title: Padomes Lēmums (ES) 2017/2434 (2017. gada 18. decembris) par nostāju, kas Eiropas Savienības vārdā jāieņem Apvienotajā padomē, kas izveidota ar Politiskā dialoga un sadarbības nolīgumu starp Eiropas Savienību un tās dalībvalstīm, no vienas puses, un Kubas Republiku, no otras puses, attiecībā uz Apvienotās padomeslēmuma pieņemšanu par Apvienotās padomes reglamentu un Apvienotās komitejas reglamentu

text:
               23.12.2017

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               L 344/26

         PADOMES LĒMUMS (ES) 2017/2434
   (2017. gada 18. decembris)
   par nostāju, kas Eiropas Savienības vārdā jāieņem Apvienotajā padomē, kas izveidota ar Politiskā dialoga un sadarbības nolīgumu starp Eiropas Savienību un tās dalībvalstīm, no vienas puses, un Kubas Republiku, no otras puses, attiecībā uz Apvienotās padomeslēmuma pieņemšanu par Apvienotās padomes reglamentu un Apvienotās komitejas reglamentu
   EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
   ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienību un jo īpaši tā 37. pantu,
   ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 207. un 209. pantu saistībā ar 218. panta 9. punktu,
   ņemot vērā Eiropas Komisijas un Savienības Augstās pārstāves ārlietās un drošības politikas jautājumos kopīgo priekšlikumu,
   tā kā:

               (1)

               Politiskā dialoga un sadarbības nolīgums starp Eiropas Savienību un tās dalībvalstīm, no vienas puses, un Kubas Republiku, no otras puses (1) (“nolīgums”), tika parakstīts Briselē 2016. gada 12. decembrī, un tā daļas ir provizoriski piemērotas kopš 2017. gada 1. novembra.

               (2)

               Ar nolīguma 81. un 82. pantu tiek izveidota Apvienotā padome un Apvienotā komiteja, lai veicinātu nolīguma īstenošanu.

               (3)

               Nolīguma 81. panta 4. punktā paredzēts, ka Apvienotajai padomei jāpieņem savs reglaments, bet 82. panta 3. punktā ir paredzēts, ka Apvienotajai padomei jāpieņem Apvienotās komitejas reglaments.

               (4)

               Nolīguma 81. panta 3. un 5. punktā paredzēts, ka Apvienoto padomi veido Pušu pārstāvji ministru līmenī un ka to vada pārmaiņus Savienības pārstāvis un Kubas pārstāvis.

               (5)

               Nolīguma 82. panta 1. un 5. punktā paredzēts, ka Apvienoto komiteju veido Pušu pārstāvji augstāko civildienesta ierēdņu līmenī un ka to vada pārmaiņus Savienības pārstāvis un Kubas pārstāvis.

               (6)

               Lai nodrošinātu nolīguma efektīvu īstenošanu, būtu jāpieņem Apvienotās padomes un Apvienotās komitejas reglaments.

               (7)

               Tāpēc Savienības nostājai Apvienotajā padomē būtu jābalstās uz pievienoto lēmuma projektu,

         IR PIEŅĒMUSI ŠO LĒMUMU.
   1. pants
   Nostāja, kas Savienības vārdā jāieņem Apvienotajā padomē, kas izveidota ar nolīguma 81. pantu, pamatojas uz lēmuma projektu, kas pievienots šim lēmumam.
   2. pants
   Šis lēmums stājas spēkā tā pieņemšanas dienā.

      Briselē, 2017. gada 18. decembrī

            Padomes vārdā –

            priekšsēdētāja

         K. SIMSON

      (1)  OV L 337I, 13.12.2016., 3. lpp.

      PROJEKTS
      ES UN KUBAS APVIENOTĀS PADOMES LĒMUMS Nr. 1/…
      (… gada …),
      ar ko pieņem Apvienotās padomes reglamentu un Apvienotās komitejas reglamentu
      ES UN KUBAS APVIENOTĀ PADOME,
      ņemot vērā Politiskā dialoga un sadarbības nolīgumu starp Eiropas Savienību un tās dalībvalstīm, no vienas puses, un Kubas Republiku, no otras puses, (“nolīgums”) un jo īpaši tā 81. panta 4. punktu un 82. panta 3. punktu,
      tā kā:

                  (1)

                  Saskaņā ar nolīguma 86. panta 3. punktu nolīguma daļas starp Savienību un Kubu ir provizoriski piemērotas no 2017. gada 1. novembra.

                  (2)

                  Ievērojot nolīguma 81. panta 4. punktu, Apvienotajai padomei ir jāpieņem savs reglaments.

                  (3)

                  Ievērojot nolīguma 82. panta 1. punktu, Apvienotajai padomei veikt tās pienākumus palīdz Apvienotā komiteja.

                  (4)

                  Ievērojot nolīguma 82. panta 3. punktu, Apvienotajai padomei ir jāpieņem Apvienotās komitejas reglaments,

            IR PIEŅĒMNUSI ŠO LĒMUMU.
      1. pants
      Ar šo pieņem Apvienotās padomes reglamentu un Apvienotās komitejas reglamentu, kas izklāstīti attiecīgi 1. un 2. pielikumā.
      2. pants
      Šis lēmums stājas spēkā tā pieņemšanas dienā.

         …,

               Apvienotās padomes vārdā –

               priekšsēdētājs

         1. PIELIKUMS
         Apvienotās padomes reglaments
         1. pants
         Vispārīgie noteikumi
         1.   Apvienotā padome, kas ir izveidota saskaņā ar Politiskā dialoga un sadarbības nolīguma starp Eiropas Savienību un tās dalībvalstīm, no vienas puses, un Kubas Republiku, no otras puses, (“nolīgums”) 81. panta 1. punktu, veic savus pienākumus, kā noteikts nolīguma 81. panta 2. punktā.
         2.   Saskaņā ar nolīguma 81. panta 3. punktu Apvienotās padomes sastāvā ir Pušu pārstāvji. Tās sanāksmes notiek ministru līmenī.
         3.   Kā paredzēts nolīguma 81. panta 6. punktā un tā mērķu sasniegšanas nolūkā, Apvienotā padome ir pilnvarota pieņemt lēmumus, kas Pusēm ir saistoši. Apvienotā padome veic atbilstīgus pasākumus tās lēmumu īstenošanai, tostarp vajadzības gadījumā pilnvarojot konkrētas struktūras, kas izveidotas saskaņā ar šo nolīgumu, rīkoties tās uzdevumā. Apvienotā padome var arī sniegt ieteikumus. Tā lēmumus un ieteikumus pieņem saskaņā ar šā reglamenta 11. pantu, Pusēm vienojoties, pēc attiecīgo iekšējo procedūru pabeigšanas. Apvienotā padome savas pilnvaras pieņemt lēmumus var deleģēt Apvienotajai komitejai.
         4.   Šajā reglamentā “Puses” nozīmē Puses, kas definētas nolīguma 84. pantā.
         2. pants
         Vadība
         Laikposmā no vienas sanāksmes līdz otrai Apvienoto padomi pārmaiņus vada Eiropas Savienības un Kubas Republikas pārstāvis. Pirmo Apvienotās padomes sanāksmi vada Eiropas Savienības pārstāvis.
         3. pants
         Sanāksmes
         1.   Apvienotā padome tiekas regulāri vismaz reizi divos gados un pēc vajadzības, ja Puses par to vienojas. Ja vien Puses nevienojas citādi, Apvienotās padomes sanāksmes notiek vietā, kur parasti notiek Eiropas Savienības Padomes sanāksmes.
         2.   Apvienotās padomes sanāksmes tiek rīkotas Pušu saskaņotā laikā.
         3.   Apvienotās padomes sekretāri vismaz 30 dienas pirms sanāksmes dienas kopīgi sasauc Apvienotās padomes sanāksmi, to iepriekš saskaņojot ar Apvienotās padomes priekšsēdētāju.
         4. pants
         Pārstāvība
         1.   Apvienotās padomes locekļus drīkst pārstāvēt, ja viņi nevar apmeklēt sanāksmes. Ja Apvienotās padomes loceklis vēlas šādu pārstāvību, minētais loceklis pirms attiecīgās sanāksmes rakstveidā informē priekšsēdētāju par sava pārstāvja vārdu un uzvārdu.
         2.   Apvienotās padomes locekļa pārstāvim ir visas minētā locekļa tiesības.
         5. pants
         Delegācijas
         Apvienotās padomes locekļus var pavadīt ierēdņi. Pirms ikvienas sanāksmes katra Puse ar sekretariāta starpniecību informē priekšsēdētāju par savas delegācijas plānoto sastāvu.
         6. pants
         Sekretariāts
         Apvienotās padomes sekretāru funkcijas kopīgi pilda Eiropas Savienības Padomes Ģenerālsekretariāta ierēdnis un Kubas valdības ierēdnis.
         7. pants
         Sarakste
         1.   Apvienotajai padomei adresēto saraksti nosūta vienas vai otras Puses sekretāram, kas savukārt informē otru sekretāru.
         2.   Abi sekretāri nodrošina sarakstes pārsūtīšanu priekšsēdētājam un attiecīgā gadījumā arī izplatīšanu pārējiem Apvienotās padomes locekļiem.
         3.   Saskaņā ar 2. punktu pārsūtīto saraksti attiecīgā gadījumā nosūta Eiropas Komisijas Ģenerālsekretariātam, Eiropas Ārējās darbības dienestam un dalībvalstu pastāvīgajām pārstāvniecībām Eiropas Savienībā, kā arī Kubas misijai Eiropas Savienībā un Kubas Republikas Ārlietu ministrijai.
         4.   Abi sekretāri Apvienotās padomes priekšsēdētāja vārdā nosūta adresātiem Apvienotās padomes priekšsēdētāja paziņojumus. Attiecīgā gadījumā šādi paziņojumi tiek nosūtīti 3. punktā minētajiem Apvienotās padomes locekļiem.
         8. pants
         Konfidencialitāte
         1.   Ja vien Puses nav nolēmušas citādi, Apvienotās padomes sanāksmes nav atklātas.
         2.   Ja viena Puse iesniedz Apvienotajai padomei informāciju ar norādi “konfidenciāli”, arī otra Puse šādu informāciju atzīst par konfidenciālu.
         9. pants
         Sanāksmju darba kārtība
         1.   Priekšsēdētājs katrai sanāksmei sagatavo provizorisku darba kārtību. Sekretāri vismaz 15 kalendārās dienas pirms sanāksmes to nosūta 7. pantā minētajiem adresātiem.
         2.   Pagaidu darba kārtībā iekļauj jautājumus, par kuriem priekšsēdētājs vismaz 21 kalendāro dienu pirms sanāksmes ir saņēmis lūgumu par iekļaušanu darba kārtībā. Šādiem jautājumiem pievieno attiecīgus pamatojošus dokumentus, ko nosūta sekretāriem pirms darba kārtības nosūtīšanas.
         3.   Apvienotā padome apstiprina darba kārtību katras sanāksmes sākumā. Pagaidu darba kārtībā neesošu jautājumu var tajā iekļaut, ja Puses par to vienojas.
         4.   Pēc apspriešanās ar Pusēm priekšsēdētājs var saīsināt 1. un 2. punktā norādītos termiņus, lai ņemtu vērā vajadzības konkrētajā gadījumā.
         5.   Ja Puses savstarpēji vienojas, Apvienotā padome var uzaicināt neatkarīgus nozares ekspertus piedalīties tās sanāksmēs novērotāja statusā vai sniegt informāciju par konkrētiem jautājumiem. Puses katrā atsevišķā gadījumā vienojas par noteikumiem, saskaņā ar kuriem šie eksperti var piedalīties sanāksmēs, un nodrošina, ka viņi ievēro attiecīgās konfidencialitātes prasības.
         10. pants
         Protokols
         1.   Katras sanāksmes protokola projektu kopīgi sagatavo abi sekretāri.
         2.   Ja vien sanāksmē netiek lemts citādi, protokolā par katru darba kārtības jautājumu norāda:

                     a)

                     Apvienotajai padomei iesniegtos dokumentus;

                     b)

                     paziņojumus, kuru iekļaušanu protokolā ir lūdzis kāds no Apvienotās padomes locekļiem; un

                     c)

                     jautājumus, par kuriem Puses ir vienojušās, piemēram, pieņemtos lēmumus, paziņojumus, par kuriem panākta vienošanās, un secinājumus.

               3.   Protokola projektu iesniedz Apvienotajā padomē apstiprināšanai. Apvienotā padome protokola projektu apstiprina savā nākamajā sanāksmē. Protokola projektu Apvienotā padome var arī apstiprināt ar rakstiski pirms nākamās sanāksmes.
         11. pants
         Lēmumi un ieteikumi
         1.   Apvienotā padome pieņem lēmumus un sniedz ieteikumus, Pusēm savstarpēji vienojoties, pēc to attiecīgo iekšējo procedūru pabeigšanas.
         2.   Pusēm vienojoties, Apvienotā padome var pieņemt lēmumus vai sniegt ieteikumus ar rakstveida procedūru. Šajā nolūkā Apvienotās padomes priekšsēdētājs priekšlikuma projektu rakstveidā nosūta tās locekļiem saskaņā ar 7. pantu, norādot termiņu, kurš nav īsāks par 21 kalendāro dienu un kurā locekļi paziņo atrunas vai grozījumus, ko viņi vēlas ieviest. Pēc apspriešanās ar Pusēm priekšsēdētājs, ņemot vērā konkrētā gadījuma vajadzības, iepriekš minēto termiņu var saīsināt.
         3.   Apvienotās padomes akti tiek dēvēti attiecīgi par “lēmumu” vai “ieteikumu”, un pēc šā vārda seko kārtas numurs, pieņemšanas gads un priekšmets. Apvienotās padomes lēmumus un ieteikumus paraksta priekšsēdētājs, un tos nosūta šā reglamenta 7. pantā minētajiem adresātiem. Katra Puse var lemt par Apvienotās padomes lēmumu un ieteikumu publicēšanu savā attiecīgajā oficiālajā izdevumā.
         4.   Ja vien attiecīgajā lēmumā nav noteikts citādi, tas stājas spēkā tā pieņemšanas dienā.
         12. pants
         Valodas
         1.   Apvienotās padomes oficiālās valodas ir angļu valoda un spāņu valoda.
         2.   Ja vien nav nolemts citādi, Apvienotās padomes apspriedes notiek, pamatojoties uz minētajās valodās sagatavotajiem dokumentiem.
         13. pants
         Izdevumi
         1.   Katra Puse sedz jebkādus izdevumus, kas tai radušies saistībā ar dalību Apvienotās padomes sanāksmēs – tie ir gan personāla, komandējuma un uzturēšanās izdevumi, gan izdevumi par pasta un telekomunikāciju pakalpojumiem.
         2.   Izdevumus saistībā ar mutvārdu tulkošanu sanāksmēs un dokumentu tulkošanu un pavairošanu sedz Eiropas Savienība. Ja Kubai ir vajadzīga mutiskā vai rakstiskā tulkošana uz vai no valodām, kas nav paredzētas 12. pantā, tā sedz ar to saistītos izdevumus.
         3.   Citus izdevumus, kas saistīti ar sanāksmju organizēšanu, sedz tā Puse, kura attiecīgo sanāksmi rīko.
         14. pants
         Apvienotā komiteja
         1.   Saskaņā ar nolīguma 82. pantu Apvienotajai padomei pildīt pienākumus palīdz Apvienotā komiteja. Apvienotās komitejas sastāvā ietilpst Pušu pārstāvji, parasti augstāko civildienesta ierēdņu līmenī.
         2.   Apvienotā komiteja sagatavo Apvienotās padomes sanāksmes un apspriedes, attiecīgā gadījumā īsteno Apvienotās padomes lēmumus un kopumā nodrošina attiecību nepārtrauktību un nolīguma pienācīgu darbību. Tā izskata visus jautājumus, kurus tai iesniedz Apvienotā padome, kā arī visus citus jautājumus, kas var rasties nolīguma īstenošanas gaitā. Tā iesniedz Apvienotajai padomei apstiprināšanai priekšlikumus vai jebkuru lēmumu vai ieteikumu projektus.
         3.   Apvienotā komiteja pieņem lēmumus un sniedz ieteikumus, attiecībā uz kuriem tā ir pilnvarota saskaņā ar nolīgumu. Saskaņā ar nolīguma 82. panta 4. punktu Apvienotā padome var pilnvarot Apvienoto komiteju pieņemt lēmumus.
         4.   Ja nolīgumā paredzēts pienākums vai iespēja apspriesties vai ja Puses, savstarpēji vienojoties, nolemj apspriesties, šāda apspriešanās var notikt Apvienotajā komitejā, ja vien nolīgumā nav norādīts citādi. Apspriešanos var turpināt Apvienotajā padomē, ja Puses tā vienojušās.
         15. pants
         Reglamenta grozīšana
         Šo reglamentu var grozīt ar Apvienotās padomes lēmumu saskaņā ar 11. pantu.

