu Nr. 103 (ar finansējumu, kas paredzēts 2007. gada 24. decembra Likuma Nr. 244 2. panta 109. punktā); 3. panta 2. punkts 2008. gada 23. oktobra Dekrētlikumā Nr. 162, kas tika pārveidots par likumu ar 2008. gada 22. decembra Likumu Nr. 201.

      (28)  6. pants (4-bis) un (4-ter) 2008. gada 29. novembra Dekrētlikumā Nr. 185, kas tika pārveidots par likumu ar 2009. gada 28. janvāra Likumu Nr. 2.

      (29)  2011. gada 12. novembra Likums Nr. 183, 33. panta 28. punkts.

      (30)  Premjerministra 2009. gada 9. aprīļa Rīkojumi Nr. 3753 un 3754, kā arī 2009. gada 6. jūnija Rīkojums Nr. 3780; 2009. gada 28. aprīļa Dekrētlikums Nr. 39, kas pārveidots par likumu ar 2009. gada 24. jūnija Likumu Nr. 77.

      (31)  Proti,“… rezidentiem zemestrīces dienā” vai “kuriem tajā atrodas juridiskā adrese nodokļu piemērošanas mērķiem vai darījumdarbības vieta”.

      (32)  Noteiktas ar ministru prezidenta 2009. gada 16. aprīļa Rīkojumu (decreto) Nr. 3.

      (33)  Ministru prezidenta 2009. gada 30. decembra Rīkojums (ordinanza) Nr. 3837.

      (34)  39. pants 2010. gada 31. maija Dekrētlikumā Nr. 78, kas pārveidots par likumu ar 2010. gada 30. jūlija Likumu Nr. 122.

      (35)  2010. gada 29. decembra Dekrētlikums Nr. 225, 3. pants.

      (36)  Ministru prezidenta 2011. gada 16. augusta rīkojums (decreto).

      (37)  2011. gada 12. novembra Likums Nr. 183 (Stabilitātes likums 2012. gadam), 33. panta 28. punkts.

      (38)  Noteiktas ar ministru prezidenta 1991. gada 15. janvāra rīkojumu (decreto).

      (39)  Noteiktas ar diviem ministru prezidenta 1994. gada rīkojumiem attiecīgi 26. un 29. novembrī.

      (40)  Noteiktas ar ministru prezidenta 2002. gada 29. oktobra rīkojumu.

      (41)  Noteiktas ar šādiem rīkojumiem (ordinanze): 1997. gada 28. septembra Rīkojumu Nr. 2668, 1997. gada 13. oktobra Rīkojumu Nr. 2694 un 1997. gada 28. novembra Rīkojumu Nr. 2719.

      (42)  Noteiktas ar ministru prezidenta 2002. gada 31. oktobra un 2002. gada 8. novembra rīkojumiem (decreti).

      (43)  Noteiktas ar šādiem ministru prezidenta rīkojumiem (decreti): 2009. gada 16. aprīļa Rīkojumu Nr. 3 un 2009. gada 17. jūlija Rīkojumu Nr. 11.

      (44)  Tomēr, kā minēts 7. apsvērumā, šis lēmums neattiecas uz darbībām, kas saistītas ar Līguma I pielikumā uzskaitīto lauksaimniecības produktu ražošanu, apstrādi un tirdzniecību, izņemot zvejniecības un akvakultūras produktus.

      (45)  Jēdziena “būtiski zaudējumi” definīcija ir norādīta 26. apsvērumā.

      (46)  Datums, kad stājās spēkā 2002. gada 27. decembra Likums Nr. 289 (Finanšu likums 2003. gadam).

      (47)  Datums, kad stājās spēkā 2005. gada 29. decembra Likums Nr. 266 (Finanšu likums 2006. gadam), 1. panta 363. punkts.

      (48)  Datums, kad stājās spēkā 2003. gada 24. decembra Likums Nr. 350 (Finanšu likums 2004. gadam).

      (49)  Datums, kad stājās spēkā 2006. gada 27. decembra Likums Nr. 296 (Finanšu likums 2007. gadam).

      (50)  Datums, kad stājās spēkā 2007. gada 24. decembra Likums Nr. 244 (Finanšu likums 2008. gadam).

      (51)  Datums, kad stājās spēkā 2008. gada 29. novembra Likums Nr. 185 (Krīzes novēršanas pasākumu likums 2009. gadam).