         2. PIELIKUMS
         Apvienotās komitejas reglaments
         1. pants
         Vispārīgie noteikumi
         1.   Apvienotā komiteja, kas ir izveidota saskaņā ar Politiskā dialoga un sadarbības nolīguma starp Eiropas Savienību un tās dalībvalstīm, no vienas puses, un Kubas Republiku, no otras puses, (“nolīgums”) 82. pantu, palīdz Apvienotajai padomei veikt tās pienākumus un funkcijas, kā arī veic nolīgumā paredzētus uzdevumus un uzdevumus, kurus tai uzticējusi Apvienotā padome.
         2.   Apvienotā komiteja sagatavo Apvienotās padomes sanāksmes un apspriedes, attiecīgā gadījumā īsteno Apvienotās padomes lēmumus un kopumā nodrošina attiecību nepārtrauktību un nolīguma pienācīgu darbību. Tā izskata visus jautājumus, kurus tai iesniedz Apvienotā padome, kā arī visus citus jautājumus, kas var rasties, ikdienā īstenojot nolīgumu. Tā iesniedz pieņemšanai Apvienotajā padomē priekšlikumus, kā arī lēmumu un ieteikumu projektus.
         3.   Saskaņā ar nolīguma 82. panta 1. punktu Apvienotās komitejas sastāvā ietilpst Pušu pārstāvji civildienesta vecāko ierēdņu līmenī, ņemot vērā konkrētos izskatāmos jautājumus.
         4.   Šajā reglamentā Puses ir tās, kas noteiktas nolīguma 84. pantā.
         2. pants
         Vadība
         Laikposmā no vienas sanāksmes līdz otrai Apvienoto komiteju pārmaiņus vada Eiropas Savienības un Kubas Republikas pārstāvis. Pirmais Apvienotās komitejas vadītājs ir no Kubas Republikas.
         3. pants
         Sanāksmes
         1.   Ja vien Puses nav vienojušās citādi, Apvienotās komitejas sanāksmes notiek regulāri ne retāk kā reizi gadā. Ja Puses attiecīgi vienojas, Apvienotā komiteja var pēc jebkuras Puses lūguma rīkot īpašas sanāksmes.
         2.   Priekšsēdētājs sanāksmes sasauc Pušu saskaņotā laikā un vietā. Ja vien Puses nevienojas citādi, Apvienotās komitejas sekretariāts paziņojumu par sanāksmes sasaukšanu nosūta ne vēlāk kā 28 kalendārās dienas pirms sanāksmes dienas.
         3.   Kad vien iespējams, Apvienotās komitejas kārtējo sanāksmi sasauc pienācīgu laiku pirms Apvienotās padomes kārtējās sanāksmes.
         4.   Izņēmuma gadījumos, ja Puses attiecīgi vienojas, Apvienotās komitejas sanāksmes var rīkot, izmantojot jebkādus tehniskos līdzekļus, piemēram, videokonferenci.
         4. pants
         Delegācijas
         Pirms katras sanāksmes sekretariāts Puses informē par abu Pušu delegāciju, kas piedalīsies sanāksmē, plānoto sastāvu.
         5. pants
         Sekretariāts
         Ja vien šajā reglamentā nav noteikts citādi, Eiropas Savienības ierēdnis un Kubas valdības ierēdnis kopīgi veic Apvienotās komitejas sekretāru funkcijas un kopīgi veic sekretariāta uzdevumus savstarpējas uzticēšanās un sadarbības gaisotnē.
         6. pants
         Sarakste
         1.   Apvienotajai komitejai adresēto saraksti nosūta vienas vai otras Puses sekretāram, kas savukārt informē otru sekretāru.
         2.   Sekretariāts nodrošina, ka Apvienotajai komitejai adresētā sarakste tiek nosūtīta priekšsēdētājam un attiecīgā gadījumā tiek izplatīta saskaņā ar 7. pantu.
         3.   Sekretariāts Pusēm priekšsēdētāja vārdā nosūta priekšsēdētāja vēstules. Attiecīgā gadījumā šāda sarakste tiek izplatīta saskaņā ar 7. pantu.
         7. pants
         Dokumenti
         1.   Dokumentus izplata ar sekretāru starpniecību.
         2.   Katra Puse savus dokumentus nosūta to pārstāvošajam sekretāram. Sekretārs šos dokumentus nekavējoties nosūta otras Puses sekretāram.
         3.   Katrs sekretārs dokumentus nosūta savas Puses atbildīgajiem pārstāvjiem, sistemātiski iekļaujot šajā sarakstē arī otras Puses sekretāru.
         8. pants
         Konfidencialitāte
         Ja vien Puses nenolemj citādi, Apvienotās komitejas sanāksmes nav atklātas. Ja viena Puse iesniedz Apvienotajai komitejai informāciju ar norādi “konfidenciāli”, arī otra Puse šādu informāciju atzīst par konfidenciālu.
         9. pants
         Sanāksmju darba kārtība
         1.   Sekretariāts, balstoties uz Pušu iesniegtiem priekšlikumiem, ikvienai sanāksmei sagatavo pagaidu darba kārtību un šā reglamenta 10. pantā paredzēto secinājumu par turpmāku darbību projektu. Pagaidu darba kārtība ietver jautājumus, par kuriem sekretariāts ne vēlāk kā 21 kalendāro dienu pirms sanāksmes ir saņēmis kādas Puses lūgumu par iekļaušanu darba kārtībā un attiecīgus pievienotus dokumentus.
         2.   Pagaidu darba kārtību kopā ar attiecīgajiem dokumentiem saskaņā ar 7. pantu izplata ne vēlāk kā 15 kalendārās dienas pirms sanāksmes dienas.
         3.   Katras sanāksmes sākumā Apvienotā komiteja pieņem darba kārtību. Ja Puses par to vienojas, darba kārtībā var iekļaut arī pagaidu darba kārtībā neiekļautus jautājumus.
         4.   Ja otra Puse tam piekrīt, Apvienotās komitejas sanāksmes priekšsēdētājs var pēc ad hoc principa pieaicināt neatkarīgus nozares ekspertus piedalīties tās sanāksmēs, lai sniegtu informāciju par konkrētām tēmām. Puses nodrošina, ka minētie novērotāji un eksperti ievēro konfidencialitātes prasības.
         5.   Ņemot vērā īpašus apstākļus, Apvienotās komitejas sanāksmes priekšsēdētājs pēc apspriešanās ar Pusēm var saīsināt 1. un 2. punktā minētos termiņus.
         10. pants
         Protokols un secinājumi par turpmāku darbību
         1.   Katras sanāksmes protokola projektu kopīgi sagatavo abi sekretāri.
         2.   Protokolā par katru darba kārtības jautājumu parasti norāda:

                     a)

                     dalībnieku sarakstu, viņus pavadošo ierēdņu sarakstu un sanāksmi apmeklējušo novērotāju vai ekspertu sarakstu;

                     b)

                     Apvienotajai komitejai iesniegtos dokumentus;

                     c)

                     paziņojumus, kurus Apvienotā komiteja ir lūgusi iekļaut protokolā; un

                     d)

                     sanāksmē izdarītos secinājumus par turpmāku darbību.

               3.   Protokola projektu iesniedz Apvienotajā komitejā apstiprināšanai. Apvienotā komiteja protokolu apstiprina savā nākamajā sanāksmē vai rakstiski.
         4.   Ikvienas sanāksmes secinājumu par turpmāku darbību projektu sagatavo tās Puses sekretārs, kura veic priekšsēdētāja funkcijas, un parasti ne vēlāk kā 15 kalendārās dienas pirms sanāksmes to kopā ar darba kārtību nosūta Pusēm. Sanāksmes gaitā minēto projektu atjaunina, lai sanāksmes beigās, ja vien Puses nevienojas citādi, Apvienotā komiteja varētu pieņemt secinājumus par turpmāku darbību, kuros atspoguļoti Pušu veicamie turpmākie pasākumi. Tiklīdz secinājumi par turpmāku darbību ir saskaņoti, tos pievieno protokolam, un to īstenošanu pārskata kādā no turpmākajām Apvienotās komitejas sanāksmēm. Šajā nolūkā Apvienotā komiteja pieņem veidni, kas ļauj izsekot ikvienam rīcības punktam un tā konkrētajam termiņam.
         11. pants
         Lēmumi un ieteikumi
         1.   Apvienotā komiteja pieņem lēmumus konkrētos gadījumos, kad nolīgums to pilnvaro pieņemt lēmumus vai kad šādas pilnvaras tai ir deleģējusi Apvienotā padome. Tā arī sniedz ieteikumus Apvienotajai padomei. Lēmumus pieņem un ieteikumus sniedz, Pusēm savstarpēji vienojoties un pēc attiecīgo iekšējo procedūru pabeigšanas. Ikvienu lēmumu un ieteikumu paraksta priekšsēdētājs.
         2.   Ja Puses par to vienojas, Apvienotā komiteja var pieņemt lēmumus vai sniegt ieteikumus ar rakstveida procedūru. Rakstveida procedūra sastāv no notu apmaiņas starp abiem sekretāriem, kas savas darbības saskaņo ar Pusēm. Šajā nolūkā priekšlikuma tekstu izplata saskaņā ar 7. pantu, norādot termiņu, kurš ir vismaz 21 kalendārās dienas un kurā dara zināmas iespējamās piezīmes vai iebildumus. Ņemot vērā īpašus apstākļus, Apvienotās komitejas priekšsēdētājs pēc apspriešanās ar Pusēm var saīsināt šo termiņu. Kad par tekstu ir panākta vienošanās, priekšsēdētājs paraksta lēmumu vai ieteikumu.
         3.   Apvienotās komitejas akti tiek dēvēti attiecīgi par “lēmumu” vai “ieteikumu”, un pēc šā vārda seko kārtas numurs, pieņemšanas gads un priekšmets. Katrs lēmums stājas spēkā tā pieņemšanas dienā, ja vien tajā nav paredzēts citādi.
         4.   Lēmumus un ieteikumus nosūta Pusēm.
         5.   Katra Puse var lemt par Apvienotās komitejas lēmumu un ieteikumu publicēšanu savā attiecīgajā oficiālajā izdevumā.
         12. pants
         Ziņojumi
         Ikvienā kārtējā Apvienotās padomes sanāksmē Apvienotā komiteja ziņo Apvienotajai padomei par savu un tās apakškomiteju darbību.
         13. pants
         Valodas
         1.   Apvienotās komitejas oficiālās valodas ir Apvienotās padomes oficiālās valodas.
         2.   Apvienotās komitejas darba valodas ir angļu valoda un spāņu valoda. Ja vien nav nolemts citādi, savās apspriedēs Apvienotās komitejas apspriedes notiek, pamatojoties uz minētajās valodās sagatavotajiem dokumentiem.
         14. pants
         Izdevumi
         1.   Katra Puse sedz jebkādus izdevumus, kas tai radušies saistībā ar dalību Apvienotās komitejas sanāksmēs – tie ir gan personāla, komandējuma un uzturēšanās izdevumi, gan izdevumi par pasta un telekomunikāciju pakalpojumiem.
         2.   Izdevumus saistībā ar sanāksmju organizēšanu, dokumentu pavairošanu, mutvārdu tulkošanu sanāksmēs un dokumentu tulkošanu uz vai no angļu un spāņu valodas sedz tā Puse, kura attiecīgo sanāksmi rīko. Izdevumus, kas saistīti ar mutvārdu un rakstveida tulkošanu citās valodās vai no tām, tieši sedz Puse, kura to ir lūgusi.
         15. pants
         Reglamenta grozījumi
         Šo reglamentu var grozīt ar Apvienotās padomes lēmumu saskaņā ar Apvienotās padomes reglamenta 11. pantu.
         16. pants
         Apakškomitejas
         1.   Saskaņā ar nolīguma 83. panta 1. punktu Apvienotā komiteja var nolemt konkrētās jomās izveidot apakškomitejas, kas nepieciešamas nolīguma īstenošanai, lai tās palīdzētu Apvienotajai komitejai tās pienākumu izpildē. Apvienotā komiteja var pieņemt lēmumu likvidēt jebkuru šādu apakškomiteju un noteikt vai grozīt tās reglamentu. Ja vien nav nolemts citādi, minētās apakškomitejas darbojas Apvienotās komitejas pakļautībā, kurai tās sniedz ziņojumu pēc katras sanāksmes.
         2.   Ja vien nolīgumā nav noteikts citādi vai ja vien Apvienotajā padomē nav nolemts citādi, šo reglamentu mutatis mutandis piemēro jebkurai apakškomitejai, kas izveidota ar nolīgumu vai saskaņā ar 1. punktu.
         3.   Apakškomiteju sanāksmes var rīkot pēc vajadzības, klātienē –Briselē vai Kubā- vai, piemēram, izmantojot videokonferenci. Apakškomitejām ir platforma, kura uzrauga aktu tuvināšanas gaitu konkrētās jomās, apspriež konkrētus jautājumus un problēmas, kas rodas minētajā procesā, un izstrādā ieteikumus un izdara secinājumus par darbību.
         4.   Apvienotās komitejas sekretariāts saņem kopijas no visas attiecīgās sarakstes, dokumentiem un saziņas saistībā ar apakškomitejas darbu.
         5.   Ja vien Puses Apvienotajā padomē nevienojas citādi, apakškomitejas ir pilnvarotas vienīgi iesniegt priekšlikumus Apvienotajā komitejā.


title: Komisijas Lēmums (ES) 2018/160 (2017. gada 30. jūnijs) par valsts atbalstu SA.44351 (2016/C) (ex 2016/NN), ko Polija īstenoja attiecībā uz nodokli mazumtirdzniecības nozarē (izziņots ar dokumenta numuru C(2017) 4449) (Dokuments attiecas uz EEZ. )

text:
               1.2.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               L 29/38

         KOMISIJAS LĒMUMS (ES) 2018/160
   (2017. gada 30. jūnijs)
   par valsts atbalstu SA.44351 (2016/C) (ex 2016/NN), ko Polija īstenoja attiecībā uz nodokli mazumtirdzniecības nozarē

         (izziņots ar dokumenta numuru C(2017) 4449)

   (Autentisks ir tikai teksts poļu valodā)
   (Dokuments attiecas uz EEZ)
   EIROPAS KOMISIJA,
   ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 108. panta 2. punkta pirmo daļu,
   ņemot vērā Līgumu par Eiropas Ekonomikas zonu un jo īpaši tā 62. panta 1. punkta a) apakšpunktu,
   pēc uzaicinājuma ieinteresētajām personām iesniegt savas piezīmes saskaņā ar iepriekš minētajiem noteikumiem (1),
   tā kā:
   1.   PROCEDŪRA

               (1)

               No 2016. gada februārī presē publicētajiem rakstiem Komisijai kļuva zināms, ka Polija apsver iespēju pieņemt likumu, ar kuru tiktu ieviests tāds apgrozījuma nodoklis mazumtirdzniecības nozarē, kas ietver progresīvu likmes struktūru.

               (2)

               2016. gada 11. februārī un 30. maijā Komisijas dienesti nosūtīja vēstules Polijas iestādēm, pieprasot sīkāku informāciju par plānoto likumu un aicinot Poliju pirms šā likuma pieņemšanas apspriesties ar tiem. Šajās vēstulēs tika uzsvērta arī šā likuma līdzība ar Ungārijas pārtikas ķēdes inspekciju nodevu, par kuru Komisija uzsāka formālu izmeklēšanu saistībā ar valsts atbalstu, un izskaidrots Komisijas lēmumā sākt procedūru (2) sniegtais sākotnējais valsts atbalsta novērtējums attiecībā uz šo nodevu. Visbeidzot, tie informēja Poliju, ka Komisija var izdot rīkojumu par atbalsta pārtraukšanu, ja pasākums, kas ietver valsts atbalstu, tiks īstenots bez Komisijas iepriekšējas piekrišanas.

               (3)

               Polijas iestādes uz šīm vēstulēm atbildēja attiecīgi 2016. gada 2. martā un 27. jūnijā. 2016. gada 2. marta vēstulē Polijas iestādes apņēmās ziņot Komisijai par likumprojektu, tiklīdz tas būs pabeigts. 2016. gada 27. jūnija vēstulē Polijas iestādes informēja Komisiju, ka likumprojekts jau ir iesniegts Polijas parlamentā un ka tā pieņemšana ir nenovēršama. Tās arī iesniedza Komisijas dienestiem likumprojekta tekstu.

               (4)

               Polijas Parlaments 2016. gada 6. jūlijā pieņēma Likumu par mazumtirdzniecības nodokli (USTAWA z dnia 6 lipca 2016 r. o podatku od sprzedaży detalicznej
                   (3), turpmāk “Likums”). Likums stājās spēkā 2016. gada 1. septembrī.

               (5)

               2016. gada 8. jūlija vēstulē Komisija informēja Poliju par savu sākotnējo uzskatu, ka Likumā noteiktais mazumtirdzniecības nodoklis (turpmāk “mazumtirdzniecības nodoklis”) ir valsts atbalsts, un pieprasīja Polijas iestādēm paust savu viedokli par Komisijas iespējamo rīkojumu attiecībā uz atbalsta pārtraukšanu. Atbilde tika saņemta 2016. gada 22. jūlijā.

               (6)

               2016. gada 4. augustā Komisija saņēma sūdzību par valsts atbalstu attiecībā uz šo pašu pasākumu.

               (7)

               2016. gada 19. septembra vēstulē Komisija paziņoja Polijai savu lēmumu sākt Līguma par Eiropas Savienības darbību (turpmāk “Līguma”) 108. panta 2. punktā paredzēto procedūru attiecībā uz atbalsta pasākumu (“lēmums sākt procedūru”). Komisija arī pieprasīja nekavējoties pārtraukt pasākumu saskaņā ar Padomes Regulas (ES) 2015/1589 (4) 13. panta 1. punktu.

               (8)

               Lēmums sākt procedūru tika publicēts Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī
                   (5). Komisija aicināja ieinteresētās personas iesniegt tai savas piezīmes par atbalsta pasākumu.

               (9)

               2016. gada 7. novembra vēstulē Polija sniedza savus apsvērumus par lēmumu sākt procedūru. Komisija no ieinteresētajām personām nesaņēma nekādas piezīmes.

               (10)

               Saskaņā ar Polijas attīstības un finanšu ministra rīkojumu, kas stājās spēkā 2016. gada 19. oktobrī, Polija pārtrauca iekasēt mazumtirdzniecības nodokli, kurš piemērojams apgrozījumam, kas radīts no 2016. gada 1. septembra līdz 2016. gada 31. decembrim (6). 2016. gada 15. novembrī Polijas parlaments pieņēma likumu, kurš stājās spēkā 2016. gada 22. decembrī (7) un ar kuru tika apturēta mazumtirdzniecības nodokļa piemērošana līdz 2018. gada 1. janvārim.

               (11)

               2017. gada 11. janvāra vēstulē Komisija informēja Poliju, ka no ieinteresētajām personām nav saņemtas nekādas piezīmes, un aicināja Polijas iestādes apspriesties ar Komisijas dienestiem par savām piezīmēm, kā arī par visiem iespējamiem grozījumiem, kas paredzēti Likumā. 2017. gada 14. martā notika videokonferences sanāksme.

         2.   ATBALSTA PASĀKUMA SĪKS APRAKSTS

               (12)

               Ar Likumu tiek noteikts nodoklis Polijas mazumtirdzniecības nozarei.

               (13)

               Likuma 5. pantā ir paredzēts aplikt ar nodokli apgrozījumu, kas gūts, pārdodot preces fiziskām personām, kuras neveic nekādu saimniecisko darbību (patērētājiem). Saskaņā ar Likuma 4. pantu nodokļa maksātājs ir mazumtirgotājs, kas ir fiziska persona, partnersabiedrība (spółka cywilna), organizatoriska struktūra bez juridiskas personas statusa un juridiska persona, piemēram, privāti uzņēmumi (spółki osobowe) un citi uzņēmumi, kuri tiek regulēti saskaņā ar Komercsabiedrību kodeksu (kodeks spolek handlowych) – sabiedrības ar ierobežotu atbildību (z.o.o.) un akciju sabiedrības (S.A.) (8).

               (14)

               Saskaņā ar Likuma 8. pantu pienākums maksāt apgrozījuma nodokli rodas, kad nodokļa maksātāja mēneša apgrozījums pārsniedz PLN 17 miljonus. Saskaņā ar Likuma 6. panta 1. punktu nodokļu bāze ir apgrozījuma summa, kas pārsniedz PLN 17 miljonus un kas gūta mazumtirdzniecībā mēneša laikā. Mazumtirdzniecības nodoklis ir jāsamaksā reizi mēnesī līdz tā mēneša 25. dienai, kas seko mēnesim, kurā radās ar nodokli apliekamie ieņēmumi.

               (15)

               Likuma 9. pantā ir paredzētas divas nodokļa likmes:

                           —

                           nodoklis ar 0,8 % likmi tiek piemērots tai uzņēmuma mazumtirdzniecībā gūtā mēneša apgrozījuma daļai, kas ir virs PLN 17 miljoniem (≈ EUR 4 miljoni (9)), bet nepārsniedz PLN 170 miljonus (≈ EUR 40 miljoni), un

                           —

                           nodoklis ar 1,4 % likmi tiek piemērots tai uzņēmuma mazumtirdzniecībā gūtā mēneša apgrozījuma daļai, kas pārsniedz PLN 170 miljonus.

               (16)

               Tādēļ, ņemot vērā Likuma 6. panta 1. punktu un 8. pantu, kuri neietver to uzņēmuma mazumtirdzniecībā gūtā mēneša apgrozījuma daļu, kas nepārsniedz PLN 17 miljonus, var teikt, ka mazumtirdzniecības nodokļa shēma ir balstīta uz progresīvās likmes struktūru, kas ietver trīs dažādas mēneša apgrozījuma kategorijas, kurām tiek piemērotas trīs atšķirīgas nodokļa likmes: nodokļa likme 0 % apmērā no mazumtirdzniecībā gūtā mēneša apgrozījuma, kas nepārsniedz PLN 17 miljonus; nodokļa likme 0,8 % apmērā no tās mēneša apgrozījuma daļas, kas ir virs PLN 17 miljoniem, bet nepārsniedz PLN 170 miljonus; un nodokļa likme 1,4 % apmērā no tās mazumtirdzniecībā gūtā mēneša apgrozījuma daļas, kas ir virs PLN 170 miljoniem.

         3.   FORMĀLĀ IZMEKLĒŠANAS PROCEDŪRA

   3.1.   Formālās izmeklēšanas procedūras sākšanas iemesli

               (17)

               Komisija uzsāka formālu izmeklēšanas procedūru, jo attiecīgajā posmā tā uzskatīja, ka Polijas mazumtirdzniecības nozares nodokļa progresīvās likmes struktūra rada nelikumīgu un nesaderīgu valsts atbalstu.

               (18)

               Konkrētāk, Komisija uzskatīja, ka Likums rada atšķirīgus nosacījumus mazumtirdzniecības uzņēmumiem, pamatojoties uz to apgrozījumu un tādējādi uz to lielumu, un piešķir selektīvu priekšrocību uzņēmumiem ar zemāku apgrozījumu, tādējādi – mazākiem uzņēmumiem. Polija nav sniegusi pārliecinošu skaidrojumu, kādēļ, piemērojot mazumtirdzniecības nodokli, lielāki un mazāki mazumtirgotāji tiek nostādīti atšķirīgā faktiskajā un tiesiskajā situācijā. Tādējādi Polija nav pierādījusi, ka pasākumu pamatoja nodokļa sistēmas raksturs vai vispārējā shēma. Tādēļ Komisija provizoriski uzskatīja, ka ar Likumu tika radīts valsts atbalsts, jo tas atbilda visiem pārējiem Līguma 107. panta 1. punktā minētajiem nosacījumiem.

               (19)

               Visbeidzot, Komisijai radās šaubas attiecībā uz Likuma saderību ar iekšējo tirgu. Komisija secināja, ka nav piemērojams neviens no Līguma 107. panta 2. vai 3. punktā noteiktajiem izņēmumiem, kā arī Polija nesniedza nekādus argumentus, kādēļ mazumtirdzniecības nodoklis būtu saderīgs ar iekšējo tirgu. Turklāt Komisija atgādināja, ka tā nevar atzīt par saderīgu tādu valsts atbalsta pasākumu, ar kuru tiek neatgriezeniski pārkāpti citi Eiropas Savienības tiesību aktu noteikumi, piemēram, Līgumā noteiktās pamatbrīvības, vai Savienības regulās un direktīvās ietvertie noteikumi. Attiecīgajā posmā Komisija nevarēja izslēgt iespēju, ka pasākums galvenokārt bija vērsts uz ārzemju uzņēmumiem; tas varētu būt Līguma 49. panta, ar kuru nosaka pamatbrīvību veikt uzņēmējdarbību, pārkāpums.

         3.2.   Polijas piezīmes

               (20)

               Polijas iestādes uzskata, ka lēmumā sākt procedūru ietvertais mazumtirdzniecības nodokļa apraksts, kurā norādīts, ka tas ietver trīs dažādas kategorijas un likmes, ir nepareizs. Polijas iestādes uzskata, ka mazumtirdzniecības nodoklim ir tikai divas likmes, ņemot vērā, ka ieņēmumi, kas nepārsniedz PLN 17 miljonus, netiek aplikti ar nodokli vispār, neatkarīgi no uzņēmuma, kas rada ieņēmumus, veida un attiecīgajā mēnesī radīto ieņēmumu kopējā apjoma. Viņuprāt, atbrīvojums no nodokļa nav tas pats, kas nulles nodokļa likme, un apgrozījuma līmeņi visiem nodokļu maksātājiem tiek piemēroti “ar vienlīdzīgiem un objektīviem nosacījumiem”.

               (21)

               Attiecībā uz nodokļa nolūku – Polijas iestādes uzsver, ka ieņēmumi, kurus radītu mazumtirdzniecības nodoklis, tiktu piešķirti “500+” bērnu pabalsta programmas finansēšanai. Tomēr, ņemot vērā šīs programmas budžeta aplēses (t. i., aptuveni PLN 16 miljardi 2016. gadā un aptuveni PLN 22 miljardi turpmākajos gados), mazumtirdzniecības nodoklis tās finansējumu varētu nodrošināt tikai daļēji (t. i., paredzētie visa gada ieņēmumi 2017. gadā ir aptuveni PLN 1,6 miljardi). Polija arī apgalvo, ka neraugoties uz izdevumiem, “500+” bērnu pabalsta programmai būtu arī pozitīva ietekme uz ekonomiku, jo palielinātos patēriņš un tādējādi tiktu tiešā veidā ietekmēti mazumtirgotāju ieņēmumi.

               (22)

               Attiecībā uz pasākuma finansēšanu no valsts līdzekļiem – Polija norāda, ka, nodokļa plānā nav ietverti to ieņēmumu zaudējumi, kas parastos apstākļos būtu iekasēti no mazumtirgotājiem. Jo īpaši Polijas iestādes apgalvo, ka ar nodokli neapliekamo summu un samazināto nodokļa likmi – 0,8 % – var piemērot visiem uzņēmumiem un ka Polijas valsts atsakās no līdzekļiem, kurus tā citādi iegūtu no visiem uzņēmumiem, ne tikai tiem, kas ir mazāki.

               (23)

               Polija arī uzskata, ka ir jānošķir “vispārējā progresivitāte”, kad visam uzņēmumu apgrozījumam tiek piemērotas dažādas likmes, kas ir atkarīgas no šā apgrozījuma apjoma, un “kategorizētā progresivitāte”, kad visu uzņēmumu dažādām apgrozījuma daļām (kategorijām) tiek piemērotas dažādas likmes. Polija uzskata, ka kategorizētā progresivitāte neietvertu nekādas selektīvas priekšrocības, jo visiem mazumtirdzniecības uzņēmumiem tiek piemērota viena likmes shēma. Jo īpaši Polija argumentē, ka nodokļa progresīvais raksturs neietver priekšrocības mazākiem uzņēmumiem, ņemot vērā to, ka ar nodokli neapliekamā summa un samazinātā nodokļa likme – 0,8 % – samazina darbības izmaksas gan uzņēmumiem ar lielākiem ieņēmumiem, gan uzņēmumiem ar mazākiem ieņēmumiem. Polijas vidoklis – jo lielāki ir uzņēmuma ieņēmumi, jo lielāku atbalstu šis uzņēmums saņem.

               (24)

               Turklāt Polija apgalvo, ka Komisija ir nepareizi noteikusi priekšrocības saņēmējus, jo ne vienmēr ir tā, ka uzņēmumi ar mazākiem ieņēmumiem ir mazāki uzņēmumi un uzņēmumi ar lielākiem ieņēmumiem ir lielāki uzņēmumi. Patiesībā, saskaņā ar Polijas teikto uzņēmumu ieņēmumi nav tiešā veidā (vai vismaz ir ne tikai) saistīti ar to lielumu.