      (52)  Datums, kad stājās spēkā 2011. gada 12. novembra Likums Nr. 183 (Stabilitātes likums 2012. gadam), jo īpaši tā 33. panta 28. punkts, par ko Itālijas iestādes paziņoja lietā SA.35083 (12/NN).

      (53)  Augstākās kasācijas tiesas spriedums, Piektā civillietu nodaļa, 2007. gada 1. oktobris, Nr. 20641; Augstākās kasācijas tiesas spriedums, Darba lietu nodaļa, 2010. gada 7. maijs, Nr. 11133; Augstākās kasācijas tiesas spriedums, Darba lietu nodaļa, 2010. gada 10. maijs, Nr. 11247.

      (54)  Augstākās kasācijas tiesas 2012. gada 12. jūnija spriedums Nr. 9577.

      (55)  Padomes Regula (EK) Nr. 659/1999 (1999. gada 22. marts), ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus EK līguma 93. panta piemērošanai (OV L 83, 27.3.1999., 1. lpp.).

      (56)  Sk. 3. zemsvītras piezīmi.

      (57)  Sk. Komisijas 2014. gada 17. jūnija Regulu (ES) Nr. 651/2014, ar ko noteiktas atbalsta kategorijas atzīst par saderīgām ar iekšējo tirgu, piemērojot Līguma 107. un 108. pantu (OV L 187, 26.6.2014., 1. lpp.).

      (58)  Daļējs izņēmums ir pasākumi saistībā ar 1994. gada plūdiem Itālijas ziemeļos, attiecībā uz kuriem ir noteikts, ka atbalsta saņemšanas nosacījums ir kaitējuma minimālais līmenis.

      (59)  Lietā C-278/00, Grieķija/Komisija [2004] Recueil I-03997, Tiesa uzskatīja, ka “saskaņā ar šo noteikumu kompensācija ir piešķirama tikai par tādām ekonomiskām grūtībām, kuras tieši izraisījušas dabas katastrofas vai ārkārtēji notikumi” (sprieduma 82. punkts) un ka “šāds noteikums ar tik plašu piemērošanas jomu nav uzskatāms par atbalstu, ko sniedz, lai novērstu kaitējumu, ko nodarījušas dabas katastrofas vai ārkārtēji notikumi” (85. punkts).

      (60)  Lēmums par procedūras uzsākšanu, 3.3.2. un 3.3.3. punkts.

      (61)  Lieta C-119/05 Ministero dell'Industria, del Commercio e dell'Artigianato/Lucchini [2007] ECR I-6199 (ECLI:EU:C:2007:434).

      (62)  Piemērojamās de minimis regulas ir Komisijas 2013. gada 18. decembra Regula (ES) Nr. 1407/2013 par Līguma par Eiropas Savienības darbību 107. un 108. panta piemērošanu de minimis atbalstam (OV L 352, 24.12.2013., 1. lpp.) un Komisijas 2014. gada 27. jūnija Regula (ES) Nr. 717/2014 par Līguma par Eiropas Savienības darbību 107. un 108. panta piemērošanu de minimis atbalstam zvejniecības un akvakultūras nozarē (OV L 190, 28.6.2014., 45. lpp.).

      (63)  Padomes Regula (EK) Nr. 994/98 (1998. gada 7. maijs) par to, kā piemērot Līguma par Eiropas savienības darbību 107. un 108. pantu attiecībā uz dažu kategoriju valsts horizontālo atbalstu (OV L 142, 14.5.1998., 1. lpp.).

      (64)  Saskaņā ar secinājumiem šādos spriedumos: lieta C-303/09 Komisija/Itālija [2011] ECR I-102* (ECLI:EU:C:2011:483); apvienotās lietas C-71/09 P, C-73/09 P un C-76/09 P Comitato “Venezia vuole vivere” un citi/Komisija [2011] ECR I-4727 (ECLI:EU:C:2011:368); apvienotās lietas C-346/03 un C-529/03 Atzeni un citi/Regione autonoma della Sardegna [2006] ECR I-1875 (ECLI:EU:C:2006:130); lieta C-73/03 Spānija/Komisija,2004. gada 11. novembris (ECLI:EU:C:2004:711); lieta C-278/00 Grieķija/Komisija [2004] ECR I-3997 (ECLI:EU:C:2004:239); lieta C-364/90 Itālija/Komisija [1993] ECR I-2097 (ECLI:EU:C:1993:157).

      (65)  Izņēmums ir ar 1994. gada plūdiem Itālijas ziemeļos saistītie pasākumi, kuros kā atbalsta saņemšanas nosacījums ir noteikts kaitējuma minimālais līmenis.