               (25)

               Attiecībā uz pasākuma selektivitāti Polija apstrīd Komisijas noteikto atsauces sistēmu un apgalvo, ka par atsauces sistēmu ir uzskatāma tikai tādu mazumtirdzniecības nozarē gūtu ieņēmumu aplikšana ar nodokli, kas pārsniedz PLN 17 miljonus mēnesī. Papildus tam tā argumentē, ka tas ir pamatojams ar faktu, ka ieņēmumiem, kas nepārsniedz PLN 17 miljonus, netiek piemērots mazumtirdzniecības nodoklis. Turklāt Polija apgalvo, ka sistēmas plāns nav ne patvaļīgs, ne subjektīvs un ka atbrīvojums no nodokļa attiecas uz visiem nodokļu maksātājiem. Tāpat attiecībā uz lēmuma sākt procedūru 26. apsvērumu tā apgalvo, ka nav iespējams secināt, ka pasākums rada valsts atbalstu, nenosakot vienu atsauces likmi, kas kalpo par atsauces punktu.

               (26)

               Otrkārt, atbildot uz lēmuma sākt procedūru 32. apsvērumu, Polija argumentē, ka Komisijas noteiktā mazumtirdzniecības nodokļa vidējā likme ir mākslīgi izveidota. Tā apgalvo, ka mazumtirdzniecības nodokļa struktūra ir balstīta uz konkrētām likmēm, kas tiek ex ante noteiktas divām konkrētām kategorijām, kuras tiek vienlīdzīgi piemērotas visiem nodokļu maksātājiem. Turklāt “kategorizētā progresivitāte” nav selektīva, jo samazinātās likmes tiek ar vienādiem nosacījumiem piemērotas visiem uzņēmumiem, neatkarīgi no to lieluma. Tādējādi Polija uzskata, ka nepastāv atšķirīgs režīms pret uzņēmumiem, kas atrodas salīdzināmā faktiskajā un tiesiskajā situācijā.

               (27)

               Ņemot vērā iepriekš minēto, Polija apgalvo, ka nav nepieciešams sniegt pamatojumu, kas balstās uz nodokļa sistēmas raksturu vai vispārējo struktūru. Neraugoties uz to, Polijas iestādes apgalvo, ka mazumtirdzniecības nodokļa progresīvā struktūra un ienākuma nodokļa progresīvā struktūra ir īstenojamas vienlīdzīgi un ir uzskatāmas par pamatotām pārdales nolūkos. Tomēr Polija nesniedz nekādus papildu argumentus, kas balstītu šo iespējamo pamatojumu.

               (28)

               Attiecībā uz ietekmi uz tirdzniecību un konkurences izkropļošanu Polija sniedza informāciju par savas mazumtirdzniecības nozares struktūru, un tā norāda, ka veikali, kuri gūst vislielākos ieņēmumus (tirdzniecības centri) parasti atrodas pilsētās; tas nodrošina biežāku klientu apmeklējumu nekā veikalos, kuri atrodas ārpus pilsētām, radot klientiem ceļa izdevumus. Savukārt nelieli veikali galvenokārt atrodas mazās pilsētās un lauku apvidos; tas ir pretējs gadījums (veikali ir mazāk pieejami, apmeklēšanas biežums un apgrozījums ir zemāks). Tā arī piezīmēja, ka tie tirgotāji, kuru ieņēmumi ir vislielākie, bieži izmanto nodokļu optimizācijas praksi, kuras rezultātā tiem nav jāmaksā uzņēmumu ienākuma nodoklis, un ka tirgotāji ar lielu apgrozījumu gūst labumu no apjomradītiem ietaupījumiem (jo vairāk tie pārdod, jo zemākas ir vienības izmaksas) un mēdz izmantot savu ietekmi, lai samazinātu ražotāju un piegādātāju peļņas normu, radot sev labumu. Visbeidzot, tā norādīja, ka modernās tirdzniecības attīstība Polijā ir padarījusi ievērojami vājāku neatkarīgo mazumtirgotāju segmentu (51 % no tirgus 2008. gadā un 37 % 2015. gadā).

               (29)

               Polija secina, ka: i) pat tad, ja uzskatītu, ka mazumtirdzniecības nodoklis ir selektīvs, konkurence netiktu izkropļota, jo masveida tirgotājiem jau ir ievērojamas priekšrocības attiecībā uz konkurenci, salīdzinot ar mazajiem mazumtirgotājiem, un ii) mazumtirdzniecības nodokļa likmes progresīvā struktūra ierobežo tās negatīvās izmaiņas tirdzniecības modelī (maza apjoma tirdzniecības izzušana apvienojumā ar liela apjoma tirdzniecības palielināšanos), kuras šobrīd izkropļo konkurenci.

               (30)

               Visbeidzot, Polija apgalvo, ka lēmums sākt procedūru nepamatoti ierobežo dalībvalstu autonomiju attiecībā uz savas fiskālās politikas izstrādi. Saskaņā ar Polijas teikto izstrādāt tādu ieviešamā nodokļa struktūru (t. i., subjektu, nodokļa bāzi un likmes), kas ir optimāla, raugoties no īstenotās fiskālās politikas viedokļa, ir dalībvalsts ziņā.

         3.3.   Ieinteresēto personu piezīmes

               (31)

               Komisija no ieinteresētajām personām nav saņēmusi nekādas piezīmes.

         4.   ATBALSTA NOVĒRTĒJUMS

               (32)

               Pirmkārt, attiecībā uz Polijas apgalvojumu, kas tika minēts atbildē uz lēmumu sākt procedūru, ka mazumtirdzniecības nodoklis ir pasākums, kas saistīts ar tiešajiem nodokļiem, un ka tādējādi Komisija, īstenojot savu kompetenci valsts atbalsta jomā, nepamatoti ierobežo Polijas autonomiju attiecībā uz tās fiskālās politikas izstrādi – Komisija atgādina, ka, lai gan var uzskatīt, ka dalībvalstīm ir fiskālā autonomija tiešo nodokļu jomā, visiem fiskālajiem pasākumiem, kurus dalībvalsts pieņem, ir jābūt saskaņā ar Līguma 107. pantu (10).

         4.1.   Atbalsta esamība

               (33)

               Saskaņā ar Līguma 107. panta 1. punktu ar iekšējo tirgu nav saderīgs nekāds atbalsts, ko piešķir dalībvalstis vai ko jebkādā citā veidā piešķir no valsts līdzekļiem un kas rada vai draud radīt konkurences izkropļojumus, dodot priekšroku konkrētiem uzņēmumiem vai konkrētu preču ražošanai, ciktāl tāds atbalsts iespaido tirdzniecību starp dalībvalstīm. Lai pasākumu varētu kvalificēt par valsts atbalstu 107. panta 1. punkta izpratnē, ir jāizpilda visi šajā normā minētie nosacījumi (11). Tādējādi ir vispārēji atzīts, ka, lai pasākumu varētu kvalificēt par valsts atbalstu, pirmkārt, jābūt valsts iejaukšanās vai valsts līdzekļu piesaistīšanas faktam, otrkārt, šādi iejaucoties, jāiespaido tirdzniecība starp dalībvalstīm, treškārt, jāsniedz selektīva priekšrocība uzņēmumam un, ceturtkārt, jārada vai jādraud radīt konkurences izkropļojumus (12).

         4.1.1.   Valsts līdzekļi un attiecināmība uz valsti

               (34)

               Lai radītu valsts atbalstu, pasākumam ir jābūt gan attiecināmam uz valsti, gan finansētam ar valsts līdzekļiem.

               (35)

               Tā kā mazumtirdzniecības nodoklis ir ieviests Polijas parlamenta pieņemtā Likuma rezultātā, tas nepārprotami ir attiecināms uz Polijas valsti.

               (36)

               Attiecībā uz pasākuma finansēšanu no valsts līdzekļiem Eiropas Savienības Tiesa ir konsekventi atzinusi, ka tāds pasākums, ar kuru valsts iestādes piešķir noteiktiem uzņēmumiem atbrīvojumu no nodokļa, kurš – lai gan neietver valsts līdzekļu noteiktu pārnešanu – nostāda personas, uz kurām tas attiecas, izdevīgākā finansiālā stāvoklī nekā citus nodokļu maksātājus, ir valsts atbalsts (13). Šā dokumenta 37. līdz 60. apsvērumā Komisija pierādīs, ka 15. un 16. apsvērumā aprakstītās mazumtirdzniecības nodokļa progresīvās likmes struktūras rezultātā Polija atsakās no nodokļu ieņēmumiem, kurus tā pretējā gadījumā būtu tiesīga iekasēt no mazumtirgotājiem ar zemu apgrozījuma līmeni (tādējādi mazākiem mazumtirgotājiem), ja tiem tiktu piemērota tāda pati faktiskā vidējā mazumtirdzniecības nodokļa likme kā mazumtirgotājiem ar augstāku apgrozījuma līmeni (tādējādi lielākiem mazumtirgotājiem). Jo īpaši progresīvās likmes struktūras noteiktā diskriminācija attiecībā uz mazumtirgotājiem, pamatojoties uz to lielumu, rada situāciju, kad Polija atsakās no nodokļu ieņēmumiem, kurus tā pretējā gadījumā būtu tiesīga iekasēt no mazumtirdzniecības uzņēmumiem, kas darbojas saskaņā ar franšīzes modeli, salīdzinot ar mazumtirdzniecības uzņēmumiem, kas darbojas saskaņā ar pārvaldītājsabiedrības modeli (14). Atsakoties no šiem ieņēmumiem, mazumtirdzniecības nodoklis rada valsts līdzekļu zaudējumus Līguma 107. panta 1. punkta (15) izpratnē.

         4.1.2.   Priekšrocība

               (37)

               Saskaņā ar Eiropas Savienības tiesu judikatūru jēdziens “atbalsts” ietver ne tikai pozitīvus ieguvumus, bet arī pasākumus, kas dažādos veidos samazina izmaksas, kuras parasti iekļauj uzņēmuma budžetā (16). Priekšrocību var piešķirt, dažādos veidos samazinot uzņēmuma nodokļu slogu un jo īpaši samazinot piemērojamo nodokļu likmi, nodokļu bāzi vai maksājamā nodokļa apjomu (17). Pasākums, kas ietver nodokļa vai nodevas samazināšanu, rada priekšrocību, jo tas nostāda uzņēmumus, uz kuriem tas attiecas, izdevīgākā finansiālā stāvoklī nekā citus nodokļu maksātājus un rezultātā rada ienākumu zaudējumus valstij (18).

               (38)

               Ar Likumu tiek noteikta progresīva likmes struktūra, kas attiecas uz visiem uzņēmumiem, kuriem tiek piemērots mazumtirdzniecības nodoklis, un katra mazumtirgotāja nodokļu slogs ir atkarīgs no kategorijas, kurā ietilpst tā apgrozījums.

               (39)

               Nodokļa progresīvā rakstura ietekmē, uzņēmuma apgrozījumam palielinoties un sasniedzot nākamo kategoriju, palielinās ne tikai nodokļa summa, bet arī nodokļa vidējie procenti, kas tiek iekasēti no mazumtirgotāja mazumtirdzniecībā gūtā apgrozījuma (19). Tā rezultātā mazumtirgotājiem ar mazu apgrozījumu mazumtirdzniecības nodoklis netiek piemērots vispār vai tiek piemērots ar ievērojami zemākām faktiskajām vidējām likmēm nekā mazumtirgotājiem ar lielu apgrozījumu, tādējādi samazinot izmaksas, kas uzņēmumiem ar mazu apgrozījumu ir jāsedz, salīdzinot ar uzņēmumiem ar lielu apgrozījumu. Tā kā uzņēmuma apgrozījuma summa zināmā mērā ir saistīta ar šā uzņēmuma lielumu, var teikt, ka ar Likumu noteiktā progresīvā likmes struktūra piešķir ekonomisku priekšrocību mazākiem mazumtirgotājiem (kaitējot lielākiem mazumtirgotājiem), samazinot to nodokļu slogu un faktisko vidējo nodokļa likmi, kas tiek piemērota šiem uzņēmumiem. Patiešām, izmaksas, ko veido nodoklis, par katriem PLN 100 apgrozījuma mēneša beigās ir nulle tiem uzņēmumiem, kuru kopējais apgrozījums nepārsniedz PLN 17 miljonus; progresīvi palielinās līdz 0,8 % mazumtirgotājiem, kuru kopējais apgrozījums ir virs PLN 17 miljoniem, taču nepārsniedz PLN 170 miljonus; un palielinās vēl līdz 1,4 % mazumtirgotājiem, kuru kopējais apgrozījums pārsniedz PLN 170 miljonus, kā norādīts turpmāk tabulā.

                           Apgrozījums (PLN)

                           Robežlikme (%)

                           Nodokļi (PLN)

                           Nodokļi/apgrozījums (%)

                           500 000 000

                           1,4

                           5 844 000

                           1,2

                           100 000 000

                           0,8

                           664 000

                           0,7

                           20 000 000

                           0,8

                           24 000

                           0,1

                           15 000 000

                           0

                           0

                           0,0

               (40)

               Progresīvās likmes struktūras noteiktā diskriminācija attiecībā uz mazumtirgotājiem, pamatojoties uz to lielumu, nozīmē arī to, ka individuāliem mazumtirgotājiem, kas darbojas kā franšīzes ņēmēji saskaņā ar franšīzes modeli, tiek piešķirta priekšrocība, jo to nodokļu slogs tiek noteikts, pamatojoties uz to atsevišķo veikalu mazumtirdzniecībā gūto mēneša apgrozījumu, nevis visa tīkla mazumtirdzniecībā gūto mēneša apgrozījumu, kā tas tiek darīts attiecībā uz mazumtirdzniecības tīkliem, kuri darbojas saskaņā ar pārvaldītājsabiedrības modeli (20).

         4.1.3.   Selektivitāte

               (41)

               Pasākums ir selektīvs, ja tas Līguma 107. panta 1. punkta izpratnē dod priekšroku konkrētiem uzņēmumiem vai konkrētu izstrādājumu ražošanai. Attiecībā uz atbalsta shēmām Eiropas Savienības Tiesa ir noteikusi, ka pasākuma selektivitāti pēc būtības ir jāizvērtē, izmantojot trīspakāpju analīzi (21). Pirmkārt, ir jānosaka vispārējais jeb parastais dalībvalstī piemērojamais nodokļu režīms: “atsauces sistēma”. Otrkārt, ir jānosaka, vai ar konkrēto pasākumu tiek izdarīta atkāpe no minētās sistēmas tādā ziņā, ka tas rada nošķīrumu starp uzņēmējiem, kuri, ņemot vērā sistēmas mērķus, atrodas salīdzināmā faktiskajā un tiesiskajā situācijā. Ja ar konkrēto pasākumu netiek izdarīta atkāpe no atsauces sistēmas, pasākums nav selektīvs. Pretējā gadījumā (tātad, ja pasākums prima facie ir selektīvs) analīzes trešajā posmā ir jānosaka, vai šo atkāpi var pamatot ar nodokļu atsauces sistēmas raksturu vai vispārējo shēmu (22). Ja sistēmas raksturs vai vispārējā shēma pamato prima facie selektīvu pasākumu, tas netiks uzskatīts par selektīvu un tādējādi Līguma 107. panta 1. punkts uz to neattieksies.

         4.1.3.1.   Atsauces sistēma

               (42)

               Atsauces sistēmu veido konsekvents noteikumu kopums, kas, pamatojoties uz objektīviem kritērijiem, kopumā tiek piemērots visiem uzņēmumiem, kuri ietilpst tā darbības jomā, kā noteikts tā mērķī.

               (43)

               Pretēji Polijas apgalvotajam mazumtirdzniecības nodokļa mērķis nevar būt budžeta izdevumu finansēšana “Ģimene 500+” bērnu pabalsta programmas ietvaros. Polija apstiprināja, ka nodokļa ieņēmumus nevar pilnībā iedalīt tikai iepriekš noteikta izdevumu veida finansēšanai, tāpēc nav izveidota ne apgalvotā saikne starp bērnu aprūpi un mazumtirdzniecības nozari, ne arī apgalvotā saikne starp bērnu aprūpes programmas izdevumiem un mazumtirgotāju apgrozījuma apjomu. “Ģimene 500+” bērnu pabalsta programmas finansēšanu nevar uzskatīt par mazumtirdzniecības nodokļa pamatmērķi.

               (44)

               Mazumtirdzniecības nodokļa mērķis drīzāk ir piemērot nodokli visu to uzņēmēju apgrozījumam, kuri saistīti ar preču pārdošanu patērētājiem, kas ir fiziskas personas. Ņemot vērā šo mērķi, ir jāpieņem, ka visi uzņēmumi, kuru apgrozījumu veido preču pārdošana fiziskām personām, atrodas vienādā faktiskajā un tiesiskajā situācijā. Tādēļ Komisija uzskata, ka atsauces sistēma ir mazumtirdzniecības nodoklis, kas piemērojams to uzņēmumu apgrozījumam, kuri saistīti ar dažādu preču mazumtirdzniecību Polijā.

               (45)

               Pretēji Polijas apgalvotajam (23) atsauces sistēmai nevajadzētu aprobežoties tikai ar uzņēmumiem, kuru apgrozījums pārsniedz PLN 17 miljonus, pamatojoties uz faktu, ka uzņēmumu mazumtirdzniecībā gūtajam mēneša apgrozījumam, kas nepārsniedz PLN 17 miljonus, netiek piemērots Likumā noteiktais nodoklis. Šis izņēmums tiek piemērots visiem uzņēmumiem, kuru apgrozījumu veido preču mazumtirdzniecība, neatkarīgi no tā, vai to apgrozījums pārsniedz PLN 17 miljonus.

               (46)

               Komisija arī neuzskata, ka Likumā noteiktā progresīvā nodokļa likmes struktūra ir daļa no atsauces sistēmas. Eiropas Savienības Tiesa ir norādījusi, ka ne vienmēr ir pietiekami ierobežot selektivitātes analīzi attiecībā uz to, vai pasākums atkāpjas no dalībvalsts noteiktās atsauces sistēmas (24). Nepieciešams arī izvērtēt, vai minētās sistēmas robežas dalībvalsts ir noteikusi konsekventi vai arī nepārprotami patvaļīgi vai subjektīvi, lai dotu priekšroku konkrētiem uzņēmumiem. Citādi tā vietā, lai paredzētu tādus vispārējus noteikumus visiem uzņēmumiem, no kuriem izdarīta atkāpe attiecībā uz konkrētiem uzņēmumiem, dalībvalsts varētu sasniegt tādu pašu rezultātu, izvairoties no valsts atbalsta noteikumiem, pielāgojot un apvienojot noteikumus tā, ka to piemērošana dažādiem uzņēmumiem rada atšķirīgu slogu (25). Jo īpaši svarīgi ir atgādināt, ka šajā jautājumā Eiropas Savienības Tiesa ir konsekventi atzinusi, ka Līguma 107. panta 1. punktā nav noteikts sadalījums valsts īstenotajiem pasākumiem pēc to iemesliem vai mērķiem, bet tie ir definēti attiecībā uz to ietekmi un tādējādi neatkarīgi no izmantotajām metodēm (26).

               (47)

               Likumā noteiktās progresīvās likmes struktūras rezultātā uzņēmumiem ar mazu mazumtirdzniecībā gūto apgrozījumu vai nu netiek piemērots mazumtirdzniecības nodoklis, vai šis nodoklis tiek piemērots ar ievērojami zemākām faktiskajām vidējām likmēm (t. i., par katru mēneša apgrozījuma zlotu) nekā uzņēmumiem ar lielu apgrozījumu, tādējādi samazinot izmaksas, kas uzņēmumiem ar mazu apgrozījumu ir jāsedz, salīdzinot ar uzņēmumiem ar lielu apgrozījumu. Tā kā katram uzņēmumam tiek uzlikts nodoklis pēc atšķirīgas faktiskās vidējās nodokļa likmes, Komisijai nav iespējams noteikt vienu konkrētu atsauces likmi. Polija nav arī sniegusi informāciju par kādu konkrētu atsauces likmi vai “parasto” likmi un nav paskaidrojusi, kādēļ izņēmuma gadījumos būtu pamatojama augstāka likme mazumtirgotājiem ar augstu apgrozījuma līmeni vai kādēļ zemākas likmes būtu jāpiemēro uzņēmumiem ar zemāku apgrozījuma līmeni. Tādēļ nodokļa progresīvās likmes struktūras rezultātā dažādi uzņēmumi maksā atšķirīgas faktiskās nodokļa likmes atkarībā no to mēneša apgrozījuma un tādējādi – to lieluma un darbības modeļa. Tādēļ var teikt, ka ar Likumu ieviestā progresīvā nodokļa likmes struktūra ir īpaši izstrādāta, lai piešķirtu priekšrocību mazākiem mazumtirgotājiem salīdzinājumā ar lielākiem tirgotājiem, piemērojot atšķirīgas nodokļa likmes tādu uzņēmumu mēneša apgrozījumam, kuri saistīti ar preču pārdošanu patērētājiem, kas ir fiziskas personas, tādējādi uzņēmumiem ar zemāku apgrozījumu piemērojot zemāku faktisko vidējo nodokļa likmi nekā uzņēmumiem ar lielāku apgrozījumu, kuri turklāt mēdz būt ārvalstu uzņēmumi (27), lai gan abu veidu uzņēmumu darbības veids ir vienāds.

               (48)

               Var teikt, ka progresīvās likmes struktūras rezultātā īstenotā diskriminācija attiecībā uz mazumtirgotājiem, pamatojoties uz to lielumu, arī piešķir priekšrocību mazumtirgotājiem, kas darbojas saskaņā ar franšīzes modeli vai neatkarīgi (piemēram, kā partnersabiedrība), salīdzinot ar tiem mazumtirgotājiem, kas darbojas saskaņā ar pārvaldītājsabiedrības modeli.

               (49)

               Tā kā Polija ir izveidojusi nodokli tā, lai sniegtu priekšrocību noteiktiem uzņēmumiem (proti, mazumtirgotājiem ar zemu apgrozījuma līmeni – mazākiem mazumtirgotājiem – un mazumtirgotājiem, kas darbojas saskaņā ar franšīzes modeli vai neatkarīgi (ne veikalu tīklā)) un radītu neizdevīgu stāvokli citiem uzņēmumiem (proti, mazumtirgotājiem ar augstu apgrozījuma līmeni – lielākiem mazumtirgotājiem – un mazumtirdzniecības tīkliem, kas darbojas saskaņā ar pārvaldītājsabiedrības modeli), atsauces sistēma pēc būtības ir selektīva tādā ziņā, ka tai nav pamatojuma attiecībā uz nodokļa mērķi, t. i., piemērot nodokli visu mazumtirgotāju apgrozījumam. Tādējādi Komisija uzskata, ka šajā gadījumā atbilstoša atsauces sistēma ir vienas (vienotas) likmes nodokļa piemērošana mazumtirdzniecībā gūtam mēneša apgrozījumam, šajā sistēmā neietverot progresīvo nodokļa struktūru.

         4.1.3.2.   Atkāpe no atsauces sistēmas

               (50)

               Otrkārt, ir jānosaka, vai, ņemot vērā atsauces sistēmas pamatmērķi, ar konkrēto pasākumu tiek izdarīta atkāpe no atsauces noteikumiem, piešķirot priekšrocību konkrētiem uzņēmumiem, kas atrodas vienādā faktiskajā un tiesiskajā situācijā.

               (51)

               Saskaņā ar Likuma 6. panta 1. punktu nodoklis netiek piemērots tai mazumtirgotāja mazumtirdzniecībā gūtā mēneša apgrozījuma daļai, kas nepārsniedz PLN 17 miljonus. Attiecībā uz daudziem mazumtirgotājiem (jo īpaši pārtikas apakšnozarē) šis atbrīvojums nozīmē, ka tiem nav jāmaksā vispār nekādi nodokļi no mazumtirdzniecībā gūtā apgrozījuma, jo to mēneša apgrozījums, kas gūts šajā darbībā, nepārsniedz PLN 17 miljonus. Saskaņā ar publiski pieejamajiem datiem (28) par 2016. gada septembra mēnesi tika iesniegtas 109 nodokļu deklarācijas, kurās noteikta par mazumtirdzniecību maksājamā nodokļa summa, lai gan saskaņā ar Polijas Finanšu ministrijas aprēķiniem Polijā darbojas aptuveni 200 000 mazumtirgotāji. Tādējādi lielākā daļa uzņēmumu, kas Polijā darbojas mazumtirdzniecības nozares pārtikas apakšnozarē, nepārsniedz 6. panta 1. punktā noteikto līmeni un nemaksā mazumtirdzniecības nodokli.

               (52)

               Attiecībā uz mazumtirgotājiem, kuru mēneša apgrozījums pārsniedz PLN 17 miljonus, to mēneša apgrozījuma daļai, kas nepārsniedz šo līmeni, netiek piemērots nodoklis; to mēneša apgrozījumam, kas ir virs PLN 17 miljoniem, bet nepārsniedz PLN 170 miljonus, tiek piemērota nodokļa likme 0,8 % apmērā; un to apgrozījuma daļai, kas pārsniedz PLN 170 miljonus, tiek piemērota nodokļa likme 1,4 % apmērā.

               (53)

               Polija nošķir “kategorizēto progresivitāti” un “vispārējo progresivitāti” un apgalvo, ka, tā kā visas nodokļa likmes (t. i., atbrīvojums no nodokļa, kas ir līdzvērtīgs 0 % likmei, kā arī 1,4 % likme un 0,8 % likme) tiek ar vienādiem nosacījumiem piemērotas visiem uzņēmumiem, netiek izdarīta atkāpe no atsauces sistēmas. Tomēr šo divu progresīvās nodokļa sistēmas veidu rezultātā dažādiem uzņēmumiem tiek piemērotas atšķirīgas faktiskās vidējās likmes, kas ir balstītas uz to apgrozījumu, – kas ir nodokļa objekts –, un galu galā uz to lielumu. Kā parāda turpmāk aprakstītais piemērs ar trīs mazumtirgotājiem (nodokļu maksātājiem), kuru mēneša apgrozījums ir attiecīgi PLN 10 miljoni, PLN 100 miljoni un PLN 750 miljoni, lai gan visiem mazumtirgotājiem tiek piemērotas vienādas nodokļa likmes un lai gan vienāda to ienākumu daļa ietilpst vienādās trīs kategorijās, to faktiskās vidējās nodokļa likmes ievērojami atšķiras. Patiešām, par katriem PLN 100 no apgrozījuma mazumtirgotājs Nr. 1 nemaksā nodokli, mazumtirgotājs Nr. 2 maksā nodokli aptuveni PLN 0,7 apmērā un mazumtirgotājs Nr. 3 maksā nodokli aptuveni PLN 1,2 apmērā.

                           Mazumtirdzniecībā gūtie mēneša ieņēmumi

                           Mazumtirgotājs Nr. 1
                           PLN 10 miljoni

                           Mazumtirgotājs Nr. 2
                           PLN 100 miljoni

                           Mazumtirgotājs Nr. 3
                           PLN 750 miljoni

                           Nodoklis, kas piemērojams daļai ieņēmumu, kas nepārsniedz PLN 17 miljonus

                           0

                           0

                           0

                           Nodoklis, kas piemērojams daļai ieņēmumu, kas ir virs PLN 17 miljoniem, bet nepārsniedz PLN 170 miljonus

                           —

                           PLN 664 000
                           (PLN 82 999 999  × 0,008)

                           PLN 1 224 000
                           (PLN 152 999 999  × 0,008)

                           Nodoklis, kas piemērojams daļai ieņēmumu, kas pārsniedz PLN 170 miljonus

                           —

                           —

                           PLN 8 120 000
                           (PLN 579 999 999  × 0,014)

                              Kopējais piemērojamais nodoklis

                              0

                              PLN 664 000

                              PLN 9 344 000

                              Faktiskā vidējā nodokļa likme

                              0 %

                              0,664 %

                              1,246 %

               (54)

               Kā parāda šī tabula, tieši progresīvās likmes un kategorijas, kurām tās tiek piemērotas, padara mazumtirdzniecības nodokli diskriminējošu attiecībā uz mazumtirgotājiem (nodokļu maksātājiem) atkarībā no to apgrozījuma līmeņa un tādējādi no to lieluma. Likumā noteikto likmju progresīvā rakstura dēļ uzņēmumiem ar augstāku apgrozījuma līmeni tiek piemērotas gan ievērojami augstākas robežlikmes, gan ievērojami augstākas vidējās nodokļa likmes, salīdzinot ar uzņēmumiem ar zemu apgrozījuma līmeni. Tādēļ Komisija uzskata, ka ar Likumu ieviestā progresīvā likmes struktūra ir atkāpe no atsauces sistēmas, kas paredz vienas (vienotas) likmes nodokļa piemērošanu visiem uzņēmumiem, kuri saistīti ar mazumtirdzniecību Polijā, labvēlīgāku režīmu piešķirot mazumtirgotājiem ar mazāku apgrozījumu un tādējādi mazākiem mazumtirgotājiem.

               (55)

               Ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus, Komisija uzskata, ka pasākums veido atkāpi no atsauces sistēmas un ka tādējādi tas ir prima facie selektīvs.

         4.1.3.3.   Pamatošana ar nodokļa sistēmas raksturu vai vispārējo shēmu

               (56)

               Pēc tam, kad Komisija ir pierādījusi, ka valsts pasākums ir prima facie selektīvs, jo, ņemot vērā atsauces sistēmu, tas diskriminē uzņēmumus, kas atrodas salīdzināmā faktiskā un tiesiskā situācijā, dalībvalstij ir jāsniedz pamatojums, kas balstīts uz šīs sistēmas raksturu vai vispārējo shēmu. Pasākums, ar kuru tiek izdarīta atkāpe no atsauces sistēmas, nav selektīvs, ja to pamato sistēmas raksturs vai vispārējā shēma. Šādā gadījumā selektīvs režīms tiek piemērots sistēmas darbībai un efektivitātei nepieciešamo pamatmehānismu rezultātā (29).