      (66)  Sk., piem., Komisijas 2004. gada 20. oktobra Lēmumu 2005/315/EK par atbalsta shēmu, ko Itālija ieviesusi attiecībā uz uzņēmumiem, kuri investē pašvaldībās, ko nopietni skārušas dabas katastrofas 2002. gadā (OV L 100, 20.4.2005., 46. lpp.).

      (67)  Piemēram, gadījumos, kad atbalsts piešķirts atsevišķiem uzņēmumiem teritorijā, ko skāra 2009. gada Abruco zemestrīce, atbalsts ir uzskatāms par saderīgu saskaņā ar LESD 107. panta 2. punkta b) apakšpunktu, ja attiecināmās izmaksas ir aprēķinātas atbilstīgi Komisijas 2009. gada 16. oktobra Lēmumam C(2009) 8042 valsts atbalsta lietā Nr. 459/A/2009 – atbalsta shēma, lai kompensētu kaitējumu, ko radījusi 2009. gada 6. aprīļa zemestrīce Abruco (OV C 289, 2009. gada 18. novembris, 3. lpp.).

      (68)  Lieta C-70/72 Komisija/Vācija [1973] ECR 813, 13. punkts (ECLI:EU:C:1973:87).

      (69)  Apvienotās lietas C-278/92, C-279/92 un C-280/92 Spānija/Komisija [1994] ECR I-4103, 75. punkts (ECLI:EU:C:1994:325).

      (70)  Lieta C-75/97 Beļģija/Komisija [1999] ECR I-3671, 64. un 65. punkts (ECLI:EU:C:1999:311).

      (71)  Lieta C-404/00 Komisija/Spānija [2003] ECR I-6695 (ECLI:EU:C:2003:373).

      (72)  Lieta C-148/04 Unicredito Italiano [2005] ECR I-11137, 104. punkts (ECLI:EU:C:2005:774).

      (73)  Lieta C-5/89 Komisija/Vācija [1990] ECR I-3437, 14. punkts (ECLI:EU:C:1990:320).

      (74)  Apvienotās lietas C-182/03 un C-217/03 Beļģija un Forum 187/Komisija [2006] ECR I-5479, 147. punkts (ECLI:EU:C:2006:416).

      (75)  Lieta C-119/05 Ministero dell'Industria, del Commercio e dell'Artigianato/Lucchini [2007] ECR I-6199 (ECLI:EU:C:2007:434).

      (76)  Lieta C-214/07 Komisija/Francija [2008] ECR I-8357, 13. un 22. punkts (ECLI:EU:C:2008:619).

      (77)  Komisijas 2012. gada 19. decembra Lēmums 2013/284/ES par valsts atbalstu SA.20829 (C 26/2010, ex NN 43/2010 (ex CP 71/2006)) Itālijas īstenotā shēma attiecībā uz pašvaldības nekustamā īpašuma nodokļa atbrīvojuma piemērošanu nekustamajam īpašumam, ko noteiktiem mērķiem izmanto nekomerciāli subjekti (OV L 166, 18.6.2013., 24. lpp.).

      (78)  Lieta C-404/00 Komisija/Spānija [2003] ECR I-6695, 47. punkts (ECLI:EU:C:2003:373).

      (79)  Lieta C-75/97 Beļģija/Komisija (“Maribel I”) [1999] ECR I-3671, 86. punkts (ECLI:EU:C:1999:311); lieta C-214/07 Komisija/Francija [2008] ECR I-8357, 13., 22. un 48. punkts (ECLI:EU:C:2008:619).

      (80)  Sk. 3. zemsvītras piezīmi.

      (81)  Komisijas 2004. gada 21. aprīļa Regula (EK) Nr. 794/2004, ar ko īsteno Padomes Regulu (EK) Nr. 659/1999, ar kuru nosaka sīki izstrādātus noteikumus EK Līguma 93. panta piemērošanai (OV L 140, 30.4.2004., 1. lpp.).

      PIELIKUMS

         Informācija par saņemtajām, atgūstamajām un jau atgūtajām atbalsta summām

                  Informācija par atbalsta saņēmēju

                  Saskaņā ar shēmu saņemtā atbalsta kopējā summa (1)

                  Atgūstamā atbalsta kopējā summa (1)

                  (pamatsumma)

                  Kopējā jau atmaksātā summa (1)

                  pamatsumma

                  atgūšanas procenti

         (1)  Miljonos nacionālās valūtas vienību.