               (57)

               Polija apgalvo, ka, ja Likumā noteiktā progresīvā nodokļa struktūra ir atzīta par diskriminējošu (ko Polija apstrīd), tas ir pamatojams ar tās pārdales mērķiem, tāpat kā attiecībā uz nodokļiem, kas balstīti uz peļņu. Turklāt Polija apgalvo, ka uzņēmumiem ar augstāku apgrozījuma līmeni ir augstāka maksātspēja, ka šādi uzņēmumi gūst labumu no apjomradītiem ietaupījumiem, ka šādi uzņēmumi spēj radīt spiedienu uz ražotāju un piegādātāju peļņas normu, radot sev labumu, un ka šādi uzņēmumi bieži izmanto nodokļu optimizācijas stratēģijas.

               (58)

               Komisija atgādina, ka saskaņā ar Likumu nodokļi uzņēmumiem tiek piemēroti, pamatojoties uz to apgrozījumu. Pretstatā nodokļiem, kas balstīti uz peļņu (30), attiecībā uz nodokli, kas balstīts uz apgrozījumu, netiek ņemtas vērā izmaksas, kas radušās tirdzniecībā. Tādēļ apgrozījuma nodokļi ietekmēja uzņēmumus drīzāk pēc to lieluma, nevis rentabilitātes vai maksātspējas, to spējas ar apjomradītiem ietaupījumiem panākt efektivitāti, to spējas ietekmēt ražotāju un piegādātāju peļņas normu, radot sev labumu (31), un to spējas izmantot nodokļu optimizācijas stratēģijas, kā apgalvoja Polija. Tādējādi nevienu no šiem faktoriem nevar izmantot progresīva nodokļa, kas tiek piemērots uzņēmuma apgrozījumam, pamatojumā.

               (59)

               Progresīvus apgrozījuma nodokļus var pamatot ar nodokļa sistēmas raksturu vai vispārējo shēmu, t. i., iekšējo loģiku, tikai tad, ja progresīvās likmes ir nepieciešamas nodokļa konkrētā mērķa sasniegšanai. Piemēram, gadījumā, kad apgrozījuma nodoklis ir paredzēts, lai novērstu kādu negatīvu ārējo ietekmi, zināmu progresivitātes līmeni varētu pamatot, ja tiktu pierādīts, ka, palielinoties nodokļa maksātāja apgrozījumam (vai lielumam), progresīvi palielinās arī ar nodokli apliekamo darbību radītā ārējā ietekme. Polijas iestādes šādu pamatojumu nesniedza.

               (60)

               Attiecīgi Komisija neuzskata, ka mazumtirdzniecības nodokļa progresīvās likmes ir pamatojamas ar nodokļu atsauces sistēmas raksturu vai vispārējo shēmu. Tādēļ pasākums rada selektīvu priekšrocību mazumtirdzniecības uzņēmumiem ar zemāku apgrozījuma līmeni (tādējādi mazākiem uzņēmumiem).

         4.1.4.   Iespējamie konkurences izkropļojumi un ietekme uz Savienības iekšējo tirdzniecību

               (61)

               Saskaņā ar Līguma 107. panta 1. punktu noteikts, ka, ja pasākums rada vai draud radīt konkurences izkropļojumus un iespaido Savienības iekšējo tirdzniecību, tas uzskatāms par valsts atbalstu.

               (62)

               Mazumtirdzniecības nodoklis tiek piemērots visiem uzņēmumiem, kuri rada apgrozījumu, veicot noteiktu mazumtirdzniecību Polijā. Mazumtirdzniecība Polijā ir atvērta konkurencei, un tai ir raksturīga citu dalībvalstu uzņēmumu klātbūtne. Līdzīgā kārtā Polijā reģistrētie mazumtirgotāji var īstenot – vai nākotnē var attīstīt – darbību citās dalībvalstīs. Tādēļ jebkāds atbalsts, ar ko dod priekšroku konkrētiem nozares uzņēmumiem, var ietekmēt Savienības iekšējo tirdzniecību.

               (63)

               Mazumtirdzniecības nodokļa progresivitāte tiešām ietekmē uzņēmumu, kuriem tas tiek piemērots, konkurētspēju. Ciktāl pasākums atbrīvo uzņēmumus ar zemāku apgrozījuma līmeni no pienākuma maksāt nodokli, kas tiem citādi būtu jāsamaksā, ja tiem būtu piemērota tāda pati nodokļa likme kā uzņēmumiem ar augstu apgrozījuma līmeni, pasākumu ietvaros piešķirtā selektīvā priekšrocība veido darbības atbalstu. Eiropas Savienības Tiesa ir konsekventi atzinusi, ka darbības atbalsts rada konkurences izkropļojumus, tādēļ ir uzskatāms, ka jebkāds atbalsts, kas piešķirts šiem uzņēmumiem, rada vai draud radīt konkurences izkropļojumus, nostiprinot to finansiālo stāvokli Polijas mazumtirdzniecības tirgū. Līdzīgā kārtā augstākas nodokļa likmes lielākiem uzņēmumiem (ar lielāku apgrozījumu) var kavēt lielo mazumtirgotāju tirdzniecību un samazināt to tirgus daļu, vai piespiest tos pamest tirgu. Tiktu izkropļota konkurence, jo mazumtirgotāji konkurētu ne tikai, pamatojoties uz to efektivitāti un konkurētspēju tirgū, bet atkarībā no to apgrozījuma līmeņa tiem tiktu piemēroti arī atšķirīgi nodokļu režīmi, ko nevarētu pamatot ar šo mazumtirgotāju radīto negatīvo ārējo ietekmi.

               (64)

               Attiecībā uz Polijas apsvērumiem saistībā ar mazumtirdzniecības nozares struktūru Komisija atzīmē, ka Polijas apgalvojums (32), ka progresīvās nodokļa likmes ierobežo negatīvās izmaiņas tirdzniecības modelī (maza apjoma tirdzniecības izzušana apvienojumā ar liela apjoma tirdzniecības palielināšanos), kuras saskaņā ar Polijas teikto šobrīd izkropļo konkurenci, tikai un vienīgi apstiprina, ka pasākums ir pieņemts, lai ietekmētu konkurences apstākļus valsts mazumtirdzniecības nozarē.

               (65)

               Tādēļ Komisija uzskata, ka pasākums izkropļo vai draud izkropļot konkurenci un ka tas ietekmē Savienības iekšējo tirdzniecību.

         4.1.5.   Secinājumi

               (66)

               Tā kā ir izpildīti visi Līguma 107. panta 1. punktā minētie nosacījumi, Komisija secina, ka mazumtirdzniecības nodoklis ar tā progresīvo nodokļa likmes struktūru rada valsts atbalstu šīs tiesību normas izpratnē.

         4.2.   Atbalsta saderība ar iekšējo tirgu

               (67)

               Valsts atbalsts ir uzskatāms par saderīgu ar iekšējo tirgu, ja tas ietilpst kādā no Līguma 107. panta 2. punktā (33) uzskaitītajām kategorijām, un to var uzskatīt par saderīgu ar iekšējo tirgu, ja Komisija konstatē, ka tas ietilpst kādā no Līguma 107. panta 3. punktā (34) uzskaitītajām kategorijām. Tomēr pienākumu nodrošināt pierādījumu, ka piešķirtais valsts atbalsts ir saderīgs ar iekšējo tirgu saskaņā ar Līguma 107. panta 2. vai 3. punktu (35), uzņemas dalībvalsts, kas piešķir šo atbalstu.

               (68)

               Komisija norāda, ka Polijas iestādes nav sniegušas nekādus argumentus, kādēļ mazumtirdzniecības nodoklis būtu saderīgs ar iekšējo tirgu. Polija nekomentēja lēmumā sākt procedūru paustās šaubas attiecībā uz pasākuma saderību.

               (69)

               Komisija uzskata, ka nav piemērojams neviens no iepriekš minētajos noteikumos iekļautajiem izņēmumiem, jo nešķiet, ka pasākuma mērķis būtu sasniegt kādu no šajos noteikumos uzskaitītajiem mērķiem. Tādējādi pasākumu nevar atzīt par saderīgu ar iekšējo tirgu.

         4.3.   Atbalsta atgūšana

               (70)

               Komisija nekad nav pasludinājusi vai atzinusi, ka Likums būtu saderīgs ar iekšējo tirgu. Tā kā tas rada valsts atbalstu Līguma 107. panta 1. punkta izpratnē un jaunu atbalstu Regulas (ES) 2015/1589 1. panta c) punkta izpratnē, kas ir īstenots, pārkāpjot Līguma 108. panta 3. punktā noteiktās atbalsta pārtraukšanas saistības, šis pasākums arī rada nelikumīgu atbalstu Regulas (ES) 2015/1589 1. panta f) punkta izpratnē.

               (71)

               Tā kā konstatēts, ka Likums uzskatāms par nelikumīgu un nesaderīgu valsts atbalstu, šis atbalsts jāatgūst no tā saņēmējiem saskaņā ar Regulas (ES) 2015/1589 16. pantu.

               (72)

               Tomēr Komisijas lēmuma sākt procedūru ietvaros izdotā rīkojuma par atbalsta pārtraukšanu rezultātā Polija 2016. gada 7. novembra vēstulē apstiprināja, ka tā ir apturējusi Likumā noteiktā mazumtirdzniecības nodokļa maksājumus.

               (73)

               Tādēļ šā pasākuma ietvaros faktiski nav piešķirts valsts atbalsts. Tādēļ nav nepieciešams pieprasīt tā atgūšanu.

         5.   SECINĀJUMI

               (74)

               Komisija uzskata, ka Polija ir nelikumīgi īstenojusi attiecīgo atbalstu, pārkāpjot Līguma 108. panta 3. punkta noteikumus.

               (75)

               Šis lēmums neietekmē iespējamo tiesvedību saskaņā ar LESD 258. pantu attiecībā uz pasākuma atbilstību Līgumā noteiktajām pamatbrīvībām, jo īpaši ar Līguma 49. pantu nodrošinātajām tiesībām veikt uzņēmējdarbību,

         IR PIEŅĒMUSI ŠO LĒMUMU.
   1. pants
   Mazumtirdzniecības nodoklis ar progresīvo nodokļa likmes struktūru, kas tika ieviests ar 2016. gada 6. jūlija Likumu par mazumtirdzniecības nodokli, ir valsts atbalsts, kurš nav saderīgs ar iekšējo tirgu Līguma par Eiropas Savienības darbību 107. panta 1. punkta izpratnē un kuru Polija nelikumīgi īstenoja, pārkāpjot Līguma 108. panta 3. punktu.
   2. pants
   Polija no šā lēmuma pieņemšanas dienas atceļ visus nesamaksātos 1. pantā minētā atbalsta pasākuma maksājumus.
   3. pants
   Polija nodrošina, ka šis lēmums tiek izpildīts četru mēnešu laikā no tā paziņošanas dienas.
   4. pants
   1.   Divu mēnešu laikā pēc šā lēmuma paziņošanas Polija iesniedz detalizētu aprakstu par pasākumiem, kas jau ir veikti un tiek plānoti, lai izpildītu šo lēmumu.
   2.   Polija informē Komisiju par panākto progresu attiecībā uz pasākumiem, ko valsts veikusi šā lēmuma izpildīšanai. Pēc Komisijas vienkārša pieprasījuma tā nekavējoties iesniedz informāciju par veiktajiem un plānotajiem pasākumiem šā lēmuma izpildei.
   5. pants
   Šis lēmums ir adresēts Polijas Republikai.

      Briselē, 2017. gada 30. jūnijā

            Komisijas vārdā –

            Komisijas locekle

         Margrethe VESTAGER

      (1)  OV C 406, 4.11.2016., 76. lpp.

      (2)  Sk. Komisijas lēmumu lietā – Ungārijas pārtikas ķēdes inspekciju nodevas grozījumi (OV C 277, 21.8.2015., 12. lpp.); sk. arī Komisijas lēmumus šādās lietās: SA.39235 – Ungārijas reklāmas nodoklis (OV C 136, 24.4.2015., 7. lpp.); un SA.41187 – Ungārijas veselības iemaksas no tabakas rūpniecības uzņēmumiem (OV C 277, 21.8.2015., 24. lpp.).

      (3)  Sk. 2016. gada Oficiālo Laikrakstu, poz. Nr. 1155.

      (4)  Padomes 2015. gada 13. jūlija Regula (ES) 2015/1589, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus Līguma par Eiropas Savienības darbību 108. panta piemērošanai (OV L 248, 24.9.2015., 9. lpp.).

      (5)  Sk. 1. zemsvītras piezīmi.

      (6)  Sk. 2016. gada Oficiālo Laikrakstu, poz. Nr. 1723.

      (7)  Sk. 2016. gada Oficiālo Laikrakstu, poz. Nr. 2099.

      (8)  Likuma 3. panta 4. punktā ir norādīta mazumtirgotāju definīcija.

      (9)  Pēc valūtas kursa PLN 1 ≈ EUR 0,238.

      (10)  Sk. apvienotās lietas C-182/03 un C-217/03, Beļģija un Forum 187 ASBL/Komisija, EU:C:2006:416, 81. punktu; apvienotās lietas C-106/09 P un C-107/09 P, Komisija/Gibraltāra valdība un Apvienotā Karaliste, EU:C:2011:732; lietu C-417/10, 3M Italia, EU:C:2012:184, 25. punktu; un spriedumu lietā C-529/10, Safilo, EU:C:2012:188, 18. punktu; Sk. arī lietu T-538/11, Beļģija/Komisija, EU:T:2015:188, 66. punktu.

      (11)  Sk. lietu C-399/08 P, Komisija/Deutsche Post, EU:C:2010:481, 38. punktu un tajā minēto judikatūru.

      (12)  Sk. lietu C-399/08 P, Komisija/Deutsche Post, EU:C:2010:481, 39. punktu un tajā minēto judikatūru.

      (13)  Sk. apvienotās lietas C-106/09 P un C-107/09 P, Komisija/Gibraltāra valdība un Apvienotā Karaliste, EU:C:2011:732, 72. punktu un tajā minēto judikatūru.

      (14)  Mazumtirdzniecības uzņēmumi, kuriem pieder vairāki mazumtirdzniecības tīkla veikali un kuri tos pārvalda, attiecībā uz mazumtirdzniecības nodokli tiek uzskatīti par vienu nodokļa maksātāju.

      (15)  Sk. lietu C-169/08, Presidente del Consiglio dei Ministri, EU:C:2009:709, 58. punktu.

      (16)  Lieta C-143/99, Adria-Wien Pipeline, EU:C:2001:598, 38. punkts.

      (17)  Sk. lietu C-66/02, Itālija/Komisija, EU:C:2005:768, 78. punktu; lietu C-222/04, Cassa di Risparmio di Firenze un citi, EU:C:2006:8, 132. punktu; lietu C-522/13, Ministerio de Defensa un Navantia, EU:C:2014:2262, 21.–31. punktu.

      (18)  Apvienotās lietas C-393/04 un C-41/05, Air Liquide Industries Belgium, EU:C:2006:403, 30. punkts; un lieta C-387/92, Banco Exterior de España, EU:C:1994:100, 14. punkts.

      (19)  Tos aprēķina, nodokļa maksātājam konkrētā mēnesī piemērojamā nodokļa summu dalot ar šā nodokļa maksātāja apgrozījumu attiecīgajā mēnesī.

      (20)  Franšīzes modelī katrs franšīzes ņēmējs ir atsevišķs nodokļu maksātājs. Iespējamā situācijā, kad franšīzes ņēmējam pieder un tā pārvaldībā atrodas tikai viens veikals, apgrozījuma nodoklis tiek piemērots šā viena veikala apgrozījumam. Pārvaldītājsabiedrības modelī viens atsevišķs veikals nav nodokļa maksātājs. Nodoklis un tā progresīvā likmes shēma tiek piemērota visu pārvaldītājsabiedrības veikalu kopējam apgrozījumam.

      (21)  Sk., piemēram, lietu C-279/08 P, Komisija/Nīderlande (NOx), EU:C:2011:551; lietu C-143/99, Adria-Wien Pipeline, EU:C:2001:598; apvienotās lietas C-78/08 līdz C-80/08, Paint Graphos un citi, EU:C:2011:550 un EU:C:2010:411; lietu C-308/01, GIL Insurance, EU:C:2004:252 un EU:C:2003:481.

      (22)  Komisijas Paziņojums par valsts atbalsta noteikumu piemērošanu pasākumiem, kas saistīti ar tiešajiem nodokļiem uzņēmējdarbībai (OV C 384, 10.12.1998., 3. lpp.).

      (23)  Sk. 25. apsvērumu.

      (24)  Apvienotās lietas C-106/09 P un C-107/09 P, Komisija un Spānija/Gibraltāra valdība un Apvienotā Karaliste, EU:C:2011:732.

      (25)  Turpat, 92. punkts.

      (26)  Lieta C-487/06 P, British Aggregates/Komisija, EU:C:2008:757, 85. un 89. punkts un tajā minētā judikatūra, un lieta C-279/08 P, Komisija/Nīderlande (NOx), EU:C:2011:551, 51. punkts.

      (27)  Apvienotās lietas C-106/09 P un C-107/09 P, Komisija un Spānija/Gibraltāra valdība un Apvienotā Karaliste, EU:C:2011:732.

      (28)  Sk. https://www.wiadomoscihandlowe.pl/artykuly/podatek-handlowy-w-praktyce-wiemy-ile-firm-zlozylo,9669/5. Maksājamā mazumtirdzniecības nodokļa summa, kuru deklarējuši visi nodokļu maksātāji, šajā mēnesī bija PLN 114 miljoni. Aptuveni 70 % no šīs summas, t. i., PLN 78,9 miljoni, ir jāmaksā 10 lielākajiem mazumtirgotājiem, kuri darbojas Polijā, un tikai 12 mazumtirgotājiem tika piemērota augstākā nodokļa likme – 1,4 %. Attiecībā uz mazumtirgotāju skaitu Polijā skatīt arī “Rynek detalicznego handlu spożywczego w Polsce”, Fundacja Republikańska, Varšava, 2016.

      (29)  Sk., piemēram, apvienotās lietas C-78/08 līdz C-80/08, Paint Graphos un citi, EU:C:2011:550, 69. punktu.

      (30)  Sk. Komisijas Paziņojumu par valsts atbalsta noteikumu piemērošanu pasākumiem, kas saistīti ar tiešajiem nodokļiem uzņēmējdarbībai (OV C 384, 10.12.1998., 3. lpp.), 24. punktu. Paziņojums par pārdales mērķi, kas var pamatot progresīvo nodokļa likmi, ir sniegts tikai attiecībā uz nodokļiem, kas tiek piemēroti peļņai vai (neto) ienākumiem, nevis attiecībā uz nodokļiem, kas tiek piemēroti apgrozījumam.

      (31)  Turklāt arī franšīzes ņēmēju tīkls, kas darbojas ar vienu zīmola nosaukumu, kā lieli integrēti operatori var kopīgi līdzīgā veidā ietekmēt ražotāju un piegādātāju peļņas normu un, iespējams, to izmantot ļaunprātīgi. Tomēr attiecībā uz mazumtirdzniecības nodokli tiem tiek piemērots atšķirīgs režīms.

      (32)  Sk. Polijas 2016. gada 7. novembrī iesniegto piezīmi Komisijai, atbildot uz lēmumu sākt procedūru.

      (33)  Līguma 107. panta 2. punktā noteiktie izņēmumi attiecas uz: a) sociālu atbalstu, ko piešķir individuāliem patērētājiem; b) atbalstu, ko sniedz, lai novērstu kaitējumu, ko nodarījušas dabas katastrofas vai ārkārtēji notikumi; c) atbalstu, ko sniedz dažos Vācijas Federatīvās Republikas apvidos.

      (34)  Līguma 107. panta 3. punktā noteiktie izņēmumi attiecas uz: a) atbalstu, kas veicina attīstību noteiktos apgabalos; b) atbalstu kādiem svarīgiem projektiem visas Eiropas interesēs vai nopietnu traucējumu novēršanai kādas dalībvalsts tautsaimniecībā; c) atbalstu, kas attīsta konkrētas saimnieciskās darbības vai tautsaimniecības jomas; d) atbalstu, kas veicina kultūru un kultūras mantojuma saglabāšanu; e) atbalstu, ko Padome nosaka ar lēmumu.

      (35)  Lieta T-68/03, Olympiaki Aeroporia Ypiresies/Komisija, EU:T:2007:253, 34. punkts.


               9.2.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 50/91

         P8_TA(2016)0081
   Iestāžu nolīgums par labāku likumdošanas procesu
   Eiropas Parlamenta 2016. gada 9. marta lēmums par iestāžu nolīguma par labāku likumdošanas procesu noslēgšanu starp Eiropas Parlamentu, Eiropas Savienības Padomi un Eiropas Komisiju (2016/2005(ACI))
   (2018/C 050/13)

      Eiropas Parlaments,

               —

               ņemot vērā Priekšsēdētāju konferences 2015. gada 16. decembra lēmumu,

               —

               ņemot vērā Eiropas Parlamenta, Eiropas Savienības Padomes un Eiropas Komisijas iestāžu nolīguma par labāku likumdošanas procesu projektu,

               —

               ņemot vērā Līguma par Eiropas Savienību 17. panta 1. punktu,

               —

               ņemot vērā Līguma par Eiropas Savienības darbību 295. pantu,

               —

               ņemot vērā Komisijas priekšlikumu iestāžu nolīgumam par labāku regulējumu (COM(2015)0216 un tam pievienotos pielikumus),

               —

               ņemot vērā 2010. gada 20. oktobra pamatnolīgumu par Eiropas Parlamenta un Eiropas Komisijas attiecībām (1) (“2010. gada pamatnolīgums”),

               —

               ņemot vērā Eiropas Parlamenta, Eiropas Savienības Padomes un Eiropas Kopienu Komisijas 2003. gada 16. decembra iestāžu nolīgumu par labāku likumdošanas procesu (2) (2003. gada iestāžu nolīgums),

               —

               ņemot vērā 2014. gada 4. februāra rezolūciju par ES tiesību aktu atbilstību un subsidiaritāti un proporcionalitāti — 19. ziņojums par tiesību aktu labāku izstrādi, 2011. gads (3),

               —

               ņemot vērā 2015. gada 16. septembra rezolūciju par Komisijas 2016. gada darba programmu (4),

               —

               ņemot vērā Eiropadomes 2016. gada 18. un 19. februāra sanāksmē pieņemtos secinājumus,

               —

               ņemot vērā Reglamenta 140. panta 1. punktu,

               —

               ņemot vērā Konstitucionālo jautājumu komitejas ziņojumu (A8-0039/2016),

               A.

               tā kā Parlaments vairākkārt pieprasīja no jauna apspriest 2003. gada iestāžu nolīgumu par labāku likumdošanas procesu, lai ņemtu vērā ar Lisabonas līgumu radīto jauno likumdošanas vidi, nostiprinātu pašreizējo paraugpraksi un atjauninātu nolīgumu atbilstoši labāka likumdošanas procesa programmai;

               B.

               tā kā Reģionu komiteja, Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komiteja un dažādi dalībvalstu parlamenti ir izteikuši savus viedokļus par Komisijas 2015. gada 19. maija paziņojumu attiecībā uz labāku regulējumu labāku rezultātu sasniegšanai — ES programma (COM(2015)0215), iepriekšminēto Komisijas priekšlikumu iestāžu nolīgumam par labāku regulējumu vai par vienošanos, ko iestādes panāca attiecībā uz iestāžu nolīgumu par labāku likumdošanas procesu;

               C.

               tā kā iepriekš minētajā 2015. gada 16. septembra rezolūcijā Parlaments atzinīgi vērtēja sarunu atklāšanu nolūkā noslēgt jaunu iestāžu nolīgumu par labāku likumdošanas procesu un noteica virkni prioritāšu, jo īpaši attiecībā uz Komisijas tiesību aktu izstrādes kvalitāti, daudzgadējo un ikgadējo plānošanu, tiesību aktu projektu ietekmes novērtējuma stiprināšanu, vienādu attieksmi pret likumdošanas varas diviem atzariem visa likumdošanas procesa laikā no pieejas informācijai viedokļa, pienācīgām iestāžu konsultācijām, Komisijas rīcību, reaģējot uz Parlamenta priekšlikumiem un rekomendācijām, un katra paredzētā atsaukuma izsmeļošu pamatošanu;

               D.

               tā kā iestāžu sarunu oficiālā atklāšana notika 2015. gada 25. jūnijā;

               E.

               tā kā 2015. gada 16. decembrī Priekšsēdētāju konference ar balsu vairākumu apstiprināja pagaidu vienošanos, ko 2015. gada 8. decembrī panāca trīs iestāžu sarunvedēji attiecībā uz jaunā iestāžu nolīguma par labāku likumdošanas procesu (turpmāk — “jaunais IN”) redakciju;

               F.

               tā kā ar jauno IN ir iecerēts aizstāt 2003. gada iestāžu nolīgumu un 2005. gada novembra iestāžu vienoto pieeju ietekmes novērtējumam un tā kā ar jaunā IN pielikumu ir paredzēts aizstāt 2011. gada kopīgo vienošanos par deleģētajiem aktiem;

               G.

               tā kā saskaņā ar šā lēmuma II pielikumā izklāstīto Eiropas Parlamenta un Komisijas deklarāciju jaunais IN neskar 2010. gada pamatnolīgumu;

               H.

               tā kā, neskatoties uz iepriekš minēto, jaunā IN dēļ atsevišķas 2010. gada pamatnolīguma normas var tikt uzskatītas par novecojušām vai var nākties tās atjaunināt;

               I.

               tā kā jaunajā IN ir paredzētas papildu sarunas iestāžu starpā, jo īpaši par sadarbības praktisko norisi un informācijas apmaiņu starptautisku nolīgumu noslēgšanas sakarībā un par to LESD 290. un 291. panta piemērošanas kritērijiem, kas attiecīgi reglamentē deleģētos un īstenošanos aktus;

               J.

               tā kā jaunā IN noslēgšanas rezultātā būs jāpielāgo atsevišķas Parlamenta Reglamenta normas, piemēram, tās, kas attiecas uz Komisijas darba programmu un aktu juridiskā pamata pārbaudi;

               K.

               tā kā jaunajā IN jebkurā gadījumā ir risinātas Parlamenta Konstitucionālo jautājumu komitejas galvenās raizes, kuras tā pauda 2015. gada 22. aprīļa“AFCO pienesumā Eiropas Parlamenta nostājai sarunās attiecībā uz iestāžu nolīguma par labāku likumdošanas procesu pārskatīšanu”,

               1.

               atzinīgi vērtē iestāžu starpā noslēgto nolīgumu un uzskata to par labu pamatu, uz kā izveidot un attīstīt jaunas — atklātākas un pārredzamākas — attiecības starp tām, lai nodrošinātu labāku likumdošanas procesu atbilstoši Savienības iedzīvotāju interesēm;

               2.

               labāka likumdošanas procesa sakarībā dziļi nožēlo to, ka sarunās par IN netika ievērota iedibinātā prakse, saskaņā ar kuru Eiropas Parlamentā tiek īstenota komiteju procedūra;

               3.

               jo īpaši atzinīgi vērtē sarunu rezultātus attiecībā uz iestāžu ikgadējo un daudzgadu plānošanu, Komisijas rīcību, reaģējot uz Parlamenta likumdošanas priekšlikumiem, un tiesību aktu priekšlikumu paredzēto atsaukumu pamatošanu un konsultācijām par tiem; uzsver, ka vienošanās, kas jo īpaši attiecas uz Komisijas darba programmu, nenozīmē, ka, pamatojoties uz šo vienošanos, tiek ierobežota Parlamenta paša likumdošanas pilnvaras vai tiesības ierosināt tiesību aktus; atzinīgi vērtē vienošanos par iestāžu savstarpēju apmaiņu ar viedokļiem gadījumā, ja ir paredzēta tiesību akta juridiskā pamata grozīšana, un pauž stingru apņemšanos pretoties jebkādiem mēģinājumiem graut Eiropas Parlamenta likumdošanas pilnvaras, grozot juridisko pamatu;

               4.

               uzsver nozīmi, kāda ir jaunā IN normām par labāka likumdošanas procesa līdzekļiem (ietekmes novērtējums, sabiedriskā apspriešanās un apspriešanās ar ieinteresētajām personām, izvērtējumi utt.), ar kuriem nodrošina informētu, visaptverošu un pārredzamu lēmumu pieņemšanas procesu un pareizi piemēro tiesību aktus, vienlaikus atzīmējot, ka ar šīm normām tiek aizsargātas likumdevēju iestāžu prerogatīvas; uzskata, ka ietekmes novērtējumam ir jābūt visaptverošam un līdzsvarotam un ka būtu cita starpā jānovērtē izmaksas, kas rodas ražotājiem, patērētājiem, darba ņēmējiem, pārvaldniekiem un ko rada vides kaitējums, ja nepieciešamie tiesību akti pieņemti netiek; ir nobažījies par to, ka nolīguma teksts, kurā ir reglamentēti ietekmes novērtējumi, nesatur pietiekami precīzas saistības trim iestādēm, veicot ietekmes novērtējumus, izvērtēt arī ietekmi uz maziem un vidējiem uzņēmumiem (MVU) un uz konkurenci; uzsver to, cik svarīgi ir ņemt vērā MVU vajadzības un tām pievērst uzmanību visos likumdošanas cikla posmos; uzsver, ka saskaņā ar Komisijas dienestu 2015. gada 19. maija darba dokumentu par labāka regulējuma pamatnostādnēm (SWD(2015)0111), ietekmes uz MVU novērtējums būtu jāiekļauj ietekmes novērtējuma ziņojumos, un aicina Komisiju sniegt papildu informāciju par šo praksi; atzinīgi vērtē mērķi uzlabot Savienības tiesību aktu ieviešanu un piemērošanu, cita starpā, labāk izstrādājot dalībvalstu pasākumus, kas nav prasīti transponējamajos Savienības tiesību aktos (pārmērīga reglamentēšana), un, kaut arī ir jāņem vērā tas, ka dalībvalstīm ir tiesības noteikt augstākus standartus, ja Savienības regulējumā ir definēti tikai minimuma standarti, vēlas, lai dalībvalstis šādus pasākumus formulētu nepārprotami un nostiprinātu rakstiskā veidā;

               5.

               konstatē, ka tiesību aktu kopējās izmaksas var radīt ievērojamas grūtības juridiskām un fiziskām personām, uz kurām attiecas Savienības noteikumi;

               6.

               pieņem zināšanai Komisijas pirmā priekšsēdētāja vietnieka 2015. gada 15. decembra vēstuli par tās jaunās Regulējuma kontroles padomes darbību, kuras uzdevums ir uzraudzīt Komisijas veiktā ietekmes novērtējuma kvalitāti (taču tai netiek piešķirtas veto tiesības attiecībā uz tiesību aktu priekšlikumiem, kas ir vēlētās varas atzara prerogatīva); atgādina, ka Parlaments, pieņemot 2014. gada 27. novembra rezolūciju par Komisijas izstrādāto pamatnostādņu attiecībā uz ietekmes novērtējumu pārskatīšanu un MVU testa lomu (5), pieprasīja, lai tiktu pilnībā nodrošināta Regulējuma kontroles padomes (bijusī “Ietekmes novērtējuma komiteja”) neatkarība, cita starpā, jo īpaši garantējot to, lai padomes locekļus neietekmētu politiskas instances; šajā sakarībā uzskata, ka Regulējuma kontroles padomes izveide ir atzinīgi vērtējams pirmais solis tās neatkarības panākšanā; norāda, ka likumdošanas iestādes var veikt arī pašas savus ietekmes novērtējumus, ja tās to uzskata par nepieciešamu; atzīmē, ka ietekmes novērtējumi neaizstāj politisko lēmumu pieņemšanas procesu; uzsver, ka papildus tam jaunajā IN ir paredzēta iestāžu savstarpēja informācijas apmaiņa par paraugpraksi un metodoloģiju, kas attiecas uz ietekmes novērtējumiem, tādējādi dodot iespēju savlaicīgi pārskatīt Regulējuma kontroles padomes darbību nolūkā izstrādāt vienotu metodoloģiju;

               7.

               atzinīgi vērtē iestāžu panākto vienošanos sadarboties pirms Komisijas darba programmas pabeigšanas, lai atjauninātu un vienkāršotu tiesību aktus un apmainītos ar viedokļiem par tiem; uzsver to, cik svarīgs ir administratīvā sloga apsekojums, par ko ir panākta vienošanās kā par instrumentu, ar kuru precīzi un pārredzami uzrauga Savienības darbību, lai novērstu un samazinātu visu veidu pārmērīgu regulējumu un administratīvo slogu, un kurā ir jāiekļauj saraksts, kas attiecas tikai uz MVU, un jānošķir slogs, ko cenšas uzlikt ar atsevišķiem Komisijas priekšlikumiem, no dalībvalstu aktu radītā sloga; norāda uz to, ka, iestādēm cieši sadarbojoties savā starpā, katrā atsevišķā gadījumā ir rūpīgi jāizvērtē tas, vai ir praktiski iespējams un vēlams noteikt mērķus samazināt slogu noteiktās nozarēs, un ka galvenā vērība tajā pašā laikā ir jāpievērš tiesību aktu kvalitātei, nemazinot attiecīgos Savienības standartus; cer, ka Komisija regulāri ierosinās tiesību aktu atsaukšanu gadījumos, kad šāda atsaukšanas ir uzskatāma par vajadzīgu; šajā sakarībā atzinīgi vērtē to, ka trīs iestādes ir piekritušas, ka, veicot ietekmes novērtējumus, būtu jāizvērtē arī priekšlikumu ietekme uz administratīvo slogu, jo īpaši attiecībā uz MVU uzlikto slogu; atzīst, ka pienācīgi izstrādāti un pieņemti Savienības tiesību akti var samazināt MVU uzlikto slogu, aizstājot 28 atšķirīgus normatīvos kopumus ar vienu iekšējo tirgu reglamentējošu normatīvo kopumu;

               8.

               uzskata, ka pamatā attiecībā uz deleģētajiem un īstenošanas aktiem ir rasts līdzsvarots risinājums, ar ko nodrošina pārredzamību un likumdošanas iestāžu vienlīdzību, taču norāda uz vajadzību ātri panākt vienošanos par pienācīgiem deleģēto un īstenošanas aktu nošķiršanas kritērijiem un ātru visu pamataktu saskaņošanu ar Lisabonas līguma ieviesto juridisko regulējumu;

               9.

               atzīst, ka pasākumi, kas ir noteikti nolīgumā un ar kuriem uzlabo viedokļu un informācijas apmaiņu starp Parlamentu un Padomi kā starp likumdošanas iestādēm, ir uzskatāmi par progresīvu soli; tomēr uzskata, ka šie pasākumi būtu jāpilnveido, it sevišķi, ja runa ir par savstarpēju piekļuvi informācijai un savstarpēju dalību sanāksmēs, lai visa likumdošanas procesa laikā panāktu patiesu likumdošanas iestāžu līdzsvaru un vienādu attieksmi vienai pret otru un garantētu iestāžu savstarpēji atklātas sadarbības principa ievērošanu; brīdina par to, ka neoficiālā apmaiņa ar viedokļiem, par ko ir panākta vienošanās, nedrīkstētu pāraugt jaunā iestāžu nepārredzamā sarunu formātā;

               10.

               atgādina, ka ar LESD tiek ieviesta parastā likumdošanas procedūra trijos lasījumos; norāda, ka gadījumos, kad Parlaments un Padome likumdošanas procesā pilnībā izmanto savas prerogatīvas, standarta procedūrai ir jābūt otrā lasījuma nolīgumiem, savukārt pirmā lasījuma nolīgumi būtu jāizmanto tikai tad, kad ir pieņemts pamatots un nepārprotams lēmums par pirmā lasījuma nolīgumiem kā likumdošanas procedūru;

               11.

               atzinīgi vērtē apņemšanos nodrošināt likumdošanas procedūru pārredzamību, taču uzsver vajadzību pēc konkrētākām normām un līdzekļiem, kā to panākt — it īpaši attiecībā uz pirmā lasījuma nolīgumu izmantošanu;

               12.

               papildus tam uzskata, ka būtu labāk jāizmanto politiskā dialoga ar dalībvalstu parlamentiem norises kārtība; šajā sakarībā uzsver, ka valstu parlamentiem ar Lisabonas līgumu ir noteikta nozīmīga loma, un izceļ to, ka līdztekus darbam, ko šie parlamenti veic, uzraugot subsidiaritātes un proporcionalitātes principu ievērošanu, tie var sniegt un sniedz pozitīvu ieguldījumu politiskajā dialogā; mudina labāk izmantot Līgumos paredzētos un spēkā esošos subsidiariatātes un proporcionalitātes mehānismus; uzsver vajadzību nodrošināt lielāku elastīgumu tā astoņu nedēļu termiņa ievērošanā, kura laikā dalībvalstu parlamentiem ir jāsniedz pamatots atzinums par subsidiaritātes principa pārkāpšanu;

               13.

               prasa visaptveroši izvērtēt ietekmi, kāda jaunajam IN būs uz 2010. gada pamatnolīgumu un citiem ar to saistītiem iestāžu nolīgumiem, ielāgojot vajadzību aizsargāt Eiropas Parlamenta nostāju un prerogatīvas un vienkāršot to daudzo vienošanos arhitektūru, ar kurām reglamentē iestāžu attiecības;

               14.

               uzskata, ka minētā vienkāršošana būtu jāīsteno pēc tam, kad ir rasti visi jaunā IN pilnīgas īstenošanas praktiskie risinājumi, pēc kā iestādes varētu izvērtēt arī to, vai ir jāveic pielāgojumi, vadoties pēc jaunā IN un ņemot vērā līdz tam brīdim jaunā IN īstenošanā gūto pieredzi;

               15.

               uzsver to, cik svarīgi ir pienācīgi īstenot jauno IN un nodrošināt to, lai jaunajā IN noteiktās saistības un termiņi tiktu ievēroti;

               16.

               norāda, ka no tehniskā un/vai politiskā viedokļa, ir jāveic turpmākās darbības jo īpaši attiecībā uz šādiem jautājumiem, aktīvi piedaloties visām Parlamenta komitejām, kurām ir attiecīgā pieredze, un izmantojot šo pieredzi:

                           —

                           plānošana (2010. gada pamatnolīguma un Parlamenta Reglamenta tehniskā pārskatīšana);

                           —

                           aktu juridiskā pamata pārbaude (Reglamenta pārskatīšana nolūkā iekļaut vienošanos par trīspusējo apmaiņu ar viedokļiem);

                           —

                           Komisijas veikts izvērtējums par to, kā tiek piemērotas iepriekš minētās labāka regulējuma pamatnostādnes un cik efektīvi darbojas jaunizveidotā Regulējuma kontroles padome, jo īpaši, lai saskaņā ar 6. punktu pārliecinātos par to, vai tā darbojas neatkarīgi un vai tās locekļus neietekmē politiskās iestādes;

                           —

                           likumdošanas procesa pārredzamība un koordinācija (tostarp pienācīga pirmā un otrā lasījuma procedūru izmantošana, praktiska rakstura risinājumi, kā apmainīties ar viedokļiem, dalīties informācijā un salīdzināt laika grafikus, nodrošināt pārredzamību trīspusējo sarunu ietvaros, izstrādāt platformas un līdzekļus nolūkā izveidot kopīgas datubāzes par likumdošanas dokumentu virzību, sniegt informāciju dalībvalstu parlamentiem, un praktiski sadarbības un apmaiņas ar informāciju risinājumi, kā risināt sarunas par starptautiskiem nolīgumiem un kā šos nolīgumus noslēgt);

                           —

                           Regulējuma kontroles padomes izvērtējums un iespējama uzraudzība attiecībā uz to, cik neatkarīgi tā veic savu kontroles funkciju un cik objektīvi tā sniedz padomus par attiecīgajiem ietekmes novērtējumiem;

                           —

                           Parlamenta vēlme, ka Komisija saskaņā ar jaunā IN attiecīgajām normām pēc iespējas ātrāk iesniegs priekšlikumu par mērķu noteikšanu, ja tas ir iespējams, attiecībā uz sloga samazināšanu galvenajās nozarēs un nodrošinās tiesību normās noteikto mērķu sasniegšanu;

                           —

                           funkcionālas un tiesiskas saskaņas nodrošināšana starp jauno IN un sadarbības nolīgumiem no Savienības pamadomdevēju struktūru viedokļa;

                           —

                           deleģētie un īstenošanas akti, pamatojoties uz Parlamenta 2014. gada 25. februāra rezolūciju par pasākumiem, kas veikti saistībā ar likumdošanas pilnvaru deleģēšanu un dalībvalstu kontroles mehānismiem, kuri attiecas uz Komisijas īstenošanas pilnvaru piemērošanu (6), (sarunas par deleģēto un īstenošanas aktu nošķiršanas kritērijiem, deleģēto aktu reģistra izveide un pirms Lisabonas līguma spēkā bijušo aktu pilnīga koriģēšana);

                           —

                           Savienības tiesību aktu īstenošana un piemērošana (dalībvalstu paziņojuma par direktīvas transponēšanu pārbaude un katra tāda dalībvalstu pasākuma pārbaude, kurā ir noteikts stingrāks regulējums par to, ka ir paredzēts Savienības tiesībās, (pārmērīga reglamentēšana));

               17.

               apstiprina šim lēmumam pievienotajā I pielikumā iekļauto nolīguma projektu;

               18.

               apstiprina Parlamenta un Komisijas deklarāciju, kas iekļauta šim lēmumam pievienotajā II pielikumā;

               19.

               prasa tā kompetentajai komitejai noskaidrot apmēru, kādā jaunā IN īstenošanas nolūkā ir jāveic Reglamenta grozījumi, vai tas ir jāinterpretē un vai ir jāmaina Parlamenta ieražas, pārvaldība un saziņas veidi ar citām iestādēm;

               20.

               uzdod priekšsēdētājam jauno IN parakstīt kopā ar Padomes priekšsēdētāju un Komisijas priekšsēdētāju un nodrošināt tā publicēšanu Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī;

               21.

               uzdod priekšsēdētājam šo lēmumu kopā ar pielikumiem informēšanas nolūkā nosūtīt Padomei un Komisijai.

      (1)  OV L 304, 20.11.2010., 47. lpp.

      (2)  OV C 321, 31.12.2003., 1. lpp.

      (3)  Pieņemtie teksti, P7_TA(2014)0061.

      (4)  Pieņemtie teksti, P8_TA(2015)0323.

      (5)  Pieņemtie teksti, P8_TA(2014)0069

      (6)  Pieņemtie teksti, P7_TA(2014)0127.

         I PIELIKUMS

         Iestāžu nolīgums par labāku likumdošanas procesu Eiropas Parlaments, Eiropas Savienības Padome un Eiropas Komisija

         (Šā pielikuma teksts šeit nav iekļauts, jo tas atbilst Iestāžu nolīgumam kā tas, kas tika publicēts OV L 123, 12.5.2016., 1. lpp.)

         II PIELIKUMS

         EIROPAS PARLAMENTA UN KOMISIJAS PAZIŅOJUMS SAISTĪBĀ AR IESTĀŽU NOLĪGUMA PAR LABĀKU LIKUMDOŠANAS PROCESU PIEŅEMŠANU

      Eiropas Parlaments un Komisija uzskata, ka šis nolīgums atspoguļo līdzsvaru starp Eiropas Parlamentu, Padomi un Komisiju un šo iestāžu attiecīgo kompetenci, kā noteikts Līgumos.
      Tas neskar 2010. gada 20. oktobra Pamatnolīgumu par Eiropas Parlamenta un Eiropas Komisijas attiecībām (1).

         (1)  OV L 304, 20.11.2010., 47. lpp.


title: Padomes Lēmums (2018. gada 15. februāris), ar ko atjauno Eiropas Profesionālās izglītības attīstības centra valdi

text:
               20.2.2018

               LV

               Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

               C 64/5

         PADOMES LĒMUMS
   (2018. gada 15. februāris),
   ar ko atjauno Eiropas Profesionālās izglītības attīstības centra valdi
   (2018/C 64/04)
   EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
   ņemot vērā Padomes Regulu (EEK) Nr. 337/75 (1975. gada 10. februāris), ar ko izveido Eiropas Profesionālās izglītības attīstības centru, un jo īpaši tās 4. pantu (1),
   ņemot vērā Itālijas valdības izvirzīto kandidatūru,
   tā kā:

               (1)

               Padome ar 2015. gada 14. jūlija lēmumu (2) un 2015. gada 14. septembra lēmumu (3) iecēla Eiropas Profesionālās izglītības attīstības centra valdes locekļus uz laikposmu no 2015. gada 18. septembra līdz 2018. gada 17. septembrim.

               (2)

               Pēc Marinella COLUCCI kundzes atkāpšanās no amata, centra valdē ir atbrīvojusies Itālijas locekļa vieta valdības pārstāvju kategorijā.

               (3)

               Minētā centra valdes locekļi būtu jāieceļ uz atlikušo pilnvaru laiku, kas beidzas 2018. gada 17. septembrī,

         IR PIEŅĒMUSI ŠO LĒMUMU.
   1. pants
   Ar šo minētā persona tiek iecelta par Eiropas Profesionālās izglītības attīstības centra valdes locekli uz atlikušo pilnvaru laiku, proti, līdz 2018. gada 17. septembrim.
   VALDĪBAS PĀRSTĀVJI:

               ITĀLIJA

                  Ugo MENZIANI kungs

         2. pants
   Šo lēmumu informācijas vajadzībām publicē Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.

      Briselē, 2018. gada 15. februārī

            Padomes vārdā –

            priekšsēdētājs

         K. VALCHEV

      (1)  OV L 39, 13.2.1975., 1. lpp.

      (2)  OV C 232, 16.7.2015., 2. lpp.

      (3)  OV C 305, 16.9.2015., 2. lpp.